OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Al-ard

Al-ard (àrab: الأرض, Al-arḍ, ‘La terra’) és una pel·lícula egípcia de 1969 dirigida per Youssef Chahine, basada en una popular novel·la d'Abdel Rahman al-Sharqawi. Protagonitzat per Hamdy Ahmed, Yehia Chahine i Ezzat El Alaili, el film narra el conflicte entre els pagesos i el seu terratinent a l'Egipte rural en la dècada de 1930 i explora la complexa relació entre els interessos individuals i les respostes col·lectives a l'opressió. Va ser presentada al 23è Festival Internacional de Cinema de Canes de 1970.

## Sinopsi

El film relata la constant lluita d'un petit poble pagès contra les incursions descurades del gran terratinent local, demostrant per què l'opressió política no condueix necessàriament a un sentiment de solidaritat entre els desheretats.

## Repartiment

* Hamdy Ahmed - Mohammad Effendi
* Yehia Chahine - Hassuna
* Ezzat El Alaili - Abd El-Hadi
* Tewfik El Dekn - Khedr
* Mahmoud El-Meliguy - Mohamed Abu Swelam
* Salah El-Saadany - Elwani
* Ali El Scherif - Diab
* Nagwa Ibrahim - Wassifa
Font:

## Referències

* ↑ «Gems of Netflix: A Selection of Revived Youssef Chahine Films» (en anglès), 05-07-2020. [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ Schindel, Dan. «Youssef Chahine, the “Last Arab Optimist”» (en anglès), 17-07-2019. [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ «From Classics to Hidden Gems: 4 Must Watch Egyptian Films on Netflix» (en anglès), 16-07-2020. [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ «7 Classic Egyptian Films to Binge in COVID-19 Lockdown» (en anglès), 13-06-2020. [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ Khouri, Malek. The Arab National Project in Youssef Chahine's Cinema (en anglès). American Univ in Cairo Press, 2010. ISBN 978-977-416-354-8 [Consulta: 5 novembre 2020].
* 1 2 «La tierra (1969)» (en castellà). [Consulta: 18 abril 2021].
* ↑ «Youssef Chahine: el gran cineasta egipcio» (en castellà). [Consulta: 18 abril 2021].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Albí (escriptor)

Albí (llatí: Albinus, grec antic: Ἀλβῖνος) fou un escriptor romà en llengua llatina mencionat per Boeci i Cassiodor. Va elaborar llibres sobre música i geometria.

## Referències

* ↑ Albinus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 93
# Allpa Kallpa

Allpa Kallpa és una pel·lícula dramàtica peruana de 1975 dirigida per Bernardo Arias i fotografia d'Eulogio Nishiyama i Jorge Vignati. Va ser exhibida durant el 9è Festival Internacional de Cinema de Moscou, on va guanyar un Premi de plata.

## Sinopsi

Un grup de pagesos lluiten per la seva dignitat enfront d'un abusiu gamonal en el context de la Reforma agrària peruana, i és que Allpa Kallpa significa en quítxua «força de la terra».

## Repartiment

* Zully Azurin com Valicha.
* Tulio Loza com Nemesio Chupaca.
* Jorge Pool Cano com professor.
* Cuchita Salazar com Doralina.
* Hudson Valdivia com terratinent.
* Guillermo Campos
* Melcochita

## Producció

La pel·lícula va ser finançada per la productora Apurimac S.A., propietat de l'actor Tulio Loza. El rodatge es va realitzar a Huasao, prop de la ciutat del Cusco.
Va ser estrenada a Lima el 25 de juliol de 1974. El govern militar de Juan Velasco Alvarado la va considerar com una burla cap a les seves reformes, per la qual cosa va ser censurada. A l'Argentina també va sofrir censura i va ser titllada de subversiva. Però potser un dels motius més forts d'aquesta censura va ser perquè es rumorejava que Juan Velasco Alvarado tenia relacions amb Madeline Hartog qui va ser Miss Món en 1967 i es diu que, a manera de sorna, Tulio Pisa li va posar a un dels seus personatges femenins secundaris Madeleine i potser és probable que s'enfurís.

