OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# André Godinat

André Godinat (Reuil, Marne, 3 de setembre de 1903 - Epernay, 3 d'octubre de 1979) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1925 i 1937. En el seu palmarès hi ha un quinzena de victòries, entre les que destaquen el Campionat de França en ruta de 1932 i una etapa al Tour de França de 1931.

## Palmarès

* 1928
** 1r a la Nancy-Colmar
** 1r del Gran Premi de la Metal·lúrgia de les Ardenes
* 1929
** 1r al Gran Premi de Reims
* 1930
** 1r del Circuit de Viena del Delfinat
* 1931
** 1r de la París-L'Aigle
** 1r del Gran Premi de Chabichou
** 1r de l'Epernay-Chaumont-Epernay i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1932
** Campió de França en ruta

### Resultats al Tour de França

* 1928. Abandona (7a etapa)
* 1929. Abandona (9a etapa)
* 1931. Abandona (12a etapa). Vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1932. 47è de la classificació general

## Referències

* ↑ «GODINAT André». [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès d'André Godinat (Fra)». [Consulta: 22 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès d'André Godinat (francès)
# Club Universitario de La Paz

El Club Universitario de La Paz és un club de futbol bolivià de la ciutat de La Paz.
Va ser fundat el 23 de setembre de 1922.

## Palmarès

* Campionat bolivià de futbol:
** 1969
* Campionat de La Paz de futbol:
** 1929

## Referències

* ↑ «El club de la UMSA cumple 90 años: Universitario». la-razon.com, 24-09-2012. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Bolivia - list of champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# William Paul Malm

William Paul Malm (La Grange, Illinois, 6 de març de 1928) és un etnomusicòleg i professor nord-americà.
Va estudiar composició a la Universitat de Northwestern, on es graduà el 1949 i feu un máster l'any següent. Després de servir com a instructor a l'US Naval School of Music entre els anys 1951 i 1953, reprengué els estudis a la Universitat de Califòrnia a Los Angeles (UCLA), on es doctorà el 1959. El 1960 entrà a la Universitat de Michigan com a professor ajudant i el 1966 en fou nomenat professor titular, exercint com a tal fins al 1994. En aquesta universitat va iniciar un programa d'etnomusicologia i va treballar amb la col·lecció Stearns d'instruments musicals. Entre els anys 1978 i 1980 presidí la Society for Ethnomusicology. S'especialitzà en l'etnomusicologia asiàtica, ocupant-se especialment de la música i la dansa japonesa. La seva àrea d'investigació gira sobre la música de shamisen, particularment la del kabuki japonès i el teatre bunraku. La seva monografia Japanese Music and Musical instruments (1959) i el seu llibre Nagauta: the Heart of Kabuki Music (1963), que va sorgir a partir de la seva tesi doctoral, són dos dels estudis més rigorosos sobre la música japonesa escrits en llengua anglesa. El 1993 va ser guardonat amb el premi Koizumu Fumio pel seu treball al voltant de la música japonesa.

## Referències

* 1 2 «William Paul Malm». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 5 febrer 2020].
* 1 2 Morgan, Paula «Malm, William P(aul) locked». Grove Music Online. Oxford University Press. DOI: 10.1093/gmo/9781561592630.article.17566 [Consulta: 5 febrer 2020].

## Enllaços externs

* The William P. Malm Collection
# Serra de Santa Anna

La Serra de Santa Anna és una serra situada al municipi de Prullans, a la comarca de la Baixa Cerdanya, amb una elevació màxima de 1.971 metres.
# Solaura

Solaura (en francès Soulaures) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 88 | 85 | 80 | 76 | 72 | 77 | 91 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2008 | Jean-Claude Valadier | |
| 2008- | Laurence Pistore | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 25 novembre 2010].
# Quinault

Els quinault són una tribu ameríndia que parlen una llengua salish i que manté lligams amb les tribus hoh, chehalis, chinook, cowlitz, queets, i quileute. Vivien a Mount Olympic i Coast Range (Washington), però des del 1856 han estat allotjats a la reserva de 189.621 acres a Taholah (Grays Harbor, Washington). Eren uns 1.500 el segle xviii, però reduïts a 290 el 1910; el 1960 eren 1.293 individus, que augmentaren a 2.300 el 1990, però només eren 10 parlants. Segons el cens dels EUA del 2000, hi havia enregistrats 3.156 individus. Llurs trets culturals són semblants als de les altres tribus de la cultura del Nord-oest (haida, nootka, kwakiutl) i a les tribus salish de Puget Sound.

