OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corpuscles de Ruffini

Els corpuscles de Ruffini són receptors sensorials situats a la pell que poden percebre els canvis de temperatura que estan relacionats amb la calor, i en registren l'estirament que aquesta pateix. Identifiquen la deformació contínua de la pell i dels teixits profunds (es troben a la dermis profunda). Són especialment sensibles a aquestes variacions i estan situats a la superfície de la pell, a la cara posterior de les mans. Tenen una porció central dilatada amb la terminació nerviosa.
Són un tipus de termoreceptors de dimensió més aviat petita i poc abundants (junt amb els Corpuscles de Krause en sumen uns 35.000 estesos per tot el cos). Es troben inclosos dins del teixit conjuntiu, i a més a més, compleix la funció de termoreceptor, atès que té la capacitat de percebre la calor.

## Epònim

El terme va ser donat en nom d'Angelo Ruffini (1864 – 1929), històleg i embriòleg italià.

## Referències

* ↑ Molnár, Zoltán; Brown, Richard E. «Insights into the life and work of Sir Charles Sherrington.». Nature reviews. Neuroscience. [[[Universidad de Oxford]], Oxford, Reino Unido], 11, 6, junio de 2010, pàg. 429-436. DOI: 10.1038/nrn2835. PMID: 20445541 [Consulta: 20 maig 2013].
* ↑ Cobo, Ramón «Verification and characterisation of human digital Ruffini’s sensory corpuscles». Verification and characterisation of human digital Ruffini’s sensory corpuscles, 31-08-2020, pàg. 2.
# Luci Postumi Albí (cònsol 234 i 229 aC)

Luci Postumi Albí (llatí: Lucius Postumius A. f. A. n. Albinus) va ser un magistrat romà, fill d'Aulus Postumi Albí (cònsol 242 aC). Formava part de la gens Postúmia, una de les més antigues famílies patrícies romanes. Va ser cònsol dues vegades, l'any 234 aC i el 229 aC.
Després de la Primera Guerra Púnica, la república romana va bolcar la seva activitat militar en intentar erradicar la pirateria que assolava el mar Adriàtic. Darrere d'aquests actes que feien perillar les rutes comercials dels romans hi havia la Reina Teuta, senyora d'Il·líria. Quan els romans van intentar entaular negociacions amb ella mitjançant la tramesa d'ambaixadors, Teuta va donar ordre de matar-los, i això va desembocar en la Primera Guerra Il·líria entre el 229 aC i el 228 aC. Durant la guerra, Luci Postumi Albí i Gneu Fulvi Centumal, al capdavant d'un exèrcit, van aconseguir vèncer els il·liris, van establir una gran part del territori com un protectorat romà i van coronar monarca a Demetri de Faros a fi que controlés la Reina Teuta.
L'any 216 aC va ser nomenat pretor i enviat a la Gàl·lia Cisalpina, i mentre era allí el van nomenar cònsol per tercera vegada pel 215 aC, càrrec que no va arribar a ocupar, ja que els bois van derrotar-lo al bosc de Litana, a la Gàl·lia Cisalpina, per on passava amb un exèrcit de 25.000 homes, i va morir en la batalla. Els bois li van tallar el cap, i després de revestir-lo d'or, el van dedicar als déus, utilitzant-lo com a vas sagrat o copa de crani.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 91.
# Pont de Manhattan

