OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yoshizumi Ishino

Yoshizumi Ishino (石野 良純, 1957) és un biòleg molecular japonès, conegut pel seu descobriment de la seqüència d'ADN de repeticions palindròmiques curtes en clúster regularment interespaiades (CRISPR).

## Biografia

Ishino va néixer a la prefectura de Kyoto, Japó. Va rebre la seva llicenciatura, màster i doctorat el 1981, 1983 i 1986, respectivament, a la Universitat d'Osaka. De 1987 a 1989, va exercir com a becari postdoctoral al laboratori de Dieter Söll a la Universitat Yale.
El 2002, es va convertir en professor a la Universitat de Kyushu. Des de l'octubre de 2013, és membre de l'Institut d'Astrobiologia de la NASA, Universitat d'Illinois a Urbana-Champaign.
Després de completar el seu doctorat, Ishino es va convertir en investigador principal del Centre de Desenvolupament de Bioproductes de Takara Shuzo. Més tard, es va incorporar al BERI (Institut de Recerca en Enginyeria Biomolecular), en el qual va dur a terme investigacions sobre enzims relacionats amb els àcids nucleics.

## Contribucions

Ishino ha contribuït al desenvolupament de l'enzimologia i la investigació dels àcids nucleics durant la seva vida. El gen "iap" del microbi intestinal E. coli va ser seqüenciat per Ishino i els seus col·legues el 1987. Com que el segment d'ADN utilitzat era més llarg que el gen mateix, van descobrir accidentalment una seqüència d'ADN parcial de CRISPR llavors sense nom en el procés, que finalment es convertiria en la base de l'edició del gen CRISPR. Ishino va ser un dels primers científics que va detectar CRISPR a E. coli. El 1990, va començar a investigar la replicació de l'ADN dels microorganismes al domini Archaea.

## Referències

* ↑ Yoshizumi Ishino | astrobiology.illinois.edu Arxivat September 30, 2015, a Wayback Machine.
* ↑ ; D, Bioenvironmental Sciences 43 19 · Ph«Yoshizumi Ishino - Ph D - Kyushu University, Fukuoka - Kyudai - Graduate School of Bioresource and Bioenvironmental Sciences». [Consulta: 29 octubre 2018].
* ↑ «Kaken - 石野 良純(30346837)». Arxivat de l'original el 29 setembre 2015. [Consulta: 3 febrer 2022].
* 1 2 «Yoshizumi Ishino» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-06-28. [Consulta: 2 desembre 2018].
* ↑ «九州大学-研究者情報 [石野 良純 (教授) 農学研究院 生命機能科学部門]». Arxivat de l'original el 30 de setembre 2015. [Consulta: 29 octubre 2018].
* ↑ «CRISPR Natural History in Bacteria». [Consulta: 1r abril 2019].
* ↑ «Nucleotide sequence of the iap gene, responsible for alkaline phosphatase isozyme conversion in Escherichia coli, and identification of the gene product». J Bacteriol, 169, 12, 1987, pàg. 5429–33. DOI: 10.1128/jb.169.12.5429-5433.1987. PMC: 213968. PMID: 3316184.
* ↑ Forterre, Patrick; Krupovic, Mart; Ishino, Yoshizumi «History of CRISPR-Cas from Encounter with a Mysterious Repeated Sequence to Genome Editing Technology» (en anglès). Journal of Bacteriology, 200, 7, 01-04-2018, pàg. e00580–17. DOI: 10.1128/JB.00580-17. ISSN: 0021-9193. PMC: 5847661. PMID: 29358495.
* ↑ «Dr. Yoshizumi Ishino - CRISPR | Feb 11, 2019». [Consulta: 1r abril 2019].
# Leptotragulus

Leptotragulus és un gènere extint de mamífers artiodàctils de la família dels protoceràtids que visqueren a Nord-amèrica durant l'Eocè, fa entre 33,9 i 46,2 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà i els Estats Units. Era un representant menut i molt primitiu de la seva família. El metacònid de la quarta dent premolar inferior (p4) era més petit que en Leptoreodon, un parent proper seu. Tant aquesta dent com la tercera premolar inferior (p3) tenien la cresta anterior molt corba i dotada d'un parastílid de grans dimensions.

