OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miles Barron

Miles Barron (Waterhouses, 1871 - 1924), nom complet Miles Coverdale Stocks Barron, fou un entrenador de futbol anglès. Anteriorment fou conegut de forma incorrecta amb els noms "B. Barren" i "John Barrow".
Topògraf de professió, Barron havia servit com a secretari per a diversos clubs de futbol al nord-est de la seva Anglaterra natal, sobretot organitzant viatges per enfrontar-se a rivals europeus. El més notable d'aquests viatges europeus va ser amb el West Auckland Football Club, un equip amateur de carboners del Comtat de Durham, que va derrotar el club suís FC Winterthur el 1909 guanyant el trofeu Sir Thomas Lipton inaugural. Aquests esdeveniments van ser dramatitzats més tard a la pel·lícula de televisió de 1982, The World Cup: A Captain's Tale, amb Barron interpretat per Richard Griffiths. No obstant això, malgrat derrotar el conjunt italià Juventus FC dos anys més tard per tornar a guanyar la competició, el club va patir dificultats econòmiques i es va veure obligat a dissoldre's.
Aquests esdeveniments van cridar l'atenció del president del FC Barcelona Joan Gamper, qui convidà Barron a ser entrenador del Barcelona l'estiu de 1912. Barron també va tenir l'encàrrec de reunir una plantilla de jugadors britànics per posar a prova la seva força amb el Barcelona. L'equip, conegut com a West Auckland Wanderers, estava format per nombrosos membres de l'equip de West Auckland que havien guanyat els dos títols del trofeu Sir Thomas Lipton. Ambdós equips van jugar tres partits, el primer el dia de Nadal de 1912: un empat 3-3, en què els gols del Barcelona van ser marcats per dos jugadors britànics, Alex Steel i Frank Allack. El segon partit fou una derrota per 4-0 per al Barça, però en el partit final, jugat el 29 de desembre, Steel va marcar dos gols en una victòria per 2-0 del club català. Després d'això, Gamper va intentar convèncer Barron perquè continués com a entrenador del club, una oferta que Barron va declinar per tornar a la seva feina com a aparellador a Anglaterra. El seu lloc l'ocupà primer Jack Alderson i a continuació el jugador anglès Jack Greenwell, qui fora jugador del West Auckland i amic de Barron.
Fou el segon entrenador de la història del club, després de Billy Lambe, qui havia estat jugador-entrenador durant el 1912.
A nivell personal, Barron es va casar el 1893, i va passar a viure a St Helen Auckland. Barron no romandria en el futbol, i amb l'inici de la Primera Guerra Mundial el 1914, va ser oficial als Royal Engineers, servint a la campanya de Salònica, on va contreure la malària. La malaltia va afectar la major part de la seva vida posterior, i finalment va sucumbir-hi, morint als 52 anys el 1924.

## Notes

* ↑ També podria ser Slater

## Referències

* 1 2 Lloyd, Chris. «A weekend in Italy would have been an enormous adventure», 22-04-2009. [Consulta: 3 febrer 2023].
* 1 2 «Miles Barron». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ John Barrow at FCBarcelona.com
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 West, Andy. «Barcelona: Englishman Miles Barron revealed as club's first manager», 02-02-2023. [Consulta: 2 febrer 2023].
* 1 2 «B. Barren». [Consulta: 2 febrer 2023].
# Moebelotinus

Moebelotinus transbaikalicus és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Moebelotinus.
És un endemisme del Krai de Zabaikalie a Rússia i a Mongòlia.
Els mascles tenen una grandària d'1,7 mm i les femelles d'1,63 a 1,85 mm.
Fou descrit per primera vegada per J. Wunderlich l'any 1995,

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ «Gen. Moebelotinus Wunderlich, 1995». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Wunderlich, J. «Linyphiidae aus der Mongolei (Arachnida: Araneae)». Beiträge zur Araneologie, vol. 4, 1994, 1995, pàg. 479–529.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Narcissus watieri

Narcissus watieri és una espècie de planta bulbosa que pertany a la família de les amaril·lidàcies (Amaryllidaceae).