El pont de Manhattan (Manhattan Bridge) és un pont penjant de la ciutat de New York sobre l'East River, que connecta la part inferior de l'illa de Manhattan amb el barri de Brooklyn. El pont ja va ser obert al públic el 31 de desembre de 1909 quan encara no era completament acabat. Va costar 31 milions de dòlars de l'època. Va ser acabat el 1912.
El pont té dos nivells de circulació. El nivell superior ofereix quatre vies per als vehicles, dos en cada sentit. Al nivell inferior, hi ha tres vies per als vehicles, quatre vies fèrries per al metro i una via per als vianants. A aquest nivell, el sentit de circulació pot ser modulat segons les necessitats del trànsit: les tres vies en el mateix sentit, o dues vies en un sentit i una al contrari.
La circulació del metro ha estat diverses vegades interrompuda sobre el pont de Manhattan des de 1984. Hi passen dues línies diferents (2x2 vies), conegudes amb els noms de «North tracks» (línia del nord) i «South tracks» (línia del sud). Això és degut principalment a la concepció del pont, que no està ben adaptat al trànsit ferroviari. El passatge dels ramals provoca oscil·lacions que al seu torn malmeten les vies. Aquest tros de la línia del sud ha estat tancat entre 1990 i 2001, el de la línia del nord entre 2001 i 2004.
Característiques:
* abast principal: 448 m
* longitud total: 2090 m
* alçada dels pilars: 102 m
* diàmetre dels cables: 54 cm
# Marc Genuci

Marc Genuci (en llatí Marcus Genucius) era un militar romà del segle ii aC. Formava part de la branca plebea de la gens Genúcia.
Va ser tribú militar l'any 193 aC sota el cònsol Luci Corneli Mèrula. Es va destacar en la guerra contra el bois i va morir en la batalla de Mutina contra aquest poble.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXV, 5
# Marc Valeri Volús

Un Marc Valeri Volús (llatí: Marcus Valerius Volusus) apareix com a cònsol l'any 505 aC junt amb Publi Postumi Tubert.
Els dos cònsols van fer la guerra contra els sabins als que van derrotar i van obtenir els honors del triomf a la seva tornada. Suposadament va morir en la batalla del llac Regillus l'any 498 aC o 496 aC. Als Fasti apareix un Mani Valeri Volús Màxim, que podria ser la mateixa persona, i en realitat no hauria mort.
Aquest Mani Valeri (o potser Marc Valeri), l'any 494 aC va ser elegit dictador durant les lluites polítiques entre els patricis i els nexis (deutors). Valeri va ser popular entre la plebs i molts plebeus es van allistar per lluitar contra els eques i els sabins amb la promesa d'alleujar la situació dels deutors en acabar la guerra. Els sabins van ser derrotats, però com que no va poder complir la seva promesa, va deixar el càrrec de dictador. Els plebeus el van considerar un home honorable. Era germà de Publi Valeri Publícola.
Ja era gran quan va exercir de dictador i va morir pocs anys després.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1283.
# Osmond Drengot

Osmond Drengot (c. 985 – octubre 1018) va ser un dels primers aventurers normands al Mezzogiorno. Era el fill gran d'un petit, però ric, senyor de Carreaux, a prop d'Avesnes-en-Bray a la regió de Rouen. Carreaux dona a la seva família, els Drengot, el nom alternatiu de Quarrel.
El 1016, Osmond va participar en una cacera amb el duc Ricard II de Normandia. Mentre es trobava a la caça, va matar Guillem Repostel, parent del duc, en venjança per allitar-se amb una de les filles d'Osmond. Ricard va perdonar la seva vida, però el va exiliar. Osmond va fugir a Itàlia, allí per unir-se als romans d'Orient en la seva lluita contra els longobards, sarraïns, les tropes del Papa i el Sacre Imperi.
Abans de marxar de Normandia, va reunir un conjunt d'aproximadament 250 guerrers: aventurers, foragits, fills menors i quatre dels seus propis germans, Ascletí, Gilbert, Rodolf i Rainulf. A Itàlia, ell i els seus seguidors es van unir amb Melus de Bari i Guaimar III de Salern, longobards en revolta contra les pretensions romanes d'Orient. El 1018, Osmond i Gilbert van morir en la batalla de Cannes, una greu derrota normanda a mans del general grec Basili Boiannes.

