OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agathaeromys

Agathaeromys és un gènere extint de rosegadors orizominis que visqueren durant el Plistocè a Bonaire. Se'n coneixen dues espècies, que es diferencien per la seva mida i detalls de la morfologia dental. A. donovani, que és l'espècie tipus i el representant més gros d'aquest grup, és conegut a partir de centenars de dents trobades a quatre localitats, amb una antiguitat probable d'entre 540.000 i 900.000 anys.

## Referències

* ↑ Entrada «Agathaeromys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Tympanoctomys

Tympanoctomys és un gènere de rosegadors de la família dels octodòntids. Fou considerat un grup monotípic fins a mitjans de la dècada del 2010, quan es descrigué l'espècie T. kirchnerorum i s'hi assignà l'espècie T. loschalchalerosorum, anteriorment classificada al seu propi gènere. Es tracta d'animals nocturns i solitaris que construeixen caus complexos i s'alimentes de plantes halòfites.

## Referències

* ↑ Pablo Teta, Ulyses F. J. Pardiñas, Daniel E. Udrizar Sauthier i Milton H. Gallardo (2014), "A new species of the tetraploid vizcacha rat Tympanoctomys (Caviomorpha, Octodontidae) from central Patagonia, Argentina", Journal of Mammalogy 95 (1): 60–71, doi:10.1644/13-MAMM-A-160, <http://www.bioone.org/doi/abs/10.1644/13-MAMM-A-160?journalCode=mamm>
* ↑ Suárez-Villota, E. Y.; González-Wevar, C. A.; Gallardo, M. H.; Vásquez, R. A.; Poulin, E. «Filling phylogenetic gaps and the biogeographic relationships of the Octodontidae (Mammalia: Hystricognathi)» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 105, 12-2016, pàg. 96–101. DOI: 10.1016/j.ympev.2016.08.015.
# Parotomys

Parotomys és un gènere de rosegadors de la família dels múrids. Les dues espècies d'aquest grup són oriündes de l'Àfrica Austral. Tenen una llargada de cap a gropa de 14-17 cm, la cua de 8–12 cm i un pes de 90–150 g. El pelatge dorsal és de color marró groguenc o marró rogenc, mentre que el ventral és blanc o de color marró pàl·lid. Tenen el cos rodanxó i les orelles força petites.

## Referències

* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# Gerbilliscus

Gerbilliscus és un gènere de rosegadors de la família dels múrids. Conté una desena llarga d'espècies, totes oriündes d'Àfrica. Anteriorment era considerat un subgènere de Tatera. Els representants d'aquest grup tenen la morfologia típica dels jerbus petits. Tenen una llargada de cap a gropa de 9–20 cm, la cua de 13–25 cm i un pes de 30–227 g segons l'espècie.

## Referències

* ↑ «Gerbilliscus». A: Ronald M. Nowak. Walker's Mammals of the World (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 1999, p. 1.449–1.450. ISBN 0-8018-5789-9.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Gerbillurus

Gerbillurus és un gènere de rosegadors de la família dels múrids. Conté quatre espècies, totes oriündes de l'Àfrica Austral. Tenen una llargada de cap a gropa de 9–12 cm, la cua de 9,5–15,6 cm i un pes de 20–37 g. Es diferencien dels altres representants de la tribu dels gerbil·lurinis en diversos caràcters dentals. Els seus hàbitats naturals són els deserts i semideserts.

## Referències

* ↑ Entrada «Gerbillurus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Ronald M. Nowak. Walker's Mammals of the World (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 1999. ISBN 0-8018-5789-9.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Desmodus

Desmodus és un gènere de quiròpters el de la família dels fil·lostòmids. Es compon de cinc espècies (només una de vivent) oriündes de les selves i boscos de la regió neotropical. Aquests ratpenats tenen una dieta summament especialitzada. Són hematòfags, és a dir, s'alimenten de sang de mamífers que mosseguen de nit, mentre dormen.