## Referències

* 1 2 Entrada «Leptotragulus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ Prothero i Foss, 2007, «Family Protoceratidae» (D. R. Prothero i J. A. Ludtke).

## Bibliografia

* Prothero, D. R.; Foss, S. E. The Evolution of Artiodactyls (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2007. ISBN 978-0-8018-8735-2.
# Panthera palaeosinensis

Panthera palaeosinensis és un fèlid del gènere Panthera que visqué entre finals del Pliocè i principis del Plistocè, fa entre 2,1 i 1,3 milions d'anys. La mida d'aquest fèlid era intermèdia entre la del tigre i la del lleopard i se'l considera una forma primitiva de tigre. Se n'han trobat restes fòssils a la Xina i l'illa de Java.

## Referències

* ↑ John Seidensticker, Peter Jackson, Sarah Christie. Riding the tiger: tiger conservation in human-dominated landscapes. Cambridge University Press, 1999, p. 383. ISBN 0521648351 / 9780521648356. (anglès)
# Miren Arzalluz

Mirin Arzalluz Loroño (Bilbao, 1978) és una historiadora de l'art i comissària d'exposicions basca, experta en moda. Des de 2018 dirigeix el Palau Galliera, un museu de Moda ubicat a París. Ha estat directora d'exposicions del Museu Balenciaga de Getaria. La tardor de 2024 es va anunciar que l'abril de 2025 serà nomenada directora del Museu Guggenheim Bilbao en substitució de Juan Ignacio Vidarte, l'únic director que ha tingut fins ara el museu.

## Trajectòria

Mirin Arzalluz, nascuda a Bilbao el1978, va estudiar Història de l'art a la Universitat de Deusto, on també es va doctorar. Arzalluz és a més màster en Història de l'Art pel Courtauld Institute of Art de Londres i màster en Política Comparada per la London School of Economics de Londres.
Arzalluz va ser responsable de col·lecció i exposicions de la Fundació Cristóbal Balenciaga de 2006 a 2013, període en el qual va publicar el seu llibre Cristóbal Balenciaga La forja del Maestro (1895-1936).
Entre 2013 i 2017 ha comissariat diverses exposicions de moda en col·laboració amb museus com el Palais Galliera, el Musée de l'histoire de l'immigration de París, el Museu de Belles Arts de Bilbao i el MoMu d'Anvers. És directora del Palais Galliera des de gener de 2018.
En 2024 ha estat triada pel patronat del Museu Guggenheim Bilbao per a substituir a Juan Ignacio Vidarte en la direcció del museu a partir de la seva retirada a l'abril de 2025.

## Referències

* 1 2 Chávarri, Inés P. «Miren Arzalluz, hija del histórico presidente del PNV, nueva directora del Guggenheim» (en castellà), 12-11-2024. [Consulta: 13 novembre 2024].
* ↑ Ferreras, Belén. «Miren Arzalluz será la nueva directora del museo Guggenheim Bilbao» (en castellà), 12-11-2024. [Consulta: 13 novembre 2024].
# Víctor García Verdura

Víctor García Verdura (Sant Iscle de Vallalta, 12 d'octubre de 1994) és un àrbitre de futbol català que pertany al Comitè Tècnic d'Àrbitres de Federació Catalana de Futbol i que xiula a la Primera divisió espanyola d'ençà de la temporada 2023-2024.

