OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joanna Cassidy

Joanna Cassidy (Joanna Virginia Caskey, Haddonfield, Nova Jersey, 2 d'agost de 1945) actriu estatunidenca de cinema i televisió.
Va començar protagonitzant sèries com Mission: Impossible, Falcon Crest, Starsky & Hutch, Fantasy Island, 240-Robert i Dallas i com a actriu secundària en Diagnosis: Murder.
Encara que ha continuat treballant per a la televisió en sèries com Six Feet Under, Star Trek o Herois, Cassidy ha participat en pel·lícules i ha estat actriu de doblatge en sèries d'animació com la de Superman.

## Filmografia

* 1974: Un robatori molt boig
* 1976: Els autèntics
* 1977: L'última sessió
* 1982: Blade Runner
* 1983: Sota el foc (Under Fire)
* 1987: El quart protocol (The Fourth Protocol)
* 1988: Qui ha enredat en Roger Rabbit?
* 1989: L'equipatge (The Package)
* 1990: Where the Heart Is
* 1992: Presumpte homicida (All-American Murder)
* 1992: Don't Tell Mom the Babysitter's Dead
* 1993: The Tommyknockers
* 1995: Vampire in Brooklyn
* 1996: Chain Reaction
* 2001: Fantasmes de Mart (Ghosts of Mars)
# Maria Riemien

Maria Riemien (ucraïnès: Марія Рємєнь, Makíivka, 2 d'agost de 1987) és una atleta de sprint ucraïnesa que s'especialitza en els 100 metres llisos. Riemien ryeera part (amb Nataliya Pohrebnyak, Olesya Povh i Elizaveta Bryzhina) dels 4x100 femení ucraïnès que va guanyar l'or durant el Campionat d'Europa d'atletisme de 2010 amb 42,29 - el temps més ràpid al món aquest any.

## Carrera

Va acabar setena al Campionat d'Europa sub-23 de 2009. Ella també va competir en els Campionat del Món d'atletisme en pista coberta de 2010 sense arribar a la final.
El 2011, va competir pel Fenerbahçe Athletics (Turquia). En els Jocs Olímpics de 2012, Maria representat les Forces Armades d'Ucraïna i el club esportiu "Ukraina". En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 a Londres, ella i els seus companys d'equip Olesya Povh, Hrystyna Stuy i Elizaveta Bryzghina van portar la medalla de bronze en el relleu 4 x 100 metres establint un nou rècord nacional.
Va complir una sanció per dopatge de dos anys per l'ús d'una substància prohibida, metandienona. La prohibició va durar des del 10 de gener de 2014 al 2 de març de 2016.

## Referències

* ↑ Chris Tomlinson secures European long jump bronce, BBC (August 1, 2010)
* ↑ «Results 100m Women». European Athletics, 17-07-2009. [Consulta: 18 març 2010].
* ↑ IAAF, perfil de Maria Riemien
* ↑ «I?ld?z sava?lar?» (en turkish). Milliyet, 21-04-2011 [Consulta: 6 agost 2012].
* ↑ «International Association of Athletics Federations». iaaf.org. Arxivat de l'original el 2012-10-13. [Consulta: 12 agost 2012].
* ↑ USA smash world 4x100m relay record to win Olympic gold, BBC Sport (10 August 2012)
* ↑ IAAF list of athletes suspeneu for dopatge
# Puigsaulens

Puigsaulens és una masia d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Corresponia a la Mitra de l'Estany. L'1 de maig del 1377 se cita a Berenguer de Podio de Solench en un deute que confessa tenir respecte a Francesc Jardí.
Al fogatge fet a Oristà el 1553 consta el nom de Pere Puig Solens, que s'identifica amb aquest mas.

