OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Composició II, en vermell, blau i groc

Composició II, en vermell, blau i groc és un quadre de l'artista holandès Piet Mondrian, pintat l'any 1930.

## Descripció

Composició II, en vermell, blau i groc és una pintura a l'oli sobre tela. Consisteix en una composició abstracta, formada per diversos rectangles separats per línies negres horitzontals i verticals. Dues terceres parts del quadre, a dalt a la dreta, són ocupades per un quadrat vermell. La cantonada inferior esquerra conté un rectangle blau, i la cantonada inferior dreta un de groc, més petit que els anteriors. Els altres rectangles són blancs.
La tècnica utilitzada és prou complexaː Piet Mondrian feia un esbós de l'obra amb carbó, després hi enganxava trossos de paper pintat; afegia tires de cintes adhesiva, pintura i una mica més de carbó. Finalment reemplaçava tots els elements per pintura.

## Referències

* ↑ «Composition II in Red, Blue, and Yellow, 1930» (en anglès). pietmondrian.org. [Consulta: 16 gener 2016].
# Aimé Dossche

Aimé Dossche (Landegem, Nevele, 28 de març de 1902 - 30 d'octubre de 1985) va ser un ciclista belga que va ser professional entre 1924 i 1933. Va ser el fill únic. Sos pares tenien un comerç de farratge.
Somiava esdevenir ciclista, per no tenien diners per comprar una bicicleta. Son oncle d'Amèrica, Theo van Laecke, el 1919 li va enviar els diners amb els quals va poder comprar-ne un. Segons va testimoniejar, tenia una feina intermitent al transbordador del canal de Schipdonk a Merendree, el que li va facilitar entrenar-se al seu temps de lleure.
Durant la seva carrera professional va obtenir onze victòries, entre d'elles tres etapes al Tour de França i tres edicions del Campionat de Flandes. Quan va guanyar el Campionat de Flandes el 1925, va cantar a Koolskamp, junts amb el públic, «De Vlaamse Leeuw», aleshores encara l'himne inoficial del moviment flamenc. Això no va agradar a la junta de la Federació Ciclista de Bèlgica, molt belgicista i francòfona, que el va desqualificar.
Després de la carrera esportiva, va començar una botiga de bicicletes a Gant «Dossche Sport» al barri de Dampoort, que continua existint, ara en tercera generació de l'empresa familiar. De 1932 a 1966 va esponsoritzar un equip ciclista amb el mateix nom.

## Palmarès

* 1924
** 1r a la París-Cambrai
* 1925
** 1r al Campionat de Flandes
* 1926
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
* 1927
** 1r a Mere
* 1928
** 1r al Campionat de Flandes
** 1r a Erembodegem
** 1r al Critèrium de la Xampanya
* 1929
** 1r a la París-Cambrai
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1931
** 1r al Campionat de Flandes

### Resultats al Tour de França

* 1926. 15è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1929. Abandona (12a etapa). Vencedor d'una etapa. Porta el mallot groc durant 3 etapes
* 1930. 12è de la classificació general

## Referències

* 1 2 3 4 5 Knops, Peter. «1929-07-05 Aimé Dossche – Renne inde Gezèt» (en neerlandès). Internationaal Renne. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ De Groote, Stefaan «Coureur uit Landegem gedeclasseerd omdat hij Vlaamse leeuw zong». Het Nieuwsblad, 16-11-2019.
* ↑ «Dossche sport» (en neerlandès). [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ Salumu, Tuly «Iconische fietswinkel krijgt nieuwbouw na 90 jaar: “Alle topcoureurs kwamen hier over de vloer”». Het Nieuwsblad, 14-07-2020.
* ↑ Galametz, Frédérique. The encyclopedia of the yellow jersey (en anglès, traduït del francès). Londres: Hachette, 2019. ISBN 978-0-600-63648-9.