## Referències

* ↑ «L'àrbitre Víctor Garcia Verdura, de Sant Iscle de Vallalta, puja a Primera Divisió». Esport3, 26-06-2023. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ Frieros, Toni. «Víctor García Verdura, únic àrbitre català a Primera Divisió», 05-12-2023. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ «García Verdura, Víctor García Verdura - Àrbitre». www.bdfutbol.com. [Consulta: 11 juny 2021].
* ↑ «Víctor García Verdura: El árbitro más joven de Primera y que algunos de los futbolistas» (en castellà), 05-11-2023. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ Hermana, David. «¿Quién es Víctor García Verdura? El árbitro del Celta vs Athletic», 15-05-2024.
# Ricard Chulià Peris

Ricard Chulià Peris (Torrent, 1983) és un filòleg, professor, columnista i analista polític valencià. Vinculat a l'òrbita de la Coalició Compromís, se'l considera una de les figures més mediàtiques i dialèctiques a través del seu corrent intern Bloc i País —del qual n'és el responsable de comunicació.
Llicenciat en Filologia Catalana per la Universitat de València, va curar un màster en Anàlisi Política en la Universitat Oberta de Catalunya. Ha escrit sobre l'actualitat per a revistes culturals i mitjans de comunicació com Saó, La Veu del País Valencià i El Punt Avui. En 2024, va publicar el llibre País Valencià: Eixida d'emergència, un assaig sobre la sociopolítica i les relacions de dependència econòmica del País Valencià respecte d'Espanya des de l'òptica del valencianisme. Segons l'argumentari de Chulià Peris, el País Valencià ha evolucionat cap a un extractivisme econòmic basat en el turisme i l'especulació i cap a una desnacionalització cultural amb pèrdua d'autonomia i de competències, factors que afavorixen l'infrafinançament, l'empobriment social progressiu dels valencians i la minorització del valencià.

## Referències

* ↑ Pérez, Moisés «La reinvenció sobiranista de l'Aplec del Puig». El Temps, 25-10-2023 [Consulta: 5 març 2024].
* ↑ Ortega, Fernando «Un miembro de Comunicación de Compromís en Twitter: "Bon dia i puta Espanya"». COPE, 18-06-2020 [Consulta: 5 març 2024].
* ↑ Buesa, Jokin «Ridícul d'una alcaldessa del PP escopint contra el català en una TV valenciana». El Nacional, 21-05-2022 [Consulta: 5 març 2024].
* 1 2 «Chulià, Ricard». Editorial Afers, n.d. [Consulta: 5 març 2024].
* 1 2 Lillo i Usechi, Manuel ««País Valencià, eixida d’emergència», la proposta nacional de Ricard Chulià». La Veu del País Valencià, 17-02-2024 [Consulta: 5 març 2024].
* ↑ Camps Barber, Esperança «Ricard Chulià: “Un País Valencià independent és viable”». Vilaweb, 02-03-2024 [Consulta: 5 març 2024].
# Françoise Mallet-Joris

Françoise Mallet-Joris (Anvers, 6 de juliol de 1930 - Bry-sur-Marne, 13 d'agost de 2016) va ser una escriptora franco-belga, de nom real Françoise Lilar.
Filla de l'escriptora Suzanne Lilar i el polític Albert Lilar, es va donar a conèixer amb una novel·la d'amor lèsbic: Le rempart des béguines (1952), pionera en el seu gènere, a la qual seguiren La chambre rouge (1953), Les mensonges o L'empire céleste (1958) que versa sobre els ambients literaris i artístics. També va ser biògrafa de Marie Mancini i lletrista de la cantant Marie-Paule Belle, de qui fou companya el 1970-81.
Va ser la primera dona membre de l'Académie Goncourt i el 1993 va succeir la seva mare a la Reial Acadèmia de Llengua i de Literatura Franceses de Bèlgica.