## Referències

* ↑ Naish, D. «What did giant extinct vampire bats eat?» (en anglès). Scientific American, 14-07-2013. [Consulta: 22 juliol 2017].
* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Gephyrostegus

Gephyrostegus és un gènere de tetràpodes del clade dels antracosaures que visqueren durant el Carbonífer superior en allò que avui en dia és la República Txeca. Es tractava d'un animal petit amb un cos (i, probablement, un estil de vida) que recordava el de les sargantanes. Tenia els ulls grossos i moltes dents punxegudes, caràcters que indiquen que era un insectívor actiu.

## Referències

* 1 2 Entrada «Gephyrostegus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Chrysops

Chrysops (gr. chrysós, or i ops, aparença) és un gènere de dípters braquícers de la família Tabanidae que poden ser una plaga pels bovins, cavalls i humans. Tenen l'aparença de la mosca domèstica però amb ulls característics de color daurat o verds.
Sovint es troben en ambients pantanosos com les torberes. Poden ser vectors de malalties com la tularèmia, carboncle i filariosis.

## Referències

* ↑ ; Corti, Elio«Nomenclator Zoologicus». [Consulta: 24 juliol 2015].
* ↑ Milne, Lorus and Margery. The Audubon Society Field Guide to North American Insects and Spiders. Nova York: Alfred A. Knopf, 1980, p. 651. ISBN 0-394-50763-0.

## Enllaços externs

* Deer flies on the UF / IFAS Featured Creatures Web site
* Trolling deer fly trap
* Build personal and area protection traps
* Penn State University's Deer Fly site
# Colomys

Colomys és un gènere de rosegadors de la família dels múrids. Fins a mitjans del 2020 es creia que era un gènere monotípic que només incloïa l'espècie C. goslingi. Les espècies d'aquest grup són semiaquàtiques i viuen a Àfrica. Tenen el cervell força gros per a animals d'aquest tipus. El nom genèric Colomys significa 'potes de xanques' en llatí i es refereix a les seves llargues potes posteriors, que fan servir per caminar per l'aigua mentre cacen insectes aquàtics.

## Referències

* ↑ «New species of aquatic mice discovered, cousins of one of the world's rarest mammals» (en anglès). Phys.org, 8 octubre 2020. [Consulta: 5 novembre 2020].
# Deltamys

Deltamys és un gènere de rosegadors cricètids. Les seves dues espècies habiten matollars inundables i boscos, tant al nivell del mar com a zones de muntanya, en regions temperades i temperades-càlides del centre-est de Sud-amèrica. Aquest gènere fou considerat monotípic fins a la descripció de D. araucaria el 2017. El nom genèric Deltamys significa ‘ratolí del delta’ en llatí.

## Referències

* ↑ Quintela, Fernando Marques; Bertuol, Fabrício; González, Enrique Manuel; Cordeiro-Estrela, Pedro; De Freitas, Thales Renato Ochotorena; Gonçalves, Gislene Lopes «A new species of Deltamys Thomas, 1917 (Rodentia: Cricetidae) endemic to the southern Brazilian Araucaria Forest and notes on the expanded phylogeographic scenario of D. kempi » (en anglès). Zootaxa, 4.294, 1, 2017, pàg. 71. DOI: 10.11646/zootaxa.4294.1.3. ISSN: 1175-5334.
# Nannomys

Nannomys és un subgènere del gènere Mus. Les espècies d'aquest grup són oriündes de l'Àfrica subsahariana, on han viscut des del Pliocè superior i ocupen una gran varietat d'hàbitats. Aquest tàxon és probablement el resultat d'una invasió d'Àfrica per espècies asiàtiques de Mus durant el Pliocè. El grup conté una vintena curta d'espècies.

## Referències

* ↑ Musser, G. G.; Carleton, M. D. «Superfamily Muroidea». A: Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, p. 894-1.531. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Tarsomys

Tarsomys és un gènere de rosegadors de la família dels múrids. Les dues espècies d'aquest grup són oriündes de Mindanao (Filipines). Es poden distingir pel seu pelatge, que és més suau en T. apoensis i més espinós en T. echinatus. Tenen una llargada de cap a gropa de 14–18 cm i la cua de 12–16 cm. El seu hàbitat natural són els boscos situats a altituds de fins a 2.300 msnm. El nom genèric Tarsomys significa 'ratolí pla' en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Tarsomys» d'Animalia (en anglès).
# Pliotaxidea

Pliotaxidea és un gènere extint de carnívor de la família dels mustèlids. Visqué durant el Miocè al centre i l'oest de Nord-amèrica. Les primeres restes d'aquest tàxon eren un os dental parcial que encara conservava les dents des de la p4 fins a l'm2, descrit per E. M. Butterworth com a Taxidea nevadensis. El 1944, després de comparar-lo amb altres fòssils, E. R. Hall l'encabí en un nou gènere que anomenà Pliotaxidea.