## Bibliografia

* John Julius Norwich. The Normans in the South 1016-1130. Longmans: Londres, 1967.
* Mario D'Onofrio, I Normanni. Popolo d'Europa 1030-1200. Roma, 1994, p. 177, ISBN 88-317-5855-1.
* Giuseppe De Blasiis, L'insurrezione pugliese e la conquista normanna nel secolo XI, 3 vol. Nàpols 1869-73.
* Ferdinand Chalandon, Histoire de la domination normande en Italie et en Sicile, París 1907
# Roger Mortimer

Roger de Mortimer (11 d'abril del 1374 – 20 de juliol del 1398) va ser el quart comte de la Marca i el sisè comte d'Úlster, i l'hereu presumpte de Ricard II d'Anglaterra.

## Llinatge

El seu pare va ser el poderós tercer comte de la Marca Edmund Mortimer, i la seva mare era Felipa Plantagenet, l'única descendent de Lionel d'Anvers.
Com que Lionel d'Anvers era el segon fill d'Eduard III d'Anglaterra, en arribar a l'edat adulta a la mort del seu pare, Roger es convertí en l'hereu presumpte de Ricard II. Tot i que la seva candidatura al tron podia ser qüestionada pel fet que la seva descendència era per línia femenina, els costums i els precedents a Anglaterra li donaven preferència per davant de línies masculines més apartades (com era el cas de les cases de Lancaster o de York). Els seus drets dinàstics es van veure confirmats quan Ricard II el va reconèixer públicament com a hereu al tron el 1385.

## Campanyes a Irlanda

A la mort del seu pare el 1381, quan tenia només set anys, Roger Mortimer havia heretat extenses terres a Gal·les i Irlanda. El 1394 va acompanyar Ricard II a Irlanda i va actuar com a representant del rei, tot i que no va aconseguir pacificar els capitosts irlandesos. L'any següent va ser nomenat lloctinent d'Irlanda.
A mesura que Ricard II anava perdent el suport de la població, Roger guanyava en popularitat a Anglaterra, tot i que mai va emprendre cap acció en contra de les mesures polèmiques del monarca.
El 20 de juliol del 1398 va morir en la batalla de Kells, lluitant contra un clan irlandès. Els seus títols i terres van passar al seu fill Edmund Mortimer (5è comte de March).

## Núpcies i descendència

Durant la seva infància i des de l'execució del seu pare Ricard va estar sota la tutela del comte de Kent Tomàs Holland, mig germà del rei Ricard II. El 1387 o 1388 el comte de Kent va casar-lo amb la seva filla Elionor.
Tingueren quatre fills:
* Anna de Mortimer, esposa de Ricard de Conisburgh de la Casa de York i mare de Ricard Plantagenet.
* Edmund Mortimer
* Roger Mortimer (morí jove vers el 1409)
* Elionor Mortimer, esposa del comte de Devon Eduard de Courtenay. No tingueren fills.
# Moldàvia al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior

Moldàvia va ser l'únic país que va debutar al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior en 2010.
Moldàvia va entrar al Festival d'Eurovisió Júnior per primera vegada en 2010. El 30 de juny, TRM hi va anunciar el seu debut. Més tard, en l'edició de 2014, va decidir retirar-se per raons financeres de la cadena.
El 2014, hi va haver rumors sobre el retorn de Denis Midone a la competició, que anteriorment havia representat Moldàvia al concurs de 2012. Si Moldàvia tingués a Denis com a participant d'Eurovisió Junior, la seva cançó hauria estat "Spune Mi Ceva (Chemistry)". No obstant això, com que TRM no va confirmar cap possible participació en la participació d'Eurovisió Junior.
Moldàvia es va retirar del concurs i Denis Midone no va participar.