## Descripció

Masia formada per dos cossos adossats de planta rectangular i un alçat de planta baixa i pis amb coberta a dues aigües amb caiguda a la façana principal.
Al cos més antic hi ha una llinda datada el 1686. L'altre cos, de dimensions superiors, té una galeria de dos pisos a la façana principal, de quatre arcades cada una. L'arcada exterior de la planta baixa ha estat cegada posteriorment. A la planta baixa s'hi guardava el bestiar i a sobre s'hi emmagatzemava el gra.
Davant l'edifici hi ha una era molt gran. A la caixa de l'escala hi ha una espiera circular treballada en pedra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Puigsaulens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Dmitrò Krivtsov

Dmitrò Ivànovitx Krivtsov (en ucraïnès Дмитро Іванович Кривцов; Pervomaisk, província de Mikolaiv, 3 d'abril de 1985) és un ciclista ucraïnès, que fou professional des del 2008 fins al 2016.
El seu germà gran Iuri també fou un ciclista professional.

## Palmarès

* 2008
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi de Donetsk
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Ribas

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Wu Zhi

Wu Zhi :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 吳質 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 吴质 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Wu.
Wu Zhi va ser un assessor de Cao Pi durant la tardana Dinastia Han i el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Cao Pi estava competint amb Cao Zhi per una posició més alta en eixe moment i va ser Wu Zhi qui s'amagà a un cistell de seda per esquitllar-se en la finca de Cao Zhi; això no obstant, va córrer la veu d'aquest truc i Wu Zhi va haver d'omplir el cistell amb la seda per evitar desastres posteriors.

## Referències

* ↑ (吴质，济阴人，以文才为文帝所善，官至振威将军，假节都督河北诸军事，封列侯。) Sanguozhi, vol.21.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes
# Agrosticula

Agrosticula és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Agrosticula brasiliensis (Raddi) Herter
* Agrosticula muralis Raddi
# Guibà

Guibà o Guibà de Benjamí o Guibà de Saül fou una ciutat de Palestina propera a Jerusalem. Jesefus li dona el nom de Gabatsaülé. El nom hebreu vol dir "turó".
Hi va néixer Saül, primer rei d'Israel, que hi va establir la seva capital. Era a la via cap a Nablús, entre Jerusalem i Ramah i podria ser un lloc a l'oest de la moderna Jeba identificat com Tell al-Full. L'antiga Geba (avui Jeba) i Guibà es confonen sovint al textos bíblics.
Fou excavada per William F. Albright, que va descobrir cinc nivells d'habitació: el nivell de vers el 1300 aC assenyala que fou destruïda per una guerra, que se suposa fou la guerra de les tribus contra Benjamí esmentada al llibre dels jutges.
El següent nivell és del temps del rei Saül (abans del 1000 aC) del que existeix una fortalesa que fou destruïda al cap d'uns anys (després del 1000 aC) probablement pels filisteus després de la mort de Saül a Mont Gilboa, però fou reconstruïda per servir de lloc de vigilància entre Judà (d'on era rei David) i el regne d'Ishbosheth d'Israel, i posteriorment abandonat en temps del rei David, probablement quan ja David havia esdevingut també rei d'Israel i no necessitava una fortalesa entre els dos antics regnes ara unificats.
A la rodalia es troben les roques Bozez i Seneh esmentades a (Sam. 14.4), que són dues roques còniques entre la ciutat i Michmas.
El rei assiri Senaquerib va dominar la ciutat, i els habitants es van refugiar a Jerusalem.
Segons Josefus el general Tit (que va destruir el segon temple l'any 70) va acampar a Gibeah per assetjar Jerusalem.
Modernament el rei Hussein de Jordània hi va construir un palau. El palau va romandre inacabat en esclatar la guerra dels sis dies (1967) i passar el territori a ser zona d'ocupació jueva.

## Vegeu també

* Regne d'Israel Unit
* Regne d'Israel
# Tit Cecili

Tit Cecili (en llatí: Titus Caecilius) va ser un centurió de primer rang (primi pili) a l'exèrcit del llegat Luci Afrani. Va morir lluitant en la batalla d'Ilerda el 49 aC.