## Referències

* ↑ Entrada «Pliotaxidea» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Hall, E. R. «A New Genus of American Pliocene Badger, with Remarks on the Relationships of Badgers of the Northern Hemisphere» (en anglès). Carnegie Institution of Washington Publication, 551, 2, 1944, pàg. 11–23.
# Tanyuromys

Tanyuromys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Les espècies d'aquest grup són oriündes de les zones muntanyoses des de Centreamèrica fins a la part occidental de Sud-amèrica. Anteriorment se les situava en el si de Sigmodontomys, però les investigacions cladístiques indiquen que aquest gènere és el tàxon germà o bé d'un clade que conté Sigmodontomys i Melanomys o bé del gènere extint Megalomys. Juntament amb les espècies d'Aegialomys i Melanomys, són algunes de les espècies d'orizominis que viuen a major altitud. El nom genèric Tanyuromys significa ‘ratolí cuallarg’ en llatí.
Se'n coneixen dues espècies: T. aphrastus, que viu des de Costa Rica fins a l'Equador, i T. thomasleei, una espècie descrita recentment que és endèmica de l'Equador.

## Referències

* 1 2 Weksler, Marcelo; Timm, Robert M.; Pine, Ronald H. «A newly recognized clade of trans-Andean Oryzomyini (Rodentia: Cricetidae), with description of a new genus» (en anglès). Journal of Mammalogy, 93, 3, 28-06-2012, pàg. 851–870. DOI: 10.1644/11-MAMM-A-012.1. ISSN: 0022-2372.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# La boira

La boira (títol original: The fog) és una pel·lícula de terror de 1980 dirigida per John Carpenter i protagonitzada per Adrienne Barbeau. Ha estat doblada al català.

## Argument

Fa cent anys, els pirates del vaixell Elizabeth Dane van ser assassinats en la costa d'un poblet pesquer i els habitants del lloc es van quedar amb el tresor. Ara, un segle després, els seus esperits tornen a través d'una boira per venjar-se.

## Repartiment

* Adrienne Barbeau: Stevie Wayne
* Jamie Lee Curtis: Elizabeth Solley
* Janet Leigh: Kathy Williams
* John Houseman: Mr. Machen
* Tom Atkins: Nick Castle
* James Canning: Dick Baxter
* Charles Cyphers: Donen O'Bannon
* Nancy Loomis: Sandy Fadel
* Ty Mitchell: Andy Wayne
* Hal Holbrook: Pare Malone
* John F. Goff: Al Williams
* George 'Buck' Flower: Tommy Wallace
* Darwin Joston: a Dr. Phibes
* Rob Bottin: Blake
* John Carpenter: Bennett

## Referències

* ↑ esadir.cat. La boira. esadir.cat.
* ↑ «The Fog». ‘‘The New York Times'’.

## Enllaços externs

* Article de Lluís Laborda a La Vanguardia digital
# Arròs de Pals

L'arròs de Pals és un arròs produït a l'Empordà que es comercialitza sota la marca Arròs de Pals, de qualitat extra i que es presenta de forma envasada. Les varietats més conegudes que es conreen a Pals són el bahia i el bomba com a més tradicionals, i el carneroli i el nembo com a més actuals. Es pot fer servir per a tota mena de plats, especialment per cuinar l'arròs a la cassola, plat típic empordanès, ja que l'arròs no es pasta i queda grenyal. És un producte adherit a la marca de garantia Productes de l'Empordà. L'època de sembra és de finals d'abril a principis de maig i la seva recol·lecció de finals de setembre a finals d'octubre.

