OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nansa de Henle

Situades en els ronyons, les nanses de Henle són tubs en forma de lletra U situats als nefrons. Una nansa de Henle és la part del nefró que condueix del túbul contort proximal al túbul contort distal. Es poden diferenciar diferents zones:
* Branca descendent gruixuda (és la continuació del túbul contort proximal)
* Branca descendent prima (a continuació de l'anterior)
* Branca ascendent prima (a continuació de l'anterior)
* Branca ascendent gruixuda (a continuació de l'anterior. Es comunica, a continuació, amb el túbul contort distal)
Deuen el nom al seu descobridor, Friedrich Henle.
# Os jugal

L'os jugal o simplement jugal és un os del crani que es troba en la majoria de rèptils, amfibis i ocells. En els mamífers rep sovint el nom d'os zigomàtic. Està connectat al quadratojugal i el maxil·lar, així com altres ossos que poden variar segons l'espècie.
Aquest os és considerat clau en la determinació de trets generals del crani, en el cas d'animals, com ara els dinosaures en paleontologia, de les quals no s'ha trobat el crani sencer.

## Vegeu també

* Pòmul

## Referències

* ↑ Casas i Estivales, Xavier; Mateu i Martínez, Rosa Maria; Noró i Castells, Montserrat; Sánchez i Sáiz, Imma. «J». A: Vocabulari d'odontologia: Equivalències català, castellà, anglès i francès. Barcelona: Doyma, 1991, p. 134. ISBN 84-7592-421-2 [Consulta: 15 novembre 2024].
# Juan Manuel Castro Prieto

Juan Manuel Castro Prieto (Madrid, 1958) és un fotògraf i positivador espanyol. Llicenciat en Ciències Econòmiques per la Universitat d'Alcalá (1980). Des de jove realitza els seus primers treballs fotogràfics, però destaca especialment com positivador en blanc i negre. Fotògrafs com Cristina García Rodero, Chema Madoz o Alberto García-Alix li encarreguen habitualment el positivat de les còpies. És membre de l'Agència VU des de l'any 2000. L'any 2016 va guanyar el Premio Nacional de Fotografía Piedad Isla, atorgat per la Diputació de Palència.

## Publicacions

* Perú, Viaje al sol, Editorial Lunwerg, amb textos d'Alejandro Castellote i Lola Garrido.
* Extraños, Editorial Lunwerg, amb text de Pablo Ortiz Monasterio.
* Cuenca en la mirada Edició de la Diputació Provincial de Conca i Editorial Lunwerg, amb text d'Andrés Trapiello.
* La Seda Rota amb Andrés Trapiello.
* Juan Manuel Castro Prieto. Ed. La Fábrica Editorial. Madrid 2007. ISBN/ISSN: 978-84-96466-60-4

## Referències

* ↑ Cara a Cara: El retrat a la Fundació Foto Colectania. Barcelona: Diputació de Barcelona, 2013 [Consulta: 10 desembre 2013].
* ↑ Abad, Rubén «El fotógrafo Josep María Ribas i Prous, premio Piedad Isla» (en castellà). Diario Palentino, 17-10-2019 [Consulta: 19 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Portfolio a l'Agencia VU Arxivat 2013-12-18 a Wayback Machine.
# Fonsy Grethen

Fonsy Grethen (Ciutat de Luxemburg, 20 de setembre de 1960) és un jugador de billar de caramboles luxemburguès. En el transcurs de la seva carrera va aconseguir guanyar 4 títols mundials i 13 títols europeus. Va aconseguir dos anys el premi a l'Esportista Luxemburguès de l'Any, el 1981 i el 1986.

## Referències

* ↑ munzinger.de
# Álvaro Benito Villar

Álvaro Benito Villar (Salamanca, 10 de desembre de 1976) és un exfutbolista i cantant castellanolleonès, i actualment és conegut com a líder del grup Pignoise.

## Etapa futbolística

Jugant com a migcampista, Álvaro va destacar a les categories inferiors del Reial Madrid, fins a debutar amb el primer equip a la temporada 95/96. Eixa campanya va marcar 2 gols en 14 partits, sent una de les promeses madridistes de l'època. A l'any següent disputaria set partits, i la temporada 97/98, altres dos cedit al CD Tenerife.
Però, la seua carrera es va trucar el 1998, quan va patir un greu lesió de genoll que el va mantindre fins a quatre anys en blanc, tot i seguir en la disciplina del Reial Madrid. Va retornar als camps de futbol a la temporada 02/03, amb el Getafe CF, jugant sis partits. Sense recuperar-se, el 2003 va penjar les botes.

