OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castlevania: Legacy of Darkness

Castlevania: Legacy of Darkness és un videojoc que ha sigut desenvolupat i publicat per Konami per la Nintendo 64. És part de la saga Castlevania, i en va ser el primer llançat a Amèrica del Nord el 30 de novembre de 1999. El títol en japonès és Akumajō Dracula Mokushiroku Gaiden Legend of Cornell (悪魔城ドラキュラ黙示録外伝 LLEGENDA DE CORNELL, Akumajō Dorakyura Mokushiroku Gaiden Rejendo obu Kōneru, lit. "Història suplemental de l'apocalipsi del castell endimoniat de Dràcula: Llegenda de Cornell").

## Personatges

Protagonistes:
* Cornell
* Henry Oldrey
* Carrie Fernandez
* Reinhardt Schneider
Antagonistes:
* Actrise
* Death
* Malus / Dracula
* Fernandez warrior
* Ortega
* Gilles de Rais
* Renon
Repartiment de suport:
* Ada
* The Ferryman
* J.A. Oldrey
* Mary Oldrey
* Charles Vincent
* Rosa
# Amador de Ròcamador

Amador és un personatge llegendari, fundador del santuari de la Mare de Déu de Ròcamador. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Llegendes

La tradició el fa eremita a Ròcamador (Òlt, Migdia-Pirineus), i fundador del santuari dedicat a la Mare de Déu negra del mateix nom. En 1162 es va trobar al santuari una tomba amb un cos ben conservat, de qui no se sabia la identitat. La troballa va donar origen a la llegenda d'Amador, l'eremita fundador, amb diverses versions.
Una el feia servent de Maria, mare de Jesús, que s'havia casat amb Verònica i, amb aquesta, havia anat a la Gàl·lia a evangelitzar-la. Embarcats en una nau fràgil, però guiats per un àngel, van arribar a les costes d'Aquitània, on van trobar el bisbe Marcial de Llemotges (que segons una tradició inversemblant hi havia estat enviat pel mateix Pere apòstol des de Roma). D'allí marxaren a Roma, on assistiren als martiris dels sants Pere i Pau de Tars, i tornaren a la Gàl·lia. En morir Verònica, Zaqueu es retirà a fer vida eremítica a Quercy i hi aixecà una capella dedicada a la Mare de Déu, morint-hi poc després.
Una altra versió l'identificava amb Zaqueu, el personatge de l'Evangeli segons Lluc, 19, 1-10, recaptador d'impostos, que vol veure Jesús a Jericó.

## Historicitat i veneració

Les dues versions no es remunten més enllà del segle xii. Cap de les llegendes té fonament històric i és ben possible que el cos no correspongui a cap sant. La llegenda pot haver sorgit de la presència d'algun eremita o la seva confusió amb el sant bisbe Amador d'Auxerre. La popularitat del santuari i la Mare de Déu van fer que, de retruc, la llegenda del sant s'estengués per la regió i fos venerat com a sant.
La seva festivitat és el 20 d'agost.
# Capitó de Lugo

Capitó de Lugo (mort cap al 65) és una personalitat llegendària, que una tradició tardana, documentada en obres historiogràfiques dels segles xvi i xvii, pretenen que fos el primer bisbe de Lugo.

## Historicitat

La primera font que el cita va ser la pretesa crònica de Luci Flavi Dextre, fill de Pacià de Barcelona, que, en realitat, havia estat escrita al final del segle xvi pel jesuïta Jerónimo Román de la Higuera i publicada per primer cop en 1619. L'habilitat de la falsificació va ser que fos tinguda per molts autors com una obra autènticament antiga i escrita al segle v, per la qual cosa les seves afirmacions, la majoria sense cap fonament històric real, van passar a altres obres serioses fins al punt d'alterar greument la cronologia dels fets narrats i provocar que capítols catedralicis, consells municipals, etc., creient el que es deia, comencessin a retre culte o nomenessin patrons a sants inexistents, que van arrelar en la tradició popular. Cap a mitjan segle xvii i al segle xviii, altres autors van encarregar-se de demostrar la falsedat d'aquesta crònica i de les obres que s'hi inspiraren, però les tradicions, llegendes i culte iniciats ja havien arrelat prou i el poble va continuar considerant algunes d'aquestes històries com a autèntiques, fins a l'actualitat, tot i la seva inversemblança.

