OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# ArchiCAD

ArchiCAD és un software de disseny arquitectònic assistit per ordinador (CAAD) per al Macintosh i Windows desenvolupat per l'empresa hongaresa Graphisoft.
El desenvolupament d'ArchiCAD comença el 1982 originalment per a Macintosh, on es va convertir en un programa popular. Està reconegut com el primer programari de CAD per ordinador personal capaç de crear tant dibuixos en 2D així com 3D.
Avui hi ha més de 100.000 arquitectes que l'utilitzen en la indústria de la construcció. ArchiCAD permet als usuaris treballar amb objectes paramètrics amb dades enriquides, usualment anomenats pels usuaris "smart objects". Aquesta és la principal diferència operacional amb altres programes de CAD, inclòs els d'Autodesk com l'AutoCAD. Aquest programa permet als usuaris crear "edificis virtuals" amb elements constructius virtuals com parets, sostres, portes, finestres i mobles. Una gran varietat de pre-dissenys i objectes personalitzables venen amb el programa.
ArchiCAD permet treballar amb representacions 2D o 3D en pantalla. Els dissenys en "dos dimensions" poden ser exportats en qualsevol moment, fins i tot en el model, la base de dades sempre emmagatzema les dades en "tres dimensions". Plànols, alçats i seccions són generats des del model de l'edifici virtual de tres dimensions i són constantment actualitzats. Els dissenys detallats estan basats en porcions agafades del model, amb detalls en 2D afegits.
Desenvolupadors externs i alguns fabricants per arquitectura han desenvolupat llibreries de components arquitectònics per a usar en ArchiCAD, gràcies al fet que el programa inclou un llenguatge de descripció geomètrica (GDL) usat per crear nous components. La més recent versió és ArchiCAD 14 (2010). ArchiCAD pot importar i exportar arxius amb extensió DWG, DXF, IFC i SketchUp entre d'altres. Graphisoft és un actiu membre de la International Alliance for Interoperability (IA), una organització industrial per a publicar estàndards d'arxius i interoperabilitat de dades per CAD Arquitectònic.
# Central hidroelèctrica de Banjë

La central hidroelèctrica de Banjë és una gran central hidroelèctrica al riu Devoll situada a prop del poble de Banjë, a Albània. Va ser construïda per Devoll Hydropower, una empresa albanesa propietat de l'empresa elèctrica noruega Statkraft. El projecte consta d'una gran planta amb una capacitat nominal de 72 MW i una producció anual mitjana de 255 GWh. La presa fa 900 m de llargada, 370 m d'amplada i 80 m d'alçada. L'embassament estava previst per tenir una superfície de 14 km$^2$, i una capacitat d'emmagatzematge d'uns 400 milions de m$^3$. Es va completar el 2016.

## Referències

* ↑ «Banja hydropower plant» (en anglès). Starkraft. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «Devoll Hydropower | F.A.Q». www.devollhydropower.al. Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 3 novembre 2015].
* ↑ «Banja | Statkraft». www.statkraft.com. [Consulta: 4 desembre 2019].
# Xornal de Galícia

Xornal de Galicia va ser un diari de comunicació general d'àmbit gallec, fundat el 9 de desembre de 2008, tot i que la seva edició digital, xornal.com, feia nou anys que estava activa a Internet. L'edició en paper va deixar de publicar-se el 4 d'agost de 2011, i la pàgina web va tancar el 19 d'octubre del mateix any. Les seves llengües d'edició van ser el gallec i el castellà.