## Etapa musical

Deslligat del món del futbol, Álvaro Benito es va centrar en la seua faceta musical, al capdavant del grup de pop-punk Pignoise, del qual és cantant, guitarra i compositor. Amb Pignoise ha obtingut diversos èxits, gràcies a la seua col·laboració en la banda sonora de la sèrie de televisió espanyola Los Hombres de Paco (Els homes d'en Paco, en català).
# Hípsicles

Hípsicles (grec antic: Ὑψικλῆς, llatí: Hypsicles) fou un matemàtic i astrònom grec nascut a Ascaló o a Alexandria, que va florir vers la meitat del segle ii aC, i és conegut per ser l'autor del Llibre XIV (i potser del XV) dels Elements d'Euclides.
Entre les seves obres hi ha:
* Ἀναφορικός (Anaphoricus, traduïda usualment com Les Ascensions) que és l'única que es conserva; és l'obra més antiga d'astronomia grega que es coneix en la qual es fa servir la divisió de l'esfera en 360°, segons la tradició babilònica.
* περὶ τῆς ἐναρμυνίου κινήσεως (Sobre el moviment harmònic), avui perdut.
* Llibre XIV dels Elements d'Euclides.

## Referències

* ↑ Montelle, 2016, p. 287.
* ↑ Hockey, Thomas (ed.). Biographical Encyclopaedia of Astronomers. Springer, 2007, p. 545. ISBN 978-0-387-31022-0.
* ↑ Montelle, 2016, p. 289.
* ↑ Evans, 1998, p. 121.

## Bibliografia

* Evans, James. The History and Prectice of the Ancient Astronomy (en anglès). Oxford University Press, 1998. ISBN 978-0-19-509539-5.
* Montelle, Clemency. «The "Anaphoricus" of Hypsicles of Alexandria». A: Steele, John M. (editor). The Circulation of Astronomical Knowledge in the Ancient World (en anglès). Brill, 2016, p. 287-. ISBN 978-90-04-31561-7.
* Neugebauer, Otto. A History of Ancient Mathematical Astronomy (en anglès). Springer, 2012. ISBN 978-3-642-61912-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Hípsicles» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Bulmer-Thomas, Ivor. «Hypsicles of Alexandria» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 21 juliol 2013].
* Montelle, Clemency. «Hypsicles, of Alexandria (1), mathematician and astronomer, fl. c. 190 BCE» (en anglès). Oxford Classical Dictionary, 2022. [Consulta: 24 febrer 2024].
# 3 Body Problem

3 Body Problem és una sèrie de televisió de ciència-ficció estatunidenca creada per David Benioff, D. B. Weiss i Alexander Woo, basada en la novel·la xinesa guanyadora del premi Hugo El problema dels tres cossos de Liu Cixin. És la segona adaptació d'acció en directe després de la sèrie de televisió xinesa del 2023.
La sèrie es va estrenar a Netflix amb vuit episodis el 21 de març de 2024 amb subtítols en català.

## Referències

* ↑ White, Peter. «David Benioff & D.B. Weiss Set Sci-Fi Drama 'The Three-Body Problem' As First Major Netflix Series; Alexander Woo, Rian Johnson, Rosamund Pike To EP». Deadline Hollywood, 01-09-2020. Arxivat de l'original el September 1, 2020. [Consulta: 4 agost 2021].
* ↑ Eddy, Cheryl. «Netflix Reveals 3 Body Problem Adaptation Clip—and Its Release Date» (en anglès). Gizmodo, 10-11-2023. Arxivat de l'original el November 10, 2023. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «3 Body Problem». Goita què fan, ara!. [Consulta: 11 abril 2024].
# Portada/efemèride desembre 16

Vista del Museu Nacional d'Art de Catalunya
« 15 de desembre · 16 de desembre · 17 de desembre »
# True Love (cançó)