## Descripció

Narcissus watieri fa fins a 10 cm d'alçada, amb fulles erectes, primes, cilíndriques, aquillades, de color blau verd i flors de color blanc pur, d'1,5 cm d'ample, amb segments de periant plans i corones en forma d'embut àmpliament, surten a mitjans de la primavera.

## Distribució i hàbitat

Narcissus watieri creix a les muntanyes de la Serralada de l'Atles, al Marroc. Al seu hàbitat creix als prats per sobre del pas de Tizi-n-Tischka, (el pas de muntanya important més alt del nord d'Àfrica) al Marroc a 2.300 m.

## Taxonomia

Narcissus watieri va ser descrita per Maire i publicat a Bull. Soc. Hist. Nat. Afrique N. 12: 186, a l'any 1921.

### Etimologia

Narcissus nom genèric que fa referència del jove narcisista de la mitologia grega Νάρκισσος (Narkissos) fill del déu riu Cefís i de la nimfa Liríope; que es distingia per la seva bellesa.
El nom deriva de la paraula grega: ναρκὰο, narkào (= narcòtic) i es refereix a l'olor penetrant i embriagant de les flors d'algunes espècies (alguns sostenen que la paraula deriva de la paraula persa نرگس i que es pronuncia Nargis, que indica que aquesta planta és embriagadora).
watieri: epítet

### Sinonimia

* Narcissus rupicola subsp. watieri (Maire) Maire & Weiller, Fl. Afrique N. 6: 61 (1959 publ. 1960).

## Referències

* ↑ «Narcissus watieri» (en anglès). The Royal Horticultural Society, 2022. [Consulta: 12 octubre 2022].
* 1 2 «Narcissus watieri». Tropicos. [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «Narcissus watieri» (en anglès). RarePlants, 2022. [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «Sinònims de Narcissus watieri». Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 12 octubre 2022].
# Frank Adams

Frank Adams (Woolwich, 5 de novembre de 1930 - Brampton, 7 de gener de 1989) va ser un matemàtic britànic.

## Vida i Obra

Adams era fill d'un enginyer civil que treballava per l'estat i d'una biologa que treballava a l'ensenyament. El seu germà petit, Michael, va arribar a ser un alt oficial de la Royal Air Force. Durant la Segona Guerra Mundial la família va ser desplaçada a Bedford, on Adams va fer la major part dels estudis secundaris. Acabada l'escolarització va decidir fer el servei militar els anys 1948 i 1949. Acabat el servei va ingressar al Trinity College (Cambridge) per estudiar matemàtiques, especialitat en la qual es va doctorar el 1955 amb una tesi que era més una col·lecció d'articles que una tesi convencional. Els anys següents va ser professor ajudant a Oxford i a Cambridge, mentre feia visites a la universitat de Chicago i a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton.
El 1962 va ser nomenat professor de la universitat de Manchester, en la qual va ocupar la càtedra Fielden a partir de 1964. El 1970 va retornar a la universitat de Cambridge per ocupar la plaça de Lowndean Professor (catedràtic de geometria) en substitució de William Hodge que s'havia retirat.
El 1965 va patir un primer atac d'hipomania, una malaltia psiquiàtrica que s'agreujava amb l'estrès de les seves responsabilitats administratives i investigadores. Després d'un últim atac el 1986, Adams va reduir totes les seves activitats al mínim. El 1989, tornant d'una festa que havia tingut lloc a Londres va tenir un accident d'automòbil, quan ja arribava a casa seva, del qual va morir als 59 anys.
Adams va publicar una vuitantena d'obres, incloent set llibres, sobre topologia algebraica. Les ves aportacions més notables van ser en els camps de la cohomologia i seqüències espectrals, en el de les aplicacions de la K-teoria, en el de les classes característiques i cobordisme i en el dels grups de Lie compactes.

## Referències

* ↑ James, 1990, p. 3.
* ↑ James, 1990, p. 5.
* ↑ May i Thomas, 1992, p. xiii.
* ↑ James, 1990, p. 7.
* ↑ James, 1990, p. 9.
* ↑ James, 1990, p. 8.
* ↑ James, 1990, p. 12.
* ↑ May, 1992, p. 22-28.
* ↑ May i Thomas, 1992, p. vii.
* ↑ May, 1992, p. 3.
* ↑ May, 1992, p. 7.
* ↑ May, 1992, p. 11.

