OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Costoja (Montferrer i Castellbò)

Costoja o Costoia, fou la seu d'un priorat hospitaler, a partir de 1220 s'instal·là la comanda de Santa Maria de Costoja, de la qual depenia l'hospital de Sant Joan de Berga.
El 1263 el seu comanador governava també la casa d'Isot. Vers el 1340 era la casa de menys rendes de Catalunya i per això va unir-se a la comanda de Susterris (Pallars Jussà), unió que encara perdurava el 1752, quan ja no tenia cap mena de comunitat. Es trobava ja arruïnada el 1860.
A Costoja foren enterrats els vescomtes de Castellbò Arnau I (1226) i Ermessenda (1230), les despulles dels quals el 1269 foren exhumades i tretes d'allà per haver estat condemnats com a heretges albigesos per la inquisició.
De l'església, en resten només fragments de l'absis, de base semicircular, i de les façanes oest, amb una filada d'opus spicatum, i est, on es conserva una finestra de secció prismàtica. La porta d'entrada, a la paret oest i avui tapiada, és un arc de mig punt.

## Referències

* ↑ GGCC, Montferrer i Castellbò: Arxivat 2021-06-08 a Wayback Machine. Altres indrets del terme, Costoja i Avellanet.
* ↑ Alt Urgell, Montferrer i Castellbò.
# Roger De Clercq

Roger De Clercq (Nederzwalm-Hermelgem, Zwalm, Flandes Oriental, 2 de setembre 1930 - 24 d'agost de 2014) va ser un ciclista belga que fou professional entre el 1954 i el 1968. Combinà el ciclisme en ruta amb el ciclocròs, però va ser en aquesta segona especialitat en la qual aconseguí els principals èxits esportius, destacant tres campionats nacionals de ciclocròs, el 1960, 1962 i 1964 i el subcampionat del món de 1964. El seu germà, René De Clercq, i el seu nebot, Mario De Clercq, també foren ciclistes.

## Palmarès

* 1959
** 1r al Noordzeecross
** 1r al Ciclocròs de Zonhoven
* 1960
** Campió de Bèlgica de ciclocròs
* 1962
** Campió de Bèlgica de ciclocròs
** 1r al Ciclocròs de Zonhoven
* 1964
** Campió de Bèlgica de ciclocròs
* 1965
** 1r al Noordzeecross

## Referències

* ↑ de Koker, Rudi «Ex-veldrijder Roger De Clercq overleden». Het Nieuwsblad, 27-08-2014 [Consulta: 27 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Pedro de Ribera

Pedro de Ribera (Madrid, 4 d'agost de 1681 - Madrid, 1742) fou un arquitecte espanyol.
Artista l'activitat del qual es desenvolupa gairebé exclusivament a Madrid durant la primera meitat del segle xviii (Segle de la Llums). Deixeble de José Churriguera i destacat autor de la seva època, porta al seu ple desenvolupament els principis del barroc exaltat i del xorigueresc, versió espanyola del Rococó.
Va ser nomenat, entre els anys 1718 i 1719, tinent del llavors Mestre Gran de les Obres i fonts de Madrid, Teodoro Ardemans, succeint-la en el càrrec la seva mort. L'esmentada posició va consagrar el seu prestigi i li va permetre continuar ocupant un lloc rellevant a la cort, malgrat la preferència clara del rei Felip V per l'estil d'arquitectes estrangers que van treballar a Madrid a partir de 1720.
Pedro de Ribera va trobar en el corregidor de la capital, el senyor Francisco Antonio de Salcedo i Aguirre (Marquis de Vadillo), un protector que el va impulsar i va proporcionar els projectes per a les seves obres més destacades. Entre elles es poden esmentar les següents:
* Passeig Nou. Porta de San Vicente (1726 -1727)
* Ermita de Nostra Senyora del Port (1716 -1718)
* Caserna del Comte-Duc (Guàrdies de Corps) (iniciat el 1717)
* Pont de Toledo (1718 -1732)
* Església de Montserrat (1720)
* Reial Hospici d'Ave María i San Fernando (1722 -1726)
* Església de San Cayetano (1722 -1737)
* Caixa d'estalvis (Plaça de les Descalces) (1724 -1733)
* Reial Seminari de Nobles (finalitzat el 1725)
* Font de la Mariblanca (1726)
* Pont Verd (1728 -1732)
* Pont sobre l'Abroñigal (1729 -1732)
* Carmelites Descalces (1730 -1742)
* Monestir d'Uclés (1735)
* Teatre de la Creu (1737)
* Camí nou de l'Escorial (1737)
* Palau de Torrecilla
* Palau del Marqués de Miraflores
* Palau de Santoña
* Palau de Pereres