«True Love» és una cançó de la banda britànica Coldplay llançada 14 d'agost de 2014 com a quart senzill del seu sisè àlbum d'estudi, Ghost Stories.
La cançó fou enregistrada durant les sessions de gravació de l'àlbum en els estudis "The Bakery" i "The Beehive" de North London (Anglaterra), estudis construïts expressament per la gravació dels àlbums anteriors Viva la Vida or Death and All His Friends (2008) i Mylo Xyloto (2011).
Com l'àlbum i la resta de senzills, el disseny artístic fou realitzat per l'artista txeca establerta al Regne Unit, Míla Fürstová. Es tracta d'un aiguafort que consisteix en la silueta d'un cor sobre un fons blau que conté en el seu interior diverses figures i escenes màgiques entre les quals destaca un àngel. En aquest cas, l'interior de la silueta del cor és de color vermell a diferència dels altres senzills que són blanques.
El videoclip de la cançó fou dirigit per Jonas Åkerlund, que també ho va fer en «Magic» del mateix àlbum.

## Llista de cançons

* «True Love» − 4:06

## Referències

* 1 2 «True Love is Coldplay's next single» (en anglès). Coldplay.com, 04-08-2014. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 25 setembre 2014].
* ↑ «Chris Martin wears inflatable body suit in 'True Love' video» (en anglès). NME, 22-08-2014. [Consulta: 25 setembre 2014].

## Enllaços externs

* True Love a WikiColdplay (anglès)
# Vilarmeao

Vilarmeao, coneguda també com a Vilar, és una petita població al municipi de Viana do Bolo, a la província d'Ourense, Galícia. Té prop de 30 habitatges i 20 habitants de mitjana durant tot l'any. A l'estiu acostuma a haver-hi més gent. Prop de Cabeza Manzaneda, un dels cims més alts de la zona i extensa presa d'aigua. Es troba prop de Castiñeira, Gruixoa, Vilariño de Conso, Viana do Bolo. Al petit poble només amb una petita botiga, amb les necessitats bàsiques, i gaudeix també d'una petita església. Just al costat d'aquest petit edifici es troba el cementiri on es troben enterrades els avantpassats dels actuals residents de Vilarmeao. Bastant a prop de Vilar, seguint un camí de terra, es pot arribar fins a una font natural, d'aigua potable i molt fresca, la Fuente de Gorgoloto.

## Referències

* ↑ Vilarmeao a pueblos20.net
* ↑ Vilarmeao Arxivat 2016-09-23 a Wayback Machine. a todopueblos.com
* ↑ Vilarmeao diciembre 2014, part 1 i 2, vídeo a youtube

## Enllaços externs

* Bloc de Vilarmeao
* Fotos de Vilarmeao Arxivat 2016-08-11 a Wayback Machine. a panageos.es
# Gun Röring

Gun Röring (Umeå, 17 de juny de 1930 - Umeå, 17 de març de 2006), de casada Lindh, va ser una gimnasta artística sueca que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on disputà les set proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla d'or en la competició del concurs per aparells, mentre fou quarta en el concurs complet per equips.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Gun Röring». [Consulta: 3 juny 2021].
* ↑ «Gun Röring - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 3 juny 2021].
# Cáterin Bravo

Cáterin Bravo Aránguiz (Halle, República Democràtica Alemanya, 28 de desembre de 1975) és una esgrimista franc-xilena.

## Carrera esportiva

Va néixer en una família d'esgrimistes, sent filla i neta de Mestres d'Armes. Va començar la seva carrera a l'edat de 7 anys a França, on va aconseguir un Campionat Departamental juvenil en floret, però després el seu entrenador la va canviar a la modalitat d'espasa, aconseguint ser campiona del Rànquing Nacional de França en la categoria cadet, i va conformar l'equip d'aquest país per al Campionat Mundial Cadet realitzat en Bonn en 1992.
En 1995 el seu pare, Héctor Bravo Zamora, va ser contractat com a director tècnic nacional per la Federació Xilena d'Esgrima, per la qual cosa la seva família es va traslladar a Xile, on va integrar la selecció nacional de l'esport.
Ha tingut destacades participacions en Jocs Sud-americans, on ha aconseguit l'or en les edicions de 1998 i 2002, i la plata en 2006 i 2014. En 2011 va aconseguir el bronze panamericano i sud-americà. També ha participat en els Jocs Olímpics, en les seves edicions de Sydney 2000, on només va arribar a la primera ronda d'espasa femenina, caient enfront de la letona Julija Vansovica per 15-5, i en Londres 2012.
Ha exercit com a vicepresidenta del Comitè Assessor Ministeri de l'Esport, membre de la Comissió Consultora dels Jocs Sud-americans Santiago 2014, vicepresidenta en l'Agrupació Nacional d'Esportistes d'Alt Rendiment de Xile (DARChile), vicepresidenta de la Comissió d'atletes del Comitè Olímpic de Xile, i presidenta del club d'Esgrima Scaramouche. És professora d'esgrima a l'Escola d'aviació i el Club Esportiu Manquehue.Plantilla:Cr