## Enllaços externs

* Palmarès d'Aimé Dossche Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine. (italià)
* Palmarès d'Aimé Dossche Arxivat 2016-12-21 a Wayback Machine. (neerlandès)
# Platja de l'Aiguadolç

La platja de l'Aiguadolç és una platja urbana del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf). Limita a llevant amb una escullera que la separa de la platja de Sant Gervasi, i a ponent amb la zona rocosa de la Punta de Santa Llúcia. Té una longitud de 150 metres i una amplada mitjana de 30 metres, formada per sorra fina i un pendent d'entrada a l'aigua suau. S'hi practica el nudisme. Comparteix els serveis de la platja de Sant Gervasi, per la seva proximitat.

## Referències

* 1 2 «Platja de L'Aiguadolç». Ajuntament de Vilanova i la Geltrú.
* ↑ «Platja Aiguadolç». Garraf Turisme.
# Arquetip

Un arquetip o arquetipus és l'encarnació artística d'un conjunt de qualitats personals, de manera que esdevé símbol i model d'aquest. Personatges reals o de ficció posteriors poden respondre als arquetips o ideals fixats per la tradició. Així, per exemple, es pot dir d'una persona que té un comportament "quixotesc" si segueix el patró de conducta del Quixot.
A la literatura és habitual trobar-ho representat en contes, rondalles i mites.
Alguns trets que poden ser prova d'arquetip:
* el mateix personatge és tractat en diferents obres al llarg dels segles,
* el seu nom propi ha esdevingut comú o adjectiu, s'ha incorporat al llenguatge corrent,
* serveix per a il·lustrar un conjunt de qualitats que formen una personalitat concreta recognoscible i aplicable a d'altres,
* no hi ha altres personatges que encarnin aquelles qualitats amb el mateix grau d'exactitud,
* hi ha abstracció dels trets que no corresponen a l'arquetip (per exemple, de Madame Bovary importa la manera de percebre l'amor, no el gust en el vestir).
Alguns exemples serien la femme fatale i la Dona sàvia.

## Referències

* ↑ Universitat de les Illes Balears. «A». A: Lèxic bàsic de cinema (català-castellà-francès-anglès) ( PDF), octubre 2009, p. 20 (Lèxics Bàsics). ISBN 978-84-8384-099-3 [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 15 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
* ↑ «Arquetip». TermCat [Consulta: 26 octubre 2022].
# L'Illot

L'Illot, o s'Illot, és un nucli turístic costaner de Mallorca que està repartit entre els municipis de Manacor i Sant Llorenç des Cardassar. Agafa el nom d'una petita illa que hi ha enfront del nucli. A l'entrada del poble, hi ha un talaiot que es troba en un bon estat de conservació.

## Població

A causa de la pertinença d'aquest nucli a dos termes municipals diferents, es fa difícil saber la població d'aquest nucli turístic. Segons les dades de 2023, a la part de Sant Llorenç hi vivien 418 habitants i a la part de Manacor, 2.171 (encara que en aquesta darrera xifra s'hi inclouen els residents a la urbanització de Cala Morlanda).

## Llocs i monuments d'interès

Enmig de l'actual població s'hi troben les restes del Poblat talaiòtic de s'Illot, datades al voltant de 1100 aC. Els habitants de l'assentament practicaven principalment l'agricultura. De gran importància van ser la caça i la cria de porcs i ovelles. La peça central era un talaiot quadrat, que estava envoltat per 35 cases envoltades per una muralla defensiva del poblat. El 123 aC l'assentament va ser abandonat com a resultat de la colonització romana de l'illa.

## Galeria

* Poblat talaiòtic de s'Illot
* Cala Moreia

## Referències

* ↑ «S'Illot». Instituto Nacional de Estadística (INE). [Consulta: 5 desembre 2024].

## Enllaços externs

* S'Illot al web de l'ajuntament de Sant Llorenç Arxivat 2006-02-12 a Wayback Machine.
* S'Illot al web de l'ajuntament de Manacor Arxivat 2006-12-17 a Wayback Machine.
* Guia de serveis del nucli Arxivat 2006-05-13 a Wayback Machine.
# Zosha Di Castri