## Llegenda

Segons la llegenda, creada per tal d'endarrerir els orígens dels bisbats hispànics fins als temps apostòlics, donant-li així més prestigi i preeminència sobre d'altres, Nèstor hauria estat deixeble de Sant Jaume el Major, quan aquest va predicar a Hispània cap a l'any 37. El mateix apòstol l'hauria nomenat cap de la comunitat cristiana de la ciutat de Lugo.
Arran de les persecucions dels cristians de temps de Neró, cap a l'any 60, Capitó s'hauria reunit amb altres bisbes ibèrics (llegendaris, com ell: Eteri de Barcelona, Nèstor de Palència, Arcadi de Logronyo, Agatodor de Tarragona, Eugeni de València, Basili de Cartagena, Elpidi de Toledo, Efraïm d'Astorga i Pius de Sevilla) a Peníscola per veure de trobar una solució al problema: les tropes romanes, comandades per Actus, van detenir-los tots quan estaven plegats i van executar-los, morint màrtirs.

## Veneració

La seva festivitat se celebra el 4 de març, coincidint amb la festivitat dels Sants Màrtirs del Quersonès, set màrtirs reals dels segles III-IV de qui el falsificador havia tret els noms. De fet, la història del sant té un abast local i mai no ha estat reconeguda per l'Església, per la qual cosa, Capitó de Lugo no figura al santoral ni al Martirologi romà. Els noms que hi apareixen són els dels sants del Quersonès.
A més, l'aparició tardana de la llegenda ha fet que, en aquest cas, no arrelés a la ciutat, on no ha tingut mai cap devoció popular ni un culte reconegut.
# Irene de Roma

Irene de Roma (Roma, s. III - 288 o 304) fou un dama romana, cristiana que ajudà Sant Sebastià de Roma juntament amb Lucina. Les dues són venerades com a santa a tota la cristiandat, tot i que se'n dubta de la seva historicitat.

## Biografia

Era esposa, segons la tradició, de Càstul, funcionari de l'emperador Dioclecià que, cristià, havia estat mort per ordre de l'emperador en no voler abjurar de la seva fe, cap al 286.
Dos anys més tard, Irene, també cristiana, ajudà el jove Sebastià, que havia estat martiritzat. Assagetat, havia estat donat per mort, però Irene i la seva serventa Lucina recolliren el jove moribund i, el van portar a casa seva, on Irene en tingué cura fins que guarí de les ferides. Malgrat que Irene digué a Sebastià que marxés de Roma, el soldat va voler tornar a enfrontar-se a l'emperador, declarant la seva fe, i fou detingut i decapitat.
Segons la tradició, Sebastià s'aparegué en somnis a Lucina i li revelà on era el seu cos, que havia estat llençat a la Cloaca Màxima; Lucina el recuperà i el sebollí, en el lloc on després s'excavaren les Catacumbes de Sant Sebastià.
No se sap res més de la seva vida, i se'n dubta que existís realment, ja que les fonts que en parlen són tardanes i sempre lligades a la llegenda de Sant Sebastià.
Es venerà com a santa des dels primers temps del cristianisme oficial, i es considerà patrona i protectora dels malalts.
* Irene i Lucina amb Sebastià, per Josep de Ribera, s. XVII (Bilbao, Museo de Bellas Artes)
* Irene i Lucina guarint les ferides de Sebastià, per Trophime Bigot
* Pintura de Jan van Bijlert, s. XVII
* Les dues dones amb Sebastià, per Lluís Bonifaç i Massó, s. XVIII (Madrid, R. Academia de San Fernando)