## Participació

Llegenda
| Any | Seu | Artista | Cançó | Lloc | Punts |
| 2010 | Minsk | Stefan Roscovan | «Ali Baba» | 8 | 54 |
| 2011 | Erevan | Lerika | «No-No» | 6 | 78 |
| 2012 | Amsterdam | Denis Midone | «Toate vor fi» | 10 | 52 |
| 2013 | Kíev | Rafael Bobeica | «Cum să fim» | 11 | 41 |
| No hi va participar entre 2014 i 2024 ||||||

## Referències

* ↑ «Exclusive: Moldova plans to debut at Junior Eurovision». escdaily, 30-06-2010 [Consulta: 30 juny 2010]. Arxivat 2011-02-18 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-02-18. [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ García, Belén «Junior Eurovision:Denis Midone (2012) wants to come back for Moldova». esc-plus, 02-06-2014 [Consulta: 2 juny 2014].
# Adolphe Deledda

Adolphe Deledda (Villa Minozzo, Itàlia, 26 de setembre de 1919 - Canes, 23 de juliol de 2003) va ser un ciclista italià de naixement, però que es nacionalitzà francès el 30 d'abril de 1948. Professional entre 1943 i 1957, en el seu palmarès aconseguí una trentena de victòries, entre les quals destaquen dues etapes al Tour de França, el 1949 i 1951, una etapa a la Volta a Espanya de 1947 i el Campionat de França en ruta de 1952.

## Palmarès

* 1943
** 1r de la Grenoble-Chambéry-Grenoble
** 1r del Circuit Drôme-Ardêche
** 1r del Tour de l'Alt Saona
* 1945
** 1r del Gran Premi de la Voie du Peuple a Bourg-en-Bresse
** 1r del Gran Premi del Jubileu a Châlon
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Treballador Alpí
* 1946
** 1r del Tour de l'Alt Saona
** 1r del Circuit del Jura
* 1947
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1948
** 1r del Tour de l'Alt Saona
** 1r del Circuit del Jura
* 1949
** 1r al Tour del Doubs
** Vencedor de 2 etapes del Circuit de les 6 Províncies
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1950
** Vencedor d'una etapa del Circuit dels Vins de la Gironda
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Alemanya
* 1951
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1952
** Campió de França en ruta
* 1953
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Algèria

### Resultats al Tour de França

* 1949. Eliminat (15a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1951. 32è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1952. 24è de la classificació general
* 1953. 35è de la classificació general
* 1954. 26è de la classificació general
* 1955. Abandona (8a etapa)
* 1956. 71è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1947. Abandona (19a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1957. 49è de la classificació general

## Referències

* ↑ «matchID - Moteur de recherche des décès». [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «DELEDDA Adolphe». [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Adolphe DELEDDA» (en italià). [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès d'Adolphe Deledda (Fra)». [Consulta: 19 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Adolphe Deledda (francès)
# Yom Yeruixalàyim

El Dia de Jerusalem (en hebreu: יום ירושלים, Yom Yerushalayim) és un dia de festa nacional israelià, que commemora la reunificació de Jerusalem i l'establiment del control israelià sobre la ciutat vella, al juny de 1967. El Gran Rabinat d'Israel va declarar el Dia de Jerusalem una festa religiosa menor, per donar gràcies a Déu per la victòria en la Guerra dels Sis Dies i per respondre a 2.000 anys d'oració. Aquesta diada se celebra el dia 28 del mes de Iar.

## Celebracions

El dia està marcat per cerimònies d'Estat, els serveis commemoratius per als soldats que van morir en la batalla per Jerusalem, es passeja pel centre de Jerusalem, es recita l'oració Hallel amb benediccions a les sinagogues. Hi ha també conferències sobre temes relacionats amb Jerusalem, es canta i es balla, i s'emet una programació especial a la televisió. Els escolars de tot el país aprenen sobre la importància d'aquest dia, i a les escoles de tot el país se celebren reunions festives. Aquest dia també és celebrat a les escoles jueves d'arreu del món.