Zosha Di Castri (Calgary, 1985) és una pianista i compositora canadenca. S'ha fet coneguda per haver rebut l'encàrrec d'una composició per a The Proms 2019 per commemorar l'aterratge de l'home a la lluna.
Di Castri va obtenir un Bachelor of Music a la Universitat McGill i un doctorat en arts musicals (DMA Doctor of Musical Arts) per la Universitat de Colúmbia, on és professora ajudant de música. Les seves obres han estat interpretades per la San Francisco Symphony, New World Symphony, Toronto Symphony Orchestra, Orchestre Symphonique de Montreal, i l'Orquestra Simfònica de la BBC. Les seves composicions van més enllà de la música de concert clàssica i inclouen projectes amb música electrònica i col·laboracions amb vídeo i dansa. En la seva web personal es defineix com a "compositora, pianista, artista del so".
El 19 de juliol de 2019 la seva obra d'encàrrec Long is the Journey, Short is the Memory ("El viatge és llarg, la memòria és curta") va ser el interpretada en el concert de la First Night dels BBC Proms amb l'Orquestra Simfònica de la BBC i els BBC Singers sota la direcció de Karina Canellakis. La crítica va destacar "Di Castri's skill as an orchestrator" i va descriure l'obra com "celestial and dramatic" També es va destacar el fet que tant compositora com directora fossin dones i la seva joventut

## Obres més importants

El llistat d'obres complet es troba a la web personal. Algunes obres importants són:
* Cortege (2010) per a 13 músics (premi Jules Léger Prize for New Chamber Music 2012)
* La forma dello spazio (2010) per a orquestra de cambra
* Lineage (2013)
* Phonobellow (2015) per a 5 instruments, electrònica i escultura interactiva, compost en col·laboració amb David Adamcyk
* Dear Life (2015), comissionada per l'orquestra del National Arts Centre, basat en un conte d'Alice Munro (amb un vídeo de la NACO sobre aquest espectacle, on es programa aquesta obra amb altres tres, a la pàgina personal)
* String Quartet No 1 (2016)
* Long is the Journey, Short is the Memory (2019) per a orquestra i cor, obra encarregada per als BBC Proms 2019

## Referències

* ↑ Fitxa biogràfica al National Arts Centre / Centre National des Arts
* ↑ Web de la Columbia University
* ↑ Obres interdisciplinàries a la web personal de la compositora
* ↑ BBC News Article
* ↑ Independent 20 de juliol de 2019
* ↑ New Statesman 20 de juliol de 2019
* ↑ The Telegraph 20 de juliol de 2019; compositora i directora 34 i 38 anys, respectivament
* ↑ BBC Proms, Prom 1, Programa per David Gutkin

## Enllaços externs

* Web personal (amb una fotografia)
# Bandera de Sardenya

La bandera de Sardenya, popularment coneguda com sos bator moros (els quatre moros en sard), és la bandera reconeguda de la Regió autònoma de Sardenya. La bandera originalment consisteix en una creu roja en un fons blanc amb un cap de moro a cada cantonada de la creu mirant en direcció contrària al pal.
Segons la tradició aragonesa, el símbol dels quatre moros va aparèixer per primer cop en les celebracions que seguiren a la conquesta d'Alcoraz per part de Pere I el 1096, on els quatre moros simbolitzen la derrota dels àrabs. La tradició italiana, en canvi, data l'origen del símbol el 1017, com a bandera donada pel papa Benet VIII als pisans per ajudar els sards en els atacs sarraïns liderats per Mugāhid el 1015.
Nogensmenys, la primera aparició documentada de l'emblema data del 1281, en forma de segell utilitzat per la Cancelleria reial de Pere II, i la seva primera associació amb Sardenya apareix a la segona meitat del segle xiv, com a símbol oficial del regne dins la Confederació de la Corona d'Aragó. El blasó es va utilitzar a partir de mitjans del segle XV com un dels escuts del Regne d'Aragó privatiu i es va assumir com a ensenya territorial de Sardenya a finals del segle XV (amb seguretat a la segona meitat) quan l'illa formava part de la Corona d'Aragó. Des del 1700 es representava amb els caps mirant a l'esquerra i una bena tapant-los els ulls.
El reconeixement oficial de la bandera dins la República Italiana no va ocórrer fins al 1952, gràcies a un decret presidencial. Una llei regional aprovada el 1999 va canviar aquesta bandera, amb els caps mirant a la dreta i les benes tapant el front.