## Referències

* ↑ Trelles Plazaola, Luis. Mundial/ id=VansCHXxnZYC&pg=PA10&dq=AllpaKallpa&hl=ca&sa=X&ved=0ahUKEwja-Le33bbhAhXi8OAKHcKCBbsQ6AEIODAD#v=onepage&q=AllpaKallpa&f=false (en anglès). La Editorial, UPR, 1989. ISBN 9780847720118 [Consulta: 4 abril 2019].
* ↑ «9th Moscow International Film Festival (1975)». Arxivat de l'original el 16 de gener de 2013. [Consulta: 4 abril 2019].
* ↑ Trabucco, Sergio. Con los ojos abiertos: El Nuevo Cine chileno y el movimiento del Nuevo Cine latinoamericano (en castellà). LOM Ediciones, 2014. ISBN 9789560005625 [Consulta: 4 abril 2019].
* ↑ Peirano Falconi, Luis. Risa y cultura en la televisión peruana (en castellà). Desco, 1984 [Consulta: 4 abril 2019].
* ↑ «Guillermo Campos: actor cómico vende discos para salir adelante». [Consulta: 4 abril 2019].
* ↑ «Melcochita supera a nueva cinta de Christopher Nolan en día de estreno» (en castellà). [Consulta: 4 abril 2019].
* 1 2 Yeckting Vilela, Fabiola. «Laulico y Allpa Kallpa dos visiones para entender la Reforma Agraria de Velasco», 03-10-2018. Arxivat de l'original el 4 d'abril de 2019. [Consulta: 4 abril 2019].
* ↑ Bedoya, Ricardo. El cine sonoro en el Perú (en castellà). Fondo editorial Universidad de Lima, 29 d'octubre de 2017. ISBN 9789972453144 [Consulta: 4 abril 2019].

## Enllaços externs

* Allpa Kallpa (La Fuerza de la Tierra) 1974
* Allpa Kallpa a YouTube
# Aruitemo aruitemo

Still Walking (歩いても 歩いても, Aruitemo aruitemo) és una pel·lícula dramàtica japonesa de 2008 editada, escrita i dirigida per Hirokazu Koreeda. El film va ser aplaudit per la crítica i va guanyar el Premi Astor de Oro a la millor pel·lícula del Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata de 2008.

## Argument

La família Yokoyama es reuneix cada any per a recordar la figura del germà major, Junpei, que accidentalment va morir ofegat en salvar a un nen. Al pare Kyohei, un doctor retirat, i la seva mare Toshiko se'ls uneix el seu fill supervivent Ryota, que fa poc s'ha casat amb una vídua (Yukari) amb un fill petit (Atsushi), i la seva filla Chinami, el seu espòs i els seus dos fills. A Ryota el molesta saber que Junpei era el fill favorit, les pertinences del qual encara no han estat tocades per Toshiko, i que els seus pares atribueixen records positius d'ell a Junpei; un amargat Kyohei, que encara està de dol pel seu fill, sempre s'ha sentit decebut que Ryota es dediqués a la restauració d'art en lloc de convertir-se en metge i fer-se càrrec del negoci familiar com Junpei. Mentrestant, Chinami impulsa la idea de mudar-se amb la seva família a la casa dels seus pares ancians per a poder cuidar-los.

## Repartiment

* Hiroshi Abe com Ryota Yokoyama
* Yui Natsukawa com Yukari Yokoyama
* You com Chinami Kataoka
* Kazuya Takahashi com Nobuo Kataoka
* Shohei Tanaka com Atsushi Yokoyama
* Susumu Terajima com repartidor de Sushi
* Kirin Kiki com Toshiko Yokoyama
* Yoshio Harada com Kyohei Yokoyama

## Acolliment de la crítica

Still Walking va rebre l'elogi de la crítica. L'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes informa d'una puntuació d'aprovació del 100% basada en 64 ressenyes, amb una mitjana ponderada de 8,32/10. El consens del lloc diu: "La pel·lícula d'Hirokazu Kore-eda pot semblar modesta al principi, però aquest drama familiar fa un encanteri delicat i fascinant". Metacritic va classificar la pel·lícula en un 89%, basant-se en 21 ressenyes. En una revisió del Chicago Sun-Times, Roger Ebert va donar quatre estrelles a l'obra i va afirmar que Koreeda és hereu de Yasujirō Ozu. Trevor Johnston de Sight & Sound va escriure que "un posiciona Still Walking en el firmament dels assoliments cinematogràfics del Japó, una cosa és segura: és allí amb els mestres."
D'altra banda, a Espanya, Alberto Bermejo del diari El Mundo comentava que "El millor: La fluïdesa d'una narració en la qual sembla reflectir-se una quotidianitat inundada de matisos."

