# Pornografia feminista

La pornografia feminista és un gènere de cinema desenvolupat per o per a aquells que es dediquen, en l'àmbit del cinema, a la igualtat de gènere. Va ser creat amb el propòsit d'encoratjar les persones en la seva recerca de la llibertat a través de la sexualitat, la igualtat i el plaer.

## Rerefons

Les feministes han debatut la pornografia des dels inicis del moviment. El debat va ser especialment vehement durant les guerres sexuals feministes de la dècada de 1980, que és quan es va originar el porno feminista. Va adquirir impuls a la dècada del 2000 a causa dels Feminist Porn Awards, creats per Good For Her a Toronto el 2006. Aquests premis difonen la consciència entre un públic més ampli, una exposició addicional als mitjans i ajuda per unir una comunitat de cineastes, intèrprets i fans. Moltes feministes de la tercera onada estan obertes a buscar la llibertat i els drets d'igualtat sexual mitjançant la incorporació a la força de treball de l'entreteniment per a adults. No obstant això, moltes feministes de la segona onada creuen que l'opressió i/o l'objectivació sexual de les dones és inherent a tota la pornografia que les involucra. El conflicte entre les dues onades provoca moltes lluites entre aquestes diferents visions feministes de la pornografia.
Tristan Taormino, que és educadora sexual, pornògrafa feminista i coeditora de The Feminist Porn Book, defineix la pornografia feminista com a dedicada a la igualtat de gènere i la justícia social. Segons ella, la pornografia feminista és porno que es produeix de manera justa, on els intèrprets reben un salari raonable i es tracten amb cura i estima, el seu consentiment, seguretat i benestar són vitals i s'agraeix el que aporten a la producció. El porno feminista pretén desafiar les idees sobre el desig, la bellesa, la gratificació i el poder mitjançant representacions, estètiques i estils de cinema no convencionals. L'objectiu general del porno feminista és empoderar els intèrprets que el produeixen i les persones que el veuen.

## Discussió
### Orígens teòrics (c. 1975–1983)

Des de mitjans de la dècada de 1970 fins a 1983, va ser principalment una discussió teòrica entre les feministes (i també alguns homes feministes) si era possible fer porno feminista. Algunes feministes, més tard conegudes com a feministes sexualment positives, van argumentar que sí, però que encara s'havia de trobar la fórmula, de vegades fent un esbós aproximat de com hauria de ser o com seria (per exemple, la trama d'Ann Garry el 1983). D'altres van dir que podria ser possible, però encara no n'havien vist cap exemple (1981). Un tercer grup, les feministes anti-porno, van mantenir al llarg dels anys vuitanta que en principi era impossible, perquè "la pornografia feminista és una contradicció de termes" o "un oxímoron " i que allò que fos feminista, però amb aparença pornogràfica, s'hauria d'anomenar " eròtica " La feminista, Gloria Steinem, va parlar de com la pornografia promou dinàmiques de poder desiguals, mentre que l'eròtica representa el sexe com una expressió positiva de la sexualitat. Encara que alguns d'ells, com Andrea Dworkin, van afirmar que fins i tot l'"eròtica" s'assemblava massa a la pornografia per ser considerada feminista.
La majoria dels debats feministes sobre pornografia van ser iniciats per esdeveniments com la presentació el 1976 de la pel·lícula Snuff, en què es mostrava una dona mutilada per a la satisfacció sexual del públic. Dues de les primeres feministes estatunidenques que van suggerir el desenvolupament de la pornografia feminista van ser Deb Friedman i Lois Yankowski (membres de la Feminist Alliance Against Rape) en un article de 1976 a Quest: A Feminist Quarterly. Al·legant que l'opressió i la violència contra les dones retratades a la pornografia havien anat massa lluny (citant la recent controvèrsia al voltant de Snuff), però tenint en compte que la censura pot no ser la tàctica adequada per fer-hi front, van escriure:
L'assaig de Friedman-Yankowski es va fer molt popular i es va reeditar repetidament. D'altra banda, creient erròniament que les escenes de tortura erotitzada eren reals, Andrea Dworkin va organitzar vetlles nocturnes als llocs on es projectava la pel·lícula. Es va convertir en la principal teòrica de la campanya anti-pornografia dels EUA. Feministes conegudes, com Susan Brownmiller i Gloria Steinem, es van unir a ella per establir el grup de campanya Women Against Pornography. La campanya anti-porno es va intensificar amb les marxes Take Back the Night per llocs com Times Square, que contenien llibreries "per a adults", sales de massatges (un eufemisme per a un prostíbul) i clubs de striptease. Dworkin i altres feministes van organitzar conferències i visites guiades, mostrant presentacions de diapositives amb pornografia de sexe dur i suau als grups de conscienciació de dones.

