OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pseudechis

Pseudechis és un gènere de serps verinoses de la família dels elàpids, algunes de les quals s'anomenen serps negres. Viuen a Austràlia i Nova Guinea.

## Característiques

La majoria de les espècies assoleixen al voltant de 2 metres de longitud i varien en color. Algunes espècies són marrons, i d'altres poden ser negres.

## Història natural

Habiten tota una varietat de tipus d'hàbitats, des d'àrees àrides fins a terrenys pantanosos. Totes les espècies són verinoses i la seva mossegada pot ser mortal.

## Distribució

Aquestes serps es troben en tots els estats d'Austràlia amb excepció de Tasmània i a més, algunes espècies es troben a Papua Nova Guinea.

## Taxonomia

El gènere Pseudechis inclou 9 espècies:
* Pseudechis australis (Gray, 1842) - Serp de Mulga o Serp Rei Brown.
* Pseudechis butleri (Smith, 1982) - Serp tacada de Mulga.
* Pseudechis collettii (Boulenger, 1902) - Serp de Collett.
* Pseudechis guttatus (De Vis, 1905) - Serp negra de ventre blau.
* Pseudechis pailsi (Hoser, 1998)
* Pseudechis papuanus (Peters & Doria, 1878) - Serp negra Papuana.
* Pseudechis porphyriacus (Shaw, 1794) - Serp negra de ventre vermell.
* Pseudechis rossignolii (Hoser, 2000)
* Pseudechis weigeli (Wells & Wellington, 1987) - Serp nana de Mulga.

## Referències

* ↑ Reptile Database
# Olimpíada d'escacs de 2018

L'Olimpíada d'escacs de 2018 fou la 43a edició oficial de les Olimpíades d'escacs, torneig d'escacs organitzat per la Federació Internacional d'Escacs (FIDE) i que comprèn un torneig obert i un de femení, així com diversos esdeveniments per a promoure el joc d'escacs. Va tenir lloc a Batum, Geòrgia, del 23 de setembre al 7 d'octubre de 2018. La Federació d'Escacs de Geòrigia també fou l'amfitrió de la Copa del Món de 2017 que tingué lloc a Tbilisi.

## Procés de licitació

En el 85è Congrés de la FIDE que tingué lloc durant la 41è Olimpíada d'Escacs, la FIDE va rebre ofertes per fer d'amfitrió per la Copa del Món de 2017 i l'Olimpíada de 2018 de les federacions nacionals de Geòrgia i Sud-àfrica. Sud-àfrica va proposar Ciutat de Sol i Durban com locals, mentre Geòrgia va proposar Tbilisi i Batumi respectivament. Tot i que Garri Kaspàrov va expressar suport per l'oferta sudafricana durant la seva campanya presidencial de la FIDE, l'oferta de Geòrgia va guanyar, rebent 93 vots contra els 58 de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ Encara que de vegades es coneix com a "divisió masculina", aquesta secció està oberta a tots els jugadors.
* ↑ «FIDE Calendar 2018». FIDE.
* ↑ Albert Silver. «FIDE Congress – New chess laws, championships and more». ChessBase, 31-08-2016.
* ↑ «FIDE Calendar 2017». FIDE.
* ↑ «85th FIDE Congress: General Assembly Minutes and Annexes». FIDE. [Consulta: 15 octubre 2017]. (anglès)
* ↑ «FIDE Congress Tromso, Norway General Assembly 11- 14 agost 2014». [Consulta: 15 octubre 2017]. (anglès)
* ↑ «Kasparov Replies: “Whom Will You Support?”». [Consulta: 15 octubre 2017]. (anglès)
* ↑ «Batumi to Host Olympiad-2018». Chess-News.ru. [Consulta: 15 octubre 2017]. (anglès)

## Enllaços externs

* Resultats competició absoluta
* Resultats competició femenina
# Glottiphyllum fergusoniae

Glottiphyllum fergusoniae és una espècie de planta suculenta, de la família de les aïzoàcies (Aizoaceae).

## Descripció

Glottiphyllum fergusoniae té les fulles decussades (produïdes en parells alterns i perpendiculars) esveltes, erectes i s'estrenyen gradualment fins a un punt. Estan cobertes d'una fina coberta cerosa pàl·lida que dona a les fulles un lleuger color gris. Les flors de tija curta, són grogues i creixen solitàries a partir del buit del parell de fulles superior d'una tija. Els pètals són estrets i oblongs, s'inclinen cap amunt i cap a fora al voltant de nombrosos estams que inclouen filaments curts i erectes i anteres cremoses. El diàmetre de la flor és d'uns 2 cm. La càpsula de la llavor es manté a prop de la planta, té vàlvules amb arestes, i fins i tot després d'haver-se assecat i alliberat les seves llavors, es manté persistent a la planta durant molts anys.

