OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eliza Pickrell Routt

Eliza Pickrell Routt (Springfield, 30 de gener de 1839 - Denver, 22 de març de 1907) fou una sufragista i política estatunidenca.

## Biografia

Eliza Franklin Pickrell nasqué a Springfield (Illinois) al 1839, filla de Mary Ann Elkin i Benjamin Franklin Pickrell, tots dos originaris de Kentucky. Òrfena a principis de la seua infantesa, va viure a la casa del seu avi, el coronel William Franklin Elkins. Rebé una bona educació, amb estudis a l'estranger i viatges.
El 1874 es casà amb el coronel John Long Routt, segon assistent del director general de Correus. Es van casar a Decatur (Illinois) i més tard es van traslladar a Washington, DC.

### Carrera

L'any següent al seu matrimoni, Routt se n'anà a Colorado amb el seu espòs, a qui el president Ulysses S. Grant havia nomenat governador territorial de Colorado. El 1876, Colorado esdevingué un estat i John Routt en fou el primer governador, i Eliza primera dama. En la seua posició, va ajudar a fundar una llar d'ancianes com a membre de la Societat d'Ajuda a les Dames. El 1881 va cofundar l'Associació de Llars per a Orfes de Denver.
La parella visqué a Denver durant setze anys abans del 1891, quan John Routt tornà a ser governador. El 1893 fou la primera dona que votà a Colorado, a causa dels seus esforços per a aconseguir el dret al vot de les dones. Colorado fou el segon estat, després de Wyoming, on les dones arrabassaren el dret al vot. Fou elegida presidenta de la Lliga de la Ciutat de Denver, pel fet d'haver estat una activa defensora del sufragi femení.
Routt morí el 1907. El 2008 la inclogueren al Saló de la Fama de les dones de Colorado.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Eliza Routt» (en anglés). Colorado Women's Hall of Fame. [Consulta: 19 març 2020].
* ↑ «7 women who led the way to equality in Colorado» (en anglés). History of Colorado. [Consulta: 19 març 2020].
* ↑ Willard, Frances Elizabeth; Livermore. A woman of the century (en anglés). Buffalo, N.Y. : Moulton, 1893.
# The V Word

The V Word és el tercer episodi de la segona temporada de la sèrie de televisió estatunidenca Masters of Horror. Va ser estrenat el 10 de novembre de 2006 en la cadena de pagament Showtime.
El títol fa referència a la paraula Vampire (Vampir), prenent d'aquesta la lletra inicial V, com també es va fer amb The L Word.
L'episodi forma part d'un conjunt de pel·lícules de terror d'una hora de durada dirigides per diversos directors. En aquest cas el triat va ser Ernest Dickerson, i el guionista/productor Mick Garris.

## Argument

Dos amics, Kerry (Arjay Smith) i Justin (Branden Nadon) decideixen anar visitar una gran mansió on emmagatzemen cadàvers. Una vegada allí descobreixen que el lloc on hauria d'estar el vigilant nocturn està buit així que comencen a investigar per la casa per a veure si ho troben. Quan pugen al segon pis són atacats pel que sembla ser un vampir anomenat Mr. Cheany (Michael Ironside) i Kerry i Smith intenten sortir de la mansió.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Arjay Smith | Kerry |
| Branden Nadon | Justin |
| Michael Ironside | Mr. Cheany, el vampiro |
| Jodelle Ferland | Lisa, la madre |
| Lynda Boyd | Carolyn, la hermana |

## Producció

L'episodi està rodat, com els altres episodis, en 1.78:1 widescreen el que ajuda a donar-li un aspecte fosc a tot l'episodi, que de fet està rodat íntegrament de nit.
El vampir que apareix en aquest episodi no és el vampir comú que coneixem ja que no té ullals amb els quals mossegar, així que més que succionar, beu la sang.