## Bibliografia

* James, Ioan Mackenzie «John Frank Adams, 5 November 1930 - 7 January 1989» (en anglès). Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, Vol. 36, 1990, pàg. 1-16. DOI: 10.1098/rsbm.1990.0021. ISSN: 0080-4606.
* May, J.P.; Thomas, C.B.. The Selected Works of J. Frank Adams (2 vols.) (en anglès). Cambridge University Prerss, 1992. ISBN 0-521-41063-0.
* May, J.P.. «The Work of J.F. Adams». A: N. Ray, G. Walker. Adams Memorial Symposium on Algebraic Topology (en anglès). Cambridge University Prerss, 1992, p. 1-21. ISBN 0-521-42074-1.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Frank Adams» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* James, I.M. «Adams, (John) Frank» (en anglès). Oxford Dictionary of Natinal Biography, 2004. [Consulta: 16 novembre 2023].
# Australobarbarus

Australobarbarus és un gènere extint de sinàpsids que visqueren durant el Permià mitjà i superior en allò que avui en dia és Europa de l'Est. Se n'han trobat restes fòssils a l'óblast russa de Kírov. El crani era pla i atenyia 30 cm de llargada. Els arcs zigomàtics eren amples. Sembla que es nodria de plantes aquàtiques.
El nom genèric Australobarbarus significa 'bàrbar austral' en llatí i es refereix al fet que és un dels pocs representants del tàxon meridional dels criptodonts als continents septentrionals.

## Referències

* 1 2 Entrada «Australobarbarus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 19 setembre 2023].
* ↑ «Genus: Australobarbarus KURKIN, 2000» (en anglès). [Consulta: 19 setembre 2023].
# Paedocypris

Paedocypris és un gènere de peixos, membres de la família de les carpes.
Les femelles adultes d'una de les dues espècies d'aquest genus (Paedocypris progenetica) creixen només fins als 7.9 mm, convertint-se així en els peixos i els vertebrats més petits coneguts. A més mostren un dimorfisme sexual remarcable, els mascles posseeixen unes aletes dorsals modificades que hipotèticament serveixen com a estri de subjecció, cosa que suggereix un mode reproductiu poc usual.
A pesar de la seva mida reduïda és un vertebrat complet, però mostra diverses adaptacions, la més significativa és que no disposa de protecció òssia per al seu cervell, és a dir, no té crani.
El seu hàbitat són els aiguamolls de torba de l'illa de Sumatra a Indonèsia actualment en perill d'extinció. La seva petita mida li permet sobreviure sequeres extremes atès que també pot viure en petits tolls d'aigua molt àcida. S'ha trobat en aigües fosques amb una acidesa de fins a pH 3.
El primer exemplar el van trobar el 1996 els científics Maurice Kottelat (de Suïssa) i Tan Heok Hui del Museu de recerca de la biodiversitat de Singapur.

## Referències

* ↑ Kottelat, Maurice; Britz, Ralf; Hui, Tan Heok; Witte, Kai-Erik «Paedocypris, a new genus of Southeast Asian cyprinid fish with a remarkable sexual dimorphism, comprises the world's smallest vertebrate». Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences, 273, 1589, 22-04-2006, pàg. 895–899. DOI: 10.1098/rspb.2005.3419. PMC: PMC1560243. PMID: 16627273.

## Enllaços externs

* Raffles Museum of Biodiversity Research - Notícia del descobriment (anglès)
* BBC: Scientists find 'smallest fish' (anglès)
* Scientists Discover World's Smallest Fish (anglès)
# La conquista de Califòrnia

La conquista de Califòrnia (títol original: California Conquest) és una pel·lícula de western estatunidenca de 1952 dirigida per Lew Landers i protagonitzada per Cornel Wilde i Teresa Wright. Està doblada al català.

## Argument

A la dècada de 1840, la majoria dels californians volen que el seu estat s'allunyi de Mèxic i possiblement unir-se als EUA, però Rússia, Gran Bretanya i França pretenen quedar-se Califòrnia per ells mateixos.