## Història

El primer contacte amb els blancs a la zona de Puget Sound es produí el 1774, amb exploradors espanyols i russos, el 1788 foren visitats per James Cook i el 1805 per Lewis i Clark. El 1856 van signar el Tractat de Quinault River, pel qual foren internats en la seva actual reserva. El 1873 aconseguiren que la seva reserva es lliurés de l’Allotment Act, però des del 1880 patiren la proletarització en ser contractats com a recollidors de flors. Molts s'uniren a l'Indian Shaker Church. El 1916 es creà la North West Federation of American Indians, pel quinault Thomas G. Bishop, que agrupava 40 tribus per aconseguir les reserves promeses. El 1921 organitzaren una protesta contra l'incompliment del Tractat de Point Elliot, i reclamaren 150.000 $. El 12 de gener del 1925 les tribus del Puget Sound van obtenir una llei per compensar-los del govern federal per l'incompliment dels tractats. El 9 de febrer del 1954 es constituí l’Inter Tribal Council of West Washington, format per deu tribus (tulalip, skokomish, snohomish, snoqualmie, quinault, makah, samish, lummi i swinomish), presidit per Wilfred Steve. En el cas State vs. Satiakum (1957) s'afirma que el Tractat de Medicine Creek era llei suprema en terres i drets de pesca dels indis. Les mobilitzacions foren dirigides pels caps quinault Joe Delacruz i James Jackson.

## Enllaços externs

* Pàgina de la Quinault Indian Nation Arxivat 2006-04-26 a Wayback Machine.
* Pàgina del Consell Tribal i Història de la Quinault Indian Nation Arxivat 2007-03-14 a Wayback Machine.
# Fireheart

Fireheart és una pel·lícula de comèdia d'aventures animada per ordinador del 2022. Està dirigida per Theodore Ty i Lauren Zeitoun i escrita per la mateixa Zeitoun, Jennica Harper i Daphne Ballon a partir d'una història de Zeitoun i Harper, juntament amb Lisa Hunter. És la segona pel·lícula produïda per L'Atelier Animation després de Ballerina. La trama segueix una jove de setze anys que somia convertir-se en la primera dona bombera del món. S'ha subtitulat al català.
La versió original en anglès compta amb les veus d'Olivia Cooke, Kenneth Branagh, Laurie Holden i William Shatner.
Al lloc web de l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, el 50% de les quatre crítiques són positives. La pel·lícula va recaptar 3,7 milions de dòlars a taquilla.

## Sinopsi

Ambientada a la Nova York de la dècada del 1930, la pel·lícula se centra en Georgia Nolan, una noia de setze anys que somia convertir-se en la primera dona bombera del món. Intenta salvar el seu pare, en Shawn, d'un piròman en sèrie, que utilitza gas violeta per hipnotitzar els altres.

## Referències

* ↑ «Hulu Nabs U.S. Rights to Anton's Animated Family Film Fireheart (Exclusive)». , 24-02-2022 [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Fireheart». Goita què fan, ara!. [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ «Fireheart (2022)». Box Office Mojo. [Consulta: 25 juny 2022].

## Enllaços externs

* Fireheart - Lloc web oficial
# Kim Iryeop

Kim Iryeop (Ryonggang County, 28 d'abril de 1896 - Sudeoksa, 28 de gener de 1971) va ser una escriptora, periodista, activista feminista i monja budista coreana. El seu nom era Kim Wonju (hanja: 金元周). El seu nom de cortesia i de dharma era Iryeop (Hangul: hanja; Hanja: 一葉).