## Elements característics

Una constant a l'obra de Pedro de Ribera és la presència a la façana principal d'un important conjunt decoratiu central, format per la fusió de la porta i la balconada superior.
Es pot apreciar en les seves construccions que Pedro de Ribera utilitza habitualment els mateixos elements i estructures, que defineixen el seu estil clarament.
Entre ells es poden indicar els baquetones en secció asimètrica i que sobresurten més que els utilitzats fins a la seva època, que emmarquen freqüentment la porta de l'edifici. També cal destacar les imitacions en pedra de cortinatges plegats, pavellons, borles i elements similars. I potser un dels seus elements més característics sigui l'estípit, consistent en una columna adossada normalment en ambdós costats del portal. La part central de l'estípit està format per un cub que es perllonga a dues piràmides truncades, la inferior més alta que la superior. Tot el conjunt sol estar recobert amb abundant ornamentació.
Així mateix és important el partit que va saber treure Ribera de la cúpula i les seves possibilitats decoratives.
# Theodor von Dalberg

Karl Theodor Anton Maria von Dalberg (Worms, 8 de febrer de 1744 – 10 de febrer de 1817) va ser arquebisbe i Elector de Magúncia, Arxicanceller del Sacre Imperi Romanogermànic, Príncep de Regensburg, prevalgut de la Confederació del Rin i Gran Duc de Frankfurt.
Era fill de Franz Heinrich von Dalberg, administrador de Worms i un dels principals consellers de l'Elector de Magúncia. Karl va estudiar dret canònic i va entrar a l'Església Catòlica, on es va valer de les relacions del seu pare per créixer. En 1772 va ser nomenat governador d'Erfurt, i gràcies a la seva reeixida administració, el 1787 va ser triat bisbe coadjutor de Magúncia i de Worms, i el 1788, de Constança, la qual cosa garantia la seva posició com a successor de l'arquebisbe de Magúncia. El 1802 va esdevenir el nou Arquebisbe Elector de Magúncia, la diòcesi més rica d'Alemanya, i en l'Arxicanceller de l'Imperi.
Com a estadista Dalberg es va distingir per la seva actitud patriòtica, tant en assumptes eclesiàstics, en els quals es va inclinar cap al Febronianisme, com en els seus esforços per millorar l'atrofiada burocràcia del Sacre Imperi mitjançant la creació d'un govern centralitzat a Alemanya. Fracassant en això, va creure veure en Napoleó Bonaparte al geni que seria capaç de salvar a Alemanya de la dissolució. En virtut del Tractat de Lunéville de 1801, que cedia tots els territoris del marge esquerre del Rin a França, Dalberg va haver de cedir Worms, Constança i Magúncia. No obstant això, va retenir Aschaffenburg i el 1803 va aconseguir Wetzlar i Regensburg així com el territori del Bisbat de Regensburg. Atès que Magúncia havia estat annexionada a França, l'arquebisbat de Dalberg va ser transferit a Regensburg, i els seus territoris orientals van passar a anomenar-se Principat de Regensburg.
El 1806, Dalberg, juntament amb altres prínceps alemanys, es va unir a la Confederació del Rin després de la dissolució definitiva del Sacre Imperi. Va renunciar formalment al càrrec d'arxicanceller de l'Imperi en una carta a l'emperador Francesc II d'Alemanya i Napoleó el va nomenar prevalgut de la Confederació del Rin. La ciutat imperial de Frankfurt va ser afegida a la seva jurisdicció i després del Tractat de Schönbrunn va ser nomenat Gran Duc de Frankfurt; encara que va haver de cedir la ciutat de Regensburg al Regne de Baviera, els seus territoris es van incrementar tot sovint.
En 1813 es va veure obligat a renunciar a tots els seus càrrecs excepte el d'arquebisbe de Regensburg a favor del fillastre de Napoleó, Eugène de Beauharnais, qui des de 1810 era l'hereu de Dalberg.
Va morir en 1817 sent arquebisbe de Regensburg. Encara que el servilisme de Dalberg envers Napoleó el va enemistar amb bona part dels alemanys, en l'actualitat és recordat com un home amable i treballador, patró de les lletres, sent amic de Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich von Schiller i Christoph Martin Wieland.
# Ferdinand von Hompesch zu Bolheim