## Referències

* ↑ «www.myjewishlearning.com». Arxivat de l'original el 2014-08-12. [Consulta: 22 agost 2013].
* ↑ www.yeshiva.co
* ↑ «www.ijds.co.uk». Arxivat de l'original el 2013-08-23. [Consulta: 22 agost 2013].
# Thelymitra gregaria

La Thelymitra gregaria és una espècie d'orquídia endèmica de Victòria, Austràlia. Té una sola fulla carnosa i canalitzada i fins a sis flors molt perfumades, de color blau fosc a violeta, i sol créixer en grups.

## Descripció

Thelymitra gregaria és una planta herbàcia perenne i tuberosa de fulla carnosa, canalitzada, de color verd fosc a groguenc i lineal que fa entre 70 i 100 mil·límetres de llargada i entre 8 i 12 d'amplada. La base és de color violeta. Pot arribar a tenir fins a sis flors de color blau-violeta fosc o violeta d'entre 22 i 40 mm d'ample sobre una tija floral de 100 a 200 mm d'alt. Els sèpals i els pètals fan entre 15 i 20 mm de llarg i entre 5 i 6,5 mm d'ample. El ginostem és de color rosa, blau o porpra, de 6-7 mm de llargada i aproximadament 3 d'amplada. El lòbul de la part superior de l'androceu és groc amb una banda de color marró fosc o negre i és poc profunda. Els lòbuls laterals estan corbats amb flocs de pèls blancs. Les flors fan una olor forta i s'obren àmpliament en temps càlids i calorosos. La floració es produeix entre els mesos de setembre i novembre.

## Taxonomia i denominació

Thelymitra gregaria va ser descrita formalment per primera vegada l'any 1988 i publicada a The Orchadian per David Jones i Mark Clements a partir d'un exemplar recollit prop de Derrinallum. L'epítet "gregaria" és una paraula llatina que significa "pertanyent a un ramat" o "comuna", ja que aquesta planta sol créixer en grups.

## Distribució i hàbitat

La Thelymitra gregaria creix en tussocks, formacions vegetals, al sud de l'estat de Victòria.

## Conservació

La Thelymitra gregaria està catalogada com a "amenaçada" segons la Llei de garantia de la flora i la fauna victoriana de 1988 (Flora and Fauna Guarantee Act 1988). Les principals amenaces per a l'espècie són la invasió de males herbes, els incendis i l'activitat humana. Malgrat això, no hi ha cap població d'aquesta orquídia que es trobi actualment en alguna reserva de conservació.

## Referències

* 1 2 3 Jones, David L. A complete guide to native orchids of Australia including the island territories. Frenchs Forest, N.S.W.: New Holland, 2006, p. 230. ISBN 1877069124.
* 1 2 Jeanes, Jeff. «Thelymitra gregaria». Royal BotanicGardens Victoria. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ Duncan, Mike. «Draft national recovery plan for twenty on threatened orchids in south-eastern Australia». Government of South Australia Department for Environment and Heritage. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ «Thelymitra gregaria». APNI. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ Brown, Roland Wilbur. The Composition of Scientific Words. Washington, D.C.: Smithsonian Institution Press, 1956, p. 383.
* 1 2 «Action statement - basalt sun orchid Thelymitra gregaria». The State of Victoria Department of Sustainability and Environment. Arxivat de l'original el 20 de març 2018. [Consulta: 12 maig 2018].
# Devasahayam Pillai

