OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tarba

Tarba (en francès, Tarbes) és una ciutat d'Occitània, que és capital del departament dels Alts Pirineus, capital de sotsprefectura i de cantó, a la regió d'Occitània, i capital de la província històrica de Bigorra. Té poc més de 50.000 habitants, i està a 320 metres sobre el nivell del mar.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 6 213 | 6 777 | 7 934 | 8 035 | 9 706 | 12 630 | 12 425 | 13 321 | 14 004 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 14 743 | 14 768 | 14 658 | 18 555 | 21 293 | 23 273 | 25 146 | 25 087 | 24 197 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 26 055 | 25 869 | 28 615 | 26 535 | 29 856 | 32 374 | 34 749 | 44 854 | 40 242 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 46 600 | 55 375 | 54 897 | 51 422 | 47 566 | 46 275 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Monuments

Hi destaca la catedral de Nostra Senyora. Té un gran parc anomenat Jardí Massey, i altres de menors (Parc Paul Chastelain, Parc Bel Air), una font monumental a la plaça del Marcadieu, i l'estàtua eqüestre del Mariscal Foch. Hi ha alguns museus (Museu Massey, que inclou el de Belles arts; el Museu de la resistència i la deportació; i la casa museu de Foch).

## Història

Vila establerta el segle iii aC, esdevingué colònia romana sota el nom de Tarba. Assolada el 840 pels normands, va ser reconstruïda pel bisbe de Bigorra o Tarba. Des del segle xii fou capital comtal del Comtat de Bigorra i més tard fou capital de senescalia. A l'edat mitjana la componien sis barris: la Seu, Carrera Llarga, Mauburguet, Burg Vell, Burg Nou i Burg Cranc. El 1569 la catedral fou incendiada pels protestants, però el bisbe la va reconstruir el 1652. Al segle xvii va patir els estralls de la pesta. El 1790 fou convertida en capital departamental. A Tarba va néixer el 1851 el mariscal Foch, comandant dels exèrcits aliats a la Primera Guerra Mundial.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1953-1959 | Marcel Billères | SFIO |
| 1959-1977 | Paul Boyrie | RI |
| 1977-1983 | Paul Chastellain | PCF |
| 1983-2001 | Raymond Erraçarret | PCF |
| des de 2001 | Gérard Trémège | UMP |

## Personatges il·lustres

* Bertrand Barère de Vieuzac.
* Bernard Lapasset, president de la International Rugby Board.
* Théophile Gautier, escriptor.
* Ferdinand Foch, militar.
* Gilles Servat, poeta i músic occitano-bretó.
* Florian Cazenave, jugador de rugbi.

## Enllaços externs

* web de l'ajuntament de Tarba (francès)
* El Parvis, escena nacional Tarbes Pyrénées (francès)
* Oficina de Turisme Arxivat 2011-11-24 a Wayback Machine. (francès)
* Web oficial de Grand Tarbes Arxivat 2011-02-02 a Wayback Machine. (francès)
# Santa Magdalena de Vilarestau

Santa Magdalena de Vilarestau és una ermita actualment en estat ruïnós, situat al terme municipal de Centelles, a prop del mas del Cerdà de la Garga. Era un petit edifici de pedra de planta rectangular, d'uns 13,2 per 3,5 metres. Actualment en queden els seus vestigis; bona part dels murs laterals però en manca l'absis i la porta d'entrada, que sembla que en foren espoliats. Inicialment, dedicada a Maria, mare de Jesús, va ser construïda l'any 1094 i consagrada l'any 1097. Sembla que en la seva consagració s'hi varen dipositar relíquies de Maria Magdalena, fet que motivà amb el temps el canvi de nom. Formà parròquia independent fins a l'any 1868, any en el qual s'annexà a la parròquia de Sant Martí de Centelles. A partir del segle XX fou abandonada i començà el seu procés d'enrunament.

## Referències

* ↑ Antoni Pladevall i Font «San Martín de Centelles, San Miguel Sesperxes y San Pedro de Bertí». AUSA, 18, 1956, pàg. 357-372.
* ↑ «Santa Magdalena de Vilarestau». Diputació de Barcelona. [Consulta: 12 setembre 2020].
# Artemis Fowl: El codi de l'eternitat

Artemis Fowl: El codi de l'eternitat és el tercer llibre de la sèrie infantil Artemis Fowl de l'autor Eoin Colfer.