## Vegeu també

* Sebastià de Roma
* Càstul de Roma

## Enllaços externs

* St. Castulus
# Cristina d'Osma

Cristina d'Osma és un cos sant venerat a la parròquia de Santa Cristina d'El Burgo de Osma.
Des d'antic, i per la coincidència del nom, s'ha atribuït la relíquia a Santa Cristina de Bolsena, patrona de la ciutat. Tot i que la devoció a la santa de Bolsena és antiga a la ciutat, la relíquia va arribar al Burgo, des de Roma, en 1789. La cèdula que acompanyava les relíquies, datada a Roma en 1788, certifica que era el cos d'una jove màrtir trobat a les catacumbes de Calixt. Malgrat això, des que va arribar, es prengué erròniament com la relíquia de la santa toscana, tot i que a la ciutat era coneguda com a Santa Cristina d'Osma.
Aquesta assimilació porta al fet que no tingui una llegenda ni festivitat diferent, sinó la mateixa de la santa de Bolsena, el 24 de juliol.

## Enllaços externs

* Tus preguntas sobre los Santos. "Santa Cristina de Osma".
* Archidiocesis de Madrid: Santa Cristina
# Maria de Hessen-Darmstadt

Maria de Hessen-Darmstadt (Darmstadt 1824 - Sant Petersburg 1880). Filla del gran duc Lluís II de Hessen-Darmstadt i de la princesa Guillemina de Baden. La seva paternitat és posada en dubte i s'atribueix al baró Auguste Senarclens de Grancy.
L'any 1838 el tsarevítx, el futur tsar Alexandre II de Rússia visità les diferents corts europees a la recerca d'una promesa, en visitar Darmstadt quedà enamorat de la princesa Maria, i s'hi comprometé malgrat l'oposició inicial de la seva mare la princesa Carlota de Prússia. La parella tingué vuit fills:
El seu caràcter malaltís, la forta personalitat del seu espòs i les seves contínues amants feren de Maria una persona sense massa responsabilitats ni papers a les corts tsaristes
# Zubieta

Zubieta és un municipi de Navarra, pertanyent a la comarca de Malerreka dins la merindad de Pamplona. El seu nom vol dir en basc lloc del pont, de zubi (pont) i el sufix -eta que indica lloc. Comprèn els nuclis d'Ameztia, Aurkidi, Azkota, Mendrasa i Sarekoa.

### Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 321 | 308 | 314 | 307 | 298 | 293 | 293 | 292 | 299 | 297 | 309 |
| 85% |||||||||||

## Referències

* ↑ «Nomenclátor - Nastat» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2023-04-27. [Consulta: 16 maig 2024].

## Vegeu també

* Llista de municipis de Navarra
* Joaldun
* Carnavals d'Ituren i Zubieta
# Lluïsa de Baden

Lluïsa de Baden, tsarina de Rússia (Karlsruhe 1779 - Bjelev (Rússia) 1826) va ser una princesa de Baden amb el tractament d'altesa gran ducal que contragué matrimoni amb el tsar Alexandre I de Rússia.
Nascuda a Karlsruhe el dia 24 de gener de 1779, filla del gran duc hereu Carles Lluís de Baden i de la landgravina Amàlia de Hessen-Darmstadt, Lluïsa era neta per via paterna del gran duc Carles Frederic I de Baden i de la landgravina Carolina de Hessen-Darmstadt i per via materna ho era del landgravi Lluís IX de Hessen-Darmstadt i de la comtessa palatina Carolina de Zweibrücken-Birkenfeld.
El dia 9 d'octubre de 1793 es casà a Sant Petersburg amb qui esdevindria tsar Alexandre I de Rússia, fill del tsar Pau I de Rússia i de la duquessa Sofia de Württemberg. La parella tingué dues filles:
# Serreta de Valldepins

La Serreta de Valldepins és una serra situada al municipi d'Ulldecona a la comarca del Montsià, amb una elevació màxima de 200 metres.
Aquesta petita aliniacó muntanyosa és una continuació en direcció SW del Massís del Montsià.
# Luis Santamaría Ruiz