## Obres destacades

* Le rempart des béguines (1952)
* La chambre rouge (1953)
* Les mensonges (1956)
* L'empire céleste (1958)
* Lettre à moi-même (1963)
* La maison de papier (1970)
* Le jeu du souterrain (1973)
* Allegra (1976)
* Dickie-Roi (1980)
* Un chagrin d'amour et d'ailleurs (1981)
* La tristesse du cerf-volant (1988)
* Adriana Sposa (1990)
* Divine (1991)
* Sept démons dans la ville (1999)
* La double confidence (2001)
* Ni vous sans moi, ni moi sans vous (2007)

## Referències

* 1 2 3 «Françoise Mallet-Joris». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ BFMTV. «La romancière Françoise Mallet-Joris est morte à 86 ans» (en francès). [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ AFP. «Mor la novel·lista Françoise Mallet-Joris - 15 ago 2016». [Consulta: 8 setembre 2019].
# Qaushiq Mukherjee

Qaushiq Mukherjee (কৌশিক মুখোপাধ্যায়, conegut popularment com a Q), nascut a Calcuta el 1975, és un director de cinema, guionista i productor indi, també director de fotografia i editor. És conegut principalment per la seva polèmica pel·lícula de culte Gandu. Va assistir a South Point High School. Després va obtenir el seu Grau d'honor en arts a la Universitat de Calcuta. Va treballar en publicitat durant dotze anys a l'Índia, les Maldives i Sri Lanka.
És el fundador i CEO de l’empresa de producció cinematogràfica Overdose Joint. Tot i que li agrada els clàssics com Ritwick Ghatak, no li agrada Satyajit Ray.

## Filmografia

* 2019: Taranath Tantrik (web sèrie)
* 2018: Zero KMS (web sèrie)
* 2018: Garbage
* 2018: Nabarun (documental sobre l'escriptor Nabarun Bhattacharya)
* 2020: Sari (documental)
* 2016: Brahman Naman
* 2015: Ludo
* 2015: X: Past Is Present
* 2012: Tasher Desh
* 2010: Gandu
* 2009: Love in India
* 2009: Bishh
* 2004: Le Pocha'

## Referències

* ↑ «Reaching out to a wider audience would f*ck up my case: director Q». The Moviean.
* ↑ «Gandu Finds Its Groove». Times of India, 07-02-2011.
* ↑ Shalini Langer. «Berlin buzz: Meet Q, Kolkata director who doesn't mind his Ps». Indian Express, 20-02-2011. [Consulta: 24 febrer 2011].
* ↑ Sudhish Kamath «A telling tale». The Hindu [Chennai, India], 30-12-2010.
* ↑ «'Gandu' director Q on good indie cinema». , 21-02-2012.
* ↑ Q || Film Talk || Jatra Biroti || ঢাকার 'যাত্রা বিরতি'র আড্ডায় কিউ || Dhaka || Bangladesh, <https://www.youtube.com/watch?v=POmv-PylCaI>. Consulta: 3 abril 2022
* 1 2 Press Trust of India. «Director Qaushiq Mukherjee to make Hindi debut with his 'Ludo' adaptation». Indian Express Limited. The Indian Express, 02-11-2015. [Consulta: 30 març 2016].
# Darkhan

Darkhan (en mongol:Дархан), ferreria) és la tercera ciutat més poblada de Mongòlia i la capital de l'aimag o província de Darkhan-Uul. L'any 2007 tenia 74.300 habitants).

## Clima

Darkhan té un clima continental, la temperatura mitjana de gener és de -23,6 °C i la de juliol de +19,3. La precipitació anual és de 330,7.

## Història

La ciutat va ser construïda el 1961 sota l'assistència econòmica de la Unió Soviètica.Com el seu nom de ferreria implica la ciutat va ser concebuda com un centre industrial. Actualment la ciutat segueix essent un centre industrial i hostatja el 82% de la població de la seva província. Com en la majoria dels centres urbans de Mongòlia un 86% de la seva població viu en apartaments i la resta en iurtes tradicionals als afores de la ciutat. La ciutat és prop de la frontera russa i hi ha un alt percentatge de russos.