Ferdinand von Hompesch zu Bolheim (Bolheim, avui dia part de la ciutat de Herbrechtingen, Baden-Württemberg 9 de novembre de 1744 – Montpeller, França, 12 de maig de 1805) fou Gran Mestre de l'Orde de Malta entre el 6 de juliol de 1797 i el 17 de juliol de 1799.
Durant el seu magisteri va elevar els pobles de Żabbar, Żejtun i Siġġiewi a l'estatus de città. Eren temps difícils per a l'orde i per als maltesos, ja que els vents de llibertat que bufaven des de la França revolucionària feien que hi haguessin algunes revoltes dels habitants de l'illa contra els cavallers.
Napoleó Bonaparte, atent a tot el que passava, va decidir desembarcar a Malta quan es dirigia a la campanya d'Egipte amb un gran exèrcit. La regla de l'orde els impedia lluitar contra altres cristians i a més, molts cavallers eren francesos. Ferdinand von Hompsech va deixar l'illa pacíficament amb molts altres cavallers. Era el juliol de 1798 i els francesos la van ocupar completament, tancaven així un cicle iniciat el 1530 amb l'ocupació de l'illa per part dels cavallers de l'orde de Sant Joan de Jerusalem.
De Malta van ser deportats desarmats a Toulon, i d'allà es van dirigir a Sant Petersburg, per anar després a Trieste i Ljubljana, per acabar, temps després, a Roma, la seu actual. El 1799 Hompesch va dimitir del càrrec i es va refugiar a Àustria i Itàlia. El 1804 va anar a Montpeller on va morir l'any següent, pobre i oblidat de tothom. Fou enterrat a l'església de Santa Eulàlia d'aquesta ciutat.

## Vegeu també

* Ocupació de Malta (1778)

## Enllaços externs

* Retrats del Gran mestre Fra Ferdinand Hompesch
* Monedes de Ferdinand Hompesch Arxivat 2007-08-29 a Wayback Machine.
# Estève Pelabon

Estève Pélabon (en francés Étienne Pélabon; Toló, 25 de gener de 1745 - Marsella ?, 1 de novembre de 1808) fou un escriptor dramàtic provençal de llengua occitana autor de la famosa comèdia Manicla (Maniclo en la grafia original).
Va ésser maquinista de teatre abans de compondre les seves obres.
De Manicla, interpretada per primera vegada el 1789 i publicada el 1890 se'n van vendre, segons Robèrt Lafont, uns 12.000 exemplars. Després, Pelabon va escriure d'altres obres de teatre com ara La réunion patriotique vo Minerve à Toulon (1790), Matiu e Ana (1792) i Lou sèns-culoto à Niço.
La seva casa a Toló ostenta una placa recordatòria escrita en provençal.