## Referències

* ↑ «Aruitemo Aruitemo (Still Walking)». [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Still Walking». CBS Interactive. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ Ebert, Roger. «Still Walking». Chicago Sun-Times, 26-08-2009. Arxivat de l'original el 2009-09-04. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ Johnston, Trevor. «Film of the Month: Still Walking». Sight & Sound, 01-02-2010. Arxivat de l'original el 2012-08-03. [Consulta: 12 abril 2012].
* ↑ «La familia continúa». El Mundo. [Consulta: 28 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Official site
* Still Walking: A Death in the Family un assaig de Dennis Lim a Criterion Collection
# Cau de les Formigues

El Cau de les Formigues és al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Cabrils (el Maresme).És en terme municipal de Cabrils, a la carena rocallosa que baixa del turó de Montcabrer cap a mar (pot ésser difícil de localitzar sense GPS). Coordenades: x=448731 y=4597085 z=267. UTM (ED50): X448859 Y4597266.
És una cova petita en un lloc rocallós de fort pendent i, per tant, d'habitabilitat complicada. Per les reduïdes dimensions de la caverna podria tractar-se d'un lloc d'enterrament no col·lectiu, però hi ha poca sedimentació i es fa difícil determinar-ho. S'hi ha trobat un fragment de ceràmica feta a mà de l'edat del bronze, set fragments de ceràmica ibèrica comuna i un fragment de tègula romana.
A les parets hi ha unes pintures d'animals i humans, de color vermell i estil llevantí, que imiten la tècnica de les pintures paleolítiques. Són modernes, sense cap valor històric. Molt a prop hi ha la Cova de les Bones Dones i la dels Tres Cercles.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Pàg. 39, Editorial Piolet, 2012, Barcelona, ISBN ISBN 9788415075615 .
* ↑ Assentaments prehistòrics del Montcabrer. Cronologies del Bronze (català)

## Enllaços externs

* Les cavitats de Montcabrer (Cabrera de Mar, Maresme) (català)
* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# Audiència Provincial de Barcelona

L'Audiència provincial de Barcelona és un tribunal de justícia que té jurisdicció dins l'àmbit territorial de la província de Barcelona i té la seu al Palau de Justícia de Barcelona al Passeig Lluís Companys, 14 de Barcelona.
Com els altres òrgans judicials espanyols d'àmbit provincial, s'estructura funcionalment en seccions (del penal, del contenciós administratiu, del social, de vigilància penitenciària, i de menors), cadascuna de les seccions està integrada per tres o quatre magistrats.

## Referències

* ↑ «Oficina d'Atenció a l'Usuari de Justícia - Audiència Provincial de Barcelona | Guía BCN: agenda de actividades, directorios y cursos de Barcelona». [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Audiència Provincial de Barcelona». [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ Juzgados, Tribunales, Fiscalías y Oficinas de Barcelona Ministerio de Justicia
# Barry Dignam

Barry Dignam (nascut el 31 de març de 1971) és un cineasta irlandès. Algunes de les seves pel·lícules són Chicken, Dream Kitchen, Stages, Bounce i A Ferret Called Mickey.

## Carrera

Barry Dignam va estudiar art dramàtic al Trinity College, Dublin i cinematografia al the National Film School of Ireland (IADT). Ha fet una sèrie de curtmetratges d'èxit internacional com Chicken, Dream Kitchen i A Ferret Called Mickey. Les seves pel·lícules han estat presentades en selecció oficial a més de cent cinquanta festivals internacionals de cinema i han guanyat nombrosos premis. Ha estat nominat per a una Palma d'Or al millor curtmetratge a Cannes i un Ós de Berlín. El treball de Dignam ha estat projectat per les principals emissores, com ara Film Four, PBS, Canal + i s'ha estrenat en DVD i en sales tant a Europa com als EUA.
Dignam dona conferències sobre guió i direcció a la National Film School de l'IADT Dún Laoghaire.