Luis Santamaría Ruiz (Albuixec, 24 d'abril de 1969) és un polític i funcionari valencià, conseller de Governació i Justícia de la Generalitat Valenciana de 2014 a 2015.
Luis Santamaría és llicenciat en Ciències Polítiques i Funcionari del Cos Superior d'Administracions Civils de l'Estat. Abans de ser nomenat conseller pel president Alberto Fabra, Santamaría havia exercit càrrecs polítics com a Director General de Foment de l'Economia Social i del Fons Social Europeu al Ministeri de Treball i Assumptes Socials, Director General de Modernització a la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques de la Generalitat Valenciana i Subdelegat del Govern a la província de València. Aquests dos darrers càrrecs estaven integrats dins l'equip de Paula Sánchez de León, Consellera de Justícia i Delegada del Govern.
El juny de 2014 fou cridat pel president de la Generalitat Valenciana Alberto Fabra (Partit Popular) per a substituir a Serafín Castellano al capdavant de la Conselleria de Governació i Justicià. Al seu torn Castellano passà a ser Delegat del Govern. Fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 2015 i des de 2019 és diputat al Congrés de Madrid.

## Referències

* ↑ «Curriculum Vitae». gva.es. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ «Fabra nombra a Luis Santamaría nuevo conseller de Gobernación» (en espanyol). Levante-EMV, 12-06-2014. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-08-05. [Consulta: 15 setembre 2015].
Càrrecs públics :
| Precedit per: Serafín Castellano Gómez | Conseller de Governació i Justícia de la Generalitat Valenciana 2014 - 2015 | Succeït per: Gabriela Bravo Sanestanislao |
# Centúria (unitat militar)

La centúria era una unitat bàsica de la infanteria de l'exèrcit romà. Constituïa l'eix de les legions i de les unitats auxiliars romanes. Durant la República era una divisió que es feia entre els ciutadans quan s'elaboraven els censos pel censor, per tal de formar una unitat militar per a la legió.
La tradició atribuïa al rei Servi Tul·li l'organització de la població masculina romana en centúries, segons el nivell de riquesa i l'edat de cada ciutadà o sigui, segons la seva capacitat per equipar-se militarment i poder lluitar, però les dades que dona Livi dels diferents tipus d'armament i de l'avaluació de la riquesa en asos són anacrònics pel que fa al segle vi aC, l'època de Servi Tul·li. Es creu que Titus Livi descriu una antiga organització de la legió, en un moment en què els legionaris formaven línies d'infanters pesada més que tropes de soldats lleugerament armats. Sembla que l'armament de bronze que descriu Titus Livi per a la primera classe correspondria al dels hoplites grecs, i era el de l'exèrcit primitiu format per Servi Tul·li. La llarga guerra contra Veïs a finals del segle V i principis del IV aC, hauria donat lloc a la incorporació de les segones i terceres classes a la legió, per incloure ciutadans que no tenien els mitjans suficients per comprar l'armament complet de l'hoplita.
La centúria estava formada per 80 homes distribuïts en 10 contubernis (en llatí contubernia) que tenien 8 homes cada un i era la unitat més petita de l'exèrcit romà.
Tota la centúria era comandada pel centurió, ajudat per un optio o lloctinent i per un tesserari o suboficial de seguretat. Tenia un estendard o signum portat per un signifer. Cada centúria disposava d'un bucinator, encarregat de tocar la buccina, una espècie de trompa utilitzada per transmetre ordres. Les centúries s'agrupaven de dues en dues, formant manípuls de 160 homes, que, al seu torn, en grups de tres manípuls, formaven una cohort de 489 soldats. Excepcionalment, la primera cohort, formada per soldats d'elit de la legió, tenia només cinc centúries, però eren centúries dobles, és a dir, de 160 homes cada una. Els centurions d'aquestes centúries s'anomenaven primi ordinis, i el de la primera centúria, rebia el nom de primipilus. Una centúria romana seria el que ara és una companyia d'infanteria.
Una centúria no va arribar mai a tenir 100 soldats, ja que el seu nom derivava del de centurió.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Historia romana I, 43
* ↑ Deniaux, Élizabeth. Rome, de la cité-état à l'empire: institutions et vie politique aux IIe et Ier siècle av. J.-C. París: Hachette, 2001, p. 47, 58-59. ISBN 9782010170287.
* ↑ Christol, Michel; Nony, Daniel. Rome et son empire des origines aux invasions barbares. París: Hachette, 1990, p. 54, 60. ISBN 9782010160097.
* ↑ Le Boec, Y. El ejército romano: instrumento para la conquista de un imperio. Barcelona: Ariel, 2006, p. 33-35. ISBN 8434467976.
# Boo Ji-young