## Distribució i hàbitat

Glottiphyllum fergusoniae es originària de la part occidental del Petit Karoo. Sovint es troba al voltant de les ciutats de Barrydale i Montagu, a la província sud-africana del Cap Occidental.
Aquí creix exposat, en hàbitats molt rocosos, sovint en escletxes. Glottiphyllum depressum, que hi coincideix a les mateixes zones, només es troba en llocs més ombrívols, més protegits, creixent en sòls més profunds. Una tercera espècie, Glottiphyllum suave es troba just al nord de la seva àrea de distribució, també al Petit Karoo occidental, té una coberta cerosa pàl·lida a les seves fulles i prefereix les posicions exposades.
La planta s'assembla a Glottiphyllum regium que es troba més a l'est, des de Calitzdorp fins a Oudtshoorn. El temps de floració tendeix a separar les dues: G. regium floreix més tard, principalment des de prop mitjan hivern fins després de mitjan primavera, mentre que G. fergusoniae floreix a la primera part de la tardor.

## Taxonomia

Glottiphyllum fergusoniae va ser descrit per L. Bolus i publicat a List of species of southern African plants, 2(1–2): 1–152(pt. 1), 1–270(pt. 2), a l'any 1987.

### Etimologia

Glottiphyllum: nom genèric que prové del grec "γλωττίς" (glotis = llengua) i "φύλλον" (phyllos = fulla).
fergusoniae: epítet atorgat en honor d'Emily Pauline Reitz Ferguson (1872-1947), que va ser una col·leccionista de plantes de Riversdal a Sud-àfrica que va recolectar a les zones de Riversdal i Swellendam als anys 20 i 30 del segle xx.

## Referències

* 1 2 Latti, Ivan. «Glottiphyllum fergusoniae» (en anglès). Operation Wildflower Association. [Consulta: 25 novembre 2021].
* ↑ Heidrun E.K. Hartmann, Horst Gölling (en anglès) A monograph on the genus Glottiphyllum (Mesembryanthema, Aizoaceae), 11, 1993.
* ↑ «Glottiphyllum fergusoniae». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 25 novembre 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «The Eponym Dictionary of Southern African Plants | Plant Names C-F» (en anglès). [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ «Geoffrey's plant names explained | Appendix» (en anglès). [Consulta: 26 novembre 2021].
# Vittorio Marcelli

Vittorio Marcelli (Magliano de' Marsi, 3 de juny de 1944) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1969 i 1970.
Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpics de Mèxic de 1968 en què va guanyar la medalla de bronze en la contrarellotge per equips, formant equip amb Pierfranco Vianelli, Giovanni Bramucci i Mauro Simonetti.
Problemes al genoll l'obligaren a retirar-se després de tan sols dues temporades com a professional. Posteriorment va obrir una botiga de bicicletes prop d'Avezzano.

## Palmarès

* 1968
** Campió del món en ruta amateur
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic en la contrarellotge per equips

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1969. 64è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1970. Abandona (7a etapa)

## Referències

* ↑ «MARCELLI Vittorio». [Consulta: 8 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Vittorio Marcelli». [Consulta: 8 desembre 2024].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Vittorio MARCELLI» (en italià). [Consulta: 8 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Vittorio Marcelli a sitiodeciclismo.net
* Fitxa i biografia de Vittorio Marcelli a museociclismo.it (italià)
# Ignaz von Döllinger

Johann Joseph Ignaz von Döllinger (28 de febrer de 1799 - 14 de gener de 1890) fou un teòleg alemany, sacerdot catòlic i historiador de l'Església que rebutjà el dogma de la infal·libilitat pontifical, per la qual cosa fou excomunicat el 17 d'abril de 1871. Com amic i company de Lord Acton, viatjà a Roma per tractar de frenar la promulgació del dogma de la infal·libilitat pontifical. Ambdós pensaven que, independentment que fos un dogma correcte, políticament no convenia la seva promulgació en aquell moment. És considerat un important contribuïdor per a la doctrina, acreixement i desenvolupament de l'Església Catòlica Antiga.