### Auge de la pornografia feminista (1984-1990)

Als Estats Units, la producció de pornografia explícitament feminista va començar el 1984, iniciada per dos grups formats de manera independent. Insatisfeta amb treballar en el porno tradicional centrat en homes, Candida Royalle va fundar el seu propi estudi de cinema per a adults Femme Productions i va contractar intèrprets del grup de suport d'actrius porno 'Club 90', que es va originar el 1983 quan van començar a parlar informalment sobre què volien canviar en la indústria. Per separat, com a reacció a l'Ordenança Dworkin-MacKinnon de 1983, les feministes lesbianes van fundar la revista sexual lesbiana On Our Backs. Això va ser en reacció a la revista feminista off our backs, que havia estat fent campanya per prohibir el porno els anys anteriors. On Our Backs va començar a produir vídeos eròtics l'any següent sota el lideratge de Susie Bright. Altres, inclosa Annie Sprinkle, van seguir els anys posteriors, i el 1990 es va poder distingir un petit grup de pornògrafes feministes, algunes d'elles unides al Club 90 de Manhattan. Entre 1984 i 1990, les feministes pro-pornografia van afirmar que aquestes directores i productores havien fet realitat la pornografia feminista, fent referència cada cop més a les seves obres com a exemples. Les feministes anti-pornografia es van mantenir inflexibles en la seva oposició, al·legant que aquestes produccions encara seguien els patrons del porno "mainstream" o "dominat per homes", o bé que eren eròtics, un gènere legítim que estava separat de la pornografia.

### La pornografia feminista als inicis dels 2000

A la dècada de 1990 i principis de la dècada de 2000, moltes feministes van percebre Dworkin i les seves perspectives anti-porno com excessivament polaritzades i anti-sexe. Les feministes continuen debatent fins a quin punt la pornografia és perjudicial per a les dones. Algunes feministes han posat èmfasi en la manera com el cibersexe anima els seus participants a jugar amb la identitat, ja que els usuaris són capaços d'assumir característiques diverses (per exemple, gènere, edat, sexualitat, raça i exterior físic). Assenyalen una sèrie d'altres beneficis de les noves tecnologies, com ara un millor accés a l'educació sexual i el sexe "segur", i les oportunitats per a les dones i les minories per establir contactes i fabricar i assignar les seves pròpies representacions.
Mireille Miller-Young va investigar la indústria del porno entre 2003 i 2013. A més, Miller-Young també va entrevistar una gran quantitat d'intèrprets i es va trobar amb diversos aspectes positius de la pornografia en la vida de les dones. Segons Miller-Young, "Per a alguns intèrprets, la pornografia és un camí cap a la universitat i sortir de la pobresa. Per a altres, és una oportunitat per fer una declaració sobre el plaer femení."