## Biografia

Filla d'un pastor metodista a la part nord de l'imperi coreà va esdevenir una escriptora, budista, feminista i activista de renom. Al acabar la seva educació primària, i a la mort els seus pares, va traslladar-se cap a Seül per assistir a la Ehwa Hakdang, equivalent a educació secundaria i va continuar amb estudis universitaris. Va acabar la seva educació el 1918 i es va casar amb un professor del Yeonheui Junior College.
Al 1919 va anar al Japó a continuar amb els seus estudis i va tornar a Corea al 1920. Quan va tornar, va engegar un diari, New Woman (Hangul: 신여자; Hanja: 新女子) que va ser el primer diari per dones publicat per dones a Corea.
Donat el seu talent literari, que va descobrir-se de ben jove, va influir a la societat literària coreana del seu temps. Va escriure sobre activitats que reflectien les tendències del moment d'alliberació feminista i el seu ímpetu per fundar el New Woman. Els seus articles, assajos crítics, poemes i novel·les curtes contra les tradicions opressives del període en què Corea estava sota el domini japonès es van anar publicant en els diaris en coreà The Dong-a Ilbo i The Chosun Ilbo i en algunes revistes literàries com Kaebyeok and Chosun Mundan.
Va ser ordenada monja budista el 1933 i es va traslladar a Sudeoksa el 1935, on va viure fins a la seva mort.

## Llibres

* Reflections of a Zen Buddhist Nun (어느 수도인의 회상, 1960)
* Having Burned Away My Youth (청춘을 불사르고, 1962)
* In Between Happiness and Misfortune (행복과 불행의 갈피에서)

## Referències

* ↑ «Personality | Buddhist nun Il-yeop». [Consulta: 28 novembre 2017].
* ↑ 1896-1971,, Kim, Ir-yŏp,. Reflections of a Zen Buddhist nun. ISBN 0824838785.
* ↑ «Buddhist nun Il-yeop». [Consulta: 28 novembre 2017].
# Lluís Rodolf de Brunsvic-Wolfenbüttel

Lluís Rodolf de Brunsvic-Lüneburg (en alemany Ludwig Rudolf von Braunschweig-Wolfenbüttel) va néixer a Wolfenbüttel el 22 de juliol de 1671 i va morir a Brunsvic l'1 de març de 1735. Era el fill petit del duc Antoni Ulric de Brunsvic-Luneburg (1633-1714) i de la princesa Elisabet Juliana de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Norburg (1633-1704).

## Biografia

Va ser un príncep alemany de la Casa de Welf i duc de Brunswick-Lüneburg des de 1731. Com a general va servir a l'exèrcit de l'emperador Leopold I del Sacre Imperi Romanogermànic. El 1707, el domini de Blankenburg que havia estat concedit a Lluís Rodolf pels seus mèrits militars, va assolir el rang de principat del Sacre Imperi Romanogermànic.
El 1731 hereta també Wolfenbüttel, ja que el seu germà August Guillem havia mort sense descendència. També Lluís Rodolf va morir sense descendència masculina, de manera que el succeí el seu cosí Ferran Albert II de Brunsvic-Lüneburg, que s'havia casat amb una de les seves filles.

## Matrimoni i fills

El 22 d'abril de 1690 es va casar amb la princesa Cristina Lluïsa d'Oettingen-Oettingen (1671-1747), filla d'Albert Ernest I (1642-1683) i de Cristina Frederica de Württemberg (1644-1674). El matrimoni va tenir quatre filles, tres de les quals van arribar a l'edat adulta:
* Elisabet Cristina (1691 – 1750), casada amb l'emperador Carles VI (1685-1740).
* Carlota Augusta (1692).
* Carlota Cristina (1694 – 1715), casada amb Alexis Petróvich (1690-1718), fill de Pere el Gran.
* Antonieta Amàlia (1696 – 1762), casada amb el seu oncle Ferran Albert II de Brunsvic-Lüneburg (1680-1735).

## Enllaços externs

* welfen.de
* thepeerage.com
# Gaspar d’Arinyó

Gaspar d'Arinyó (? segle xv - ?, segle xv) fou secretari de Joan II d'Aragó i, posteriorment, també ho seria del seu fill Ferran el Catòlic. La seva fidelitat al rei durant la Guerra Civil Catalana li valgué l'atorgament de tots els fruits, drets i emoluments de la Castellania de Vilanova i la Geltrú (1464) que pertanyien a Joan de Montbui, contrari de Joan II. Dos anys més tard fou enviat com a ambaixador extraordinari a Itàlia.
El seu pare, Francesc d'Arinyó, que havia estat secretari i conseller d'Alfons el Magnànim, posseïa la senyoria del Marquesat de Camarasa, Cubells i Montgai, a la Noguera, dins el Comtat d'Urgell. La va cedir el 1428 a aleshores Joan de Navarra a canvi de la meitat de Calaceit. Aquest,posteriorment, el 4 de desembre de 1429, la vendria a Lluís de Coscó i Desvalls, diputat de la Generalitat de Catalunya.