## Referències

* ↑ «4. T. Caecilius». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Antònia Carré i Pons

Antònia Carrè i Pons (Terrassa, 1960) és una filòloga medievalista i escriptora catalana, coneguda com a experta en l'obra Espill de l'autor medieval Jaume Roig. Es va doctorar en filologia catalana per la Universitat de Barcelona el 1992. Col·labora amb la secció cultural d'El Punt Avui i va col·laborar amb el diari Ara.

## Obres destacades
### Ficció

* I què faràs ara, Clara (2001)
* Abecedari ignot (2005), poesia
* Jo també vull ser funcionari (2010), sàtira
* Rellotges en temps de pluja (2014)
* És l'amor que mou el cel i les estrelles (2015), una novel·la històrica que parla de les peripècies del manuscrit únic de l'Espill de Jaume Roig
* L'aspiradora de Ramon Llull (2016)
* Com s'esbrava la mala llet (2018)
* El llibre d'Elionor (2022)

### No-ficció

* Regiment de sanitat per al rei d'Aragó, 2017, edició crítica
* Espill de Jaume Roig (2006)

## Referències

* ↑ Pons, Carme. «Antònia Carré-Pons». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* ↑ «Carré Pons, Antònia». Institució de les Lletres Catalanes, 2016. [Consulta: 27 gener 2018].
* ↑ «Antònia Carré-Pons». Ara, 2011.
* ↑ «Antònia Carré explica la seva novel·la "Jo també vull ser funcionari"». Youtube, 12-11-2010. [Consulta: 26 gener 2018].
* ↑ Llort, Lluí «Antònia Carré Filòloga: “És un llibre important, radicalment actual”». El Punt Avui, 16-04-2017, pàg. 38.
* ↑ Roig, Jaume; Carré, Antònia (edicio, prefaci, traducció). Espill: Edició, traducció i comentaris d'Antònia Carré (ebook en línia) (en català antic, català). Barcelona: Quaderns Crema, 2006, p. 891.
* ↑ Ysern i Lagarda, Josep-A. «Roig, Jaume (2006): Espill. Edició, traducció i comentaris d'Antònia Carré.». Estudis Romànics, 31, 2009, pàg. 524-529.
# Can Margenat

Can Margenat és una casa senyorial situada a la confluència del carrer Major de Sarrià amb la plaça de Sarrià, al barri de Sarrià (Barcelona), catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Construïda al segle xvi per la família Sala, era una masia amb grans extensions de terres de conreu i vinyes, on es feien bones collites de vi.
Al segle xviii pertanyia a la família Anglí, que es lucrà amb el comerç d'ultramar amb les colònies americanes. Al segle xix, passà a mans a la família Margenat, que el 1881 la va fer reformar en estil neogòtic pel mestre d'obres Joan Carpinell.

## Arquitectura

Consta de baixos, planta noble i una gran galeria correguda d'arcs de mig punt a la part alta de la façana, coronada per un potent ràfec de fusta treballada. La façana és de carreus de pedra, amb encintats i motllures neogòtiques a portes i finestres, i la planta noble té una gran balconada i finestrals gòtics al costat. Als baixos hi ha un portal adovellat d'arc de mig punt, flanquejat per dues finestres renaixentistes.
La façana i el ràfec del costat nord són nous, producte de l'enderroc de les cases veïnes. A la part posterior hi ha un portal que comunica amb la plaça del Consell de la Vila.
* Plaça de Sarrià a la nit
* Plaça de Sarrià nevada

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Margenat». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Can Margenat». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* 1 2 3 4 5 «Can Margenat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Bibliografia

* Mestre Campi, Jesús; Poves, Amèlia. L'Abans: Recull gràfic de la Vila de Sarrià (1874-1975). Efadós, 2013, p. 8.
* Palau-Ribes, M. Itineraris: Sarrià: Nucli Antic. Ajuntament de Barcelona, 2005. ISBN 84-7609-782-4.