## Característiques

El director i impulsor va ser el periodista de Brión, José Luis Gómez Gómez, i la primera subdirecció la va ocupar María Martínez Val. La seva seu principal es trobava a La Corunya, tot i que inicialment comptava també amb redaccions a Vigo i Santiago de Compostel·la. Entre els membres de la redacció original es trobaven Alberto Ramos, Iago Martínez, i col·laboradors com Carme Adán, Rafael Cuíña o Xesús Palmou.
L'accionista principal va ser Udramedios, la filial de comunicació del grup de construcció San José. Amb el seu llançament, va absorbir el mitjà electrònic Xornal.com.
El president del consell d'administració de l'empresa va ser Domingos Docampo, exrector de la Universitat de Vigo. El conseller delegat de l'empresa i gerent del diari va ser Miguel Barros Puente.
El març de 2011, el director José Luis Gómez Gómez va ser destituït dos dies després de la publicació d’una fotografia de Mariano Rajoy, aleshores líder del PP, a bord d'un vaixell vinculat al narcotràfic. La nova directora va passar a ser María Martínez Val. L'edició en paper va deixar de publicar-se el 4 d'agost de 2011, sent president del Consell d'Administració Alfonso Paz-Andrade, i només va continuar l'edició digital. El 19 d'octubre de 2011 va tancar també aquesta edició, posant fi definitivament a l'existència del diari.

## Referències

* ↑ «A nosa Terra - Domingo Docampo presidirá Xornal de Galicia SA», 07-12-2008. Arxivat de l'original el 2008-12-07. [Consulta: 6 novembre 2024].
* ↑ «Jacinto Rey cede ante Rajoy». [Consulta: 6 novembre 2024].
* ↑ «Cierra la edición impresa de Xornal de Galicia», 27-01-2012. Arxivat de l'original el 2012-01-27. [Consulta: 6 novembre 2024].
* ↑ «Los trabajadores de Xornal de Galicia se movilizan para evitar el cierre de la página web | Galicia | elmundo.es». [Consulta: 6 novembre 2024].
* ↑ «Xornal.com pecha tamén na rede», 29-06-2018. Arxivat de l'original el 2018-06-29. [Consulta: 6 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Web del diari (No disponible actualment)
# Lactobacillus acidophilus

Lactobacillus acidophilus és un bacteri en forma de bacil, grampositiu, de fermentació làctica, present a la microbiota intestinal humana. És un dels probiòtics més comuns, molt emprat en la producció de làctics fermentats, suplements i aliments funcionals.
Té un notable efecte beneficiós per als humans: regenera la microbiota intestinal, inhibeix el creixement d'altres organismes patògens, com ara Helicobacter pylori, responsable del 90 per cent de les úlceres pèptiques, i afavoreix l'eliminació de les toxines produïdes pels bacteris proteolítics.
Les seves condicions òptimes de creixement són al voltant de 37 ℃ i pH 6,5. Tot i que s'ha trobat una soca amb temperatura òptima als 40 ℃. D'altra banda, la temperatura en què genera més bacteriocines pot ser entre 30 i 40 ℃, ja que hi ha diferències entre estudis.
Contribueix a sintetitzar la vitamina B en el còlon. Els bacteris làctics, en general, tenen sota control els bacteris de la putrefacció de la llet.
El tractament tèrmic de pasteurització de la llet contribueixen a disminuir la càrrega micròbica d'aquest bacteri. Per això alguns productors afegeixen successivament preparats probiòtics que contenen bacteris que pertanyen al gènere Bifidobacterium i Lactobacillus a la llet per tal d'aconseguir productes com el quefir o productes amb diferents noms comercials i marca registrada.