## DVD

L'episodi va ser publicat en DVD l'11 de desembre de 2007, gravat en 1.78.1 widescreen i disponible en so Sorround Dolby Digital 5.1 o en Dolby Digital 2.0 Stereo.
Conté alguns extres com; comentaris del director Ernest Dickerson i guionista/productor Mick Garriss, Feeding Frenzy: The Making Of The V Word un Darrere de les cambres amb una entrevista a Michael Ironside, Bite Me: Mastering The Neck Wound un petit clip sobre els efectes especials.
També té una galeria de captures de fotos, trailers d'altres episodis de Masters of Horror i el guió de la pel·lícula en format PDF.

## Director triat

Ernest Dickerson és conegut per la sèrie Herois i ser el director de la pel·lícula Tales from the Crypt: Demon Knight. En la televisió també ha treballat en The Wire. Com a segona unitat ha treballat en Day of the Dead i també en el videoclip de Bruce Springsteen Born in the USA.

## Notes i referencies

* ↑ The V Word, a blackhorrormovies.com
* 1 2 «dvdtalk.com» (en inglés). «página de opinión y análisis de DVD.»
* ↑ The V Word a dreadcentral.com

## Enllaços externs

* The V Word a Dailymotion
* Página web oficial de la serie
# Totoró

El totoró és una llengua indígena de la família Barbacoa. És originària i parlada al municipi de Totoró, departament del Cauca per algunes desenes de persones del grup ètnic Totoroez o Tontotuna. El totoró és una llengua en perill d'extinció ja que, d'uns 9 mil indígenes totoroez que componen el grup ètnic, només alguns d'ells semblen ser parlants de la llengua. Encara que existeix un fort desig de recuperar la cultura original, el futur de la llengua no és falaguer.
Els Totoroéz viuen al resguard de Tororó, situat al Municipi del mateix nom, situat a la carretera que va de Popayán a La Plata (Tolida). Des del punt de vista lingüístic el totoró és pròxim al Namtrik, les variants dialectals del qual serien les llengües de Guambía, Quizgo, Ambaló, Coconuco i Tororó, que conformen el grup coconucà de la família lingüística barbacoa.

## Referència

* ↑ Curnow, T., & Liddicoat, A. (1998). "The Barbacoan Languages of Colombia and Ecuador". Anthropological Linguistics 40(3): 384-408.
* ↑ Pabón Triana, 1995

## Bibliografia

* Adelaar, Willem. «2. The Chibcha Sphere». A: The Languages of the Andes. Cambridge University Press, 2004, p. 141-55. ISBN 978-0-521-36275-7.
* Pabón Triana, Marta (1995): "La Lengua de Totoró: historia de una causa", en Lenguas aborígenes de Colombia (VII Congreso de Antropología; Simposio ‘La recuperación de lenguas nativas como búsqueda de identidad étnica’; Medellín, junio de 1994), Memorias 3. Bogotá: Universidad de los Andes, Centro Colombiano de Estudios de Lenguas Aborígenes.
* Gonzales Castaño, Geny (2019) "Una gramática de la lengua namtrik de Totoró". Tesis doctoral, Université Lumière Lyon 2.
# Joan Bibiloni Febrer

Joan Bibiloni Febrer, conegut com a Joan Bibiloni (Manacor, 1952), és un músic mallorquí. És un guitarrista molt prolífic i que, a més d'instrumentista i compositor, també ha fet de productor d'artistes com Marina Rossell o Antonio Vega. El 1982, fou cofundador del segell discogràfic Blau.

## Discografia

* 1982: Joana Lluna (en format CD 1993)
* 1984: Una vida llarga i tranquil·la
* 1985: Colors drops (amb Ernie Mansfield)
* 1986: Papi, are you OK? (amb Deborah Carter)
* 1986: The Tug
* 1987: Silencio roto (amb Larry Coryell)
* 1988: For a future smile
* 1989: Born
* 1991: Viaje en el tiempo
* 1992: Cassette recording (amb Pepe Milán)
* 1994: Poemes a Nai (Poemes de Miquel Àngel Riera) amb Lluís Massanès i Pep Tosar.
* 1994: Brut
* 1996: Les millors balades
* 1999: Balears
* 2000: BSO Km. 0
* 2002: Joana Lluna (Edició XX aniversari)
* 2003: Mà en es cor
* 2005: Això era i no era III
* 2005: Contant, cantant. Rondalletes
* 2006: Instrumental 07
* 2017: Joana Lluna (Edició XXX aniversari)
* 2017: From Mallorca in a Brazilian Touch
* 2018: Born
* 2018: Love
* 2020: Collage
* 2020: Selected Works 1982 to 1989
* 2020: Guitarra
* 2020: Damunt sa roca. Poemes i música per no emmalaltir. Collage vol. 1
* 2020: Silencio roto Rhythmic Beats. Collage vol. 2
* 2021: Inspirational Uncomposition. Collage vol. 3
* 2021: Oníric. Collage vol. 4
* 2021: Calaix de sastre. Collage vol. 5
* 2021: Show me your gun
* 2021: Balades
* 2021: Sun set
* 2022: Various
* 2024: Tribut a La casa en obres de Pep Tosar