## Enllaços externs

* «Can Margenat». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Llac Amatitlán

El llac de Amatitlán és un llac de cràter situat a Guatemala. Es troba a 25 km de la Ciutat de Guatemala, a una altitud de 1186 msnm. Té 12 km de llarg, 3 km d'ample, i una superfície de 15.2 km². La seva profunditat màxima és de 33 m i la seva profunditat mitjana és 18 m. El volum del cos d'aigua és aproximadament 0.286 km³.

## Toponímia

El significat de la paraula Amatitlán, deriva etimològicament de la llengua náhuatl, és un topònim aglutinat que s'estructura en la següent forma:
* Amatl = "Amate" o "Amatle" (Ficus glabrata).
* Titlan = "entre" o "envoltat"
La paraula Amatl = "amate", perd la seva terminació "tl" per unir-se amb la paraula titlan = "entre" o "envoltat", per tant, la paraula Amatitlán es tradueix com: "Entre amates" o "Envoltat de amates".

## Origen

El llac de Amatitlán té el seu origen en l'Era Quaternària i la seva formació es deu als moviments tecto-volcànics ocorreguts a l'àrea i provocats pels volcans de Pacaya, Agua, Fuego i Acatenango. Durant aquesta època, la seva extensió era d'aproximadament 80 km², ocupant la superfície dels municipis de Amatitlán, Villa Nueva i Villa Canales, ja que s'han trobat fòssils de caragols i petits esquelets de peixos durant excavacions realitzades en aquests llocs a principis de segle. Durant l'època precolombina, el llac va ser la font principal de proveïment d'aigua i d'aliment per a les tribus Pocomam assentades a la seva al voltant.

## Hidrologia

El riu Villalobos és el major afluent del llac, les aigües del qual són drenades pel riu Michatoya, un afluent del riu María Linda. Els rius de la conca del llac de Amatitlán sumen 289 km lineals. Sent altres llits: Platanitos, Pinula, Las Mines, Tulujá, El Bosque, Molino, San Lucas i Parrameño. Un dic construït en el punt més estret del llac, conegut com «El Relleno» i per on antigament passava el ferrocarril, ho divideix en una part nord-occidental i una part sud-oriental. L'aigua del llac ha estat utilitzada per a ús domèstic, generació d'electricitat, pesca i per a finalitats recreatives i turístics. Aquest recurs hídric també serveix per realitzar esports aquàtics. Ha estat diverses vegades seu de Jocs Esportius Centroamericans i de Jocs Centroamericans i del Carib a més té moltes competències internacionals.

## Referències

* ↑ INSIVUMEH. «Indice de lagos». [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ «Data Summary: Lago de Amatitlán» (en anglès). Arxivat de l'original el 2008-05-26. [Consulta: 26 abril 2009].
# Llac d'Atitlan

L'accident hidrogràfic més important del departament de Sololá a Guatemala el constitueix el llac d'Atitlán, que és una de les principals fonts econòmiques del departament, ja que a més de ser un centre turístic de molt d'atractiu, és un gran suport comercial.
Als marges del llac s'alcen els volcans d'Atitlán (3.537 msnm), Tolimán (3158 msnm) i volcà Sant Pere (3020 msnm). El llac està situat a 1.560 metres sobre el nivell del mar i té 18 km de longitud. La seva profunditat varia; en molts punts és desconeguda, però s'han sondejat més de 350 m.
Pel que fa a l'origen del llac d'Atitlán, hi ha dos corrents d'opinió. Un d'aquests opina que el llac és un vell cràter mort i l'altre que el sorgiment dels volcans va interrompre el curs dels tres rius que venien del nord, els quals, en reunir les aigües en el lloc, van donar origen al llac. El llac no té desguàs visible. A més a més, es diu que on hi ha el llac va ser una illa que va ser l'epicentre de l'activitat maia en l'època precambriana, ja que en aquesta època els maies s'agrupaven en regions.
Diverses poblacions que tenen noms bíblics envolten el llac: Santa Catarina Palop, San Antonio Palop, San Lucas Tolimán, Santiago Atitlán, San Pedro La Laguna, San Juan La Laguna, San Pablo La Laguna, San Marcos La Laguna, Santa Cruz La Laguna, Panajachel i d'altres. Per tots aquests pobles, es pot viatjar en llanxes que estan a la vora del llac, previ pagament dels quetzals que ens demanin.
Una de les característiques pròpies del llac d'Atitlán és un vent fort conegut com a xocomil, que es produeix generalment a migdia, quan els vents càlids procedents del sud xoquen amb les masses d'aire més fredes que provenen de l'altiplà, formant remolins que agiten les aigües del llac i provocant onades molt fortes, que poden fer sotsobrar les embarcacions.
# Cambra segellada