## Referències

* ↑ Dunnewind, Stephanie «'Artemis' author dishes about Fowl, fairies and future projects». The Seattle Times Company, 17-05-2003 [Consulta: 11 maig 2008]. Arxivat 30 de setembre 2012 a Wayback Machine.
# Artemis Fowl: Encontre a l'Àrtic

Artemis Fowl: Encontre a l'Àrtic és el segon llibre de la sèrie infantil Artemis Fowl de l'autor Eoin Colfer.

## Referències

* ↑ Dunnewind, Stephanie «'Artemis' author dishes about Fowl, fairies and future projects». The Seattle Times Company, 17-05-2003 [Consulta: 11 maig 2008]. Arxivat 30 de setembre 2012 a Wayback Machine.
# Asclepíades (família)

Els asclepíades (Asclepiadae, Άσκληπιάδαι) era el nom patronímic dels descendents d'Esculapi. Els escriptors, que consideren Esculapi com un veritable personatge, deien que els asclepíades eren els seus veritables descendents, als que va transmetre els seus coneixements mèdics. Els principals assentaments de la família van ser a les ciutats de Cos i Cnidos. Però els asclepíades també es van considerar com un orde o casta de sacerdotal, i durant un llarg període la pràctica de la medicina anava íntimament lligada a la religió. El coneixement de la medicina era considerat un secret sagrat, que es transmetia de pares a fills en les famílies dels asclepíades, i encara avui la majoria de metges practiquen el mateix jurament Hipocràtic que havien de prendre llavors quan adquirien els secrets mèdics.

## Vegeu també

* Medicina de l'antiga Grècia

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Vol I». A: A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867, pàg. 46 [Consulta: 5 juliol 2009].
* ↑ Plató Re Publ. iii. P. 405, & c.
* ↑ Galè, Anal. ii. p. 128; Aristides Orat. p. 80; comp. Kurt Sprengel, Geschichte der Medicin. Vol I.

## Bibliografia

* Jones, W. H. S.. Hippocrates Collected Works I. Cambridge Harvard University Press, 1868. Arxivat 2008-08-29 a Wayback Machine.
# Transmongolià

El Ferrocarril Transmongolià connecta Ulan-Udè, en el ferrocarril Trans-Baikal que forma part del part del Ferrocarril Transsiberià situada a Buriàtia, Rússia amb el districte de Jining a la Xina, passant per la capital de Mongòlia, Ulaanbaatar.
Altres parades importants es fan a les ciutats mongoles de Sükhbaatar, Darkhan, Choir, i Zamyn-Üüd/Erenhot (on es travessa la frontera xinesa). Aquesta línia es va construir entre 1949 i 1961. A la majoria de Mongòlia només té una via i a la Xina dues. Hi ha desviacions de la línia que porten a Erdenet i Baganuur.
La companyia de ferrocarril de Mongòlia Mongolyn Tömör Zam porta el 80% de totes les mercaderies i el 30% de tots els passatgers dins Mongòlia. L'amplada de la via és de 1520mm a Rússia i Mongòlia. En canvi, a la Xina és l'estàndard internacional de 1435mm i s'ha de fer el canvi, amb les operacions necessàries, que empren diverses hores, quan s'arriba a la Xina.

## Galeria

* El tren al desert del Gobi
* Estació de tren d'Ulan Bator
* Operacions de canvi d'amplada de via
* Canvi de rodes per l'amplada de via
* Nauxki, estació fronterera russa

## Referències

* Thomas, Bryn. Trans-Siberian Handbook. Trailblazer, 2001. ISBN 1-873756-42-9.
* Omrani, Bijan. Asia Overland: Tales of Travel on the Trans-Siberian and Silk Road Odyssey Publications, 2010 ISBN 9-6221-7811-1

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Ferrocarrils de Mongòlia (mongol) (anglès)
* Lloc web oficial de Turisme de Mongòlia (anglès) (francès)
# Associació Polonesa de Futbol

