OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Massacre de Tafas

La massacre de Tafas fa referència a la matança de civils a la ciutat siriana otomana de Tafas després de la retirada de l'exèrcit otomà en un intent de desmoralitzar l'enemic.

## Antecedents

A prop del final de la Primera Guerra Mundial a la tardor de 1918, una columna en retirada d'aproximadament dos mil soldats de exèrcit otomà va entrar a Tafas. El seu comandant, Shereef Bey, va ordenar massacrar a tota la gent, incloent les dones i els nens, per desmoralitzar les forces britàniques i àrabs en la persecució de l'exèrcit turc. El comandant britànic al capdavant de les forces àrabs, TE Lawrence, va arribar a la zona poc després de la massacre i va presenciar cossos mutilats i la majoria de la ciutat en ruïnes. Com a represàlia per la massacre, les tropes de Lawrence van atacar les columnes turques que es retiraven, i per primera vegada a la guerra van ordenar als seus homes que no fessin presoners. Al voltant de 250 soldats alemanys i austríacs que viatjaven amb les tropes otomanes que havien estat capturades aquell dia van ser executats sumàriament mentre eren abatuts pels homes enfurismats de Lawrence amb metralladores.
Lawrence va escriure al seu diari, i a Seven Pillars of Wisdom : "Vam deixar Abd el Main allà i vam cavalcar més enllà dels altres cossos, que ara es veuen clarament a la llum del sol com a homes, dones i quatre nadons, cap al poble la solitud del qual ens trobem. Sabia significava que estava ple de mort i horror. Als afores hi havia les parets baixes de fang d'alguns ramals, i en un hi havia quelcom vermell i blanc. Vaig mirar més a prop i vaig veure el cos d'una dona doblegat, cara avall, allà clavat per una baioneta de serra la meitat de la qual s'enganxava horriblement a l'aire des d'entre les cames nues. Havia estat embarassada, i al seu voltant n'hi havia d'altres, potser vint en total, assassinades de diferents maneres, però disposades d'acord amb un gust obscè. Els Zaggi van esclatar en riures salvatges, en què alguns dels que no estaven malalts es van unir histèricament. Era una visió propera a la bogeria, més desolada pel sol càlid i l'aire net d'aquesta tarda de les terres altes. Vaig dir: "El millor de vosaltres serà qui em porti més turcs morts "; i vam girar i vam cavalcar tan ràpid com vam poder en direcció a l'enemic que s'esvaïa. En el nostre camí vam abatre els que havien caigut a la vora del camí que venien implorant la nostra misericordia."

## Vegeu també

* Sense quarter

## Referències

* ↑ «A Prince of Our Disorder». Google books. [Consulta: 23 agost 2014].
* 1 2 3 4 Lowell, Thomas. With Lawrence in Arabia. Grosset & Bunlap, 1924, p. 209–211.
* ↑ Murphy, 2011, p. 44.
* ↑ «Lawrence of Arabia, 1918». eyewitnesstohistory.com. [Consulta: 22 agost 2014].
* ↑ Lawrence, Thomas Edward. Seven Pillars of Wisdom. The Reprint Society, 1939, p. 652.
# Centre clandestí de detenció

Es coneixen com a centres clandestins de detenció (centros clandestinos de detención o centros clandestinos de desaparición y tortura en castellà) els diversos centres que va utilitzar el Procés de Reorganització Nacional —l'última dictadura militar que va patir l'Argentina, que va governar de facto el país des de 1976 fins al 1983— per tal d'amagar els desapareguts, els quals eren objecte de tota mena de vexacions (des de la violació fins a la tortura) amb l'objectiu de minar la seva moral i traure'ls informació sobre les activitats de qualsevol persona o organització que pogués estar en contra del govern.
A l'informe Nunca Más es recull una relació de desenes de centres clandestins de detenció (CCD), llocs pels quals en van passar prop a 30 000 persones que a dies d'ara resten desaparegudes. Segons el darrer informe de la Secretaria de Drets Humans lliurat a l'ONU, hi va haver mig miler de centres clandestins de detenció.

## Bibliografia

* Calveiro, Pilar. Poder y desaparición. Los campos de concentración en Argentina. Buenos Aires: Colihue, 1998. ISBN 950-581-185-3.
* Comisión Nacional sobre la Desaparición de las Personas. Nunca Más. Buenos Aires: Eudeba, 1984. ISBN 950-23-0111-0 .
* Presidencia de la Nación Argentina. «24 de març: del horror a la esperanza». A: Amnistía Internacional denuncia a la Junta. Buenos Aires: Presidencia de la Nación, 2006. . Consultada el 09/04/2006.