## Referències

* ↑ «Art. 1. Bandiera della Sardegna» (en italià). LEGGE REGIONALE 15 aprile 1999, n. 10. Gazzetta Ufficiale della Repubblica italiana. Regione Sardegna. [Consulta: 17 agost 2023].
* ↑ Derudas, Marcello. Il Convitto nazionale Canopoleno di Sassari : una finestra aperta su quattrocento anni di storia. Sassari: Carlo Delfino, 2018. ISBN 978-88-9361-071-1.
* ↑ García López, María Cruz; Redondo Veintemillas, Guillermo; Montaner Frutos, Alberto. Aragón en sus escudos y banderas (en castellà). Saragossa: Caja de la Inmaculada, 2007, p. 19-20 (Colección Mariano de Pano y Ruata, 26).
* ↑ Conde, Rafael «La bula de plomo de los reyes de Aragón y la cruz «de Alcoraz»». Emblemata, XI, 2005, p. 77.
* ↑ «Normativa - Regione Autonoma della Sardegna». [Consulta: 30 octubre 2022].

## Vegeu també

* Creu d'Alcoraç
# Teclat Luminae

El teclat Luminae és un perifèric d'entrada de vidre corb personalitzable, creat per Jason Giddings, el qual es va inspirar en els dispositius transparents que apareixen en pel·lícules futuristes. Aquest teclat va ser un projecte finançat pel lloc web de micromecenatge Kickstarter, i fabricat per la companyia tecnològica TransluSense. L'any 2013, va ser presentat al CES, la fira electrònica de consum de Las Vegas, on es poden veure exhibides les innovacions en aquest camp.

## Característiques

La innovació del teclat Luminae és que no incorpora cap element mecànic per al seu funcionament. Utilitza únicament la llum infraroja i visible per detectar la posició i el moviment dels dits. El desenvolupament d'aquest dispositiu ha comportat molt disseny i desenvolupament Software.
Aquest dispositiu fabricat únicament amb un cristall corb sobre una base metàl·lica, consta d'una bateria recarregable i comunicació Bluetooth i per cable. Té com a característica addicional un disseny personalitzable de les tecles i funcions, tant en la seva distribució, operativitat o color. El mètode de personalització és senzill, a través de la web del teclat TransluSense, on es pot dur a terme el disseny d'un adhesiu plàstic que s'engaxarà sobre el cristall del dispositiu. El color del teclat pot ser triat per l'usuari gràcies als leds que porta incorporats.

## Funcionament

L'estructura del teclat està formada per vidre temperat corb situat sobre una base de metall. Aquesta estructura funciona amb FTIR (Frustrated Total Internal Reflection), una tecnologia de pantalla tàctil. D'aquesta manera, es dona la possibilitat de canviar de la manera pulsació a moviment de cursor, com si fos un trackpad.
El cristall corb compta amb una sèrie de leds infrarojos situats a les vores, i tres càmeres infraroges situades sota el cristall. En situar els dits en una posició concreta de la superfície de cristall, la llum infraroja és reflectida cap a les càmeres, les quals detecten la posició exacta on s'han situat els dits. D'aquesta manera, es transmet la informació que ha estat programada al personalitzar el teclat.

## Referències

* ↑ «#2013CES: TransluSense presenta teclado y trackpad de apariencia transparente» (en espanyol europeu). www.unocero.com, 10-01-2013. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ Carlson, Brian. «Customizable Translucent Keyboard and Eye Tracking Peripherals» (en anglès). CIO, 14-01-2013. Arxivat de l'original el 2019-12-19. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «TransluSense» (en anglès). iF WORLD DESIGN GUIDE. Arxivat de l'original el 2019-12-19. [Consulta: 19 desembre 2019].
# Ofelaš

Ofelaš (Guia), en noruec Veiviseren, també conegut amb el títol en anglès Pathfinder és una pel·lícula d'aventures dirigida per Nils Gaup que es va estrenar el 1987. Es considera la primera pel·lícula sami, ja que tant el director com els actors principals son samis i tots els diàlegs intel·ligibles són en sami septentrional. El film va tenir molt d'èxit a Noruega, on va guanyar el premi Amanda al millor film i va ser nominat als Oscars a la millor pel·lícula de parla no anglesa de 1987. El famós músic sami Nils-Aslak Valkeapää en va compondre part de la música i hi va interpretar un rol menor.