## Referències

* 1 2 3 Abo-Amer, Aly E. «Optimization of bacteriocin production by Lactobacillus acidophilus AA11, a strain isolated from Egyptian cheese». Annals of Microbiology, 61, 3, 01-09-2011, pàg. 445–452. DOI: 10.1007/s13213-010-0157-6. ISSN: 1869-2044 [Consulta: 4 agost 2023].
* 1 2 Ni, Maoshing. «La guérison: Plantes, remèdes et élixirs». A: 100 secrets pour vivre jusqu'à 100 ans et plus (en francès). 3a edició. París: Éditions Contre-Dires, 2008, p. 117. ISBN 978-2-84933-047-0.
* ↑ Ahmed, Toqeer; Rashida Kanwal; Najma Ayub «Influence of Temperature on Growth Pattern of Lactococcus lactis, Streptococcus cremoris and Lactobacillus acidophilus Isolated from Camel Milk». Biotechnology, 5, 4, pàg. 481–488. DOI: 10.3923/biotech.2006.481.488 [Consulta: 4 agost 2023].
* ↑ Modiri, Sima; Kasra Kermanshahi, Rouha; Reza Soudi, Mohammad; Dad, Navid; Ebadi, Mojgan; Shahbani Zahiri, Hossein; Akbari Noghabi, Kambiz «Growth Optimization of Lactobacillus acidophilus for Production of Antimicrobial Peptide Acidocin 4356: Scale up from Flask to Lab-Scale Fermenter». Iranian Journal of Biotechnology, 19, 3, 01-07-2021, pàg. 2686. DOI: 10.30498/ijb.2021.218725.2686. ISSN: 1728-3043. PMC: 8590721. PMID: 34825011 [Consulta: 4 agost 2023].
# Robert Luther

Robert Thomas Diedrich Luther (2 de gener de 1868, Moscou, Imperi Rus - 17 d'abril de 1945, Dresden, Alemanya) fou un destacat químic rus d'origen alemany.
El seu pare Alexander era advocat i entre els seus avantpassats directes es troba Hans Luther (1492-1558), cosí de Martí Luter, el religiós alemany que inspirà la Reforma Protestant. De 1885 a 1889 estudià química a la Universitat de Dorpat a Rússia. A la fi de 1889 fou nomenat assistent del químic Friedrich Konrad Beilstein a la Universitat Imperial de Sant Petersburg, però una malaltia greu el 1891 l'obligà a deixar la tasca a la universitat per a recuperar-se durant els dos anys següents. El 1894 continuà els estudis de química a la Universitat de Leipzig, on obtingué el doctorat el 1885 sota la direcció de Wilhelm Ostwald. El 1896 fou nomenat assistent d'Ostwald a l'Institut Físico-Químic de la Universitat de Leipzig. El 1899 presentà la seva tesi d'habilitació i obtingué la condició de professor. El mateix any publicà el monogràfic "Els processos químics de la fotografia", un registre de sis conferències públiques sobre el tema. En aquestes conferències demostrà, entre moltes altres coses, la cinètica de la reacció química en capes o volums de substàncies, un tema que l'ocupà durant la resta de la seva vida. També fou coautor de la segona edició de 1902 del llibre d'Ostwald sobre metodologia experimental en mesures físico-químiques. L'any 1900 fou nomenat subdirector del Institut Ostwald a la Universitat de Leipzig.
El 1904 fou nomenat professor de química física a la Universitat de Leipzig, i el 1906 director del recentment format departament fotoquímic. Quan Ostwald es retirà, Luther es trobà en una situació difícil i el 1908 acceptà una plaça a l'Institut de Ciències Fotogràfiques de la Universitat Tècnica de Dresden, creat poc abans amb el suport de la indústria fotogràfica local (Zeiss). Luther romangué a Dresden fins que fou nomenat professor emèrit el 1936, realitzant investigacions significatives en química física fotogràfica i general, i també en la definició d'estímuls de color i mesurament de l'estímul del color. Fou molt admirat pels seus estudiants, entre ells Manfred Richter, que més tard desenvolupà el sistema d'ordres de color DIN. El 1909-1910, el famós fotògraf nord-americà Imogen Cunningham (1883-1976) fou un estudiant de Luther, que aprengué la tècnica de les impressions de platí.