## Referències

* ↑ «Nunca más». [Consulta: 5 agost 2018].
* ↑ diariopublicable.com. «Centros clandestinos de detención y su ubicación» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-08-29. [Consulta: 5 agost 2018].
* ↑ UN RELEVAMIENTO DE LA SECRETARIA DE DERECHOS HUMANOS PARA LAS NACIONES UNIDAS. Unas 500 cárceles clandestinas, en el mapa de la represión de la dictadura. Article a Clarín

## Enllaços externs

* Relació de centres clandestins de desaparició a l'informe Nunca más (castellà).
* Espacio para la memoria que funciona actualment a l'ESMA (castellà).
# Menjagrà de Grand Cayman

El menjagrà de Grand Cayman. (Melopyrrha taylori) és un ocell de la família dels tràupid (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls i boscos de l'illa de Grand Cayman.

## Taxonomia

Ha estat considerada una subespècie del menjagrà de Cuba (Melopyrrha nigra) però actualment és ubicada a la seua pròpia espècie arran treballs com ara Garrido et al 2014.

## Referències

* ↑ menjagrà de Grand Cayman«Menjagrà de Grand Cayman». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
* ↑ Garrido, Orlando H; James W. Wiley; Arturo Kirkconnell; Patricia E. Bradley; Alexandra Günther-Calhoun «Revision of the endemic West Indian genus Melopyrrha from Cuba and the Cayman Islands» (pdf) (en anglès). Bull. B.O.C, 2014, pàg. 134-144 [Consulta: 18 novembre 2024].
# Miratge

Un miratge és un fenomen òptic que consisteix a veure els objectes llunyans com si es reflectissin per sota d'aquests sobre un llac imaginari, anomenats miratges inferiors -força habituals en dies molt calorosos en zones seques i sovint es poden veure sobre l'asfalt de les carreteres-, o bé per sobre, com si l'objecte tingués un mirall al damunt i denominats en aquests casos, miratges superiors. Els miratges inferiors són els més comuns en distàncies no gaire grans i sobre terrenys fortament calents en relació a l'aire circumdant. Els superiors, per contra, requereixen d'inversions tèrmiques, sovint es donen en circumstancies d'aire fred i requereixen de major transparència atmosfèrica per ser percebuts visualment; altrament resulten massa tènues. Quan els miratges ocorren sobre la superfície del mar hi ha tendència a anomenar-los fata morgana, tot i que una majoria d'autors especialitzats en descriure el fenomen es reserven la denominació només a formes de miratges més complexes composts per diferents superposicions d'imatges en els quals els miratges superiors estàn implicats. És un fenomen.

## Mecanisme

En els deserts tropicals, quan l'aire entra en contacte amb el terra tòrrid, s'escalfa i la seva densitat varia de manera que, al contrari que usualment, l'aire fred es manté per sobre del més calent, aquest últim està escalfat per la radiació reflectida del terra. Això crea una densitat desigual en l'aire amb diversos índexs de refracció.
Per tant, un raig de llum reflectit per un objecte llunyà que va cap avall i en la direcció de l'observador, va experimentant refaccions successives en travessar les distintes capes d'aire. La seva inclinació cap al terra cada cop serà menor i en arribar a l'horitzontal, el raig pateix noves refraccions, encara que aquest cop cap a dalt. Així és com, després d'haver descrit una trajectòria corba de convexitat dirigida cap avall, arriba a l'ull de l'observador, que veu al terra (miratge inferior) una imatge poc nítida de l'objecte.
Ara bé, com altres rajos de procedència real també arriben directament a l'ull de l'observador, aquest té la impressió de veure a la vegada l'objecte (per exemple, una palmera en un desert) i al peu d'aquest, una segona imatge invertida, com si aquesta palmera es reflectís en una superfície líquida inexistent.
Així, en les hores més caloroses de l'estiu, la imatge del cel sembla venir de l'asfalt de la carretera calenta, i aquesta alhora sembla que estigui mullada.
Pot arribar a donar-se que la trajectòria dels rajos lluminosos sigui convexa cap amunt (miratge superior); per produir-se, un vaixell, muntanya, etc., sembla que flotin a l'atmosfera.