## Infància i joventut

Va néixer a Bamberg, Baviera, provinent d'una família intel·lectual, el seu avi i el seu pare foren eminents metges i professors de ciència mèdica; la família materna també era intel·lectual. El jove Döllinger fou educat en un institut a Würzburg, i en acabar estudià filosofia natural a la Universitat d'aquesta ciutat, on el seu pare era professor. El 1817 començà l'estudi de filosofia mental i filologia i el 1818 començà els estudis de teologia. Es dedicà particularment a l'estudi, de forma independent, de la història eclesiàstica, un tema ensenyat de manera molt superficial a l'Alemanya catòlica d'aquella època.
Fou membre de l'Acadèmia Bavaresa de les Ciències, i president d'aquesta institució de 1873 a 1890.
# Massimiliano Quilici

Massimiliano Quilici (Lucca Toscana 1799 - 1889) fou un compositor italià. Per les dades i el lloc de naixença podria molt bé ser descendent dels músics Biagio (1774-1861) i Domenico (1759-1831).

## Biografia

Fou mestre de capella del duc de Lucca i professor de cant, d'acompanyament i de teoria de la música del Liceu Musical d'aquella ciutat.
Va compondre les òperes:
* Francesca da Rimini, estrenada el 1829,
* Bartolomeo della Cavalla, estrenada a Venècia el 1838,
* La penna del Diavolo, estrenada a Florència el 1861.
A més, és autor, de diversos cors, cantates, una missa, etc.

## Enllaços externs

* Enciclopèdia Espasa volum núm.. 48, pàg. 1220. (ISBN 84-239-4548-0)
# Camí d'en Kane

El camí d'en Kane és un camí de cavalls que travessava Menorca de Ciutadella a Maó i que avui des d'Es Mercadal a Maó és una ruta paisatgística. El camí es diu així perquè es va fer mentre en Richard Kane era governador de l'illa, durant l'ocupació britànica al segle xviii. Es va fer com a alternativa
més còmoda i ràpida per a creuar-la sense haver de passar pel mig de municipis, on eren xiulats pels ciutadans locals, que els veien com a dominadors heretges. Al final els menorquins van aconseguir veure que els anglesos no van fer poc per ells, i avui dia és més que agraït l'esforç d'aquells homes per Menorca, construint aquesta transcorreguda i també important carretera per als habitants de Menorca.
Com que la carretera principal de l'illa fa un trajecte similar, però amb condicions molt millors per als automòbils i passant per a tots els municipis, durant un temps aquest camí havia quedat més aviat abandonat i es va pensar fins i tot amb la seva supressió. Però els menorquins es van manifestar per a cuidar i mantenir aquest camí, encara s'utilitza per a anar en bicicleta, a peu o a cavall gaudint de la natura.
El camí actualment és bastant pla, asfaltat (es pot fer en cotxe), d'un o dos carrils segons el tram, senyalitzat i envoltat pels típics murs de pedra menorquins (el nom menorquí és Paret seca) a banda i banda. Es travessa l'illa per l'eix central, passant al costat la muntanya del Toro (de 337m, el punt més alt de l'illa i on es troba el monestir de la seva patrona, la Mare de Déu del Toro), pel cementiri completament blanc als afores d'Alaior i per alguns monuments neolítics, com el sepulcre de ses Roques Llises. El camí compta amb quatre abeuradors per a cavalls, com els típics del segle xviii, en perfecte estat de funcionament. L'excursió a peu entre Maó i Es Mercadal és de vint quilòmetres, no té dificultat tècniques i es fa en unes quatre hores de mitjana.
Avui en dia, la carretera és un dels passeigs més deliciosos que es puguin fer amb cotxe o bicicleta.

## Vegeu també

* Camí de cavalls, que envolta l'illa al costat del mar i es pot considerar complementari del camí d'en Kane.

## Enllaços externs

* Mapa
* Video del recorregut Arxivat 2008-01-21 a Wayback Machine.
# The Bravados

The Bravados és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Henry King i estrenada el 1958.

## Argument

El cowboy Jim Douglass acorrala els quatre criminals que han violat i han assassinat la seva dona. Els troba quan han estat empresonats pel xèrif d'una petita ciutat. A punt de ser penjats, els bandits aconsegueixen escapar-se gràcies a l'ajuda d'un còmplice. Els habitants i Jim es llancen a la seva persecució. Després d'haver-ne abatut tres, neutralitzat pel quart, s'adona que no eren els assassins, i que s'havia deixat en realitat manipular pel culpable.