## Referències

* 1 2 Remane, Horst «Lexikon bedeutender Chemiker: Von W. R. Pötsch (Federführung), A. Fischer, W. Müller, unter Mitarbeit von H. Cassebaum; Leipzig, VEB Bibliographisches Institut, 1988, 469 Seiten, Format 17 cm×23,5 cm; Ln., 18,- M; Bestell-Nr. 5781461, ISBN 3-323-00185-0». Zeitschrift für Chemie, 29, 9, 31-08-2010, pàg. 350–351. DOI: 10.1002/zfch.19890290929. ISSN: 0044-2402.
# Apolinary Szeluto

Apolinary Szeluto (Sant Petersburg, 23 de juliol de 1884 - Chodzież, 22 d'agost de 1966) va ser un pianista i compositor polonès de l'estil Mloda Polska.

## Vida i carrera

Apolinary Szeluto va néixer a Sant Petersburg, i va començar l'estudi del piano als nou anys. Va estudiar música al Conservatori Saratov amb Stanislav Exner, composició al Conservatori de Varsòvia de 1902 a 1905 amb Roman Statkowski i Zygmunt Noskowski, i actuació per a piano a Berlín de 1905 a 1908 amb Leopold Godowsky. També va completar estudis de dret a la Universitat de Dorpat. Després de completar la seva educació, va treballar com a pianista de concerts, actuant activament des de 1909 fins a 1931.
El 1909 Szeluto va prendre un lloc com a professor al Conservatori de Berlín, i més tard es va traslladar a treballar com a jutge prop d'Astrachan, Rússia. Va participar en la Revolució Russa, i va ser nomenat President del Comitè Revolucionari Local. Després va treballar durant un temps al Ministeri de Justícia a Polònia. Les seves composicions d'aquest període reflectien la seva dedicació a l'ideal del realisme socialista.
El 1934 es va instal·lar a Słupca, a la Gran Polònia, on va treballar com a notari i més tard com a jutge. Quan els nazis van ocupar Polònia, va treballar com a forner i comerciant de carrer, mentre continuava component. En els seus últims anys, va patir una malaltia mental progressiva. Va morir en una residència d'avis a Chodzież, i va ser enterrat al cementiri de Słupca. Els seus papers es troben a la Biblioteca Nacional de Varsòvia. Una escola de música a Słupca porta el seu nom.

## Obres

Szeluto va ser un compositor prolífic, produint simfonies, suites orquestrals, concerts per a piano, violí i violoncel, misses, música coral i cançons, i obres instrumentals i de cambra diverses. Les composicions seleccionades inclouen:
* Cyrano de Bergerac, poema simfònic, 1933
* Macbeth, poema simfònic, 1933
* Concert per a piano núm.
* Concert per a piano núm.
* Concert per a piano núm.
* Concert per a violí, 1942
* Concert per a violoncel, 1942
* Concert per a piano núm.
* Concert per a piano núm.
* Quartet de corda, 1931
* Quartet de corda "Molt bona situació"
* Trio, per a violí, violoncel i piano, 1940
* Sonates per a violí
* Sonates per a violoncel

## Notes

* ↑ és un període modernista de l'art, de la literatura i de la música polonesa que va cobrir els anys des de 1890 fins a 1918
* ↑ Sachs, Harvey; Manildi, Donald (1995). Rubinstein: una vida. Modifica la puntuació: 108.
* ↑ Apolinary Szeluto". Arxivat de l'original el 26 August 2012. [Consulta: 1 març 2012].
* ↑ Briggs, Bob. "Obres de cambra Szeluto
# Chimezie Metu

Chimezie Metu (Los Angeles, 22 de març de 1997) és un jugador de bàsquet nord-americà, d'ascendència nigeriana, que pertany a la plantilla del FC Barcelona de la lliga ACB. Amb 2,08 metres d'alçada, juga indistintament en les posicions d'aler-pivot o de pivot.

## Referències

* ↑ realgm.com Chimezie Metu at Realgm, consultat el juliol de 2018
# Borussia Verein für Bewegungspiele Neunkirchen

El Borussia Verein für Bewegungspiele Neunkirchen és un club de futbol alemany de la ciutat de Neunkirchen a l'estat de Saarland.