## Edicions en línia

* Edició de 1821 (facsímil)
* Edició de 1901 Arxivat 2012-04-01 a Wayback Machine.
# Premi Aurora Bertrana

El Premi Aurora Bertrana fou instituït per la Fundació Prudenci Bertrana l'any 2022 en honor de l'escriptora homònima. El guardó es concedeix a la traducció d'una obra literària al català l'any anterior, sigui del gènere que sigui. El guanyador es fa públic durant la concessió dels Premis Literaris de Girona.

## Guardonats

* 2022 - Yannick Garcia, per la traducció d’Orgull i prejudici de Jane Austen
* 2023 - Josep Maria Pinto, per la traducció d'El temps retrobat de Marcel Proust
* 2024 - Ramon Farrés, per la traducció de Maria Antonieta de Stefan Zweig

## Jurats

* 2022 - Àngels Gregori, Lluïsa Julià, Lluís Muntada, Francesc Parcerisas i Antoni Pladevall
* 2023 - Àngels Gregori, Lluïsa Julià, Lluís Muntada, Francesc Parcerisas i Antoni Pladevall

## Referències

* 1 2 «Premi Aurora Bertrana». [Consulta: 29 març 2023].
* 1 2 «Bases del 2n Premi Aurora Bertrana». [Consulta: 23 març 2023].
* ↑ «"L'any que vaig estimar Ava Gardner", de Jordi Solé, Premi Prudenci Bertrana de novel·la». Notícies 3Cat. Corporació Catalana de Mitjans de Comunicació, 20-09-2023. [Consulta: 3 desembre 2023]. «"...la fundació ha premiat amb el Premi Aurora Bertrana de traducció, dotat amb 6.000 euros, Josep Maria Pinto per la traducció d'"El temps retrobat I i II", de Marcel Proust"»
* ↑ Oller, Sílvia. «Los Premis Literaris de Girona reivindican a Aurora Bertrana en el 50 aniversario de su muerte» (en castellà). La Vanguardia, 17-09-2024. [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ Carmona, Alba. «La primera edició del premi Aurora Bertrana de traducció ja té finalistes». Diari de Girona, 09-09-2022. [Consulta: 29 març 2023].
# Jean Jacques Faber

Jean Jacques Faber (Hosingen, 16 d'agost de 1751 - 7 de novembre de 1825) va ser un polític luxemburguès. Va ocupar el càrrec com a alcalde de la ciutat de Luxemburg de l'1 de juliol de 1795 al 14 de setembre de 1795.

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de la Ciutat de Luxemburg
# Guillem Jordi de Kirchberg

Guillem Jordi de Kirchberg, comte de Sayn-Hachenburg, va néixer a Hachenburg (Alemanya) el 23 d'abril de 1751 i va morir a la mateixa ciutat el 7 de febrer de 1777. Era fill de Guillem Lluís de Kirchberg (1709-1751) i de la comtessa Lluïsa de Salm-Dhaun (1721-1791).
L'1 de juny de 1771 es va casar a Obergreiz amb Isabel Augusta de Reuss Greiz (1752-1824), filla d'Enric XI de Reuss-Obergreiz (1722-1800) i de Conradina de Reuss-Kostritz (1719-1770). D'aquest matrimoni en nasqué:

## Enllaços externs

* http://awt.ancestrylibrary.com
# Cristià August I de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg

Cristià August I de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg (en danès Christian August 1 af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Augustenborg) va néixer a Augustenborg (Dinamarca) el 4 d'agost de 1696 i va morir a Sonderborg el 20 de gener de 1754. Era fill del gran duc Frederic Guillem de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg (1668-1714) i de la comtessa Sofia Amàlia d'Ahlefeldt (1675-1741).
Va succeir el seu oncle Ernest August mort sense descendència el 1731. Anteriorment havia set governador de l'illa d'Als, general d'infanteria i el coronel de la guàrdia reial de Dinamarca.