## Entroncaments Familiars

Els Arinyó i els Coscó mantingueren una llarga relació. Ens consta que Leandre de Coscó, clergue i comanador d'Ossera, va celebrar el 8 de febrer de 1513 un contracte amb Gaspar d'Arinyó, senyor de la dita baronia. Un fet rellevant és que Leandre de Coscó -aleshores cambrer del cardenal Roderic de Borja, futur Papa Alexandre VI- seria el traductor al llatí de la famosa carta que l'Almirall Colom enviaria al tresorer de la Corona d'Aragó Gabriel Sanxis -cosí seu- sobre la descoberta del Nou Món.
Els Arinyó emparentaren amb les famílies dels Monsuar i dels Monrós (Montsuar i Montrós). Simona d'Arinyó, senyora de Favara, es va casar amb Gerard de Monsuar, Senyor de Torregrossa. La filla d'ambdós, Leonor de Monsuar i d'Arinyó, ho feu amb Lluís de Monrós. La seva cosina germana, Violant de Monrós, fou esposa del capità Lluís Colom i Bertran, de la ciutat de Barcelona, el qual va participar en la defensa de l'Empordà, al servei de la Generalitat de Catalunya, on fou greument ferit. Després s'exilià a Sicília acollit pels Cabrera, Comtes de Mòdica. El seu fill, Pere Colom i Monrós, és qui el cronista aragonès Zurita, en els Anales de la Corona de Aragón, anomena “Tolón”, i n'explica els fets rellevants com a capità de les galeres armades al servei de Ferran el Catòlic.

## Ambaixador de Roma

Gaspar d'Arinyó va anar com ambaixador a Roma el 1466. En nombroses ocasions intervingué com a diplomàtic i informador de diversos conflictes: pactes amb Navarra, submissió de Saragossa, devolució dels comtats del Rosselló i de la Cerdanya empenyorats per Joan II a França durant la guerra amb la Generalitat de Catalunya -un amb els ambaixadors Boïl, Gamboa i Coloma, i amb la guerra amb Portugal amb motiu de la successió al regne castellà.

## Enllaços externs

* Cartes originals de Gaspar d'Arinyó Biblioteca Nacional
# Joe Duplantier

Joseph "Joe" Duplantier (Baiona, 19 d'octubre de 1976) és un músic francès, guitarrista i vocalista del grup de death metal Gojira i ex baixista del grup brasiler Cavalera Conspiracy.
Les influències musicals de Joe Duplantier inclouen bandes com ara Meshuggah, Metallica, Sepultura i Morbid Angel.

## Referències

* ↑ «Gojira: Some Kind of Monster» (en anglès). knac.com, 14-10-2008. [Consulta: 11 agost 2009].

## Enllaços externs

* Joe Duplantier - Lloc web oficial
# Émilie Noulet

Émilie Noulet (Oudergem, 2 de maig de 1892 - Koksijde, 7 d'agost de 1978) va ser una romanista, historiadora de la literatura i critica literària belga. Va estar casada amb el poeta català Josep Carner.

## Biografia

Émilie Noulet va començar a treballar fent de mestra d'ensenyament primari. A partir de 1918 va estudiar Filologia Romànica a Brussel·les amb Gustave Charlier. Va obtenir el doctorat l'any 1924 amb una tesi dedicada a Léon Dierx i seguidament va exercir de professora en un institut de secundària. Als anys 1930, va esdevenir la professora ajudanta de Gustave Charlier i es va dedicar a L'Œuvre poétique de Stéphane Mallarmé, la seva tesi d'habilitació (1940).
El 1937 es casà amb el poeta català Josep Carner (1884-1970). Ella l'acompanyà a Mèxic on el poeta es va exiliar. Marit i muller hi van fundar la revista Orbe.
De retorn a Brussel·les el 1945, Noulet exercí de professora titular de la Universitat Lliure de Brussel·les entre 1953 i 1962, on també feu de professor Josep Carner.
L'Acadèmia reial de llengua i de literatura franceses de Bèlgica la va acollir com a membre el 1953. L'any 1963, la van investir doctora honoris causa per la Universitat de la Sorbona. El 1975 va rebre el premi Albert Counson.
Émilie Noulet era amiga de Paul Valéry des del final dels anys 1920.