## Història

L'any 1907 nasqué el club SC Borussia Neunkirchen com a resultat de la fusió de FC 1905 Borussia i SC Neunkirchen. Un any més tard adoptà el nom Borussia VfB Neunkirchen. En tre 1912 i 1963 jugà sempre a la Primera Divisió dels diversos campionats zonals que existien a Alemanya, com la Kreisliga Saar, la Bezirksliga Rhein-Saar i la Gauliga Gauliga Südwest/Mainhessen creada durant el Tercer Reich. Després de la Guerra el club fou dissolt pels aliats, renaixent amb el nom VfB Neunkirchen. El 1951 retornà al seu nom anterior. Durant aquests anys, la regió del Sarre era controlada per França i aquest país intentà que el territori s'annexionés a França o esdevingués estat independent. Així, el Sarre, participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 i les eliminatòries de la Copa del Món de Futbol de 1954. Entre 1949 i 1951, el club jugà la Saarland Ehrenliga (lliga independent) on guanyà un campionat. Finalment els clubs ingressaren a la lliga alemanya el 1951, passant el club a jugar la Oberliga Südwest. Quan es creà la Bundesliga, l'equip de la regió escollit per a participar-hi fou el 1. FC Saarbrücken i el Borussia ingressà a la Regionalliga Südwest. Ascendí a la Bundesliga el 1964, jugant-hi tres temporades, la darrera la 1967-68. Després compaginà la Regionalliga Südwest i la 2. Bundesliga Süd, passant més tard a la Oberliga Südwest, la quarta divisió alemanya.

## Palmarès

* Oberliga Südwest (I)
** 1962
* Bezirksliga Rheinhessen-Saar (I)
** 1924
* Bezirksliga Rhein-Saar (I)
** 1929
* Kreisliga Saar (I)
** 1921, 1922, 1923
* Regionalliga Südwest (II)
** 1964, 1967, 1971, 1972, 1974
* Oberliga Südwest (III-IV)
** 1980, 1991, 2000, 2002, 2005
* Amateurliga Saarland (III)
** 1976, 1977, 1978
* Lliga de futbol de Saarland
** 1949
* Copa del Sud d'Alemanya de futbol
** 1921
* Copa de Saarland
** 1978, 1985, 1986, 1990, 1992, 1996, 2003

## Referències

* ↑ «(alemany) Lligues de futbol a Alemanya». Das deutsche Fußball-Archiv. [Consulta: 20 agost 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a abseits-soccer.com Arxivat 2006-01-29 a Wayback Machine.
* Borussia Neunkirchen a Weltfussball.de
# Teen Titans Go!

Teen Titans Go! és una sèrie de televisió animada nord-americana desenvolupada per Aaron Horvath i Michael Jelenic per a Cartoon Network. Es va estrenar el 23 d'abril de 2013 i es basa en l'equip de superherois de ficció de DC Comics. La sèrie es va anunciar després de la popularitat dels curts de DC Nation New Teen Titans. Les productores de la sèrie són DC Entertainment i Warner Bros. Animation, amb l'animació subcontractada al Canadà a Copernicus Studios i Bardel Entertainment.

## Referències

* ↑ Goldman, Eric «Teen Titans Returning With New Full Length Episodes». IGN. Ziff Davis, LLC, 09-06-2011.
* ↑ Group, Evoda. «Work». Arxivat de l'original el 2021-01-28. [Consulta: 14 setembre 2022].
# Batalla de Tara