## Repartiment

* Cornel Wilde com Don Arturo Bordega
* Teresa Wright com Julie Lawrence
* Alfonso Bedoya com José Martínez
* Lisa Ferraday com Helena de Gagarine
* Eugene Iglesias com Ernesto Brios
* John Dehner com Fredo Brios
* Ivan Lebedeff com Alexander Rotcheff
* Renzo Cesana com Fr. Lindos
* Baynes Barron com Ignacio
* Rico Alaniz com Pedro

## Referències

* ↑ «Cinema a Casa». Avui, 17-07-2004 [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ «La Programació 17 de juliol del 2004». El Punt, 17-07-2004 [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ The New York Times, "California Conquest at Palace" (June 7th, 1952 - retrieved on October 31st, 2011).
* ↑ «La conquista de Califòrnia». esadir.cat. [Consulta: 23 juny 2024].
# Josep Antoni Pérez de Mendiola Roig

Josep Antoni Pérez de Mendiola Roig -“Mendi”- (Palma, 1953) és un articulista, crític de cinema i teatre, autor de llibres i coordinador d'exposicions i edicions. Ha publicat articles als diaris de Palma on, de forma habitual, parla de cinema i teatre al AraBalears i a Ultima Hora però també ha publicat a les revistes Temps Moderns, Casablanca, Lluc o Palau Reial. És autor dels textos "Cent anys de cinema a les illes" i "Fortunio Bonanova, un hombre de leyenda" i ha treballat també com a investigador i responsable de les restauracions de pel·lícules com "El secreto de la pedriza", "Flor de espino" o els documentals sobre el Comte Rossi, "¡Arriba España!" i "La fundación de la falange en Palma". Ha col·laborat en l'organització d'exposicions de Miquel Barceló, ha estat el comissari de "Cent anys de cinema a les illes Balears" i va preparar la selecció de textos Paraules sense paranys de Damià Huguet,
Ha fet exposicions de pintura i escultura, des de l'any 2000 a la galeria Matisos de la Colònia Sant Jordi, a la galeria Altair, Capella de la Misericòrdia, Fundació Coll Bardolet i com a il·lustrador, “Quatres retxes de Res” (2008), amb 350 il·lustracions, és una recopilació de les vinyetes que publica diàriament al Diari de Balears. Ha dirigit documentals con "Citizen Bonanova" i sèries per IB3 com "Orígens".
El 2023 publica "Neudorf. L'altre Arxiduc". Un còmic sobre la vida de l'Arxiduc Lluís Salvador d'Aùstria.

## Referències

* 1 2 3 Mas i Vives, Joan. Diccionari del teatre a les Illes Balears. vol.2. L'Abadia de Montserrat, 2006, p. 34-35. ISBN 8484158322.
* ↑ Cent anys de cinema a les Illes
* ↑ Cent anys de cinema a les Illes; coordinació de la publicació Catalina Aguiló i Josep Antoni Pérez de Mendiola
* ↑ Retrats. AELC, 2011, p. 32 [Consulta: 2 febrer 2014]. Arxivat 2014-02-04 a Wayback Machine.
* ↑ La galeria d'art Matisos exhibeix l'obra Papers de Cabrera de J. Antoni Pérez de Mendiola
* ↑ «Quatre retxes de res». Arxivat de l'original el 2008-07-03. [Consulta: 7 maig 2009].

## Enllaços externs

* https://www.ultimahora.es/noticias/cultura/2023/05/23/1941933/historia-mallorca-mendiola-retrata-arxiduc-mas-alla-leyenda.html
# Lafiagi

Lafiagi és una població de Nigèria, capçalera del Edu Local Government Council, amb una població estimada el 2008 de 30.976 habitants. El Edu Local Government Council té una superfície de 2.542 km² i una població de 201.469 habitants (cens de 2006).
És un mercat per a l'arròs, el nyam, la melca, el mill, el blat de moro, la canya de sucre, nous de cola, cacauets, productes de palma, el peix, el bestiar i el cotó. La ciutat és també un punt de recollida de peix sec i per a l'arròs cultivat a les fadamas ("planes inundades") del Níger. El cotó i el tabac són els cultius comercials locals, i el teixit de cotó és tradicionalment important. Lafiagi té una clínica de maternitat del govern i un dispensari.
# Oxyopomyrmex

Oxyopomyrmex és un gènere de formigues de la subfamília dels mirmicins (Myrmicinae). Té una distribució mediterrània, incloent-hi la península Ibèrica.