## Argument

El noi sami Aigin torna a casa per trobar que la seva família ha estat assassinada per uns bandolers. Se n'escapa i aconsegueix a avisar un grup de samis que viuen al costat. Allà coneix una noia de qui s'enamora i el xaman de la siida que li adverteix que la violència i la revenja no és un bon camí per a seguir. Els bandolers que segueixen els rastres del noi a la neu, maten el xaman i els homes que hi havien quedat per lluitar contra ells, capturen el noi i l'obliguen a guiar-los cap a una vila prop del mar on s'han refugiat els samis. Aigin els guia cap a un precipici on els bandolers cauen i es moren. Ell en sobreviu i esdevé el nou xaman de la siida.

## Repartiment

* Mikkel Gaup : Aigin
* Nils Utsi : xaman Raste
* Helgi Skúlason : un bandoler
* Nils-Aslak Valkeapää : el cap de la siida

## Comentaris

El film transcorre els anys 1100-1200 i incorpora elements de la cultura sami, com la caça ritual de l'os, i el xamanisme que es practicaven abans de la cristianització.
Es basa en un llegenda difosa al nord de Noruega sobre la trobada d'un home sami amb un grup armat de criminals forasters coneguts com a tsjuder en noruec i čuđit en sami septentrional. En la majoria de les llegendes, els bandolers venen de l'oest però existeixen versions en què son suecs. En el film parlen una llengua fictícia.
El 2007 se'n va fer un remake a EUA, titulat Pathfinder. El 2021 es va publicar Tsïegle, una nova banda sonora del film.

## Referències

* 1 2 Solum, Ove. «Veiviseren». Store Norske Leksikon. [Consulta: 10 febrer 2021].
* 1 2 3 4 «Veiviseren». Norsk Filminstitut. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «THE 60TH ACADEMY AWARDS» (en anglès). oscars. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Olsen, Roy Arthur «– Sámi filmmat dárbbahit buoret ruhtadeami» (en sami septentrional). Ávvir, 28-09-2018 [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «Veiviseren, en film bygd på samiske myter». NDLA. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Barth, Morten «Klassikeren som viste vei» (en noruec). Rushprint, 05-07-2017 [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «Jungeltelegrafen». NRK radio, 06-02-2021 [Consulta: 10 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Ofelaš a Rotten Tomatoes
* Ofelaš a IMDB
* 'Ofelaš a Norsk Filinstitutt
# Xibes

El poble xibe ("sibe": ᠰᡞᠪᡝ ; (xinès simplificat: 錫伯; xinès tradicional: 錫伯; pinyin: Xíbó) és un poble tungús. Forma una de les 56 minories nacionals de la Xina.

## Particularitats

Els xibes viuen a Jilin i Liaoning, al nord-est de la Xina i també a l'extrem nord-oest, al Xinjiang. La seva població està al voltant de 172.900 persones. Alguns nuclis de xibes encara practiquen el xamanisme, La forma tradicional de vestir dels xibes se semblava molt a la dels manxús.

## Situació actual

Actualment, pràcticament tots els xibes han abandonat els vestits tradicionals i ja no es distingeixen de les poblacions urbanes de la Xina. Només la gent gran es posa el vestit tradicional, i això als festivals folklòrics.

## Notes

* ↑ The Xibe ethnic minority

## Enllaços externs

* Cultura Sibe Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine. (xinès).
* Tir a l'arc (anglès).
# Premis Ondas 2023

Els Premis Ondas 2023 van ser la setantena edició dels Premis Ondas. La llista de premiats va ser donada a conèixer el 18 d'octubre de 2023. Es van presentar 587 candidatures procedents de 17 països de tot el món.La cerimònia d'entrega va tenir lloc al Gran Teatre del Liceu de Barcelona el 22 de novembre de 2023. La gala va ser conduïda per Aimar Bretos i Nerea Pérez de las Heras, acompanyada de les actuacions musicals d’Arde Bogotá, Coque Malla i Blanca Paloma.