Devasahayam Pillai (En malabarː ദേവസഹായം പിള്ള; en tamilː முத்திப்பேறு பெற்ற தேவசகாயம் பிள்ளை) (Nattalam Gram Panchayat, districte de Kanyakumari, Tamil Nadu, Índia, 23 d'abril de 1712 - Bosc d'Aralvaimozhy, Índia, 14 de gener de 1752), va ser un noble i laic hindú convertit al cristianisme. Fout torturat i afusellat per negar-se a abandonar la fe, i és conegut pel seu nom de bateig llatinitzat, Llàtzer.
Era un funcionari en la cort del Rei de Travancore, Maharaja Marthanda Varma, quan va estar sota la influència de la marina holandesa. L'any 1741 una expedició de l'armada holandesa a l'Índia va intentar prendre el control del regne de Travancore, però va fracassar i fou derrotada en la batalla de Kolachel. Els indis feren 24 presoners europeus, entre ells el capità i comandant francès Eustache Benoît de Lannoy, que va ser qui el va instruir en la fe catòlica.
Va ser casat i batejat ja d'adult, l'any 1745, quan tenia 32 anys, després de sol·licitar-ho insistentment, prenent el nom de Llàtzer, que igual que el seu nom original, significa Déu és el meu auxili. Se li van presentar càrrecs falsos per traïció, se li va despullar del seu treball a l'administració, fou arrestat i torturat per tres anys i finalment fou desterrat. Uns soldats el van executar, li van disparar, i les seves restes foren llançades de forma descuidada. Entre els dies 18 i 19 de gener de 1752 es van descobrir les seves restes mortals i foren traslladades a la ciutat de Kottar, a l'extrem sud de l'Índia. Està sepultat a la catedral de Sant Francesc Xavier de la mateixa ciutat.
És considerat com a màrtir de l'Església catòlica i va ser declarat beat 2 de desembre de 2012 pel Papa Benet XVI. Posteriorment, el 15 de maig de 2022, va ser canonitzat pel Papa Francesc a la Plaça de Sant Pere del Vaticà, convertint-se en el primer sant laic indi.

## Referències

* ↑ Arulanandu, Edwin Paul. Devasahayam Pillai: el primer laic indi canonitzat. Barcelona: Centre de Pastoral Litúrgica, octubre de 2022, p. 5 (Sants i Santes ; 290). ISBN 9788491655282.
* ↑ «Devasahayam (Lázaro) Pillai, Beato» (en castellà). Catholic.net. [Consulta: 4 gener 2022].
* ↑ «Explained: Who is Devasahayam, the first Indian layman to be conferred sainthood?» (en anglès). The Indian Express, 12-11-2021. [Consulta: 4 gener 2022].
* ↑ «Devasahayam Pillai» (en anglès). Drishti IAS. [Consulta: 4 gener 2022].
* 1 2 Ginés, Pablo J. «Era noble en la India, se hizo cristiano, lo torturaron y lo fusilaron: ahora será San Devasahayam» (en castellà). Religión en libertad, 23-02-2020 [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «HAGIOPEDIA» (en castellà). hagiopedia.blogspot.com. [Consulta: 30 maig 2022].
* ↑ Arulanandu (2022), p. 30
* ↑ «Devasahayam (Lázaro) Pillai, Beato» (en castellà). Catholic.net. [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «Copia archivada». www.smcim.org. Arxivat de l'original el 24 de septiembre de 2015. [Consulta: 4 gener 2022].
* ↑ «Copia archivada». web.archive.org. Arxivat de l'original el 13 de julio de 2012. [Consulta: 4 gener 2022].
* ↑ «Lista de los 10 nuevos santos proclamados por el papa». www.swissinfo.ch. [Consulta: 15 maig 2022].
# Antiga estació del ferrocarril (Xerta)

L'Antiga estació del ferrocarril és un edifici de Xerta (el Baix Ebre) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici amb coberta a dues vessants. Consta de planta baixa i un pis. La façana principal acaba amb un frontó mixtilini, aquesta façana té un porxo que servia per accedir a l'entrada principal i que esdevé terrassa pel primer pis. El primer pis té uns balcons, alguns d'ells amb trencaaigües com a element decoratiu.

## Història

Formà part de l'antiga línia de ferrocarril del Val de Zafán. Eliminada la línia, d'ençà del 1971 el tren ja no circula per Xerta.

## Referències

* 1 2 «Antiga estació del ferrocarril». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].