Boo Ji-young (부지영) (nascuda el 16 de setembre de 1971) és una directora de cinema i guionista de Corea del Sud. Després de graduar-se a l'Acadèmia Coreana d'Arts Cinematogràfiques, va començar la seva carrera en la realització de cinema independent a Corea del Sud. Va crear la seva primera pel·lícula Jigeum, idaeroga joayo (Sisters on the Road) el 2008. És més coneguda per la seva pel·lícula Cart (2014), que es va projectar a molts festivals internacionals de cinema.

## Biografia

Boo es va graduar a l'Acadèmia Coreana d'Arts Cinematogràfiques. Després d'això, va ser la supervisora del guió de Lee Jae-yong Seukaendeul - Joseon namnyeo sangyeoljisa el 2003.
Boo va fer el seu primer llargmetratge Jigeum, idaeroga joayo (Sisters on the Road) l'any 2008. La pel·lícula examinava el pensament i l'estat de la dona a la societat moderna de Corea del Sud. Va ser convidada per ser projectada al Festival Internacional de Cinema de Busan, al Festival Internacional de Cinema de Dones i al Festival Internacional de Cinema de Dones de Tòquio. Més tard, va crear un documental experimental òmnibus anomenat Myselves: The Actress No Makeup Project (2012). També ha col·laborat en diversos projectes cinematogràfics omnibus com el projecte de drets humans If You Were Me 5 (2010) i el Festival Internacional de Cinema de Jeonju 'Short! Short! Short! el 2011.
Boo és més coneguda per la seva pel·lícula Cart del 2014, basada en un esdeveniment real a Corea del Sud. Es va projectar al Festival Internacional de Cinema de Toronto. Boo estava interessada en els problemes relacionats amb les dones i els treballadors a Corea del Sud. Creu que el públic hauria de veure les dones directores com a directores de la mateixa manera que els homes,i no categoritzar les dones directores com a "cinema de dones" quan fan pel·lícules.

## Filmografia

* Cart, 2014 (Director i guionista)
* Myselves : The Actress No Makeup Project, 2012 (Director i editor）
* A Time to Love, 2011 (Director)
* Moonwalk, 2011 (Director i guionista)
* Jigeum, idaeroga joayo, 2009 (Director i guionista)
* Seukaendeul - Joseon namnyeo sangyeoljisa, 2003 (guionista)

## Referències

* 1 2 3 4 «BOO Ji-young». Arxivat de l'original el 2016-03-04.
* 1 2 3 4 5 6 7 Conran, Pierce, Grady Hendrix, and Tom Vick. 2015. " South Korean's Creative Engine." Film Comment 51, no. 3: 33-49.
* ↑ «Boo Ji Young and Shim Jae Myung Discuss Korean Women In Film, 'Cart' And The Rise Of EXO's D.O. [Exclusive Interview]», 07-07-2015.
* ↑ Mattson, Kelcie. «TIFF Women Directors: Meet Boo Ji-Young - 'Cart'». Arxivat de l'original el 2015-11-01.
# Martin Rettl

Martin Rettl (Innsbruck, 25 de novembre de 1973) és un esportista austríac, ja retirat, especialitzat en tobogan que va competir entre 1989 i 2006.
El 2002 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern que es van disputar a Salt Lake City, on guanyà la medalla de plata en la competició de tobogan. Quatre anys més tard, als Jocs de Torí, fou tretzè en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món de bobsleigh i tobogan de 2001, disputat a Calgary. El millor resultat a la Copa del Món de tobogan el va obtenir en l'edició del 2001-2002, amb una tercera posició final. El 2005 guanyà una medalla de bronze a les Universíades d'hivern.
Un cop retirat exercí d'entrenador.