## Referències

* 1 2 «Miratge». Meteocat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 febrer 2015].
* ↑ «Enciclopèdia, miratge». [Consulta: 14 desembre 2017].
Viccionari
# Mode Gakuen Cocoon Tower

Mode Gakuen Cocoon Tower (モード学園コクーンタワー, Mōdo gakuen kokūn tawā) és un edifici de 204 metres i 50 pisos que acull centres educatius i està situat al districte de Nishi-Shinjuku a Shinjuku, Tòquio, Japó. L'edifici acull tres institucions educatives: el Tokyo Mode Gakuen (escola professional de moda), el HAL Tokyo (escola especial de tecnologia i disseny) i la Shuto Ikō (escola de medicina). Completada l'octubre de 2008, la torre és el segon edifici educatiu més alt del món i el 17è edifici més alt de Tòquio. Va ser guardonat amb el Gratacel de l'any 2008 per Emporis.

## Disseny

L'escola Mode Gakuen va obrir a concurs un nou projecte per a construir la seva nova seu a Tòquio, estipulant que l'edifici no podia ser rectangular. Uns 50 arquitectes van presentar més de 150 propostes. El guanyador va proposar fer un edifici amb una carcassa corba d'alumini blanc i vidre blau fosc, travessada per una xarxa de línies diagonals blanques. Els arquitectes, Tange Associates, van dir que la seva forma de capoll simbolitza l'alimentació dels estudiants a l'interior; també van dir que volien que l'edifici revitalitzés la zona circumdant i creés una porta d'entrada entre l'estació de Shinjuku i el districte central de negocis de Shinjuku.

## Instal·lacions

La construcció de la Mode Gakuen Cocoon Tower va començar el maig de 2006 i es va completar l'octubre de 2008. És el segon edifici educatiu més alt del món (només superat per l'edifici principal de la Universitat Estatal de Moscou) i va ser el 17è edifici més alt de Tòquio. El campus vertical pot acollir 10.000 persones de les tres escoles de formació professional que ocupen l'edifici. Cada planta de la torre conté tres aules rectangulars que envolten un nucli interior. El nucli interior està format per un ascensor, una escala i un eix de suport. Cada tres pisos, entre les aules es troba un saló d'estudiants de tres plantes i orientat en tres direccions: est, sud-oest i nord-oest.
* Dins de la torre, 2016
* Detall de la façana, 2016
* La torre al vespre, 2019
* La torre de nit, 2019

## Vegeu també

* Gratacel
* 30 Santa Maria Axe

## Referències

* ↑ Takano, Kiyomi. «Unusual structures grab attention». The Daily Yomiuri, 14-01-2009. Arxivat de l'original el April 1, 2020. [Consulta: 29 gener 2009].
* 1 2 3 Young, Niki May. «Recently completed Cocoon Tower makes education design as easy as A-B-C». WorldArchitectureNews.com, 23-01-2009. Arxivat de l'original el October 7, 2014. [Consulta: 26 gener 2009].
* ↑ «Tokyo's Cocoon Tower selected as 2008 Skyscraper of the Year». Europe Real Estate, 22-01-2009. [Consulta: 26 gener 2009].
* 1 2 «Mode Gakuen Cocoon Tower». Emporis.com. Arxivat de l'original el February 23, 2007. [Consulta: 26 gener 2009].
# Mobula

Mobula és un gènere de batoïdeus de la família Mobulidae que habita a tots els mars tropicals, càlids i temperats. Algunes autoritats consideren que es tracta d'una subfamília dels miliobàtids. El seu aspecte és semblant al de les mantes, que pertanyen a la mateixa família, i basant-se en l'evidència genètica i morfològica, les mantes s'adscriuen al gènere Mobula (antigament s'inclogueren al seu propi gènere Manta que avui dia es considera un sinònim taxonòmic).
Depenent de l'espècie exacta, els individus del gènere poden assolir amplades de fins a 1.1–5.2 m (3.6–17.1 ft), la més gran només és la segona per mida de les mantes, que poden arribar a 5.5–7.0 m (18.0–23.0 ft). Malgrat la seva mida, se sap poc sobre els membres del gènere, gran part d'ells procedents de relats anecdòtics. La majoria de les espècies no tenen un agulló de la cua. En la majoria de les espècies que tenen un agulló, està envoltat, fent-lo inofensiu; només M. mobular té un agulló "lliure".