L'Associació Polonesa de Futbol (en polonès: Polski Związek Piłki Nożnej (PZPN)) és la institució que regeix el futbol a Polònia. Agrupa tots els clubs de futbol del país i es fa càrrec de l'organització de la Lliga polonesa de futbol i la Copa. També és titular de la Selecció de futbol de Polònia absoluta i les de les altres categories. Té la seu a Varsòvia.
Va ser formada el 1919. El 1911 s'havia creat a Lviv la Unió Polonesa de Futbol (PFU) depenent de la Unió Austríaca de Futbol.
* Afiliació a la FIFA: 1923
* Afiliació a la UEFA: 1955

## Referències

* ↑ Poland Arxivat 2018-11-20 a Wayback Machine. at FIFA site
* ↑ Poland at UEFA site
* 1 2 Korzachenko, Yuri. «Колиска українського футболу Cradle of Ukrainian football» (en ukrainian). Football Federation of Ukraine, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2017-12-23. [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ «Administrator taking over scandal-hit Polish federation». AFP, 29-09-2008 [Consulta: 21 juny 2018]. Arxivat 2011-05-20 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-05-20. [Consulta: 9 abril 2023].
* ↑ Slowikowska, Karolina «Polish FA suspended over corruption issues». Reuters, 30-09-2008 [Consulta: 21 juny 2018]. Arxivat 2012-10-26 a Wayback Machine.
* ↑ «Boniek becomes new head of Polish FA». Associated Press. Sports Illustrated, 26-10-2012. Arxivat 2013-01-19 at Archive.is

## Vegeu també

* Futbol a Polònia
* Selecció de futbol de Polònia

## Enllaços externs

* Associació Polonesa de Futbol - Lloc web oficial
# Associació de Mitjans d’Informació i Comunicació

L'Associació de Mitjans d'Informació i Comunicació (AMIC), anteriorment anomenada Associació Catalana de Premsa Gratuïta i Mitjans Digitals (ACPG), és una associació empresarial de mitjans de comunicació.
Va ser creada el 1997 amb el nom d'Associació Catalana de Premsa Gratuïta i Mitjans Digitals (ACPG) amb la finalitat d'aplegar les publicacions periòdiques de difusió gratuïta de Catalunya i Andorra, escrites en qualsevol llengua, tant d'informació general com especialitzada, però sense un contingut únicament comercial. Els darrers anys ha emprès un procés de reconversió i ha desplaçat bona part de l'atenció cap a la premsa digital. Així, el 2008 es van incorporar també mitjans digitals d'informació periodística generalista, temàtica o territorial. L'any 2015 eren associats més de 240 mitjans, aproximadament la meitat dels quals capçaleres de premsa gratuïta amb una tirada conjunta superior als dos milions i mig d'exemplars, i l'altra meitat mitjans digitals que conjuntament superaven els dos milions i mig d'usuaris únics mensuals. L'any 2013 va rebre el Premi Nacional de comunicació en l'apartat de premsa per part de la Generalitat de Catalunya.
El maig del 2014 canvià el nom per l'actual, en considerar-se que la gratuïtat no constituïa un tret exclusiu de l'associació. El juny d'aquell mateix any es va federar amb l'Associació de Publicacions Periòdiques en Català (APPEC) i l'Associació Catalana de la Premsa Comarcal (ACPC), i juntes es van constituir en la Federació d'Associacions d'Editors de Premsa, Revistes i Mitjans Digitals. El 2009 es va constituir l'ACPG Illes Balears de Premsa Gratuïta i Mitjans Digitals, que posteriorment, des del 2014, s'anomenà AMIC - Illes Balears de Mitjans d'Informació i Comunicació). A les "II Jornades Internacionals de Premsa Gratuïta", de 2006, organitzades per l'Associació Catalana de la Premsa Gratuïta i Mitjans Digitals, es va exposar que les 85 capçaleres locals en distribuïen gairebé tres milions d'exemplars. L'expert holandès Piet Bakker va afirmar que aquesta premsa informativa comarcal converteix «Catalunya en un cas únic a Europa».
L'any 2014 l'entitat va obtenir el Premi Males Pràctiques en Comunicació no Sexista que atorga l'Associació de Dones Periodistes de Catalunya, per la poca presència de dones en la seva junta.