## Característiques

És menys probable que es filmi pornografia feminista a causa de la manca de demanda del públic, ja que la majoria dels espectadors de pornografia són homes. L'abast de la indústria de l'entreteniment per a adults depèn de les preferències de la majoria dels seus espectadors, la qual cosa crea la necessitat que les actrius femenines siguin joves i obertament sexualitzades. L'augment d'aquests mitjans de producció massiva convencionals posa en desavantatge tant les actrius com les productores de pornografia feminista. Algunes idees errònies de la pornografia feminista que s'afegeixen al seu desavantatge són que només és per a dones queer, "vainilla" i "misàndriques". Quan treballava en projectes de pornografia feminista, Ingrid Ryberg, productora de pornografia feminista, va voler assegurar-se d'abordar aquests estereotips, alhora que es mantenia en l'àmbit de la pornografia feminista. Alguns productors, com Tristan Taormino, aborden això mantenint-se allunyats dels tòpics estereotipats i convencionals, com ara els "cum shots", tot respectant l'expressió del sexe més dur. L'augment de les apropiacions a la pantalla, com ara articles com un dildo amb corretja utilitzat per i per al plaer de les dones durant les relacions sexuals, ha permès més independència per a les dones dins de la indústria. Annie Sprinkle és un exemple de dona que opta per participar en moltes formes de pornografia feminista per contrarestar-se a la pornografia tradicional patriarcal. Pel·lícules en què les estrelles de Sprinkle mostren escenes d'ella tenint orgasmes en comptes dels seus companys masculins a la pantalla.
La directora i escriptora Ms. Naughty, diu que "el porno feminista busca recuperar el paisatge dels mitjans sexualment explícits, oferint una manera més positiva i inclusiva de representar i mirar el sexe". Segons Tristan Taormino, "el porno feminista respon a les imatges dominants amb altres alternatives i crea la seva pròpia iconografia".
El que diferencia el porno feminista del porno convencional són les seves intencions. La pornografia convencional està feta per al consum massiu, el benefici i l'excitació; mentre que la pornografia feminista també està feta per excitar-se i obtenir beneficis, però també per crear contingut que mostri intencionadament independència, plaer genuí i desafiament als convencionalismes principals, com ara la bellesa i els rols de gènere. Una manera de conceptualitzar aquestes diferències és mitjançant la definició de l'objectivació sexual i l'independència sexual.
Algunes actrius pornogràfiques com Nina Hartley, Ovidie, i Madison Young també es consideren sexualment feministes pro-sex, i afirmen que no es veuen a si mateixes com a víctimes del sexisme. Defensen la seva decisió d'actuar en pornografia com a lliure elecció i argumenten que gran part del que fan davant la càmera és una expressió de la seva sexualitat. També s'ha assenyalat que en la pornografia, les dones en general guanyen més que els seus homòlegs masculins. Hartley és actiu en el moviment dels drets de les treballadores sexuals.

## Festivals i premis

Des de 2006, els Feminist Porn Awards (en català: Premis de pornografia feminista) s'han celebrat anualment a Toronto, patrocinats pel negoci local feminista de joguines sexuals, Good for Her. Els premis s'atorguen en diverses categories i tenen tres criteris rectors:
* Una dona ha d'haver col·laborat en la producció, redacció, direcció, etc. de l'obra.
* Representa el plaer femení genuí.
* Amplia els límits de la representació sexual a les pel·lícules i desafia els estereotips que sovint es troben al porno convencional.
No obstant això, els Premis pornografia feminista no s'han celebrat des del 2015.
A Europa, des del 2009, les millors pel·lícules estan nominades al premi PorYes cada dos anys.
L'artista feminista Jasmin Hagendorfer i el seu equip estan organitzant el Porn Film Festival de Viena, un esdeveniment dedicat als enfocaments feministes i queer de la pornografia.

## Documentals i pel·lícules

* Andrea Torrice (1990), Peril or Pleasure? Feminist-Produced Pornography.
* Becky Goldberg (2002), Hot and Bothered: Feminist Pornography.
* Mia Engberg (2009) Dirty Diaries.

## Notes

* ↑ 'Ann Garry ha suggerit que és possible seguir aquesta línia fina i produir una pornografia feminista que no hauria de ser censurada. Ha tingut l'amabilitat de suggerir una possible trama (1983: 77–78)."
* ↑ "L'eròtica és simplement pornografia d'alta classe: millor produïda, millor concebuda, millor executada, millor envasada, dissenyada per a una millor classe de consumidors."