## Espècies

El gènere Oxyopomyrmex inclou 12 espècies; a la península Ibèrica hi viu una:
* Oxyopomyrmex emeryi Santschi, 1908
* Oxyopomyrmex insularis Santschi, 1908
* Oxyopomyrmex krueperi Forel, 1911
* Oxyopomyrmex laevibus Salata & Borowiec, 2015
* Oxyopomyrmex magnus Salata & Borowiec, 2015
* Oxyopomyrmex negevensis Salata & Borowiec, 2015
* Oxyopomyrmex nigripes Santschi, 1907
* Oxyopomyrmex nitidior Santschi, 1910
* Oxyopomyrmex oculatus André, 1881
* Oxyopomyrmex polybotesi Salata & Borowiec, 2015
* Oxyopomyrmex pygmalioni Salata & Borowiec, 2015
* Oxyopomyrmex saulcyi Emery, 1889 (= O. santschii) - present a la península Ibèrica

## Referències

* ↑ «BioLib - Oxyopomyrmex» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2023].
* 1 2 3 «Hormigas.org - Género Oxyopomyrmex» (en castellà). [Consulta: 22 novembre 2023].
* ↑ «Oxyopomyrmex - AntCat» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2023].
# Gabriel Xavier Paul Koenigs

Gabriel Xavier Paul Koenigs (francès: Gabriel Koenigs) (Tolosa, 17 de gener de 1858 - París, 29 d'octubre de 1931) va ser un matemàtic francès conegut per la seva ferma oposició a la incorporació dels matemàtics alemanys als congressos internacionals de matemàtiques després de la Primera Guerra Mundial.

## Vida i Obra

Koenigs va fer els seus estudis secundaris a Tolosa de Llenguadoc amb resultats brillants i el 1879 va ingressar a l'École Normale Supérieure en la qual es va graduar el 1882. El mateix any va obtenir el doctorat a la universitat de París sota la influència de Gaston Darboux.
Entre 1883 i 1885 va ser professor de mecànica de la universitat de Besançon (actualment Universitat de Franche-Compté) i el curs següent ho va ser d'anàlisi matemàtica a la de Tolosa. De 1886 a 1895 va ser professor ajudant de l'École Normale Supérieure, mentre també donava classes de mecànica al Collège de France. El 1896 va deixar les dues places per convertir-se en catedràtic de mecànica de la Sorbona. En aquesta posició va crear un laboratori de física experimental que va tenir notables aplicacions militars.
El matemàtic que s'associa més comunament amb l'equació de Schröder, no és el d'Ernst Schröder, sinó el de Koenigs perquè va ser ell qui va demostrar el 1884 l'existència i unicitat de les solucions analítiques de l'equació. Koenigs, també va ser un figura dominant en el segle xix en la teoria de les iteracions de les funcions complexes. A partir de 1896, amb la seva entrada a la Sorbona, es va dedicar més a la física experimental.
Però potser el fet pel que és més recordat es que, com a secretari general de la Unió Matemàtica Internacional, es va mostrar ferm partidari del boicot en els congressos internacionals als matemàtics dels països perdedors de la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* 1 2 Alexander, 1994, p. 37.
* ↑ Alexander, 1994, p. 38.
* ↑ Shapiro, 1998, p. 214.
* ↑ Reinbothe, 2010, p. 202-204.