## Referències

* ↑ [Pujadó, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril de 2000. ISBN 84-412-0467-5, pàg. 102]
* ↑ Enderrock.cat - Discografía de Joan Bibiloni

## Enllaços externs

* Discografia
* Discografia en col·laboració amb altres artistes
* Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2.
# William Boone

William Boone (Cincinnati, 16 de gener de 1920 - Urbana, 14 de setembre de 1983), conegut simplement com Bill Boone, va ser un matemàtic estatunidenc.

## Vida i obra

Boone procedia d'una família humil i, després de ser escolaritzat a varies escoles catòliques de Cincinnati, va fer els estudis universitaris a la universitat de Cincinnati, a temps parcial, graduant-se el 1945. Aquest mateix any va començar estudis de postgrau a la universitat de Princeton en la qual va obtenir el doctorat el 1952, mentre feia de professor ajudant a les universitats de Princeton, Rutgers i Universitat Catòlica d'Amèrica, successivament. Per la seva recerca, sota la influència d'Alonzo Church i d'Emil Post, es va decantar per la lògica matemàtica i, més concretament, pels problemes de decisió.
El 1958, després de visitar nombroses universitats europees, va ser nomenat professor de la universitat d'Illinois a Urbana, en la qual va fer la resta de la seva carrera acadèmica fins a la seva mort el 1983.
Boone és recordat per les seves aportacions a l'àrea frontera entre la lògica i l'àlgebra i, sobre tot, per haver construït un grup finit en el qual és indecidible el problema de la paraula i per la demostració del teorema de Novikov-Boone.

## Referències

* 1 2 Collins, 1985, p. 168.
* ↑ Collins, 1985, p. 169.
* ↑ Appel et al., 1986, p. i.
* ↑ Lohrey, 2014, p. 32.

## Bibliografia

* Appel, Kenneth; Higman, Graham; Jockusch, Carl; Robinson, Derek J.S. «In Memoriam William Werner Boone» (en anglès). Illinois Journal of Mathematics, Vol. 30, Num. 2, 1986, pàg. 197-390. ISSN: 0019-2082.
* Collins, D.J. «William Werner Boone» (en anglès). Bulletin of the London Mathematical Society, Vol. 17, Num. 2, 1985, pàg. 168-174. DOI: 10.1112/blms/17.2.168. ISSN: 0024-6093.
* Lohrey, Markus. The Compressed Word Problem for Groups (en anglès). Springer, 2014. ISBN 978-1-493-90748-9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «William Boone» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Vauchonvilliers

Vauchonvilliers és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2018 tenia 165 habitants.

## Demografia

El 2007 la població de fet de Vauchonvilliers era de 129 persones. Hi havia 77 habitatges, 55 eren l'habitatge principal, 20 segones residències i 2 desocupats. Hi havia 76 eren cases i un apartament.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 78 persones, 56 eren actives i 22 eren inactives.
L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció. L'any 2000 hi havia 14 explotacions agrícoles que conreaven un total de 608 hectàrees.