## Premis Ondas nacionals de ràdio

* Millor programa: El Faro, de Mara Torres (Cadena SER)
* Millor programa de ràdio de proximitat: El Búnquer (Catalunya Ràdio)
* Millor programació especial: Salud mental: España, en terapia (Cadena COPE)
* Millor idea radiofònica: Las edades de Millás, a A vivir que son dos días (Cadena SER)
* Trajectória o millor labor profesional: Radio Clásica (RNE)
* Millor podcast: Titania (Santander i Podium Podcast)
* Menció especial del jurat: Inshallah, un viaje a Palestina en Líbano - SER Podcast amb Agència de l'ONU per a refugiats palestins (UNRWA)

## Premis Ondas nacionals de publicitat en ràdio

* Millor campanya de ràdio: Lo de Jazztel no es normal (Contrapunto BBDO per Jazztel)
* Millor agència de ràdio: VCCP Spain

## Premis Ondas nacionals de televisió

* Millor programa d'entreteniment: Kings League, amb Ibai Llanos (Twitch)
* Millor programa d'actualitat o cobertura especial: Informe semanal: 50 anys (TVE)
* Millor presentador: Carlos del Amor (TVE)
* Millor presentadora: Silvia Intxaurrondo, per La Hora de La 1 (TVE)
* Millor sèrie de comèdia: Poquita fe de Movistar+
* Millor sèrie de drama: La ruta (Atresmedia)
* Millor intèrpret masculí en ficció: (Ex aequo) Juan Diego Botto, per No me gusta conducir (TNT) i Patrick Criado, per Las noches de Tefía (Atresmedia Televisión)
* Millor intèrpret femenina en ficció: Úrsula Corberó, per El cuerpo en llamas (Netflix)
* Millor documental o sèrie documental: Unzué. L'últim equip del Juancar (Televisió de Catalunya)
* Millor contingut de proximitat: Latexou (TVE Catalunya)

## Premis Ondas nacionals de música

* A la trajectòria: Coque Malla
* Fenomen musical de l'any: Arde Bogotá
* Millor espectacle, gira o festival: Jorge Drexler - Directe de Tinta y tiempo
* Menció Especial del jurat: Benidorm Fest 2023

## Premi Ondas especial de l'organització

* Luis Merino

## Premi Ondas internacional de ràdio

* Löparkriget, de Sveriges Radio (Suècia)

## Premi Ondas internacional de televisió

* Don´t come back de RAI (Itàlia)

## Vegeu també

* Antena de Oro 2023
* XXV Premis Iris
* X Premis Feroz

## Referències

* ↑ «Los Premios Ondas 2023 premian a 'El Faro' de Mara Torres como mejor programa, a la sección de Juan José Millás en 'A Vivir' y el fenómeno de Ibai Llanos en Twitch». Cadena Ser, 18-10-2023 [Consulta: 30 octubre 2023].
* ↑ Úrsula Corberó, Ibai Llanos y ‘El faro’ de Mara Torres, entre los Premios Ondas 2023, El País, 18 d'octubre de 2023
* ↑ Estos son los ganadores de los 'Premios Ondas 2023', Huffington Post, 18 d'octubre de 2023
* ↑ La gala 2023 al web dels Premis Ondas

## Enllaços externs

* Pàgina oficial dels Premis Ondas.
* Gala dels Premis Ondas a YouTube
# Hans Bol

Hans Bol (Mechelen, 1534 — Amsterdam, 1593) va ser un pintor i miniaturista flamenc que va estar en actiu a Anvers i també a Amsterdam.
És principalment un autor de paisatges, on solen aparèixer els motius habituals en un dels seus referents, Pieter Brueghel el Vell. La seva miniatura De Spaanse Furie és una de les peces mestres de la sala dedicada a la Fúria espanyola al museu Hof van Busleyden a Mechelen.

## Referències

* ↑ «Hans Bol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ GDB «“Spaanse furie» terug thuis» (en neerlandès). Het Nieuwsblad, 07-09-2004.