## Palmarès

* 1ª Rànquing Nacional Francès en la categoria cadet i seleccionada nacional francesa, mundial Bonn 1992.
* Seleccionada nacional xilena des de 1996 fins avui.
* 15 vegades guanyadora rànquing nacional xilè i Campiona de Xile,
* 8 títols de campiona Sud-americana (Ind. i equ.),1996- 1998- 2002- 2007- 2008- 2013.
* 4 medalles Panamericanes, Buenos Aires 2000- Rio 2001- Rio 2004- Ren 2011.
* 2 vegades medallistes en tornejos satèl·lits internacionals FIE, Belgrad 2011 - Newcastle 2013.
* 2 Classificacions Olímpiques, Sydney 2000 - Londres 2012.
* 4 vegades guanyadora del "Còndor de Bronze", premi atorgat pel Cercle de Periodistes Esportius de Xile al ?Millor esportista de l'any? (1998, 2000, 2012 i 2013).

## Referències

* 1 2 «Caterin Bravo Olympic Results» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-01-19. [Consulta: 21 juliol 2012].
* 1 2 «Biografia». caterinbravo.com. Arxivat de l'original el 2014-09-04. [Consulta: 22 desembre 2012].
* ↑ «Esgrimista guanya plata, però derrota en la final la fa pensar en el retir». La Tercera, 15-03-2014. Arxivat de l'original el 2016-08-16. [Consulta: 16 març 2014].
* 1 2 «Cáterin Bravo». EMOL. [Consulta: 21 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Vincenz Grimm

Vincenz (Vincent, Vince) Grimm (Viena, 1800 – Budapest, 15 de gener de 1872) fou un mestre d'escacs austrohongarès.

## Biografia i resultats destacats en competició

Nascut a Viena, va anar a viure a Pest (Hongria) el 1823. En Grimm va exercir una gran varietat de professions i hobbis al llarg de la seva vida. Fou artista, marxant d'art, pianista, lingüista, un ben conegut mestre de billar, un dotat delineant, i consegüentment, un litògraf i cartògraf. Fou també president del Club d'Escacs de Pest, fundat el 1839. Grimm, conjuntament amb József Szén, Johann Löwenthal, J. Oppenheim, els germans Zenner, i d'altres jugadors de la ciutat de Pest, varen guanyar un matx per correspondència contra París entre 1842 i 1846, amb una ressonant victòria per 2–0, mercès a la defensa hongaresa: 1.e4 e5 2.Cf3 Cc6 3.Ac4 Ae7.
Grimm va ser convidat a competir en el Torneig Internacional de Londres de 1851, el primer torneig internacional de la història, però com que havia estat involucrat en la Revolució Hongaresa de 1848 contra l'Imperi dels Habsburg, fou arrestat per imprimir i distribuir literatura subversiva - les famoses notes del banc Kossuth. Fou exiliat a Aleppo, Síria (llavors dins l'Imperi Otomà), i no va poder ocupar la seva plaça al torneig. A Síria, es va convertir a l'islam. i va canviar el seu nom a Murad Bey (o Mustafa Bey). Va retornar a Hongria el 1868.

### Contribucions a la teoria dels escacs

El seu nom és associat a l'atac Grimm del gambit de rei, variant del gambit de l'alfil (C33): 1.e4 e5 2.f4 exf4 3.Ac4 Dh4+ 4.Rf1 g5 5.Cc3 Ag7 6.d4 d6 7.e5.