## Referències

* ↑ Snyder-Hall, 2010, p. 255.
* ↑ Snyder-Hall, 2010, p. 256.
* ↑ Snyder-Hall, 2010, p. 257.
* ↑ The feminist porn book: the politics of producing pleasure. New York, NY: Feminist Press at the City University of New York, 2013. ISBN 9781558618190. OCLC 828140733.
* ↑ Breslaw, Anna. «So, what is feminist porn? Find out from a woman who makes it». Cosmopolitan. Hearst Corporation. Arxivat de l'original el 2013-06-07. [Consulta: 4 juny 2013].
* ↑ Schwartz, Martin D. «Censorship of Sexual Violence: Is The Problem Sex or Violence?». Humanity & Society. Association for Humanist Sociology, 01-05-1987, pàg. 217 [Consulta: 27 setembre 2020].
* ↑ Raven, Arlene High Performance Magazine, 7, 4, 1984, pàg. 24–27, 90–91 [Consulta: 27 setembre 2020]. «But feminist pornography is a contradiction in terms – specifically the terms in which feminist activist author Andrea Dworkin and attorney Catharine MacKinnon have legally redefined pornography.»
* ↑ Stratton, Jon. The Virgin Text: Fiction, Sexuality & Ideology. Harvester, 1987, p. 99. ISBN 9780710811516.
* 1 2 Lucas, Christee L. Mother Jones, 15, 4, 6-1990, pàg. 2 [Consulta: 27 setembre 2020]. «Feminist pornography really is an oxymoron if you go with even broad definitions of feminism as it relates to pornography.»
* 1 2 Steinem 1983
* 1 2 Pip Christmass. «Anäis Nin's Erotica: Written for the Male Voyeur?». Outskirts: feminists along the edge. University of Western Australia, 01-11-1996. [Consulta: 24 setembre 2020].
* ↑ Dworkin 1981, Preface p. 10
* ↑ Bronstein, Carolyn. Battling Pornography: The American Feminist Anti-Pornography Movement, 1976–1986. Cambridge: Cambridge University Press, 2011, p. 97. ISBN 9781139498715.
* ↑ Grant, Judith Signs: Journal of Women in Culture and Society, 31, 4, 01-06-2006, pàg. 967–993. DOI: 10.1086/500603. ISSN: 0097-9740.
* ↑ «Streaming Delivery Service: Dworkin, Andrea». sds.lib.harvard.edu. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ Fraser, Laura Mother Jones, 15, 2, 2-1990, pàg. 32–35, 48–50 [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ Ciclitira, 2004.
* ↑ Miller-Young, Mireille. «Empowering to the Women on Screen». International New York Times. The New York Times Company. Arxivat de l'original el 2013-03-27. [Consulta: 30 maig 2013].
* ↑ Ciclitira, 2004, p. 297.
* ↑ Corsianos, 2007, p. 867.
* ↑ Ciclitira, 2004, p. 295-297.
* ↑ «What is feminist porn?» (en anglès canadenc). Feminist Porn Awards. [Consulta: 23 novembre 2021].
* 1 2 3 . DOI 10.1515/9789048523634-009. ISBN 9789048523634 [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ Corsianos, 2007, p. 873.
* 1 2 Corsianos, 2007, p. 869.
* ↑ Naughty, Ms. «Fabulous Feminist Porn». Schnitt, 9-2011 [Consulta: 3 desembre 2012].
* ↑ Vogels, Josey «Female-friendly porn». Metro. Free Daily News Group Inc., 21-04-2009 [Consulta: 14 juliol 2012]. Arxivat 26 de març 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-03-26. [Consulta: 31 gener 2022].
* 1 2 3 Fritz, Niki; Paul, Bryant (en anglès) Sex Roles, 77, 9–10, 11-2017, pàg. 639–652. DOI: 10.1007/s11199-017-0759-6. ISSN: 0360-0025.
* 1 2 . ISBN 9781573440424.
* ↑ Ovidie. Porno manifesto (en francès). La Musardine, 2004. ISBN 9782842712372.
* ↑ Faludi, Susan. Stiffed: the betrayal of the American man. Nova York: Perennial, 2000. ISBN 9780380720453.
* ↑ , 06-06-2006 [Consulta: 14 juliol 2012]. Arxivat 2012-09-25 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-09-25. [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ , 04-04-2009 [Consulta: 14 juliol 2012].
* 1 2 «Feminist porn awards». goodforher.com. Good For Her. Arxivat de l'original el 2011-11-08. [Consulta: 14 juliol 2012].
* ↑ "«PorYES: 2013 Feminist Porn Film Award Europe». PinkLabelTV, 20-11-2013. [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ Mühlparzer, Hannah. «Porn Film Festival Vienna: Festival multipler Höhepunkte». Der Standard. Arxivat de l'original el 2018-11-28. [Consulta: 28 novembre 2018].
* ↑ "«Hot and Bothered: Feminist Pornography». IMDB. [Consulta: 8 desembre 2021].