La batalla de Tara (980) va ser una victòria dels irlandesos autòctons de Uí Néill contra els vikings nòrdic-gaèlics del regne de Dublín governats per Amlaíb Cuarán.
Segons els «Annals dels quatre mestres», els adversaris van ser per un costat vikings de Dublín recolzats per l'exèrcit de les Hèbrides, comandats per un nebot d'Amlaíb anomenat Ragnall, i per l'altre costat, els irlandesos de Máel Sechnaill mac Domnaill, qui recentment havia pres el poder sobre el sud dels territoris del clan Uí Néill; eren tropes del regne de Mide i probablement van rebre suport de Leinster i Ulster.
El conflicte bèl·lic es considera una històrica i devastadora derrota dels vikings que, d'alguna forma, va obligar a Amlaíb a abdicar a favor de Glúniairn (Járnkné) i retirar-se a l'abadia d'Iona. Dublín va ser assetjada pel victoriós Máel Sechnaill, que va forçar els escandinaus a alliberar esclaus i valuoses prebendes, així com territoris que prèviament reclamaven els Uí Néill com propis. Durant una dècada, d'una forma o una altra, Dublín va romandre sota el control de Máel Sechnaill i els Uí Néill del sud.
La batalla de Tara es considera una decisiva derrota de Dublín, encara més important que la infligida en la famosa batalla de Clontarf. Olaf Cuaran va ser l'últim dels grans reis nòrdic-gaèlics d'Irlanda, i després de la seva abdicació Dublín mai més obtindria la glòria i grandesa d'antany.

## Referències

* ↑ Hudson, 2005, p. 51-53 i 111.

## Bibliografia

* Hudson, Benjamin T. Viking Pirates and Christian Princes: Dynasty, Religion, and Empire in the North Atlantic (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 0-19-516237-0.

## Enllaços externs

* Ó Corraín:Vikings & Ireland
# Conall mac Comgaill

Conall mac Comgaill va ser rei dels escots de Dál Riata del 560 al 574.

## Biografia

Era fill de Comgall mac Domangairt. Va succeir com a rei dels escots a Gabrán mac Domangairt, el seu difunt oncle. El Duan Albanach li concedeix un regnat de 15 anys "sense interrupció". Els Annals d'Ulster i els Annals dels quatre mestres indiquen que amb el seu parent, "Colman Becc mac Diarmaid mac Fergus Cerbaill", va organitzar el 568 una expedició de saqueig que "va aportar molt de botí" al sud de les Hèbrides per tal de consolidar la seva autoritat sobre les illes de Seil i Islay.
Conall és més conegut, però, pels analistes irlandesos (que anoten la seva mort el "16è any del seu regnat" el 574) com el rei que va concedir a Sant Columba l'illa d'Iona per establir-s'hi. Aquesta segona pretensió d'investidura després de la de Brude mac Maelchon, el rei dels pictes, s'explica per la situació geogràfica de l'illa al límit dels territoris escots i pictes i per una concessió de Conall confirmada per Brude mac Maelchon actuant com una mena de rei superior (és a dir, Ard ri).
La seva successió com a rei de Dal Riata sembla haver estat disputada entre el seu fill Dunchad mac Conaill i el seu nebot Aedan mac Gabráin perquè l'any següent els analistes van plantejar la batalla de Delogon a Cind Tire (Kintyre) en la qual Dunchad i molts homes del fill de Gabran.

## Descendència

Els Annals d'Ulster i els Annals de Tigernach esmenten només un fill de Conall:
* Dunchad mac Conaill maic Comgaill mort l'any 576 en una baralla a Kintyre contra el Cénel Gabrain.
El Senchus Fer n-Albán, per la seva banda, li atorgaset fills tot i que només n'anomena sis:
* Loingsech, pare d'Eochaid i avi de Finnguine Fota (assassinat el 690), ell mateix avi patern dels reis dels pictes: Brude mac Der-Ilei i Nechtan.
* Neshtan
* Artan
* Tuatan
* Tutio
* Corpri
Els historiadors contemporanis identifiquen a Connad Cerr com al fill sense nom:

## Referències

* ↑ Annals d'Ulster, AU 568.1.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 574.2 i Annals de Tigernach, AT 575.2.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 576.3 i Annals de Tigernach, AT 576.1.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 576.3.
* ↑ Annals de Tigernach, AT 576.1.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 690.3.
* ↑ Fraser, 2009, p. 240.
* ↑ Fraser, 2009, p. 195.