## Repartiment

* Gregory Peck: Jim Douglass
* Joan Collins: Josefa Velarde
* Stephen Boyd: Bill Zachary
* Albert Salmi: Ed Taylor
* Henry Silva: Lujan
* Kathleen Gallant: Emma Steimmetz
* Barry Coe: Tom
* George Voskovec: Gus Steimmetz
* Herbert Rudley: el xèrif Sanchez
* Lee Van Cleef: Alfonso Parral
* Andrew Duggan: el sacerdot
* Ken Scott: Primo, l'adjunt del xèrif
* Gene Evans: John Butler
* Jack Mather: Quinn, el ferrer
* Joe Derita: Simms, el fals botxí
* Jason Wingreen: l'empleat de l'hotel
* Juan García: el guarda del pas
* Robert Griffin: el banquer Loomis
* I la coral dels Niños Cantores de Morelia

## Premis

* National Board of Review 1958: Albert Salmi, Premi al millor actor secundari.
# Laqui

Laqui (en francès Lacquy) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 159 | 244 | 206 | 192 | 193 | 221 | 220 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Jacques Renaut | PCF |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sança de Barcelona

Sança de Barcelona (v 1057 - 1095), comtessa consort de Cerdanya.

## Orígens familiars

Filla del comte de Barcelona Ramon Berenguer I i la seva tercera esposa, Almodis de la Marca. Era neta per línia paterna de Berenguer Ramon I i Sança de Castella, i per línia materna de Bernat I de la Marca. Fou germana petita dels comtes de Barcelona Berenguer Ramon II i Ramon Berenguer II. A la mort del seu pare (1076), encara era fadrina i, en el testament d'aquest, fou posada sota la bajulia de Guerau Alemany de Cervelló, "fins que es casés".

## Núpcies i descendents

Es casà després del 1076 amb Guillem I de Cerdanya, comte de Cerdanya i de Berga. D'aquest matrimoni en nasqueren dos fills:
* Guillem II de Cerdanya (?-1109), comte de Cerdanya, comte de Conflent i comte de Berga
* Bernat I de Cerdanya (?-1118), comte de Cerdanya, comte de Conflent i comte de Berga
# Gota freda

La gota freda, més coneguda pels meteoròlegs com a DANA (depressió aïllada a nivells alts), és una pertorbació atmosfèrica extratropical no frontal que pot provocar precipitacions violentes i intenses durant unes hores o dies, acompanyada de vent, llamps i calamarsa. Afecta superfícies molt reduïdes i segueix trajectòries imprevisibles.
El seu origen està íntimament relacionat amb el corrent en jet o jet stream. Una trajectòria molt ondulada d'aquest pot produir l'estrangulació d'un tàlveg (procés cutting-off), quedant així aïllada una massa d'aire fred d'origen polar enmig d'aire d'origen tropical. La gota freda, que conserva el seu gir ciclònic, es converteix en una baixa pressió en altura, cosa que produïx inestabilitat i afavoreix la convecció. La gota freda serà més important com més gran sigui la temperatura del substrat, terra o mar, ja que el vapor d'aigua ascendeix sobtadament arrossegat per la inestabilitat i condensant-se, formant ràpidament núvols no gaire extensos però de més de 10 km en altura.
Encara que les gotes fredes són freqüents en la totalitat de les latituds mitjanes, adquireixen especial importància en els entorns mediterranis, càlids i en els quals el mar proporciona abundant humitat, considerant-se pel seu breu període de recurrència un tret característic del règim pluviomètric d'aquest clima. Aquestes pertorbacions són freqüents en la mediterrània occidental (península Ibèrica, sud de França, illes Pitiüses) en les estacions intermèdies, sobretot a la tardor, durant els mesos de setembre i octubre, encara que també poden aparèixer a l'estiu en la serralada Cantàbrica, però amb un caràcter més secundari respecte a les pertorbacions tradicionals polars.

## Vegeu també

* Gota freda de 2024 al País Valencià

## Referències

* ↑ «gota freda | enciclopedia.cat». [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «Gota Freda o DANA: Què és? Com es produeix? | betevé», 13-09-2019. [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «Què és una DANA? I una gota freda?», 30-10-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ Martín León, Francisco «LAS GOTAS FRÍAS / DANAS IDEAS Y CONCEPTOS BÁSICOS». Servicio de Técnicas de Análisis y Predicción, INM, 2003 [Consulta: 13 setembre 2019].
# Feliksas Bajoras

Feliksas Romualdas Bajoras (Alytus (regió Dzūkija), Lituània, 7 d'octubre, 1934) és un compositor lituà.