## Història

El conreu de l'arròs a Pals data del segle xv. Es creu que va ser introduït pels àrabs des de València. En el segle xvii, l'arròs produït a l'Empordà contribuïa a l'abastament a tota Catalunya. Segons l'observador de l'època Pere Gil:
| « | Arroz se cull en Cathaluña; specialment en lo Ampurdà y algunas altras parts; y encara que no és tant ques puga enviar a altres parts y províncias; però és sufficient per a Cathaluña. No és tan fi y profitós com lo arròs ques cull en València; però és bo y saborós. | » |
Es va limitar el conreu a finals del segle xviii per eliminar les malalties que en aquella època comportava. El 1900 que es va tornar a concedir el permís per tornar-ne a plantar.

## Marca de garantia Productes de l'Empordà

L'arròs de Pals és un producte adherit a la Marca de garantia Productes de l'Empordà. Els productors adherits a Productes de l'Empordà han de superar periòdicament els controls d'un laboratori alimentari que en certifica la qualitat en les diferents fases del producte per tal de rebre la certificació.
És un segell alimentari que té per objectiu personalitzar i reconèixer els productes propis de l'Empordà i ajudar a promocionar la seva comercialització. Aquest distintiu certifica la qualitat i l'origen empordanès del productes.

## Referències

* ↑ La Gastronomia del Baix Empordà (en català, castellà, anglès i francès). Consell Comarcal del Baix Empordà, 2014. Dipòsit legal: GI-1376-2014, amb llicència CC-BY-SA [Consulta: 9 desembre 2014].
* ↑ «Arròs de Pals: Baix Empordà». Consell Comarcal del Baix Empordà. Arxivat de l'original el 2015-07-09. [Consulta: 8 juliol 2015].
* ↑ Calls, Albert. Sa i català. Barcelona: Ara Llibres, 2014, p. 120-121. ISBN 978-84-15642--84-8.
* ↑ Vila, Pep. Les litúrgies del menjar a les terres gironines, p. 479. ISBN 84-95187-09-4.
* ↑ «Gastroteca. Arròs de Pals». Consorci de Comerç, Artesania i Moda de Catalunya. [Consulta: 8 juliol 2015].
* ↑ «L'Empordà explota la seva marca alimentària». Gastroteca.cat, 30-11-2010. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2015. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Carol Karp

Carol Karp (Jamestown Charter Township, 10 d'agost de 1926 - comtat d'Arlington, 20 d'agost de 1972) va ser una matemàtica estatunidenca.

## Vida i obra

Filla d'un matrimoni de neerlandesos, establerts a l'est del llac Michigan, el seu pare era venedor de fertilitzants i la família es va anar traslladant per localitats de l'Oest Mitjà. Ella va fer els estudis secundaris a Alliance (Ohio), es va graduar al Manchester College de North Manchester (Indiana) i va obtenir el màster a la universitat Estatal de Michigan de Lansing (Michigan). A continuació va iniciar treballs de recerca a la universitat del Sud de Califòrnia, en la qual va obtenir el doctorat el 1959.
Durant el seu període de recerca va ser professora ajudant del New Mexico College of Agriculture and Mechanic Arts (actual universitat Estatal de Nou Mèxic) i es va casar amb el físic i advocat Arthur Louis Karp, qui també era oficial de la Marina dels Estats Units d'Amèrica, al qual va seguir en els seus destins a Califòrnia i al Japó. El 1958, va ser nomenada professora de la universitat de Maryland. El 1969 li van diagnosticar un càncer que la va retirar de les aules el 1971 i del qual va morir l'any següent.
L'any 1973, l'Association for Symbolic Logic va instaurar un premi amb el seu nom destinat a joves estudiants per promoure l'estudi de la lògica matemàtica.
Karp va publicar un llibre: Languages with Expressions of Infinite Length (Llenguatges amb expressions de longitud infinita) (1964), basat en la seva tesi doctoral de 1959, i una vintena d'articles, classes i notes científiques. Tot sobre el tema de la lògica infinitària. També va deixar un volum inacabat sobre teoria de la recursió generalitzada.

## Referències

* ↑ Wayne, 2011, p. 565.
* ↑ López-Escobar, 1975, p. 13.
* ↑ Wayne, 2011, p. 566.
* ↑ Editors, 1973, p. 175.
* ↑ López-Escobar, 1975, p. 14-16.
* ↑ López-Escobar, 1975, p. 2-3.