## Matrimoni i fills

El 21 de juliol de 1720 es va casar a Kalundborg amb Frederica Lluïsa de Danneskiold-Samsøe (1699-1744), filla de Cristià de Gyldenlove-Samsoe (1674-1703) i de Carlota Amàlia Gyldenlove (1682-1699). El matrimoni va tenir set fills:
* Frederic Cristià (1721-1794), casat amb Carlota Amàlia de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Plon (1744-1770).
* Emili August (1722-1786)
* Cristià Ulric, nascut i mort el 1723.
* Sofia Carlota (1725-1752)
* Cristiana Ulrica (1727-1794)
* Sofia Magdalena (1731-1799)
* Carlota Amàlia (1736-1815)

## Enllaços externs

* casa de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg
# Cristina Sofia de Reventlow

Cristina Sofia de Reventlow, coneguda també amb el nom de Cristina Sofia Holstein que va prendre del seu segon marit— (Haderslev, Dinamarca, 30 d'octubre de 1672 -Fuirendal, 27 de juny de 1757) era filla del comte i Primer Ministre danès Conrad de Reventlow (1644-1708) i d'Anna Margarida Gabel (1651-1678), una família de l'alta aristocràcia danesa. La seva germana Anna Sofia Reventlow va ser la segona dona del rei Frederic IV de Dinamarca, cosa que li va permetre tenir una notable influència política en la Cort danesa. En morir el seu primer marit, el 1699 va mantenir els dominis de Bolle i Møgelkær a Horsens, a més dels que heretà després del seu pare a Seekamp (Ducat de Schleswig).
El 14 de setembre de 1688) es va casar amb el comte Niels de Friis (1665-1699), fill de Mogens de Friis (1623-1675) i d'Anna Maria d'Offenberg. Fruit d'aquest matrimoni en nasqueren:
* Lluís Frederic (1691-1698)
* Cristià (1691-1763), casat amb Olegarda Gersdorff (1687-1734)
* Carlota Amàlia (1692-1750), casada primer amb Baltasar Frederic d'Oertzen i després amb Otó Blome (1684-1738)
* Lluís Frederic (1698)
* Conradina Cristina (1699-1723), casada amb el comte Cristià de Danneskiold-Samsoe (1702-1728).
El 24 de desembre de 1700 es va tornar a casar amb el cosí el comte Ulric Adolf de Holstein (1664-1737), fill del coronel Adam Cristòfol de Holstein i de Caterina Cristina Reventlow. D'aquest segon matrimoni en nasqueren:
* Lluïsa Frederica, nascuda el 1703 i casada amb Joaquim de Brockdorff (1695-1763).
* Anna Caterina (1703)
* Frederic Conrad (1704-1749), casat amb Llúcia Enriqueta Blome (1713-1772)
* Cristòfol Adam (1706)
* Cristià Ditlev (1707-1789), casat amb Caterina Elisabet de Holstein (1712-1750).
* Adolf Ulric (1708)

## Enllaços externs

* Cristina Sofia
# Sofia Dorotea de Hannover

Sofia Dorotea de Hannover (en alemany Sophie Dorothea von Hannover) va néixer al palau de Herrenhausen, Hannover, Prússia, el 16 de març de 1687 i va morir a Berlín el 28 de juny de 1757. Era la filla petita del duc Jordi Lluís de Brunsvic-Luneburg, qui seria després el rei Jordi I del Regne Unit (1660-1727) i de Sofia Dorotea de Brunsvic-Lüneburg (1666-1726).
Després del divorci dels seus pares el 1694, Sofia i el seu germà Jordi August, futur rei Jordi II, van ser separats de la seva mare, a qui ja no veurien mai més.