## Vida personal

Dignam i la seva parella, Hugh Walsh, són una de les primeres parelles en ser reconeguts com a parella civil a Irlanda, i els primers a fer-ho després de l'espera obligatòria de tres mesos (sis parelles anteriors van rebre exempcions per motius humanitaris).

## Referències

* ↑ O'Brien, Harvey. The real Ireland: the evolution of Ireland in documentary film. Manchester University Press, 2004-10-28, p. 301. ISBN 978-0-7190-6907-9 [Consulta: 10 abril 2011].
* ↑ McLoone, Martin. Irish film: the emergence of a contemporary cinema. British Film Institute, 2000, p. 159. ISBN 978-0-85170-792-1 [Consulta: 10 abril 2011].
* ↑ «Barry, Dignam». Dún Laoghaire Institute of Art, Design and Technology. Arxivat de l'original el 20 d'octubre de 2012. [Consulta: 28 gener 2012].
* ↑ «Gay couple hail milestone wedding». Irish Independent, 05-04-2011 [Consulta: 28 gener 2012].
* ↑ «First Irish public civil partnership services». RTÉ News. Arxivat de l'original el 30 d'agost de 2011. [Consulta: 28 gener 2012].
# Bob McCarron

Robert "Bob" McCarron OAM (nascut el juliol de 1950 a Londres, Anglaterra) és un mèdic i maquillador protèsic d'efectes especials que ha treballat en moltes pel·lícules i programes de televisió internacionals. És més reconeixible per les seves aparicions a la pantalla com "Medic Bob", a la sèrie britànica de I'm a Celebrity...Get Me Out of Here! i com a "Dr. Bob", en la versió alemanya, Ich bin ein Star – Holt mich hier raus!.
Va ser el supervisor mèdic de la inauguració i la de clausura dels Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 de Sydney.
Per davant de la 22a temporada de I'm a Celebrity...Get Me Out of Here!, es va anunciar que Bob no tornaria, ja que, segons es diu, estava massa ocupat amb altres compromisos laborals. Va ser substituït per un altre metge o metge.

## Vida personal

El 2004, se li va concedir l'Medalla de l'Orde d'Austràlia (OAM) pels serveis a la comunitat i l'escenari i el cinema australians i el seu treball com a paramèdic. Bob is also a wildlife enthusiast and holds a degree in wildlife biology.

## Qualificacions

Encara que no és un doctor mèdic, a la pantalla se'l coneix sovint com "Dr Bob", almenys a Ich bin ein Star – Holt mich hier raus!. És metge d'atenció prehospitalària i paramèdic de cures intensives amb titulacions en infermeria, paramedicina, medicina prehospitalària i certificats en altres àrees mèdiques especialitzades.

## Maquillatge protèsic d'efectes especials

Bob ha estat responsable dels efectes especials i del maquillatge protèsic en moltes pel·lícules internacionals i produccions escèniques.
Algunes pel·lícules notables per a les quals ha fet el maquillatge protèsic inclouen: Matrix, Límit vertical (2000), La reina dels condemnats (2002) i El piano (1993).
Va dissenyar el senglar i el maquillatge protèsic per a la pel·lícula de 1984 Razorback.