## Taxonomia

A partir de l'evidència genètica i, en menor grau, morfològica, el gènere es va redefinir el 2017. Sota aquesta disposició, Manta s'inclou dins de Mobula.FishBase reconeix 11 espècies:
* Mobula alfredi (JLG Krefft, 1868)
* Mobula birostris (Walbaum, 1792)
* Mobula eregoodootenkee Bleeker, 1859
* Mobula hypostoma Bancroft, 1831
* Mobula japanica JP Müller & Henle, 1841
* Mobula kuhlii JP Müller & Henle, 1841
* Mobula mobular Bonnaterre, 1788
* Mobula munkiana Notarbartolo di Sciara, 1987
* Mobula rochebrunei Vaillant, 1879
* Mobula tarapacana Philippi {Krumweide}, 1892
* Mobula thurstoni Lloyd, 1908
Espècies extintes per referències de taurons:
* Mobula cappettae Jonet, 1976
* Mobula fragilis (Cappetta, 1970)
* Mobula lorenzolizanoi Laurito Mora, 1999
* Mobula loupianensis Cappetta, 1970
* Mobula melanyae (Case, 1980)
* Mobula pectinata Cappetta, 1970

## Referències

* ↑ Sepkoski, Jack «A compendium of fossil marine animal genera (Chondrichthyes entry)». Bulletins of American Paleontology, vol. 364, 2002, pàg. 560 [Consulta: 9 gener 2008]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-05-10. [Consulta: 10 juny 2022].
* ↑ «Appendices | CITES». cites.org. [Consulta: 14 gener 2022].
* 1 2 3 4 5 White; Corrigan; Yang; Henderson; Bazinet Zoological Journal of the Linnean Society, 182, 2017, pàg. 50–75. DOI: 10.1093/zoolinnean/zlx018 [Consulta: free].
* ↑ Nelson, J.S.. Fishes of the World. 4. John Wiley & Sons, 2006.
* ↑ "Mobula". FishBase. Ed. Ranier Froese i Daniel Pauly. July del 2017. N.p.: FishBase, 2017.
* ↑ «Extinct - valid species | Species | Shark-References». shark-references.com. [Consulta: 29 abril 2019].

## Enllaços externs

* Vídeos i informació sobre diverses espècies de Mobula — ARKive.org
# Monofosfat d'adenosina

El monofosfat d'adenosina (AMP), també conegut com àcid 5'-adenílic, és un nucleòtid. L'AMP està format per un grup fosfat, el sucre ribosa i la nucleobase adenina. És un èster de l'àcid fosfòric i el nucleòsid adenosina. Com a substituent pren la forma del prefix adenilil-.
L'AMP té un paper important en molts processos metabòlics cel·lulars, interconvertit en adenosina trifosfat (ATP) i adenosina difosfat (ADP), així com en enzims activadors al·lostèrics com la miofosforilasa-b. L'AMP també és un component en la síntesi d'ARN. L'AMP està present en totes les formes de vida conegudes.

## Referències

* ↑ «Adenosine monophosphate (Compound)». PubChem. NCBI. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ Journal of Carbohydrate Chemistry, 16, 8, 1997, pàg. 1191–1280. DOI: 10.1080/07328309708005748.
* ↑ Angewandte Chemie, 54, 48, 11-2015, pàg. 14564–9. DOI: 10.1002/anie.201506593. PMC: 4678511. PMID: 26435376.
* ↑ «Adenosine monophosphate». The Human Metabolome Database. [Consulta: 3 juliol 2020].
# Montserrat Venturós i Villalba

Montserrat Venturós i Villalba (Berga, 1985) és una política i activista catalana, que va ser alcaldessa de Berga del 2015 al 2021.

## Biografia

Amb estudis de dret, Venturós ha treballat a la botiga familiar, la Casa Madriles de Berga, i és membre del consell de redacció del diari L'Accent. Des del 2000 és militant del Casal Panxo, i està estretament vinculada a moviments de recuperació de la memòria històrica i col·labora en la Lliga dels Drets dels Pobles en defensa de Txetxènia i el Caucas del Nord.
El 4 de novembre del 2016 els Mossos d'Esquadra la van detenir per negar-se a declarar sobre el fet d'haver-se negat en dues ocasions a declarar per no despenjar l'estelada de l'Ajuntament. L'1 de març del 2017 la causa fou arxivada. El setembre del 2018 va ser nominada al Premi a la Desobediència del MIT de Boston per la seva negativa a treure l'estelada de l'Ajuntament.
A les eleccions municipals de 2019, Montse Venturós revalidà l'alcaldia, després de la pena d'inhabilitació de sis mesos per desobediència, tot millorant els resultats respecte els comicis anteriors.
El juliol del 2021 Venturós va anunciar que deixava la batllia a causa d'una depressió que l'havia feta estar de baixa des del febrer d'aquell any. Des de llavors, el primer tinent batlle, Ivan Sànchez, havia ocupat la batllia accidental.