## Bibliografia

* Editors «The Carol Karp Memorial Fund» (en anglès). The Journal of Symbolic Logic, Vol. 38, Num. 1, 1973, pàg. 175. DOI: 10.1017/S0022481200077744. ISSN: 0022-4812.
* López-Escobar, E.G.K.. «Introduction». A: David W. Kueker (ed.). Infinitary Logic: In Memoriam Carol Karp (en anglès). Springer, 1975. ISBN 3-540-07419-8.
* Wayne, Tiffany K. «Karp, Carol Ruth (Vander Velde)». A: American Women of Science Since 1900 (en anglès). ABC-CLIO, 2011, p. 565-566. ISBN 978-1-59884-158-9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Carol Karp» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Macho Stadler, Marta. «Carol Ruth Karp, matemática» (en castellà). Euskal Herriko Unibertsitatea, 2014. [Consulta: 22 juliol 2023].
* Riddle, Larry. «Carol Karp» (en anglès). Agnes Scott College, 2022. [Consulta: 22 juliol 2023].
# Christian Boehmer Anfinsen

Christian Boehmer Anfinsen (Monessen, EUA 1916 - Randallstown 1995) fou un químic, bioquímic i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1972.

## Biografia

Va néixer el 26 de març de 1916 a la ciutat de Monessen, situada a l'estat nord-americà de Pennsilvània en una família d'origen noruec. Va estudiar química al Swarthmore College, on es graduà el 1937, per posteriorment realitzar un màster en química orgànica a la Universitat de Pennsilvània el 1939, i finalment el doctorat en bioquímica a la Universitat Harvard el 1943.
Anfinsen restà a Harvard com a professor ajudant fins al 1950 any en el qual entrà a treballar al National Institute of Health, depenent del Govern Estatal nord-americà, i on va romandre fins al 1981. Entre 1982 i el 1995 fou professor de biologia a la Universitat Johns Hopkins.
Anfinsen morí el 14 de maig de 1995 a la seva residència de Randallstown, població situada a l'estat nord-americà de Maryland.

## Recerca científica

L'any 1961 va demostrar que la ribonucleasa podia mantenir la seva activitat enzimàtica després de desnaturalitzar-se. Aquesta recerca li va permetre suggerir que tota la informació requerida per la proteïna per adoptar la seva configuració final està codificada en la seva estructura primària.
L'any 1972 li fou concedida la meitat del Premi Nobel de Química pels seus treballs sobre la ribonucleasa, mentre l'altra meitat del premi recaigué en els treballs de Stanford Moore i William H. Stein sobre el coneixement dels principis de l'estructura química i l'activitat catalítica dels enzims.

## Enllaços externs

* «Christian Boehmer Anfinsen» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Massimo Dallamano

Massimo Dallamano (Milà, 17 d'abril de 1917 - 4 de novembre de 1976), de vegades acreditat com a Max Dillman, Max Dillmann o Jack Dalmas, va ser un director i director de fotografia italià.

## Vida i carrera

Nascut a Milà, Dallamano va començar a la dècada de 1940 com a càmera de documentals i anuncis, i després de la guerra es va convertir en director de fotografia, especialitzat en pel·lícules d'aventures. Acreditat com a Jack Dalmas, va ser el director de fotografia de Sergio Leone a Per un grapat de dòlars (1964) i Per qualche dollaro in più (1965).
El 1967 va debutar com a director amb un altre spaghetti western, Bandidos. Va dirigir una dotzena de pel·lícules més, incloent poliziotteschi, giallo i drames eròtics. Les seves pel·lícules inclouen Il dio chiamato Dorian (1970), Cosa avete fatto a Solange? (1972), La polizia chiede aiuto (1974) i The Night Child (1975).
El 1976 Dallamano va morir als 59 anys en un accident de cotxe poc després del final de la producció de Quelli della calibro 38 (també conegut com Colt 38 Special Squad).