## Referències

* 1 2 3 «Associació de Mitjans d’Informació i Comunicació». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Premis Nacionals 2013». Mitjans de comunicació. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2018-12-16. [Consulta: 20 juny 2026].
* ↑ «Catalunya, laboratori de creació i innovació». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 17 de juliol 2013. [Consulta: 26 juny 2018].
* ↑ «Immobilitat Invariable? Un any més dels Premis de Comunicació no Sexista». Dones. Revista digital, 06-11-2014. [Consulta: 1r gener 2021].

## Enllaços externs

* Associació Catalana de la Premsa Gratuïta i Mitjans Digitals (AMIC)
# Astroloba tenax

Astroloba tenax és una espècie de planta suculenta del gènere Astroloba, que pertany a la subfamília de les asfodelòidies (Asphodeloideae), dins la família de les asfodelàcies (Asphodelaceae).

## Descripció
### Característiques vegetatives

Astroloba tenax és molt variable en la seva forma i mida de les fulles. Les seves fulles solen ser brillants, una mica recorbades, amb marges més foscos i quilles que sovint presenten taques blanques o tubercles. Un dels marges de cada fulla de vegades s'esvaeix prop de l'extrem de la fulla, un caràcter que normalment es veu en els seus parents més propers: A. pentagona, A. cremnophila i A. bullulata. Astroloba tenax sembla estar connectat a través de poblacions intermèdies de pentagona prop de la presa Gamkapoort amb les principals poblacions de pentagona més a l'oest.

### Inflorescència i flors

Les flors es troben en una inflorescència alta i prima que sovint es ramifica. Les seves flors són petites, grises, tubulars i una mica tancades a l'àpex. Les puntes dels lòbuls són grogues i no s'obren gaire. Les flors apareixen a l'estiu.

## Distribució i hàbitat

Astroloba tenax només creix a la província sud-africana del Cap Occidental, descrita com autòctona a Prince Albert Karoo Succulent, amb una distribució que es troba majoritàriament a l'oest de Prince Albert. Creix en vessants escarpats, exposats i pedregosos, sovint propers a A.herrei (que creix als vessants inferiors) i A. robusta (que creix a les planes de grava). Tanmateix, cap d'aquestes tres espècies s'hibrida, ja que la seva forma de flor i els seus temps de floració són diferents.

## Taxonomia

Astroloba tenax va ser descrita per Molteno, van Jaarsv. &, i Gideon F.Sm., i va ser publicat a Bradleya 35: 143, a l'any 2017.

### Etimologia

* Astroloba : nom genèric que deriva de les paraules gregues astros, 'estrella' i lobos, 'lòbul'.
* tenax : epítet llatí que significa 'tenaç'.

### Varietats acceptades

* Astroloba tenax var. tenax (Varietat tipus)
* Astroloba tenax var. moltenoi Gideon F.Sm. & van Jaarsv., Bradleya 35: 241 (2017).

## Referències

* 1 2 3 Jilemicky, Jakub; Molteno, Steven. «Astroloba tenax» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ «Astroloba tenax». Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2022-05-01. [Consulta: 1r maig 2022].
* 1 2 List of descriptive plant epithets
* ↑ «Varietats de Astroloba tenax en negreta». Arxivat de l'original el 2017-09-14. [Consulta: 1r maig 2022].
# Atemptat de l'Aeroport de Moscou-Domodédovo de 2011

L'atemptat a l'Aeroport de Moscou-Domodédovo de 2011 va tenir lloc a l'Aeroport Internacional de Moscou-Domodédovo a Moscou (Rússia), el 24 de gener del 2011. L'atemptat va matar almenys 31 persones i en va ferir almenys 130 més. L'explosió va afectar l'àrea de recollida d'equipatges a la terminal de l'aeroport. L'autor de l'atemptat va ser un noi de 20 anys del Caucas del Nord.
L'aeroport està situat 40 quilòmetres al sud del centre de Moscou i és utilitzat principalment per treballadors estrangers i turistes. L'explosió va ser seguida d'una caiguda d'un 2% a la borsa de Moscou (MICEX).