## Cultura

El monestir Kharagiin (budista) es troba a la ciutat antiga i ha tornat a ser actiu recentment.
Hi ha el museu de Darkhan-Uul d'art tradicional i arqueologia.

## Referències

* ↑ «Darkhan-Uul aimag official site». Arxivat de l'original el 2009-04-18. [Consulta: 20 març 2011].
* ↑ Arxivat 2012-06-29 a Wayback Machine. Organització Meteorològica Mundial
# Barbara Smolińska

Barbara Smolińska (Polònia) és una artista polonesa.
Va començar a treballar en el món de la música i dels tractaments cosmètics. El 2013 va començar a col·leccionar nines hiperrealistes, i més endavant va decidir crear una empresa de fabricació de nadons hiperrealistes, anomenada Reborn Sugar Babies. Aquestes nines tenen beneficis terapèutics pels seus clients. Entre els compradors hi ha estudis de cinema, escoles d'educació pel part, sales d'emergències, escoles d'infermeria i col·leccionistes de nines. Defensa que aquestes nines ajuden a processar avortaments involuntaris i pèrdues dels fills, així com problemes d'ansietat, depressió i fertilitat. Els preus van entre centenars i milers de dòlars.
El 2021 la BBC la va incloure entre les 100 dones més inspiradores.

## Referències

* ↑ «Qué son los muñecos "reborn", los bebés de silicona hiperrealistas - Diario Hoy En la noticia» (en castellà). [Consulta: 18 febrer 2022].
* 1 2 «BBC names Oleśnica artist one of the world’s 100 most “inspiring and influential women” for her baby ‘therapy’ dolls.» (en anglès). [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Polka in the list of the most influential women in the world. He helps women who have suffered the loss of a child - 247 News Agency» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2023-04-22. [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Los sorprendentes muñecos para las madres que pierden a sus bebés» (en castellà). BBC News Mundo.
* ↑ «Polka wśród 100 najbardziej wpływowych kobiet na świecie. Jej praca pomaga przejść żałobę» (en polonès). [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «These lifelike dolls are helping women heal». [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «The surprising benefits of lifelike dolls» (en anglès). BBC News.
# Paul Dickov

Paul Dickov (Livingston, Escòcia, 1 de novembre de 1972) és un exfutbolista i entrenador de futbol escocès que jugava com a davanter.

## Clubs
### Com a jugador

| Club | País | Any |
| Arsenal F. C. | Inglaterra | 1990-1996 |
| Luton Town F. C. (cedit) | Inglaterra | 1993-1994 |
| Brighton & Hove Albion F. C. (cedit) | Inglaterra | 1994 |
| Manchester City F. C. | Inglaterra | 1996-2002 |
| Leicester City F. C. | Inglaterra | 2002-2004 |
| Blackburn Rovers F. C. | Inglaterra | 2004-2006 |
| Manchester City F. C. | Inglaterra | 2006-2008 |
| Crystal Palace F. C. (cedit) | Inglaterra | 2007 |
| Blackpool F. C. (cedit) | Inglaterra | 2008 |
| Leicester City F. C. | Inglaterra | 2008-2010 |
| Derby County F. C. (cedit) | Inglaterra | 2009 |
| Leeds United F. C. | Inglaterra | 2010 |
| Oldham Athletic A. F. C. | Inglaterra | 2010-2011 |

### Com a entrenador

| Club | País | Any |
| Oldham Athletic A. F. C. | Anglaterra | 2010-2013 |
| Doncaster Rovers F. C. | Anglaterra | 2013-2015 |

## Referències

* 1 2 «Oldham name former Manchester City striker Paul Dickov as player-manager» (en anglès). The Guardian, 09-06-2010. [Consulta: 21 maig 2020].
* ↑ «Paul Dickov: Doncaster Rovers appoint former Oldham boss» (en anglès). BBC Sport, 20-05-2013. [Consulta: 21 maig 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa en Eu-football.info
# Helmuth Johannsen