## Matrimoni i fills

El 17 de novembre de 1706 es va casar a Berlín amb el príncip hereu de Prússia, Frederic Guillem (1688-1740), fill de Frederic I de Prússia (1657-1713) i de la princesa Sofia Carlota de Hannover (1668-1705). El matrimoni va tenir catorze fills:
* Frederic Lluís (1707-1708).
* SAR la princesa Guillemina de Prússia nascuda a Berlín el 1709 i morta a Bayreuth el 1758. Es casà amb el marcgravi Frederic de Brandenburg-Bayreuth el 1735.
* Frederic Guillem (1710-1711)
* SM el rei Frederic II de Prússia nascut a Berlín el 1712 i mort a Potsdam el 1786. Es casà amb primeres núpcies amb la princesa Elisabet Cristina de Brunsvic-Bevern.
* Carlota (1713-1714)
* SAR la princesa Frederica Lluïsa de Prússia nascuda a Berlín el 1714 i morta a Ansbach el 1794. Es casà amb el marcgravi Carles de Bransdenburg-Ansbach el 1726.
* SAR la princesa Felipa Carlota de Prússia nascuda a Berlín el 1716 i morta a Wolfenbüttel el 1801. Es casà amb el duc Carles I de Brunsvic-Wolfenbüttel el 1733.
* Carles (1717-1719)
* SAR la princesa Sofia Dorotea de Prússia nascuda a Berlín el 1719 i morta el 1765. Es casà amb el marcgravi Frederic Guillem de Brandenburg-Schwedt el 1734.
* SM la reina Lluïsa Ulrica de Prússia, nata a Berlín el 1720 i morta a Estocolm el 1782. Es casà amb el rei Adolf Frederic I de Suècia.
* SAR el príncep August Guillem de Prússia nascut a Berlín el 1722 i mort a Potsdam el 1758. Es casà amb la princesa Lluïsa de Brunsvic-Wolfenbüttel el 1744. El seu fill és el rei Frederic Guillem II de Prússia.
* SAR la princesa Anna Amàlia de Prússia nascuda a Berlín el 1723 i morta a Quedlinburg el 1785. Es casà en secret amb el baró Frederic von der Trech.
* SAR el príncep Enric de Prússia (1726-1802) nascut a Berlín el 1726 i mort a Potsdam el 1802. Es casà amb la princesa Guillemina de Hessen-Kassel el 1752.
* SAR el príncep Ferran de Prússia nascut a Berlín el 1730 i mort el 1813. Es casà amb la princesa Lluïsa de Brandenburg-Schwedt el 1755.

## Enllaços externs

* http://www.thepeerage.com/p10099.htm#i100990
# The Alchemist (Händel)

The Alchemist (HWV 43) (en català «L'alquimista»), és una obra de Georg Friedrich Händel emmarcada dins la seva música incidental. Va ser estrenada en el Queen's Theatre de Londres el 14 de gener de 1710. L'obra és fruit d'un arranjament d'un compositor anònim de música escrita per Händel.
Tots menys un dels moviments van ser agafats de l'ampliació de l'obertura de Händel de l'òpera italiana Rodrigo.
La música incidental va ser publicada uns mesos després de la primera interpretació pública, no obstant això, és poc probable que Händel hagi rebut cap pagament, ja sigui per a la realització o per a la publicació de la música. Probablement aquesta obra va ser la primera de Händel que es va realitzar a Anglaterra.
Una representació habitual dura uns 15 minuts.

## Moviments

L'obra té els següents moviments:
* 1. Overture
* 2. Prelude (d'un compositor anònim)
* 3. Minuet
* 4. Sarabande
* 5. Bourrée
* 6. Air
* 7. Minuet
* 8. Gavotte
* 9. Gigue

## Enllaços externs

* The Alchemist»: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Joan Bonal Cortada

Joan Bonal Cortada (Terrades, Alt Empordà, 24 d'agost de 1769 - Zuera, Saragossa, 19 d'agost de 1829) fou un religiós català, cofundador de la Congregació de les Germanes de la Caritat de Santa Anna. Ha estat proclamat Servent de Déu per l'Església catòlica i està en procés de beatificació.