## Premis i nominacions

McCarron ha rebut premis i nominacions compartides pel seu treball cinematogràfic.
| Any | Pel·lícula | Categoria | Nominat a | Resultat |
| 1992 | Clínicament morta | Millors efectes especials | XXV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges | Guanyador |
| 1983 | The Return of Captain Invincible | Millors efectes especials | XVI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges | Guanyador |
| 2000 | Matrix | Millor maquillatge | Premis Saturn | Nominat |
| 1999 | Dark City | Millor maquillatge | Premis Saturn | Nominat |
| 1993 | Clínicament morta | Millors efectes especials | Premis Saturn | Nominat |

## Referències

* ↑ «Dr. Bob».
* ↑ «drbob.co».
* ↑ «medic Bob to leave I'm a celebrity after 22 years». [Consulta: 26 setembre 2022].
* 1 2 3 «Bob McCarron».
* 1 2 3 «drbob.co».
* ↑ «drbob.co».
* ↑ «Bob McCarron».
# Cayubabes

Els cayubabes són una ètnia ameríndia de l'Amazònia de Bolívia establerta a en el municipi d'Exaltación a la província de Yacuma al departament de Beni.
Des de la promulgació del decret suprem Núm. 25894 l'11 de setembre de 2000 el cayubaba és una de les llengües indígenes oficials de Bolívia, el que va ser inclòs en la Constitució Política en ser promulgada el 7 de febrer de 2009.
El primer a establir contacte amb els cayubabes va ser el sacerdot missioner jesuïta P. Agustín Zapata en 1693. Durant aquesta primera visita al territori cayubaba Zapata va poder veure set pobles, dels quals sis tenien aproximadament 1800 habitants i un fins i tot més de 2000. En 1704, durant la colonització espanyola, els cayubabes van ser agrupats en la missió catòlica d'Exaltación de la Santa Cruz, la qual cosa va tenir un fort impacte en la seva cultura. Aquesta missió va ser fundada pel pare Antonio Garriga i posteriorment es van fundar les missions de San Carlos, Concepción i Las Peñas. Al començament del segle xix, quan el geòleg i paleontòleg suec Erland Nordenskiöld va visitar als cayubabas, només quedaven unes 100 persones en el grup que, a part de la seva llengua, conservaven ja molt poc de la seva cultura originària.
Durant la febre del cautxú a fins del segle xix, van ser massivament reclutats com a seringueiros.
Habiten en petites comunitats situades en el territori del municipi d'Exaltació. La seva activitat principal és la caça, també pesquen utilitzant cistelles com a xarxes i tenen una mica de bestiar. Recentment s'estan beneficiant del comerç legal de pells de cocodrils. Posseeixen un territori de propietat col·lectiva.
La població que es va autoreconèixer com cayubaba en el cens bolivià de 2001 va ser de 326 persones, mentre que aquest número va augmentar a 2203 en el cens de 2012.

## Referències

* 1 2 3
* ↑ Bolivia: Decreto Supremo Nº 25894, 11 de septiembre de 2000
* ↑ Constitución Política de Bolivia
* ↑ DATOS COMPARATIVOS DE LA POBLACION INDÍGENA CENSOS DE POBLACIÓN, 2001 Y 2012
* ↑ Instituto Nacional de Estadística – INE. Características de la Población, febrero de 2015. pp. 31

## Bibliografia

* Álvaro Díez Astete, « Los Cayubaba », en Compendio de etnias indígenas y ecoregiones : Amazonía, Oriente y Chaco, Centro de Servicios Agropecuarios y Socio-Comunitarios (CESA), Plural editores, La Paz, 2011, p. 243-248 ISBN 978-99954-1-383-5
# Celina Murga

Celina Murga (Paraná, Entre Ríos, 6 d'abril de 1973) és una directora de cinema i guionista argentina que ha obtingut diversos premis.

## Activitat al cinema

Va estudiar en la Universitat del Cinema en la qual després va romandre com a docent. Va ser guionista i directora de diversos curtmetratges, entre els quals Interior-Noche (1999) i Una tarde feliz (2002). També va treballar com a assistent de direcció en diverses pel·lícules: Sábado (2001), Sólo por hoy (2001) i El fondo del mar (2003). El seu primer llargmetratge Ana y los otros (2003) va rebre gran quantitat d'elogis i premis de la crítica especialitzada i va anar preclasificado d'interès per l'Instituto Nacional de Cine y Artes Audiovisuales. La segona pel·lícula titulada Una semana solos (2007) va ser estrenada en el marc del Buenos Aires Festival Internacional de Cinema Independent i ha estat objecte de distincions internacionals.
En 2009 ha obtingut una beca Rolex per a estudiar durant un any amb Martin Scorsese. Al 62è Festival Internacional de Cinema de Berlín el seu primer documental Escuela Normal va guanyar l'esment especial del Premi Caligari, que dona un jurat independent a la millor pel·lícula de l'exigent secció Fòrum.