## Notes i referències

* ↑ Bill Wall. «Chess History and Chronology» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-10-28. [Consulta: 23 setembre 2011].
* ↑ «Partides de Jozsef Szen». chessmaniac.com. Arxivat de l'original el 2020-07-29. [Consulta: 23 setembre 2011].
* ↑ «The Mad Aussie's Chess Trivia» (en anglès). Chessville. Arxivat de l'original el 2020-07-29. [Consulta: 23 setembre 2011].
* ↑ «New Stories about Old Chess Players» (en anglès). chesscafe.com. [Consulta: 23 setembre 2011].
* ↑ «Vincent Grimm». sbchess.sinfree.net. Arxivat de l'original el 2008-10-13. [Consulta: 23 setembre 2011].
# Recompensa (Videojocs)

Una recompensa, trofeu o desafiament és en el llenguatge dels videojocs, una meta diferida fora dels paràmetres d'un joc.
A diferencia dels sistemes de missions o nivell que solen definir els objectius d'un videojoc i tenen un efecte directe en el joc, la gestió de recompenses es duen a terme fora de l'ambient del joc.

## Propòsit i motivació

Les recompenses s'inclouen dins dels jugadors per expandir la longitud del títol i oferir als jugadors, no simplement completar el joc, sinó també trobar tots els seus secrets. Són desafiaments arbitraris establerts per al jugador. Aquests trofeus o recompenses poden coincidir amb els objectius inherents del joc en si, com completar un nivell, amb els objectius secundaris,... o també poden ser independents dels objectius primaris o secundaris del joc, com jugar un número de vegades, veure un vídeo, completar un nivell amb una certa quantitat de temps. Alguns logros poden referir-se a altres logros; alguns jocs tenen una recompensa que requereix que el jugador hagi guanyat altres.
A diferencia dels secrets, que tradicionalment tenen algun tipus de benefici directe per al jugador com per exemple característiques addicionals de joc, els desafiaments amb recompensa permeten que siguin complerts sense necessitat d'oferir un benefici o una característica especial als jugadors. A més a més, són obtinguts generalment fora de l'entorn de joc i formen part del perfil en línia del jugador (Gamertag per Live Anywhere de Microsoft, tant pels títols de Xbox 360 i Games for Windows - Live suport en jocs per PC, PSN ID per PlayStation Network (PSN)) o per un personatge en particular (els punts de les recompenses en World of Warcraft). La motivació pel jugador per obtenir recompenses, radica en la maximització de la seva pròpia puntualització i obtenir el reconeixement per la seva constància.
# Black Hollow Cage

Black Hollow Cage és una pel·lícula espanyola de ciència-ficció escrita i dirigida per Sadrac González Perellón i produïda per Javier Aguayo.

## Argument

Una jove, traumatitzada per la pèrdua d'un braç, viu en una casa aïllada al cor del bosc amb el seu pare i el seu gos llop. Al bosc, descobreix un gran cub negre que té el poder d'actuar sobre el passat...

## Repartiment

* Lowena McDonell com Alice.
* Julian Nicholson com Adam.
* Haydée Lysander com Erika.
* Marc Puiggener com Paul.
* Will Hudson com David.
* Lucy Tillett com mamà.
* Daniel M. Jacobs com el metge.

## Estrena

La cinta va tenir la seva premier mundial al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Neuchâtel en 2017. És una cinta de ciència-ficció en la qual juga amb el temps per a parlar sobre la pèrdua i el desig de tornar al passat per a canviar el que ens va fer mal.

## Premis i nominacions

Va guanyar el Premi del Jurat en el Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Bucheon, a Corea del Sud. Black Hollow Cage també va estar en secció oficial sl L Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya va ser nominada a millor pel·lícula, millor guió (per a Sadrac González-Perellón) i millor interpretació (per a l'actriu Lowena McDonell) en el Festival de Cinema de Raindance.

## Referències

* ↑ «The NIFFF announces another rich programme» (en anglès). [Consulta: 18 agost 2018].
* ↑ «BiFan winner 'Black Hollow Cage' sells to North America» (en anglès). [Consulta: 18 agost 2018].
* ↑ «[https://sitgesfilmfestival.com/cas/film?id=10004774 BLACK HOLLOW CAGE - Sitges Film Festival - Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya]». [Consulta: 18 agost 2018].
* ↑ «Black Hollow Cage». Arxivat de l'original el 18 de agosto de 2018. [Consulta: 18 agost 2018].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# La decisió del rei