## Referències

* 1 2 Sinca, Genís. El cavaller Floïd, Biografia de Joan B. Cendrós. Raval Edicions SLU, Proa, 2016. ISBN 978-84-7588-649-7.

## Bibliografia

* Rubeš, Jan «Émilie Noulet, l'exégète de la poésie moderne». Études littéraires, 21, 2, 1988, pàg. 61-68. DOI: 10.7202/500848ar.
* Trousson, Raymond. «Noulet (Émilie-Élise-Régine)». A: Académie Royale de Langue et de Littérature Françaises de Belgique. Biographie Nationale de Belgique (en francès). tom XLIII. Brussel·les: Establiments Émile Bruylant, 1983.
# Sant Cristòfol de Fórnols

Sant Cristòfol de Fórnols, o Sant Cristau, o del Bosc, és l'antiga església parroquial del poble desaparegut de Fórnols, de la comuna de Campome, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada a prop de l'extrem sud-est del terme de Campome, a la carena que separa les dues valls existents en aquell indret. És al sud-est del Castell de Fórnols i al nord-est de la muntanya del mateix nom.

## Història

El lloc de Fórnols és documentat des de l'any 901, entre les deixes als fills d'un testament. Més tard fou patrimoni dels comtes de Cerdanya. El lloc estava en mans de la família del cognom del lloc, del qual hi ha documentat Guillem de Fórnols el 1175, vassall dels senyors del veí Castell de Paracolls. Al XIV estigué en mans dels de So, vescomtes d'Èvol, fins que el 1506 fou el senyor de Nyer, Joan de Banyuls, qui n'adquiria el domini. L'església no és documentada fins al 1341, en un reconeixement de deute al capellà d'aquesta església. El 1635 torna a estar documentada, ara com a ermita on es fan nombrosos aplecs.

## L'edifici

L'església de Sant Cristòfol, o Sant Cristau, és en ruïnes. Se'n conserva la part occidental de la nau única, amb el frontis d'aquell costat, que conserva una petita espadanya tardomedieval d'un sol arc al capdamunt. El tros de volta de canó conservat presenta un perfil apuntat. La porta era a migdia, però precisament el temple és arruïnat a partir de la porta, i només en queda el muntant oest. La part esfondrada, mitja nau i capçalera, caigué durant la dècada dels 70 del segle xx.
* Vista des del sud-oest
* Restes de l'interior de la part oriental de l'església

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Campome: Sant Pere del Castell de Paracolls». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «27 - Campome». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 54. Sant Vicenç d'Eus». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Campome». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Sant Cristòfol de Fórnols en els ortofotomapes de l'IGN
# Lyman Abbott

Lyman Abbott (anglès: Lyman J. Abbott‎) (Roxbury, 18 de desembre de 1835 - Nova York, 22 d'octubre de 1922) va ser un teòleg, editor, autor congregacionalista i pastor protestant nord-americà. Publicà La teologia d'un Evolucionista i Reminiscències.
Fill de l'escriptor Jacob Abbott (1803–1879), va deixar d'exercir lleis per estudiar teologia i va ser ordenat en 1860. Es va convertir en editor del Illustrated Christian Weekly en 1870 i cap de redacció de la publicació Christian Union de Henry Ward Beecher en 1881. En 1888 va prendre el lloc de Henry Ward Beecher com a pastor de l'Església de Plymouth, a Brooklyn.
Abbott va ser un defensor constant de la democràcia industrial, i va ser un defensor del progressisme de Theodore Roosevelt durant gairebé 20 anys. Més tard adoptaria una teologia marcadament liberal. També era un evolutionista cristià pronunciat. En dos dels seus llibres, L'evolució del cristianisme i La teologia d'un evolucionista, Abbott va aplicar el concepte de evolució en una perspectiva teològica cristiana. Encara que ell mateix s'oposava a ser anomenat un defensor del darwinisme, era un defensor optimista de l'evolució que pensava que "el que Jesús va veure, la humanitat s'està convertint".
Abbott era una figura religiosa d'alguna mena pública i va ser cridat el 30 d'octubre de 1897 per pronunciar un discurs a Nova York al funeral de l'economista Henry George. Finalment va dimitir pastorat el novembre de 1898.