## Referències

* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Zdravko Krivokapic

Zdravko Krivokapic (en montenegrí: Здравко Кривокапић; Nikšić, Montenegro, 2 de setembre de 1958) és un polític, enginyer, activista, escriptor i professor universitari montenegrí, primer Ministre de Montenegro des del 4 de desembre de 2020.
Fill de pares d'ètnia sèrbia, el 1981 es llicencià per la Facultat d'Enginyeria Mecànica de la Universitat de Montenegro (MF-UCG) i integrada dins de la República Federal Popular de Iugoslàvia. Completà la seva formació amb uns estudis de postgrau a la Universitat de Belgrad, a l'àrea d'Enginyeria de Producció, rebent el corresponent mestratge el 1989. Associat professionalment a la Universitat de Montenegro, el 1994 va començar a fer classes com a professor ajudant, el 1999 va passar a ser professor associat i en 2004 es va convertir en professor titular catedràtic d'Informàtica i Sistemes de Gestió de Qualitat. Fou investigador convidat i becat pel Servei Alemany d'Intercanvi Acadèmic (DAAD), a l'Institut d'Aplicacions Informàtiques en Planificació i Construcció (RPK) de la Universitat de Karlsruhe. Formà part dels organitzadors del Centre de Qualitat de normes ISO 9000 de la Universitat de Montenegro i tingué dirigí el Centre d'Estudis Doctorals. Autor de nombrosos treballs tècnics, responsable de projectes d'investigació i un científic amb projecció exterior, Krivokapic ha estat actiu en les conferències internacionals sobre Gestió de Qualitat de Software (SQM) i sobre Gestió i Millora de la Qualitat (QME).
El 2020, va ser un dels fundadors i va assumir el càrrec de president de l'organització "No entreguem Montenegro ("Ne damo Crnu Goru"), donant suport a l'Església Ortodoxa Sèrbia a Montenegro durant el conflicte per les noves regulacions legals. Posteriorment, aquest mateix any, es va convertir en el líder de la llista electoral d'una àmplia oposició als socialistes governants, a través de la coalició electoral "Pel Futur de Montenegro" ("Za Budućnost CRnE Gore") (agrupació prosèrbia i prorussa), i fou elegit com a Primer Ministre de Montenegro a les eleccions parlamentàries de l'agost del 2020.

## Referències

* ↑ Ortiz de Zárate, Roberto. «Zdravko Krivokapic». Centre d'Estudis i Documentació Internacionals a Barcelona (CIDOB). [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «Ko je Zdravko Krivokapić, čovek koji će “izaći na crtu” Đukanovićevom DPS-u». Nedeljnik, 01-08-2020 [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «Osnovana organizacija “Ne damo Crnu Goru”». BocaNews, 11-07-2020 [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «Montenegro voters face choice between pro-EU ruling party and pro-Russian opposition 64 shares». France24, 30-08-2020 [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «El opositor Zdravko Krivokapic, nuevo primer ministro de Montenegro». Europa Press, 04-12-2020 [Consulta: 17 desembre 2020].
# Íñigo Botas Armentia

Íñigo Botas Armentia (Vitòria, 1953- Oviedo, 22 de febrer de 2013) va ser un director i guionista de cinema basc.

## Biografia

Llicenciat en Dret per la Universitat de Navarra, va ser director i guionista de cinema espanyol nascut a la ciutat alabesa de Vitòria en 1953. A més, va cursar estudis de Cinema al Taller d'Arts Imaginàries. Va ser fundador de la productora Filmes del Oasis, amb la qual es produeixen pel·lícules publicitàries, industrials i curtmetratges. Va morir el 22 de febrer de 2013 a Oviedo als 59 anys.

## Filmografía

* Párvulos (1978, direcció, guió), curtmetratge.
* Érase dos veces (1979, direcció, guió), curtmetratge.
* El exhibicionista (1980, direcció, guió), llargmetratge.
* Best Seller (1982, direcció, guió), llargmetratge.
* Iniciativa privada, Antonio A. Ferré (1986, ajudant de direcció), curtmetratge.
* Pintadas, Joan Estelrich (1997, ajudant de direcció), llargometratge.