La decisió del rei (en noruec, Kongens nei, que significa "El No del Rei") és una pel·lícula biogràfica de drama històric i cinema bèl·lic de 2016 dirigida per Erik Poppe. És una coproducció de Noruega, Suècia, Dinamarca i Irlanda, i va ser seleccionada com l'entrada noruega a la Millor Pel·lícula en Llengua Estrangera a la 89a edició dels Premis Óscar. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

La pel·lícula se centra en el rei Haakon VII i la família reial noruega els dies previs i immediatament posteriors a la invasió alemanya de Noruega a l'abril de 1940.
El 8 d'abril, el príncep hereu Olaf informa el seu pare que el vaixell de transport que es va enfonsar davant de Lillesand aquell mateix dia transportava soldats alemanys, i expressa la seva preocupació perquè el govern del primer ministre Johan Nygaardsvold es nega a renunciar a la neutralitat de Noruega davant d'agressió alemanya. A l'ambaixada alemanya a Oslo, l'enviat alemany Curt Bräuer rep instruccions de l'agregat militar, el tinent coronel Hartwig Pohlman, per encoratjar el govern noruec a permetre l'entrada de tropes alemanyes al país, amb el pretext de defensar Noruega d'una invasió britànica. De bon matí, Bräuer porta l'oferta alemanya al ministre de Relacions Exteriors Halvdan Koht; després de consultar el Gabinet, Koht es nega i afirma que Noruega és una nació sobirana.

## Crítiques

Al lloc web d'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, la pel·lícula té un índex d'aprovació del 83% segons les ressenyes de 24 crítics, amb una mitjana ponderada de 6.6/10. A Metacritic, la pel·lícula té una puntuació de 64 sobre 100, segons les ressenyes de 8 crítics.

## Referències

* 1 2 «La decisió del rei». Goita què fan, ara!. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Question about Norwegian (bokmal)». [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ «Norway picks Irish co-production The King's Choice for Oscar consideration», 15-09-2016. [Consulta: 15 setembre 2016].
* ↑ Johansen. «"Kongens nei" er Norges Oscar-kandidat», 08-09-2016. [Consulta: 8 setembre 2016].
* ↑ Sandwell. «Oscars: Norway picks 'The King's Choice'», 08-09-2016. [Consulta: 8 setembre 2016].
* ↑ «The King's Choice (2017)».
* ↑ «The King's Choice».

## Enllaços externs

* The King's Choice a Palace Films and Cinemas
* The King's Choice a Palm Springs International Film Festival
# Retaule d'Escalarre

El retaule d'Escalarre és un retaule gòtic atribuït al Mestre de Son, creat a finals del segle XV, procedent de l'església de Sant Martí d'Escalarre (la Guingueta d'Àneu, Pallars Sobirà). Conté escenes de la vida de Jesús i de sant Martí.
Entre els anys 1903 i 1913 fou desmembrat i venut i desaparegué així del seu emplaçament original. El 2004, l'historiador de l'art Albert Velasco i Gonzàlez amb la col·laboració l'Ecomuseu de les Valls d'Àneu en localitzà dos fragments al Fogg Art Museum de la Universitat Harvard, a Cambridge (Estats Units), gràcies a una fotografia de l'interior de l'església de l'any 1906 de l'arxiu privat de Joaquim Morelló i Nart. Durant els anys següents, entre 2004 i 2019, Velasco localitzà vuit compartiments del retaule a Londres, Nova York i Lucerna; encara en falten uns dotze més per trobar.
L'estiu de 2024 el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya adquiria una taula, on hi ha representat el Miracle de Sant Martí, a l'antiquari Albert Martí Palau que l'havia obtingut en una subhasta a Suïssa. La peça va dipositar-se a l'Ecomuseu de les Valls d’Àneu.

## Referències

* ↑ Velasco, 2023, p. 26.
* ↑ «Troben a Harvard el retaule d'Escalarre». Vilaweb, 25-01-2004. [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ Velasco, 2023, p. 20-33.
* ↑ Segle XV; 91 x 75,5 cm.
* ↑ Una taula del retaule gòtic d’Escalarre torna de l’exili més d’un segle després; article elpuntavui.cat publicat el 12/07/2024.

## Bibliografia

* Velasco, Albert. A la recerca de l'obra perduda. Pòrtic Edicions, 2023. ISBN 978-84-9809-533-3.

## Vegeu també

* Retaule de Son