## Biografia

Va començar a estudiar música amb Vincas Bacevičiņi a Kaunas. Va estudiar al National M.K. Escola d'Arts Čiurlionis. Es va graduar al Conservatori de Lituània el 1958. Tingué com a mestre de violí en Aleksandras Livontas, 1963. I amb Julius Juzeliūnas classes de composició.
1963-1965 fou professor de l'escola de música Šiauliai. 1965-1989 Responsable de la secció de música del teatre juvenil. De 1984-1988 va viure als EUA. Des de 1991 Professor de l'Acadèmia de Música de Lituània, des de 1994. professor associat 1991-1994 també director musical del Teatre Dramàtic Nacional de Lituània.

## Creació

La seva obra es caracteritza per una autèntica relació amb la música popular lituana, una combinació única amb nous mitjans d'expressió. Va compondre música per a drames, representacions de pantomimes i pel·lícules; van harmonitzar i desenvolupar cançons populars lituanes. Va escriure unes 50 cançons d'entreteniment.

## Obres

* Dievo avinėlis, òpera, 1982 m., estrenada el 1991 al Teatre Nacional de Drama de Lituània
* Varpo kėlimas, oratori, 1980

### Simfonies

** I, 1964
** II, Stalaktitai 1970
** III, 1972
** Simfonia díptics, 1984
** „Exodus I, 1995
** Exodus II, 1996
* Suite de verbs, per a orquestra de corda, 1966
* Saulės takas, per a orquestra de corda, 2000
* Marxa Verda, per a banda de música, 1968)
* concert per a violí, 1999 m., II red. 2000
* Variacions per a contrabaix i quartet de corda, 1968; 2n premi del concurs internacional de compositors A. Kasela, Nàpols l'any 1970.
* Suite per a set persones, l975
* Suokos, quartet, 1998
* Laukimas, Música per a Sandomir, violí i piano, 1989
* cicles vocals per a veu i instruments:
** Cançons de noces, 1977
** Cançons de guerra, 1978
** Cançons del calendari, 1982
** Cançons de treball, 1983
** Cançons d'amor, 1984
* cançons per a veu i piano
* obres per a cor
* obres per a cor, 1986-1989
* Missa infantil per a cor i orgue infantil, 1991.
* Missa in musica, 1992
* Missa brevis, 1995

## Premis

* el 1981 Premi estatal LTSR
* l'any 2001 Premi nacional de Lituània

## Referències

* ↑ Rūta Gaidamavičiūtė. Feliksas Bajoras. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 460 psl.

## Bibliografia

* Feliksas Bajoras: Viskas yra muzika, sudarė G. Daunoravičienė (Tot és música, compilat per G. Daunoravičienė), Vilnius, 2002 m.

## Enllaços

* Feliksas Bajor al Consell de Cultura de Lituània
# Araucarioides

Araucarioides és un gènere extint de coníferes que pertany a la família de les araucariàcies (Araucariaceae). L'espècie tipus Araucarioides linearis se coneix des de l'Eocè primerenc de Tasmània, amb fòssils que inclouen fulles aïllades (que caracteritzen el gènere), parts del con de coníferes, així com possibles llavors, associat amb el pol·len de Dilwynites tuberculatus. Una altra espècie només coneguda per les fulles, Araucarioides falcata es coneix del Cretaci superior (Campanià) de Nova Zelanda. L'anàlisi filogenètica suggereix que Araucarioides linearis està estretament relacionat tant amb Agathis com amb Wollemia més que amb Araucaria.

## Referències

* ↑ Slodownik, Miriam; Escapa, Ignacio; Mays, Chris; Jordan, Greg; Carpenter, Raymond; Hill, Robert S. «Araucarioides: A polar lineage of Araucariaceae with new Paleogene fossils from Tasmania, Australia» (en anglès). International Journal of Plant Sciences, 184, 8, 05-06-2023, pàg. 640–658. DOI: 10.1086/726183. ISSN: 1058-5893.
# Emma Norsgaard

Emma Cecilie Norsgaard Jørgensen (Silkeborg, 26 de juliol de 1999) es una ciclista danesa.
El seu germà Mathias també és ciclista professional.