## Biografia

Joan Bonal havia nascut al si d'una família cristiana benestant. Tot i ser-ne l'hereu (és el més gran de set germans), hi renuncià i es dedicà als estudis religiosos. Als vint anys, ingressa a la Universitat Sertoriana d'Osca, on cursa estudis en filosofia i, el 1791, n'obté el grau de batxiller. Durant aquest temps, realitza les primeres oposicions per a la càtedra de gramàtica a Ripoll i Santpedor.
Del 1792 al 1794 estudia teologia al Col·legi dels Pares Dominics de Barcelona. L'any següent, el 1795, cursa el quart any de teologia i història de l'església a Saragossa. Havent acabat els estudis, als 27 anys, es presenta a Reus a les oposicions convocades per l'ajuntament per a les dues aules de Gramàtica i n'és aprovat per a professor, i el 10 de setembre de 1796 obté el grau de Magisteri i la preceptoria de Reus. El 1798, als 29 anys, rep el subdiaconat i diaconat i uns mesos més tard, és ordenat sacerdot. A Reus neix la seva vocació de caritat i lliurament cap als marginats i els necessitats: a banda de l'ensenyament, realitza una intensa activitat caritativa i apostòlica: visita malalts i empresonats, atén nens i joves abandonats i fa caritat.
En rebre de l'arquebisbe de Tarragona el nomenament de vicari, primer de Vinyols del Camp, i després de Mont-roig del Camp, renuncià la seva càtedra l'1 de febrer de 1803 per tal de dedicar-se de ple a la caritat i al servei dels malalts, a l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona primer, i al de Nuestra Señora de Gracia de Saragossa després, on arriba al 1804. El mateix any, amb la mare Maria Ràfols va fundar la Congregació de les Germanes de la Caritat de Santa Anna, per a l'assistència en hospitals, quedant ell com a capellà de l'Hospital i director de la congregació.
El setge de Saragossa de 1808 va destruir l'hospital i durant molts anys la misèria en presidí la vida; per posar-hi remei, el pare Bonal dedicarà la resta de la seva vida a demanar almoina de poble en poble, arreu d'Espanya, per obtenir diners per a l'hospital de Saragossa. Mentre feia camí, predicava i confessava, fent apostolat, especialment als pobles de pagès.
El 19 d'agost de 1829, morí al Santuari del Salz de Zuera (província de Saragossa), on solia retirar-se.
Ha estat proclamant Servent de Déu i se n'ha iniciat el procés de beatificació.
# Bonaventure Dutreux-Boch

Bonaventure Dutreux-Boch (Ciutat de Luxemburg, 14 de juliol de 1775 - 11 de gener de 1829) va ser un empresari i polític luxemburguès. Va ocupar el càrrec Receveur général an Administrateur du Trésor pel departament francès de Forêts, i com a burgmestre de la ciutat de Luxemburg del 1814 al 1816.

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de la Ciutat de Luxemburg
# Sophonisbe (Voltaire)

Sophonisbe és una tragèdia en cinc actes i en vers, escrita per François Marie Arouet, dit Voltaire, l'any 1774. Va ser representada el 15 de gener del mateix any, al teatre de la Comédie Française de París.

## Personatges

* Scipion, cònsol
* Lélie, lloctinent de Scipion
* Syphax, rei de Numídia
* Sophonisbe, filla d'Àsdrubal, dona de Syphax.
* Massinisse, rei d'una part de Numídia
* Actor, agregat a Syphax i Sophonisbe
* Alamar, oficial de Massinisse
* Phaedime, dama númida, agregada a Sophonisbe
* Soldats romans
* Soldats númides.
* Lictors.
L'escena passa a Cirta, a la sala d'un castell.

## Enllaços externs

* Text de Sophonisbe de Voltaire, en francès