## Víctimes

El 25 de gener, l'EMERCOM (Ministeri de Situacions d'Emergència) va publicar la llista de morts.
Morts i ferits per país :
| País | Morts | Ferits |
| Rússia | 14 | 58 |
| UK | 2 | 1 |
| Tajikistan | 1 | 6+ |
| Uzbekistan | 1 | |
| Kyrgyzstan | 1 | |
| Moldàvia | | 1 |
| Alemanya | 1 | 1 |
| Bulgària | 1 | |
| Eslovàquia | | 1 |
| Sèrbia | | 1 |
| Ucraïna | 1 | |
| Itàlia | | 1 |
| França | | 1 |
| Desconegut / No identificat | 13 | 13 |
| Total | 35 | 180 |

## Referències

* 1 2 3 «Un atemptat suïcida en un aeroport de Moscou mata almenys 31 persones i causa més de 130 ferits». diari Ara, 24-01-2011.
* ↑ «Suicide bomber kills 35 at Russia's biggest airport» (en anglès). Reuters, 24-01-2011. Arxivat de l'original el 2012-05-24. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ «L'autor de l'atemptat a l'aeroport de Moscou era un noi de 20 anys del Caucas Nord, segons els investigadors». diari Ara, 29-01-2011.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «МЧС обнародовало список погибших при теракте в Домодедово» (en rus). RIA Novosti, 25-01-2011. [Consulta: 25 gener 2011].
* ↑ Списки жертв теракта в Домодедово
* ↑ «МЧС России :: СПИСОК госпитализированных в ЛПУв результате взрыва в аэропорту «Домодедово» (по состоянию на 6.00 25.01.2011)». Arxivat de l'original el 2012-01-17. [Consulta: 25 gener 2011].
* ↑ «Moscow airport blast victims remain in critical condition», 25-01-2011. [Consulta: 25 gener 2011].
# Pepeta Gelabert

Josepa Gelabert i Mañà, coneguda com a Pepeta Gelabert o Pepita Gelabert (Barcelona, 22 de març de 1904 - Barcelona, 19 de desembre de 1977) va ser una actriu característica de l'escena catalana que va actuar al teatre Romea, a les dècades dels anys 20, 30, 40 i 50 del segle passat. També va formar part de la Companyia Maragall.
Interpretà els seus primers papers quan encara era una nena –Lo lliri d'aigua o La bala de vidre, de Frederic Soler, o el diàleg Jugar a casats, d'August Barbosa– i als vuit anys ja apareixia als directoris d'actrius per a guia d'empresaris i directors teatrals. A partir de la temporada 1918-1919 ja forma part de la companyia del Teatre Romea.

## Trajectòria professional

* 1918, 11 octubre. En el paper de Montserrat a l'obra Nuvis a Montserrat de Josep Burgas. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1918, 30 novembre. En el paper de Mercedes a l'obra La pluja d'or d'Alexandre P. Maristany. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1919, 17 d'octubre. En el paper de La Laura a l'obra Flacs naixem, flacs vivim... de Josep Pous i Pagès. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1919, 5 de desembre. En el paper de Niní a l'obra La vídua alegre d'Alexandre P. Maristany. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1921, 21 de maig. En el paper de Genís a l'obra L'estudiant i la pubilla de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1921, 7 octubre. En el paper de Tarongina a l'obra El jardinet de l'amor de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1946, 17 octubre. En el paper de Senyora Júlia a l'obra El prestigi dels morts de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea amb direcció de Joan Cumellas
* 1949, 17 novembre. En el paper de Rosalia a l'obra L'hereu i la forastera de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona amb direcció de Pau Garsaball.
* 1950, 18 abril. En el paper de Mònica a l'obra Els comediants de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1951, 6 de febrer. El personatge de Senyora Matas a l'obra Bala perduda, de Lluís Elias. Estrenada al teatre Romea, de Barcelona.
* 1951, 7 de novembre. El personatge de Carolina a l'obra El marit ve de visita de Xavier Regàs. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1954, 5 març. El personatge de Lluïsa a l'obra Una història qualsevol de Josep A. Tàpias i Santiago Vendrell. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Pepita (Josefina) Gelabert (1904-1977)» (en anglès). Find a Grave. [Consulta: 18 gener 2024].
* ↑ «Esquela mortuòria». La Vanguardia, 20-12-1977. [Consulta: 18 gener 2024].
* ↑ «Barcelona. Societats particulars. Ateneu obrer del Districte II». El Teatre Català, Núm. 053, 01-03-1913, pàg. 150.
* ↑ «Comediants del teatre català». La Escena catalana: Núm. 309, 7 setembre1912, pàg. 11.
* ↑ «Centre Nacionalista Català». El Teatre Català: Núm. 249, 02-12-1916, pàg. 411.
* ↑ «La vinent temporada catalana». La Veu de Catalunya, Núm. 6981, 29-08-1918, pàg. 9.