Helmuth Johannsen (27 de febrer de 1920 - 3 de novembre de 1998) va ser un jugador i entrenador de futbol professional alemany.
Johannsen va jugar al St. Pauli, (un club del qual també va exercir com a vicepresident posteriorment durant un any de 1987 a 1988), però una lesió de guerra el va obligar a abandonar la seva carrera de jugador abans d'hora. Després de la Segona Guerra Mundial, va passar a ser entrenador, sobretot liderant l'Eintracht Braunschweig a un sorprenent campionat de la Bundesliga el 1966–67.
Des de principis de maig fins a finals de juny de 1965 va passar unes quantes setmanes cedit pel Braunschweig a Holstein Kiel portant els campions de la divisió nord de l'aleshores lliga regional de segona categoria, a través dels partits de la sèrie d'ascens a la Bundesliga, però acabant només tercer en un grup de quatre equips, per darrere del Borussia Mönchengladbach al voltant de les seves joves estrelles Günter Netzer i Jupp Heynckes, i el SSV Reutlingen de l'estat de Baden-Württemberg.
També va treballar a Suïssa, guanyant el campionat suís el 1978 amb el Grasshopper Club Zürich, i arribant també a les semifinals de la Copa de la UEFA el mateix any.

## Palmarès

Eintracht Braunschweig
* Bundesliga: 1967
Grasshoppers
* Lliga A Suïssa: 1978
Individual
* Entrenador suís de l'any: 1984

## Referències

* ↑ «Johannsen: Fußball-Fachmann und Meistercoach» (en alemany). ndr.de. [Consulta: 11 desembre 2012].
* ↑ «Eintracht mit Minimalismus zur Meisterschaft» (en alemany). ndr.de. [Consulta: 11 desembre 2012].
* ↑ «Switzerland – Footballer of the Year». rsssf.com. [Consulta: 11 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Helmuth Johannsen a fussballdaten.de (en alemany)
# Avatimes

Els avatimes (o sidemes) són els membres d'un grup ètnic que tenen l'avatime com a llengua materna que viuen a la zona d'Amedzofe, a la regió Volta de Ghana. Hi ha entre 24.000 (2003) i 32.000 avatimes a Ghana. El seu codi ètnic és NAB59b i el seu ID és 10496.

## Situació territorial i pobles veïns

Amedzofe és el poblat principal dels avatimes, a la regió Volta. Vane, Gbadzeme, Dzokpe, Biakpe, Dzogbefeme i Fume són altres aldees del seu territori.
Segons el mapa lingüístic de Ghana de l'ethnologue, el territori avatime està situat al sud-est del país, a prop de la frontera amb Togo, que està a l'est. És un petit territori veí dels territoris també minúsculs dels logbes (nord), dels nyambos i dels tafis. Aquesta zona d'aquests quatre pobles està rodejada pel territori dels ewes i està situada a l'est del llac Volta.

## Història

Els avatimes vivien a l'actual Benín al segle xiv abans d'esdevenir part del grup ètnic ahanta per tal d'emigrar cap a l'oest fins que es van assentar a la regió Volta. En el moment de l'emigració, els avatimes van subsistir amb la caça i la pesca abans de convertir-se en agricultors en el seu territori actual.

## Economia

En el territori dels avatimes és difícil el cultiu, sobretot a Amedzofe perquè el sòl s'ha erosionat molt i els camps útils estan situats a gran distància del poble. A allà s'està experimentant amb nous cultius. La cassava, el nyam, les faves, el coco, l'arròs i els plàtans són els seus cultius principals. També es cultiva cafè, te i cacau. A més a més també tenen horts amb hortalisses i fruites com ocra, tomàquets, bananes, papaia i nou de palma.

## Llengua

La llengua materna dels avatimes és l'avatime, però la van substituint per l'ewe.