## Referències

* ↑ Ricou, Javier «Montse Venturós, la alcaldesa eclipsada». La Vanguardia, 19-07-2015.
* ↑ «Sabeu com es diu la botiga de llegums de l’alcaldessa de Berga?». RAC1, 04-11-2016.
* ↑ Morales, Aida. «Montse Venturós liderarà la CUP de Berga a les municipals de maig». Nació Berguedà, 08-02-2015.
* ↑ «Detinguda l'alcaldessa de Berga per no declarar pel cas de les estelades». El Món. Arxivat de l'original el 4 de novembre 2016. [Consulta: 4 novembre 2016].
* ↑ «Arxivada la causa contra l'alcaldessa de Berga per penjar l'estelada a l'Ajuntament». Directa. Arxivat de l'original el 2017-03-23 [Consulta: 22 març 2017].
* ↑ «L'alcaldessa de Berga, nominada a un premi a la desobediència del MIT». CCMA, 09-09-2018.
* ↑ Ekaizer, Ernesto. «S'acaba oficialment la inhabilitació de Venturós per no haver despenjat l'estelada de l'Ajuntament de Berga». Ara, 01-04-2019. [Consulta: 17 juny 2019].
* ↑ Màrquez, Pilar. «Montse Venturós recupera la vara d'alcaldessa de Berga després de la inhabilitació | NacióDigital». NacióDigital, 15-06-2019. [Consulta: 17 juny 2019].
* ↑ «Montserrat Venturós (CUP) deixa la batllia de Berga per una depressió Tenia baixa del febrer ençà. Des de llavors l'havia substituïda el primer tinent batlle, que ara serà investit». VilaWeb, 06-07-2021 [Consulta: 6 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Entrevista Arxivat 2020-01-09 a Wayback Machine. a l'Ara
# Muntanyes dels Koriaks

Les muntanyes dels Koriaks (rus: Коря́кское наго́рье, Koriàkskoie nagórie, literalment «altiplà koriak» o bé Коря́кский хребе́т, Koriakski khrebet, «serralada koriak») formen una serralada situada entre el Districte autònom de Txukotka i el krai de Kamtxatka anomenada en honor als koriaks. És la segona serralada més gran dins tot de Sibèria. El Lediànaia és la muntanya més alta de la serralada, amb 2,562 metres, i està situada a la part central de la serralada.

## Geografia

La serralada dels Koriaks neix al sud del riu Anàdir i al nord-est de la península de Kamtxatka. Hi ha diverses glaceres i camps de gel en algunes zones.
Els rius Mayn i Velíkaia tenen les seves fonts en aquesta serralada.

## Referències

* ↑ «muntanyes dels Koriaks». Nomenclàtor Mundial. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 30 març 2024].
* ↑ Rundqvist N. Caprice of the wandering finger. Koryak Highlands // Walking Wide. - Yekaterinburg: Quist, 2014 .-- 576 p.
* ↑ Koryak Highlands // Great Soviet Encyclopedia: [in 30 vols.] / Ch. ed. A.M. Prokhorov . - 3rd ed. - M .: Soviet Encyclopedia, 1969-1978
* ↑ Osipova G. B. Koryak Highlands (glacial system) glaciers and snowfields // Popular Science Encyclopedia “Water of Russia”. Archived on May 31, 2019
# Neferkare III Nebi

Neferkare Nebi (Neferkare volia dir "bonica és l'ànima de Ra", i Nebi volia dir "el protector") fou un faraó de la dinastia VII que se suposa que era un fill de Pepi II faraó de la dinastia VI. La seva tomba no ha estat trobada.
És esmentat a la llista d'Abidos i dues vegades: apareix a la porta falsa de la tomba de la seva mare la reina Ankhesenpepi II, i també està inscrit al seu sarcòfag. Aquestes certificacions mostren que la mare de Neferkare Nebi era possiblement la reina Ankhesenpepi II, cosa que presumiblement faria que el seu pare fos Merenre Nemtyemsaf I.
L'estela d'Ankhesenpepi II registra que Neferkare Nebi va començar la construcció d'una piràmide, possiblement a Saqqara i el va anomenar Ḏd-ˁnḫ Nfr-k3-rˁ nbjj, és a dir, Djedankh Neferkare Nebi i que significa "Neferkare Nebi és perdurable de la vida". La ubicació de la piràmide és desconeguda i és probable que mai hagi entrat significativament en l'etapa de construcció.
Com molts reis de la Vuitena Dinastia, Neferkare Nebi està absent del Papir de Torí, ja que una gran llacuna afecta la ubicació on el seu nom hauria estat llistat.