## Resultats

2016
* Campiona de Dinamarca de ciclisme en ruta
2020
* Vencedora d'una etapa a la Setmana Ciclista Valenciana
* Campiona de Dinamarca de ciclisme en ruta
2021
* Campiona de Dinamarca de ciclisme en contrarellotge
* 1a al Gran Premi Elsy Jacobs i 2 etapes
* Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
* Vencedora d'una etapa del Giro d'Itàlia
2022
* Campiona de Dinamarca de ciclisme en contrarellotge
* 1a a Le Samyn
* 1a a la Kreiz Breizh Elites
2023
* Campiona de Dinamarca de ciclisme en contrarellotge
* Vencedora d'una etapa al Tour de France Femmes
2024
* Campiona de Dinamarca de ciclisme en contrarellotge

### Resultats a les Grans Voltes
#### Giro d'Itàlia

* 2018: no surt a la 5a etapa
* 2020: abandonament a la 8a etapa
* 2021: 57a posició
* 2022: 99a posició

#### Tour de França

* 2022: abandonament a la 5a etapa
* 2023: 70a posició, vencedora de la 6a etapa
* 2024: 76a posició

#### Volta a Espanya

* 2024: abandonament a la 3a etapa

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats.com

## Referències

* ↑ «Emma Nosgaard» (en castellà). Movistar Team. [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Los Norsgaard, pareja de hermanos daneses en el Movistar Team» (en castellà). Zikloland, 06-08-2020. [Consulta: 6 març 2022].
# Sapeca

El sapeca ( xinès tradicional: 方孔錢, xinès simplificat: 方孔钱, pinyin: fāng kǒng qián) o wén (文) és l'antiga moneda xinesa de petit valor.

## Les primeres monedes xineses

Abans del sapeca existien altres tipus de moneda, en forma de ganivet, bu (eina agrícola) o petxines de cauri (petxines utilitzades com a moneda).

## El sapeca

El knowque és una antiga moneda xinesa i indoxinesa, en ús fins a principis del segle xx. També era la moneda de menor denominació, una peça rodona de coure o bronze, perforada al centre amb un forat quadrat.
La paraula d'origen francès (sapèque) que s'utilitza des de finals del segle xviii prové del malais: sa paku compost de sa (“Un") i paku ("sèrie de cent pichis»; nom d'una petita moneda de llauna en forma de fulla perforada amb un forat), mentre que en xinès el sapeca (moneda) era designat en xinès simplificat: 钱, paraula que avui significa “diners, moneda".
L'origen d'aquesta moneda rau en l'estandardització de la moneda de circulació a la Xina, durant la dinastia Qin (-221 a -206): les peces havien de ser rodones i perforades al seu centre amb un forat quadrat emmarcat per dos personatges.
El forat quadrat de les peces permetia enfilar-les a una barra quadrada, fent-les girar per lliberar-les. La forma dels sapeques també està lligada a la cosmologia tradicional xinesa: la rodonesa de les peces evoca la del cel, i el forat central és quadrat com la terra.
Per facilitar-ne el transport, els sapeques s'unien per mitjà de cordons que passaven pel seu forat central, constituint així cordons, també anomenats cordes o lligadures, de diferent quantitat (100, 500, 1.000, 2.000, 5.000). El cordó comú de 1.000 peces s'anomena enfilada ou 吊, diào i val un kwan (una unça de plata,串, chuàn ), o un tael (uns 37 grams).
Poc abans del període Tang, aquestes cordes de monedes es van reproduir com a imatges en paper: aquests són els primers bitllets, primer anomenats jiaozi, però que no van tenir poder d'alliberament obligatori fins més tard i només sota el regnat de Kublai Khan de la dinastia Yuan.

## Bibliografia

* Bagrin, Sylvie. Collections numismatiques d'Extrême Orient du Musée départemental Dobrée à Nantes. Association numismatique armoricaine, 2008.

## Referències

* ↑ «Sapeca». termcat.cat. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ Trésor de la langue française informatisé. «sapèque» (en francès). cnrtl.fr. Centre national de ressources textuelles et lexicales. [Consulta: 4 octubre 2019]..
* ↑ Hans Vogel, Marco Polo Was in China, Brill, 2013, p. 92 : « Les décrêts de 1260 visaient ... à remplacer la monnaie métallique par du papier-monnaie exclusivement. »