## Bibliografia

* Alexander, Daniel S. A History of Complex Dynamics: From Schröder to Fatou and Julia (en (anglès)). Springer, 1994. ISBN 978-3-663-09199-8.
* Reinbothe, Roswitha «L'exclusion des scientifiques allemands et de la langue allemande des congrès scientifiques internationaux après la Première Guerre mondiale» (en anglès). Revue germanique internationale, Vol. 12, 2010, pàg. 193-208. DOI: 10.4000/rgi.285. ISSN: 1775-3988.
* Shapiro, Joel H. «Composition Operators and Schröder's functional equation». A: Farhad Jafari, Barbara D. MacCluer, Carl C. Cowen, A. Duane Porter (eds.). Studies on Composition Operators (en (anglès)). American Mathematical Society, 1998, p. 213-228. ISBN 0-8218-0768-4.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Gabriel Xavier Paul Koenigs» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Taton, René. «Koenigs, Gabriel». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 8 juliol 2018]. (anglès)
# Escarabat goliat

Goliathus és un gènere de coleòpters polífags de la família dels escarabèids coneguts popularment com a escarabats goliat donada la seva grandària, essent els insectes actuals més grossos, encara que no els de major longitud. Un escarabat goliat adult amida de 5 a 11 centímetres de longitud, i arriba a pesar 150 grams. Són els insectes més pesats del planeta, tan grans que quan volen produeixen un so que recorda al d'un helicòpter.

## Història natural

Viuen en la major part de les selves africanes, i s'alimenten de nèctar i pol·len, així com de fruita i de saba. Les seves larves necessiten un aliment més ric en proteïnes, com cadàvers en putrefacció.

## Referències

* ↑ Goliathus - The African Goliath Beetles
* ↑ Karl Meyer Goliathus Breeding Manual

## Enllaços externs

* Lloc dedicat a l'espècie en Natural Worlds
* Escarabats Goliat Arxivat 2008-06-03 a Wayback Machine.
# Torre Sciuta

La Torre Sciuta o Ta'Xuta és una fortificació situada a Malta. Es tracta d'una de les cinc Torres Lascaris, construïda sota el mestratge de Jean de Lascaris-Castellar.

## Història

La torre Sciutu (també localment com Torri ta' Xutu i Torri Sciuto) es va construir entre 1637 i 1638 a Wied iż-Żurrieq, situada dins dels límits de Qrendi, al lloc d'un lloc de vigilància medieval. Va servir com a prototip de les torres De Redin, que es van construir entre 1658 i 1659; fa 364 anys (1659).
Després que els britànics es van fer càrrec de Malta el 1800, la Torre Sciutu va romandre en ús i va ser tripulada pel Royal Malta Fencible Regiment i més tard pel Royal Malta Fencible Artillery. Va ser abandonat el 1873, però va ser tripulat per la Policia Costera una vegada més durant la Segona Guerra Mundial. La torre es va utilitzar posteriorment com a comissaria de policia fins al 2002. Encara es pot trobar un canó original que data de la regla de l'Orde al terrat de la torre.
El març de 2013, el Govern va encarregar a Din l-Art Ħelwa la conservació d'aquesta torre durant un període de 10 anys. El setembre de 2014, els voluntaris de Din l-Art Ħelwa i els Qrendi Scouts van netejar la torre i els seus voltants de residus i runes. La torre va ser restaurada i conservada fins al 2016, i es va inaugurar i es va obrir al públic el 2019.

## Referències

* ↑ Zammit, Vincent «Fortifications in the Middle Ages». Civilization. PEG Ltd [Ħamrun], vol. 1, 1984, pàg. 33.
* ↑ Attard, David P. «.org/web/20150531095315/http://afm.gov.mt/file.aspx?f=496 The De Redin Tower». Forces Armades de Malta. Arxivat de l'original el 31 de maig de 2015. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ «Din l-Art Helwa per gestionar Wied iż -Żurrieq Tower». Times of Malta, 06-03-2013 [Consulta: 20 abril 2014].
* ↑ «La torre Wied iz Zurrieq rep una neteja molt necessària- out». Times of Malta, 07-09-2014 [Consulta: 16 setembre 2014].
* ↑ «Responsabilitat corporativa». Malta International Airport. Arxivat de l'original el 2 de novembre 2012. [Consulta: 17 maig 2015].
* ↑ «visitants/ TA' LA TORRE DE XUTU A WIED IŻ-ŻURRIEQ ES RESTAURA I OBERT PER ALS VISITANTS».