## Referències

* 1 2 3 Darrell D. Baker, The Encyclopedia of the Pharaohs: Volume I – Predynastic to the Twentieth Dynasty 3300-1069 BC, Stacey International, ISBN 978-1-905299-37-9, 2008, p. 267-268.
* 1 2 Jürgen von Beckerath, Handbuch der ägyptischen Königsnamen (Münchner Ägyptologische Studien 20), 1984.
* ↑ Kim Ryholt, "The Late Old Kingdom in the Torin King-list and the Identity of Nitocris", Zeitschrift for ägyptische Sprache 127, 2000, pàg. 99.
# Niclosamida

La niclosamida és un fàrmac usat pel tractament de les infestacions pels cucs Cestoda. Això inclou la difil·lobotriasi, himenolepiasi, i teniosi (Taenia solium). No és efectiu contra altres cucs com Enterobius vermicularis o Nematoda. Es pren per via oral.
Els efectes secundaris inclouen nàusea, vòmits, dolor abdominal, restrenyiment i picors. La niclosamide és un fàrmac antihelmíntic. Actua bloquejant la captura de sucre.
La niclosamida va ser descoberta el 1958.

## Referències

* 1 2 3 4 [2016-12-13] WHO Model Formulary 2008. World Health Organization, 2009, p. 81, 87, 591. ISBN 9789241547659.
* 1 2 «Niclosamide Advanced Patient Information - Drugs.com». Arxivat de l'original el 20 desembre 2016. [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ Jim E. Riviere; Mark G. Papich [10 setembre 2017] Veterinary Pharmacology and Therapeutics. John Wiley & Sons, 13 maig 2013, p. 1096. ISBN 978-1-118-68590-7.
* ↑ Mehlhorn, Heinz [2016-12-20]. Encyclopedia of Parasitology: A-M (en anglès). Springer Science & Business Media, 2008, p. 483. ISBN 9783540489948.
* Taber, Clarence Wilbur; Venes, Donald; Thomas, Clayton L. Taber's cyclopedic medical dictionary. Philadelphia: F.A.Davis Co, 2001.

## Enllaços externs

* Niclosamida en la Pesticide Properties DataBase (PPDB)
* «MedlinePlus Drug Information: Niclosamide (Oral)». U.S. National Library of Medicine, 23-06-1995. Arxivat de l'original el 2006-12-16.
* «Helminths: Cestode (tapeworm) infection: Niclosamide». WHO, 1995.
# Oreneta de ribera ullblanca

L'oreneta de ribera ullblanca (Pseudochelidon sirintarae; syn; Eurochelidon sirintarae) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). És endèmica de Tailàndia. Els seus hàbitats són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, els cursos d'aigua i les zones humides. El seu estat de conservació es considera en perill crític d'extinció.

## Descripció

* Ocells de mitjana grandària amb uns 18 cm de llarg. Gran bec de color groc verdós amb punta negra. Iris de color blanc. Potes grans i fortes, de color carn.
* Sense dimorfisme sexual, els color general dels adults és amb reflexos blaus i verds a la part superior. Banda blanca brillant a la base de la cua i carpó. La cua és quadrada amb dues llargues plomes d'uns 9 cm en forma de fil.
* Els joves no tenen plomes llargues a la cua i els colors són més marrons.

## Hàbitat i distribució

Conegut únicament per nou espècimens capturats a Tailàndia central durant l'hivern de 1968. No han estat albirats en època recent, el que fa pensar que potser es van extingir.

## Taxonomia

En 1972, es va proposar col·locar aquesta espècie en un gènere independent, Eurochelidon (Brooke, 1972), per les importants diferències que havia amb l'espècie africana del gènere, però pocs autors fora de BirdLife International utilitza actualment aquesta classificació.

## Referències

* ↑ «Oreneta de ribera ullblanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 14 agost 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 606. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-eyed River Martin. Eurochelidon sirintarae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 13 setembre 2023].
* 1 2 3 Angela K Turner, Chris Rose(1989). A Handbook to the Swallows and Martins of the World. Christopher Helm. ISBN 0-7470-3202-5
* ↑ Kitti Thonglongya (1968). "A new martin of the genus Pseudochelidon from Thailand". Thai National Scientific Papers Fauna Series no. 1: 3–10