## Premis

* Premi de la Federació Internacional de Curtmetratges d'Oberhausen (1978) per Érase dos veces.
* Segon Premi de Ficció, secció Nacionalitats, al Certamen Internacional de Cinema Documental i curtmetratge de Bilbao (1980) per El exhibicionista.
* Premi al Gasteizko Bideo Jaialdia (1992) pel videoclip Dicen.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Botas Armentia, Iñigo - Auñamendi Eusko Entziklopedia» (en basc). [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ https://www.rememori.com. «Esquela online de Íñigo José Botas Armentia fallecido en Oviedo #DEP» (en castellà). [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «En la muerte de Íñigo Botas | AsturiasDiario» (en castellà). Arxivat de l'original el 7 de maig de 2018. [Consulta: 27 abril 2018].
* 1 2 «Iñigo Botas». [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «Erase dos veces». [Consulta: 27 abril 2018]. Arxivat 2018-05-08 a Wayback Machine.
* ↑ País, Ediciones El «Iñigo Botas, premio de cortometrajes de Oberhausen habla de su película» (en castellà). , 12-06-1981 [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «Cartel de Cine de Best Seller. Director Íñigo Botas Armentia. 1980» (en castellà). [Consulta: 27 abril 2018].

## Enllaços externs

* Oda a Íñigo Botas
* En la muerte de Íñigo BotasArxivat 2018-05-07 a Wayback Machine. a AsturiasDiario
# Tot ens separa

Tot ens separa (títol original en francès, Tout nous sépare) és una pel·lícula de thriller francesa de 2017 coescrita i dirigida per Thierry Klifa. S'ha doblat al català.
L'11 d'octubre de 2017 va tenir lloc la preestrena del film a Dijon i el 8 de novembre del mateix any es va estrenar als cinemes de França.

## Sinopsi

La Julia, una jove de bona família, té una relació tòxica amb el Rodolphe, un noi de classe baixa que li proporciona droga i sexe a canvi de diners. La Julia recorre a la droga i a l'alcohol per superar les seqüeles físiques i psíquiques d'un accident. El Rodolphe se n'aprofita per treure'n diners i pagar un deute que ell i els seus amics tenen amb un traficant. Un dia, enmig d'una discussió, el Rodolphe es posa molt violent amb la Julia i ella, sota l'efecte de la droga, li dona un cop molt fort al cap i el mata. La seva mare l'ajuda a eliminar les proves que la poden incriminar. Però un amic del Rodolphe que coneixia la relació que ell tenia amb la Julia, dedueix que l'ha mort ella i els fa xantatge a ella i a la seva mare.

## Referències

* ↑ «Programació de TV3». CCMA, 24-11-2024. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «Avant-première exceptionnelle», 01-10-2017. [Consulta: 2 novembre 2017]..
* ↑ Sylvie-Noëlle, leblogducinema.com
# Jordi Palau Ballester

Jordi Palau Ballester (Meliana, febrer 1983), també conegut com a Pa Lao, és un cantant i músic valencià. Va ser un dels fundadors i vocalista del grup Orxata Sound System. Des de 2021 forma part, junt a Aina Monferrer, del grup Palmer. Va participar en el col·lectiu de rap Ràdio Macramé i ha col·laborat amb altres artistes del panorama musical valencià.

## Discografia
### Amb Orxata Sound System

* 1.0 (2007)
* 2.0 (2011)
* 3.0 (2012)

### Amb Palmer

* Fallanca (2021
* Solatge (2022)
* Derelicte (2023)
* Conxorxa (2024)

## Referències

* ↑ «Podcast El Contra-rider: Orxata Sound System». [Consulta: 19 octubre 2022].
* 1 2 «Palau (Orxata) s'integra a Aina Palmer i llancen "Fallanca"». Tresdeu, 21-01-2021. [Consulta: 21 octubre 2022].
* ↑ Escartí, Laura. «Reapropiar-se les tradicions des de les dissidències és fonamental». Vilaweb, 22-10-2024. [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «Aina Palmer | ACERO» (en castellà). [Consulta: 2 juny 2023].
* ↑ «Electrònica que sona a Concha Piquer o l'himne del Barça: Aina Palmer renova el folklore en 'Solatge'». [Consulta: 21 octubre 2022].
# Antena de Oro 1968