## Filmografia

Directora
* Interior-Noche (1999)
* Una tarde feliz (2002)
* Ana y los otros (2003)
* Una semana solos (2007)
* Pavón (2010)
* Escuela Normal (2012)
* La tercera orilla (2014)
Guionista
* Interior-Noche (1999)
* Una tarde feliz (2002)
* Ana y los otros (2003)
* Una semana solos (2007)
* Pavón (2010)
* Escuela Normal (2012)
* La tercera orilla (2014)
Ajudant de direcció
* Sólo por hoy (2001)
* Sábado (2001)
* El fondo del mar (2003)
Edició
* La terraza (1997)
* Una tarde feliz (2002)
Productora
* Una tarde feliz (2002)
* Ana y los otros (2003)
* Escuela Normal (2012)
* La tercera orilla (2014)

## Premis i distinciones
### Mostra Internacional de Cinema de Venècia

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2003 | Setmana Internacional de la Crítica-Menció especial | Ana y los otros | Guanyadora |

## Referències

* ↑ PERSONAJESCelina Murga: una cineasta con voz propia, Panorama,
* ↑ “El Bafici te da la posibilidad de filmar sin límites”, Página/12, 11 d'abril de 2008
* ↑ Martin Scorsese se anima para producir la nueva cinta de Celina Murga Arxivat 2022-02-27 a Wayback Machine., extracine.com, novembre de 2010
* ↑ Hoy es el día de los premios mayores. Publicado en Clarín del 18-2-2012. Acceso 18-2-2012
* ↑ «Collateral prizes of the 60th Mostra». labiennale.org. Arxivat de l'original el 4 d’agost 2004.
* «Celina Murga, una cineasta centrada en el qué por encima del cómo». Arxivat de l'original el 25 de gener de 2013. [Consulta: 6 desembre 2009].
# Chungnyeo

Chungnyeo (충녀), comercialitzada internacionalment com The Insect Woman, és una pel·lícula de Corea del Sud de 1972 dirigida per Kim Ki-young. Va formar part de la selecció oficial en la V Setmana Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror, tot i que no va guanyar cap premi.

## Trama

Un melodrama sobre un professor sota atenció psiquiàtrica a causa d'una crisi mental a causa de l'estrès provocat per una relació extramatrimonial.

## Repartiment

* Youn Yuh-jung com a Lee Myung Ja
* Jeon Gye-hyeon
* Namkoong Won com a Dong Shik
* Kim Ju-mi
* Park In-chan
* Lee Dae-keun
* Kim Ho-jeong
* Sin Jong-seop
* Hwang Baek
* Park Am

## Estrena

El febrer de 2012, Taewon Entertainment, en col·laboració amb el Korean Film Archive, havia llançat la pel·lícula en DVD.

## Premis

* Baeksang Arts Awards (1973)
** Mikllor director (Kim Ki-young)
** Millor actor (Namkoong Won)

## Referències

* ↑ V Semana de Cine Fantástico y de Terror, la Vanguardia, 30 de setembre de 1972
* 1 2 «Insect Woman (Chungnyeo) (1972)». Korean Movie Database (KMDb). [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Pais, Jon. «Kim Ki-young (김기영) Collection». The Daejeon Chronicles, 17-02-2012. [Consulta: 5 juliol 2021].
* ↑ List of awards from «ko:충녀 - 蟲女 (1972)» (en coreà). mydvdlist.co.kr. Arxivat de l'original el 2008-02-28. [Consulta: 19 gener 2008].

## Bibliografia

* «Kim, Ki-young Master of Madness (From the 41st San Francisco International Film Festival)». cinekorea.com. Arxivat de l'original el 2008-02-12. [Consulta: 19 gener 2008].
* Lee, Sun-Hwa. «The Insect Woman». The House of Kim Ki-young. Arxivat de l'original el 2004-05-08. [Consulta: 24 gener 2008].

## Enllaços externs

* Chungnyeo a YouTube