## Bibliografia

* Fraser, James E. From Caledonia to Pictland. Scotland to 795 (llibre). Edimburg: The New Edinburgh History of Scotland, 2009. ISBN 978-0748612321.

## Enllaços externs

* CELT, Corpus de textos irlandesos. (anglès)
# Clochán

Un clochán és una construcció de paret seca rematada amb un sostre bombat característic (que li ha valgut el sobrenom de cabana rusc), comunament associada a la costa sud-oest d'Irlanda. Es desconeix la data exacta de construcció de la majoria d'aquestes cabanes. Pertanyen a una tradició celta establerta des de fa molt de temps, tot i que a hores d'ara no hi ha evidència directa que els exemples conservats siguen anteriors a l'any 700". Algunes d'aquestes construccions, associades amb llocs religiosos, poden ser preromàniques, considerant que la majoria de les estructures completament intactes fins hui són posteriors al segle xii o més endavant. Donaven habitatge als monjos.
En general, són redones, però també se'n coneixen algunes de planta rectangular, que deuen ser posteriors. Alguns clochán no estan completament construïts amb pedra i podrien haver tingut un sostre de palla. Les parets són molt grosses, fins a 1,5 m. A vegades, diversos clochán estan units per les parets.

## Ubicacions

Els clochán es troben sobretot al sud-oest d'Irlanda, com ara a Skellig Michael, Church Island, davant l'illa de Beginish, Glanfahan, Fahan i Reask a la península de Dingle (Comtat de Kerry). Molts estan vinculats a contextos religiosos, com l'utilitzat pels monjos seguidors de sant Patrici; a més a més, els seus successors continuaren amb la tradició arquitectònica a l'illa escocesa d'Iona i, a través d'Aidan, fins a les illes angleses orientals de Farne i Holy Island. N'hi ha altres exemples en forma d'estructures defensives circulars denominades ringforts (com ara Leacanabuaile, al comtat de Kerry), que es creuen cases seculars. Poden ser l'origen de les esglésies elaborades amb parets de pedra seca com l'Oratori de Gallarus (Gallarus Oratory). El clochán apareix descrit en la llei Críth Gablach dels segles vii al viii.

## En la cultura popular

* Algunes parts del llargmetratge del 2017 Star Wars: L'Últim Jedi es van filmar amb les cabanes rusc de l'illa deSkellig Michael. Per les restriccions respecte a la filmació a l'illa, el 2016 també es construí un grup de rèpliques de cabanes rusc a Ceann Sibéal, a prop de Ballyferriter, a la península de Dingle.
* Les cabanes també apareixen en el videojoc del 2020 Assassin's Creed: Valhalla i la propera continuació ambientada en la Irlanda Gaèlica, Wrath of the Druids (La ira dels druides).

## Vegeu també

* Monaquisme cristià
* Paret seca
* Ermità
* Arquitectura popular
* Trullo

## Referències

* 1 2 3 «Irish 'Beehive' Huts». Omnium Sanctorum Hiberniae. [Consulta: 16 febrer 2019].
* ↑ Laing, Llyod Robert. The Archaeology of Celtic Britain And Ireland: C. Ad 400 - 1200. Cambridge University Press, 2006, p. 222. ISBN 9780521838627.
* 1 2 «Clocháin or 'Beehive' Houses». GoKerry.ie. Arxivat de l'original el 2019-04-10. [Consulta: 16 febrer 2019].
* ↑ «Ceann Sibéal - Star Wars Film Location for 'The Last Jedi'». DinglePeninsula.ie. Arxivat de l'original el 2019-02-17. [Consulta: 16 febrer 2019].