L'Edició dels Premis Antena de Oro, concedits per la Federació d'Associacions de Professionals de Ràdio i Televisió el 4 de juliol de 1969 però corresponents al 1969, va guardonar:

## Ràdio
### Nacional

* Guillermo (guions originals), de la SER
* Diego Bailos (adaptacions), de RNE
* Augusto González Bescada (redactor), de RNE
* Rafael Chico (crític i comentarista), de RNE
* Joaquín Peláez (realització), de la SER
* Agustín Embuena (locutor) de RNE de Sevilla
* Carmen Pérez de Lama (locutora), de la SER
* María del Carmen Martínez (muntador musical), de la Cadena Azul de Radiodifusión
* Tomás Fernández (control de so), de la Red de Emisoras del Movimiento
* Francisco Mestre (tècnic), de RNE
* María Romeo (actriu), de la SER
* Teófilo Martínez (actor), de la SER.
* J. R. Echevarría (RNE)
* Luis Martín Sánchez (CAR)
* Mario Romero (RNE).

### local

* Alberto Albericio (guions originals), de Radio Juventud de Zaragoza
* Antonio Navarro (adaptacions), de La Voz del Guadalquivir
* Juan Armengol (redactor), de Radio Barcelona
* Pedro Núñez (realització), de Radio Popular de Badajoz
* Juan Bautista Roch (locutor), de Radio Murcia
* Enriqueta R. Cordena (locutora), de la SER
* Raimundo Pérez Garda (muntador musical) de La Voz de Valladolid
* Brandon Paseiro i Juan José Suansuaceros (control de so), de Radio España de Madrid
* Trinitario Mayans (técnico), de Ràdio València
* Mariló L. Naval (actriu), de Radio Nacional de España de Sevilla
* Ignacio Solà (actor), de Radio Barcelona.
* José Manuel Medio (RNE)
* Miguel Arranz (Radio Badajoz)
* Antonio Carmena (RNE de Màlaga).
* Radio ECCA de Las Palmas

### FM

* Ángel Abad (locutor) de Radio Juventud de Eibar
* María de los Ángeles Moreno (locutora), de Radio Juventud de Madrid
* Hilario López (realització musical), de Radio Juventud de Madrid
* Milagros Oquine Puente (control de so)
* María del Carmen García
* José Mohedano

## Televisió

* Luis Miravitlles Torras (guions)
* José María Rincón (adaptacions)
* Enrique de las Casas (redactor)
* Félix Rodríguez de la Fuente
* Jesús Hermida.
* Alberto González Vergel
* Laura Valenzuela
* José María Galán (TVE Canàries)
* José Silvati (tècnic)
* Luisa Sala Armayor (actriu)
* Manuel Dicenta (actor)
* Alfredo Amestoy
* Jesús López
* J. Gavilán
* Juan León
* Raúl Torres
* Antonio Pajuelo, redactor de Tiempo nuevo (TVE).
* Alfredo Timerman
* Victoriano Fernández Asís

## Referències

* ↑ Concesión de las Antenas de Oro, ABC, 5 de juliol de 1969
# Blaveta de la garlanda

La blaveta de la garlanda (Polyommatus amandus) de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels licènids (Lycaenidae) present als Països Catalans.

## Descripció

* Polyommatus amandus ♂
* Polyommatus amandus ♂ △

## Distribució

Nord d'Àfrica, Europa (excepte el nord-oest), Turquia, oest d'Àsia i l'Iran. A la península Ibèrica es troba a les principals serralades.

## Hàbitat

Llocs càlids, herbosos, freqüentment humits i amb abundància de la planta nutrícia, associats amb zones d'arbustos o boscos oberts o barrancs per sobre de la línia del bosc. L'eruga s'alimenta de plantes del gènere Vicia.

## Període de vol

Una generació a l'any entre finals de maig i juliol segons la localitat. Hiberna com a larva jove.

## Comportament

Erugues ateses per formigues tals com Myrmica specioides, Formica cinerea, Lasius niger, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 24 gener 2014].
* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 29 novembre 2024].
* 1 2 3 4 5 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Asturnatura (castellà)
* Waste Magazine (castellà)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
* Lepidoptera and their ecology (anglès)