## Referències

* ↑ «IBSF | Martin Rettl» (en anglès britànic). Arxivat de l'original el 2021-01-12. [Consulta: 11 gener 2021].
* 1 2 Martin Rettl a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Sports 123: Skeleton: World Cup: Men», 05-11-2011. Arxivat de l'original el 2011-11-05. [Consulta: 11 gener 2021].
* ↑ «Olympedia – Martin Rettl». [Consulta: 11 gener 2021].
* ↑ «Biographie | Martin Rettl | Skeletonweltmeister und Silbermedaille Calgary 2001 Olympia Salt Lage City 2002». [Consulta: 11 gener 2021].
# Daniel Myrick

Daniel Myrick (nascut el 3 de setembre de 1963) és un director de cinema nord-americà, més famós per les pel·lícules de terror, especialment per codirigir i escriure la pel·lícula de terror psicològic de 1999 The Blair Witch Project amb Eduardo Sánchez. Van guanyar l'Independent Spirit John Cassavetes per aquesta pel·lícula.

## Vida i carrera

Myrick va néixer a Sarasota, Florida. Es va graduar a la University of Central Florida School of Film el 1994.
A més de col·laborar amb els futurs companys de Blair Witch Eduardo Sánchez i Gregg Hale en una trilogia de curtmetratges, Myrick es va mantenir treballant com a editor i director de fotografia en diversos vídeos musicals i anuncis publicitaris a Florida. Després d'escriure i dirigir la promoció del Festival de Cinema de Florida el 1997, el treball de Myrick va cridar l'atenció del guru del cinema independent John Pierson, ajudant a preparar l'escenari per a l'eventual 1999. debut del primer llargmetratge de Myrick i Sánchez com a coguionistes i directors.
El 2006, va cofundar Raw Feed, una divisió directe a DVD de Warner Home Video especialitzada en pel·lícules de terror, amb el productor executiu de The X-Files John Shiban i el productor executiu de 24 Tony Krantz.

## Filmografia

Cinema
* The Blair Witch Project (1999)
* Solstice (2007)
* Believers (2007)
* The Objective (2008)
* Skyman (2019)
Televisió
* Under the Bed (2017)
Curtmetratges
* Curse of the Blair Witch (1999)
* Sticks and Stones: Investigating the Blair Witch (1999)
* Black Veil (2021)
Web sèries
* The Strand (2006)

## Referències

* ↑ «Yahoo», 23-01-2007. Arxivat de l'original el 2007-08-24.
* ↑ Steven Zeitchik «Trio to create raw videos». Variety.com, 27-03-2007.
# Dominique Maillet

Dominique Maillet és un crític, guionista i director de cinema francès. Va exercir com a crític de cinema durant la dècada del 1970, col·laborant a les revistes Cinématographe i La Revue du cinéma. Va realitzar alguns curtmetratges durant el mateix període.

## Filmografia
### Curtmetratges

* 1975: Pauvre Sonia, amb el que participà a la selecció oficial del VIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror.
* 1978: Les seize ans de Jérémy Millet
* 1979: Carole
* 1980: Ferdinand
* 1981: Victor
* 1985: Femme fidèle
* 2011 : Jean Marais, héros malgré lui - documental
* 2013: Luchino Visconti : la quête de l'impossible

### Llargmetratges

* 1995: Le Roi de Paris
* 2010: Conversation avec JLG
* 2012: La Mémoire dans la chair
* 2015: Orson Welles ou le pouvoir de l'illusion

## Publicacions

* Philippe Noiret, Henri Veyrier, 1989
* En lumière. Les directeurs de la photographie vus par les cinéastes, Dujarric, 2001

## Notes i referències

* ↑ Dominique Maillet a sabzian.be
* ↑ “Parapsycho”, de Alemania Federal, en el terreno de la parapsicología, La Vanguardia, 7 d'octubre de 1975
* ↑ LA MÉMOIRE DANS LA CHAIR de cineuropa.org
* ↑ Orson Welles: El poder de la ilusión a cines.com