## Religió

La gran majoria dels avatimes són cristians (90%) i el 10% creuen en religions africanes tradicionals. La meitat dels avatimes cristians són catòlics, el 30% pertanyen a esglésies independents i el 20% són protestants. Segons el joshuaproject el 21% dels avatimes cristians pertanyen al moviment evangèlic.
El Mont Gemi de 800 m., a la falda del qual hi ha el poble d'Amedzofe té una creu que es va instal·lar el 1939 per commemorar els 50$^è$ aniversari de la Missió de Bremen. Aquest i les altres vuit aldees avatimes fa més d'un segle que han rebut evangelitzadors cristians. Els missioners cristians han construït equipaments educatius i mèdics.

## Referències

* 1 2 3 4 «Avatime. A language of Ghana». ethnologue. [Consulta: 16 març 2015].
* 1 2 «Language: Avatime». joshuaproject. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ «Avatime, Sideme in Ghana». joshuaproject. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Ghana. L'avatime és el número 48». ethnologue. [Consulta: 16 març 2015].
* 1 2 3 «Avatime, Sideme in Ghana» (en anglès). joshuaproject. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ «Avatime, Sideme in Ghana». joshuaproject. [Consulta: 16 març 2015].
# Maria Bibro

Maria Bibro (Brzesko, 18 de juliol de 1936 - Tarnów, 9 de gener de 1996), coneguda també com a Maria Kusion-Bibro, fou una atleta polonesa, especialista en curses de velocitat i salt de llargada, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va disputar tres proves del programa d'atletisme. Fou novena en el salt de llargada, mentre que en les altres dues proves quedà eliminada en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, fou tretzena en la prova del salt de llargada.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 4x100 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1958, formant equip amb Maria Chojnacka, Barbara Janiszewska i Celina Jesionowska. També guanyà dues medalles de plata en llargada i una de bronze en els 4x100 metres al Festival Mundial de la Joventut i els Estudiants de 1954 i 1957. Guanyà deu campionats nacionals, dos en els 100 metres (1955, 1959), quatre en el salt de llargada (1955, 1956, 1960, 1961), dos en el 4x100 metres (1955, 1956) i dos en el pentatló (1955, 1961). Així mateix, va establir setze rècords nacionals.

## Millors marques

* 100 metres. 11.7" (1956)
* 200 metres. 24.4" (1955)
* salt de llargada. 6.38 metres (1961)

## Referències

* ↑ «Olympedia – Maria Kusion-Bibro». [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ «World Student Games (UIE)». [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ «Kusion Bibrowa Pokorny Maria Bronisława Anna – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Susan Roberts

Susan Roberts (Johannesburg, 21 d'abril de 1939) és una nedadora sud-africana, ja retirada, especialista en estil lliure, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va disputar tres proves del programa de natació. Va guanyar la medalla de bronze en els 4x100 metres lliures, formant equip amb Natalie Myburgh, Moira Abernethy i Jeanette Myburgh, mentre en els 100 i 400 metres lliures quedà eliminada en sèries.
Va disputar els Jocs de l'Imperi Britànic i de la Comunitat de 1958 i va guanyar el campionat nacional de les 880 iardes de 1956. Entre 1955 i 1958 guanyà diversos campionats del Transvaal i sud-africans, alhora que establí diversos rècords nacionals.

## Referències

* 1 2 Susan Roberts a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «S.E. Roberts | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-24. [Consulta: 24 juliol 2020].
# Veratrina

La veratrina és un alcaloide esteroideu provinent de les plantes dels gèneres Veratrum i Schoenocaulon. Un cop s'absorbeix per la pell o les mucoses, actua com a neurotoxina. La seva diana son els canals de sodi dependents del voltatge del cor, els nervis i la membrana de les cèl·lules musculars.

## Referències

* ↑ DIEC2. «Veratrina». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 24 juny 2024].