## Filmografia
### Director

* Bandidos (1968) com Max Dillman
* La morte non ha sesso (1968)
* Il dio chiamato Dorian (1970)
* Venere in pelliccia (1969) com Max Dillmann
* Cosa avete fatto a Solange? (1972)
* Si può essere più bastardi dell'ispettore Cliff? (1973)
* Innocenza e turbamento (1974)
* La polizia chiede aiuto (1975)
* Il medaglione insanguinato (1975)
* La fine dell'innocenza (1976)
* Quelli della calibro 38 (1976)

### Guionista

* La linea del fiume (1975)
* Enigma rosso, d'Alberto Negrin (1978)

### Director de fotografia

* Inquietudine, de Vittorio Carpignano i Emilio Cordero (1946)
* I Piombi di Venezia,de Gian Paolo Callegari (1953)
* La vendetta dei Tughs, de Gian Paolo Callegari e Ralph Murphy (1954)
* Le notti di Lucrezia Borgia, de Sergio Grieco (1959)
* I cosacchi, de Giorgio Rivalta i Viktor Turžanskij (1960)
* America di notte, de Carlos Alberto de Souza Barros i Giuseppe Maria Scotese (1961)
* Per un grapat de dòlars, de Sergio Leone (1964)
* Per qualche dollaro in più, de Sergio Leone (1965)

## Referències

* 1 2 3 Marco Giusti. Dizionario del western all'italiana. Mondadori, 2007, 2007. ISBN 978-88-04-57277-0.
* ↑ Marco Giusti. Stracult. Dizionario dei film italiani. Frassinelli, 2004.
* ↑ Jane, Ian. «Colt 38 Special Squad». DVD Talk, 22-06-2006.
* ↑ «Locandina di Bandidos».
* ↑ «Locandina de Le malizie di Venere».

## Bibliografia

* Kinnard, Roy; Crnkovich, Tony. Italian Sword and Sandal Films, 1908-1990. McFarland, 2017. ISBN 978-1476662916.
* Curti, Roberto. Italian Crime Filmography, 1968-1980. McFarland, 2013. ISBN 978-0786469765.
* Curti, Roberto. Tonino Valerii: The Films. McFarland, 2016. ISBN 978-1476626185.
* Curti, Roberto. Italian Gothic Horror Films, 1970-1979. McFarland, 2017. ISBN 978-1476629605.
* Grant, Kevin. Any Gun Can Play. Fab Press, 2011. ISBN 9781903254615.
# Medea (pel·lícula de 1988)

Medea és una pel·lícula per televisió dramàtica del 1988 dirigida per Lars von Trier. Es basa en l'adaptació de Carl Theodor Dreyer de l'obra d'Eurípides Medea.

## Trama

El rei Creont de Corint vol assegurar el seu tron. Per fer-ho, vol casar el reeixit guerrer Jasó amb la seva filla Glauce. Jasó accepta, però ja està casat amb Medea. Com que Medea és coneguda com una dona sàvia, Creont sent la necessitat de desterrar Medea i els seus dos nois de la ciutat. Ella li demana que la deixi quedar-se, però ell li dona només un dia per tal de satisfer les necessitats dels dos nois.
Medea fa un acord amb el rei d'Atenes, Egeu, perquè ella i els dos nois puguin venir a viure a Atenes amb la seva protecció. Aleshores planeja assassinar tant a Glauce com a Creont i, finalment, als seus propis fills.

## Repartiment

* Udo Kier - Jasó
* Kirsten Olesen - Medea
* Henning Jensen - Creont
* Solbjørg Højfeldt - Infermera
* Preben Lerdorff Rye - Pedagog
* Baard Owe - Aegeus
* Ludmilla Glinska - Glauce
* Vera Gebuhr - Vell acompanyant
* Jonny Kilde - Vell noi
* Richard Kilde - Jove noi
* Dick Kaysø - Veu de Jaeson
* Mette Munk Plum - Veu de Glauce

## Recepció crítica

La pel·lícula va ser rebuda amb elogis de la crítica. Rotten Tomatoes dona una puntuació del 86% basada en 14 ressenyes.

## Referències

* ↑ La medea de Lars von Trier de Iratxe Fresneda Delgado. A: Fotocinema: revista científica de cine y fotografía, ISSN-e 2172-0150, Nº. 6, 2013, págs. 55-75]
* ↑ Medea: poética del agua. Un análisis sobre la actualización de un mito por Lars von Trier, Universitat Jaume I
* ↑ Medea 1988 a Rotten Tomatoes (anglès)

## Enllaços externs

* Medea a YouTube