# Llengua dâw

La llengua dâw pertany a la família lingüística nadahup. És parlat per unes cent persones de la comunitat indígena dâw, nativa de la part nord-occidental de l'Estat de l'Amazones, al Brasil. La majoria dels dâw també tenen coneixements de nheengatu i de portuguès.
Se sap que hi havia una varietat, ja extingida, amb el nom de Kurikuriaí o Kurikuriarí. Les diferències quant al dâw són principalment de naturalesa sociolingüística, ja que hi ha un cert nivell d'intel·ligibilitat.

## Fonologia
### Vocals

El dâw té 15 vocals:
| | Anterior | Central | Posterior | Posterior |
| | No-arrodonida | Arrodonida | No-arrodonida | Arrodonida |
| Tancades | jo, ĩ | | ɯ, ɯ̃ | u, ũ |
| Semitancades | | ɵ | ɤ | o |
| Semiobertes | ɛ, ɛ̃ | | | ɔ, ɔ̃ |
| Obertes | a, ã | | | |
Les vocals es laringalitzen quan es produeixen abans o després d’una oclusiva glotal, tal com es veu als exemples següents.
    /ʔɛʔ/ [ʔɛ̰́ʔ] "boca gran"
    /nɯʔ/ [nɯ̰́ʔ] "mancar"

#### Harmonia vocàlica

L'harmonia vocàlica del dâw es ocorre principalment en dues situacions: a les composicions i amb el marcador de focus /-Vʔ/, (V indica una vocal). Quan es combinen dues paraules i la primera té l'estructura CVC, no s'observa l'harmonia vocal (p.e. /pɔx/ "alt" + /lã̌ʃ/ "vaixell" = /pɔxlã̌ʃ/ "avion". Tanmateix, si la primera paraula de la composició és una síl·laba del tipus CV, sí que hi ha harmonia vocàlica (p.e. /xɔ̂/ "canoa" + /tɯm/ "ull" = /xɯtɯm/ "sol"). La vocal del marcador de focus /-Vʔ/ és la mateixa que la vocal de la síl·laba a la qual s'afegeix (p.e.) /jɯ̂w/ "sang" + /-Vʔ/ = /jɯ̂wɯʔ/.

### Consonants

El dâw té 25 consonants:
| | | Bilabial | Alveolar | Palatal | Velar | Glotal |
| Oclusiva | Sonora | pàg | t | c | k | ʔ |
| Oclusiva | Sorda | b | d | ɟ | ɡ | |
| Fricativa | Fricativa | | | ʃ | x | h |
| Nasal | | m | n | ɲ | ŋ | |
| Nasal | Glotalitzada | mˀ | nˀ | ɲˀ | | |
| Aproximant | | | l | j | w | |
| Aproximant | Glotalitzada | | lˀ | jˀ | wˀ | |
Les consonants glotalitzades al mateix temps es laringealitzen, tal com es veu als exemples següents.
    /wˀac/ [w̰ˀác̚], "rem"
    /ʃělˀ/ [ʃěːl̰ˀ̚], "plàtan"
Les consonants oclusives a la coda de la síl·laba es caracteritzen per la desoclusió inaudible. Quan es troben a l'atac de la síl·laba, els sons /c/ i /k/ es realitzen com a consonants ejectives, és a dir, [cʼ] i [kʼ], a diferència de les altres consonants oclusives (p.e. [kʼɛ̃́k̚], "enganxar").

### To

El dâw és una llengua tonal, segons l'anàlisi hi ha tres o bé quatre tons. N'hi ha un de baix, un d'alt, un d'ascendent i un de descendent. Gràficament, aquests es marquen amb accents greus, accents aguts, anticircumflexos i circumflexos. S'ha de tenir en compte, però, que només hi ha dos tons lèxics. El to baix només es produeix en síl·labes àtones, mentre que el to alt està restringit a les síl·labes tòniques. Els tons ascendents i descendents ocorren a totes les síl·labes. Com que els tons alts i baixos no són lèxics, no sempre es marquen.
El to, no només té funcions lèxiques sinó també morfològiques i sintàctiques. Per exemple, s'empra per a realitzar derivacions i per distingir entre verbs intransitius itransitius.

## Referències

* 1 2 3 Martins 2004
* 1 2 3 4 Martins 2005
* ↑ Epps, Patience. A Grammar of Hup. Berlín, Alemanya: Mouton de Gruyter, 2008, p. 4.
* 1 2 Martins 2005, p. 52
* ↑ Martins 2004, p. 16
* ↑ Martins 2005, p. 50

## Enllaços externs

* Lèxic bàsic del dâw
* Arxiu ELAR de documentació del dâw