## Vegeu també

* El Teatre Català: Núm. 121, 20-06-1914, pàg. 415.: Una imatge de Pepeta Gelabert als 10 anys
# Wanda Wiecha

Wanda Wiecha (Dillingen an der Donau, 14 de maig de 1946) va ser una jugadora de voleibol polonesa que va competir durant la dècada de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaca la medalla de plata al Campionat d'Europa de 1967. Entre 1965 i 1971 jugà 95 partits amb la seva selecció. A nivell de clubs jugà al Wisła Kraków. Guanyà la lliga polonesa en tres ocasions, 1967, 1969 i 1970.

## Referències

* ↑ «Wanda Wiecha-Wanot Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 d’octubre 2012. [Consulta: 7 gener 2019].
# Abazí

L'abazí (Абаза Бызшва, Abaza Byzšwa) és una llengua del Caucas parlada a la república russa de Karatxai-Txerkèssia pels abaza. Consisteix en dos dialectes, l'ashkherewa i el t'ap'anta, que serveix de base per a la llengua literària. Segons alguns lingüistes és un dialecte de l'abkhaz; els subdialectes són cinc: abazakt, apsua, kubin-elburgan, luvin i psyzh-krasnovostok. La llengua es va escriure en caràcters llatins des del 1932 quan es varen establir les seves normes, fins al 1938, i després en ciríl·lic (a Turquia es va continuar emprant l'alfabet llatí).
L'abazí és parlat per aproximadament 35.000 persones a Rússia, on s'escriu amb una varietat d'alfabet ciríl·lic, així com per unes altres 10.000 a Turquia, on es va servir l'alfabet llatí.
L'abazí, com les altres llengües de la família de llengües caucàsiques del nord-oest, és força aglutinant i té un gran nombre de consonants (63 fonemes) complementat amb un nombre mínim de vocals (dues vocals). És força similar a l'abkhaz, però conserva alguns fonemes que li manquen a l'abkhaz, com una fricativa sorda faríngia. Han treballat en aquesta llengua filòlegs com W. S. Allen, Brian O'Herin, i John Colarusso.
Els abazin parlen la llengua abazí, llengua nord-caucasiana del grup abkhazoadigués subdividida en dos dialectes: tapantsky o tapanta (que és la base del llenguatge literari) i ashharsky o ashkaraua;
Entre els escriptors en abazí, que sempre han publicat en alfabet ciríl·lic, destaquen Umar Mikerov, el poeta Tsekov, Txaitsakhov i els contistes Zhirov i Tatlustan Tabuloz (1879-1956).

## Referències

* ↑ «Abaza in Russia».
* ↑ Allen, W. S. «The Structure and System in the Abaza Verbal Complex». Transactions of the Philological Society, vol. 55, 1956, pàg. 127–176. DOI: 10.1111/j.1467-968X.1956.tb00566.x.
* 1 2 «The Red Book of the Peoples of the Russian Empire». www.eki.ee. [Consulta: 10 febrer 2017].
* ↑ «Abkhaz». A: Dale H. Hoiberg. Encyclopædia Britannica. I: A-ak Bayes. 15th. Chicago, Illinois: Encyclopædia Britannica Inc., 2010, p. 33. ISBN 978-1-59339-837-8.

## Enllaços externs

* Informació sobre Abazí a la XV edició de l'Ethnologue, amb el codi “abq” (anglès)