## Referències

* ↑ LCMS.org Arxivat January 17, 2011, a Wayback Machine., Abbott, Lyman in the Christian Cyclopedia
* ↑ Michael Walsh. Dictionary of Christian Biography. Continuum, 2001, p. 2. ISBN 0826452639.
* ↑ Plantilla:BDA1906
* ↑ Lewis Randolph Hamersly (ed.), Who's Who in New York: A Biographical Dictionary of Prominent Citizens of New York City and State. Seventh Edition, 1917–1918. New York: Who's Who Publications, 1918; pg. 2.
* ↑ Michael Walsh. Dictionary of Christian Biography. Continuum, 2001, p. 2. ISBN 0826452639.
* ↑ «Lyman Abbott tem pitjor que Hearst; Diu que es necessiten líders per a la democràcia industrial. Agraeix el president: Discurs sorprenent realitzat al quart sopar anual de la Maine Society». , 16-11-1906, p. 4.
* ↑ «El sermó de Lyman Abbott; l'últim de la sèrie "La teologia d'un evolucionista".». , 04-05-1896, p. 2.
* ↑ «A Biographical History of the Georgist Movement». The School of Individualisme cooperatiu. Arxivat de l'[http ://cooperative-individualism.org/georgists_unitedstates-aa-al.html original] el 2016-02-05. [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ Lewis Randolph Hamersly (ed.), Who's Who in New York: A Biographical Dictionary of Prominent Citizens of New York City and State. Seventh Edition, 1917–1918. New York: Who's Who Publications, 1918; pg. 2.
# High Steppers

High Steppers és una pel·lícula muda dirigida per Edwin Carewe i protagonitzada per Lloyd Hughes, Mary Astor i Dolores del Río. Basada en la novel·la “Heirs Apparent” (1923) de Philip Gibbs, inicialment s'havia de titular “Twentieth Century, Unlimited”. Es va estrenar el 14 de març de 1926. Es considera una pel·lícula perduda.

## Repartiment

* Lloyd Hughes (Julian Perryam)
* Mary Astor (Audrey Nye)
* Dolores del Río (Evelyn Iffield)
* Rita Carewe (Janette Perryam)
* Alec B. Francis (reverend Perryam)
* John T. Murray (Cyril Buckland)
* Edwards Davis (Victor Buckland)
* Clarissa Selwynne (Mrs. Perryam)
* John Steppling (Major Iffield)
* Charles Sellon

## Argument

Julian Perryam i Audrey Nye són expulsats de la Universitat d'Oxford després de tornar borratxos d'una festa de jazz. Marxen tots dos amb el cotxe de Julian però aquest s'espatlla a mig camí i han d'acabar caminant fins a Londres. En el transcurs de la seva caminada, que dura un parell de dies, estan obligats a aturar-se a les fondes on els veuen els amics de les seves famílies i quan arriben a casa troben que els informes perjudicials els han precedit. Julian és el fill del director de “The Week”, un tabloide de premsa groga, i ella es la filla d'un vicari d'una parròquia episcopal.
Quan Julian arriba a la propietat familiar fora de Londres descobreix que la seva germana i la seva mare estan atrapades per la mateixa passió pel jazz. El seu pare està massa ocupat per adonar-se’n. Julian, a més, es desanima pel refús de la senyora Evelyn Iffield, de qui està enamorat, a la vegada que descobreix que la seva germana està enamorada de Cyril, el fill de l'editor del seu pare, Victor Buckland, que és un canalla.
A Londres retroba Audrey, que li aconsegueix una feina per treballar amb ella com a reporter a “The Truth”, una revista especialitzada en destapar escàndols. En assabentar-se que Victor Buckland ha malversat un fons de caritat intenta desemmascarar-lo. En fer-ho, Buckland és assassinat per una multitud i el seu fill fuig del país. Julian es casa amb Audrey, que l'ha ajudat en la investigació.

## Referències

* ↑ «Carewe starts “Twentieth Century, Unlimited”». The Motion Picture News, 09-01-1926, pàg. 173.
* ↑ «First National changes titles of two pictures». Motion Picture News, 06-02-1926, pàg. 683c.
* ↑ «High Steppers» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ «High Steppers» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ «Carewe beguins». Film Daily XXXV, 7, 10-01-1926, pàg. 10.
* ↑ «“Twentieth Century Unlimited”». Motion Picture News, pàg. 23 de gener de 1926.

## Enllaços externs

* High Steppers al catàleg de l'American Film Institute