Cambra segellada (títol original: The Chamber) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per James Foley, estrenada l'any 1996. El guió és una adaptació de la novel·la El Passadís de la Mort de John Grisham. El film és protagonitzat per Gene Hackman i Chris O'Donnell. Ha estat doblada al català.

## Argument

Havent escapat de l'odi i del fanatisme racista, única herència del seu avi Sam Cayhall (Hackman) membre del Ku Klux Klan, el jove advocat Adam Hall (O'Donnell) busca obtenir l'anul·lació de la condemna a mort del vell, per l'assassinat de dos nens jueus 30 anys abans. 28 dies abans de la data prevista per l'execució de Cayhall, Adam troba el seu avi per la primera vegada al centre penitenciari de l'Estat de Mississipi on està detingut des de la seva condemna l'any 1980. La reunió té lloc entre el jove advocat, instruït i idealista, i el seu avi, fred i sense remordiment. L'endemà, la premsa proclama amb grans titulars que Adam ha vingut a l'Estat per salvar el seu avi, el tristament famós especialista en explosius del Ku Klux Klan.
Encara que la vida del vell estigui en joc, les motivacions profundes d'Adam surten a la llum: no lluita només pel seu avi, sinó també potser per ell mateix. Ha vingut per guarir les ferides deixades pel suïcidi del seu propi pare, amb la finalitat d'atenuar la vergonya secreta que sempre ha tingut de tenir aquest home com avi, i de posar un final al patiment que l'ancià sembla haver infligit a tots els que ha conegut. El final el veu expressar finalment remordiment i realitzar el malbaratament de la seva vida d'odi.

## Repartiment

* Chris O'Donnell: Adam Hall
* Gene Hackman: Sam Cayhall
* Faye Dunaway: Lee Cayhall Bowen
* Raymond J. Barry: Rollie Wedge / Donnie Cayhall
* Robert Prosky: E. Garner Goodman
* Bo Jackson: sergent Clyde Packer
* Lela Rochon: Nora Stark
* David Marshall Grant: Governador David McAllister
* Nicholas Pryor: Jutge Flynn F. Slattery
* Harve Presnell: Fiscal general Roxburgh
* Richard Bradford: Wyn Lettner
* Greg Goossen: J. B. Gullitt
* Seth Isler: Marvin B. Kramer
* Millie Perkins: Ruth Kramer
* Sid Johnson: Josh Kramer

## Al voltant de la pel·lícula
### Producció

Ron Howard havia de realitzar el film, però abandona el projecte amb la finalitat de realitzar Rescat (Ransom, 1996). Roman tanmateix com un dels productors de Cambra segellada.

### Rodatge

Algunes escenes van ser rodades a la cambra de gas del centre penitenciari de Parchman.

### Rebuda

Grisham qualifica el film en la seva estrena de « desastre », i afegeix: « No hauria pogut tractar més malament les persones concernides, inclòs jo mateix. He comès un error fonamental quan he venut els drets del film abans d'haver acabat d'escriure el llibre. Un film horrible. Gene Hackman és l'única bona cosa del film.
"Ben Parker introdueix molt drama en un espai petit i una durada curta (...) És un thriller efectiu"

## Referències

* ↑ «Cambra segellada». esadir.cat.
* ↑ «The Chamber». The New York Times.
* ↑ Newman, Kim «The Chamber». Screendaily.
# Maria Albareda Vidal

Maria Albareda Vidal (Sabadell, 31 de març de 1919 - Santa Coloma de Queralt, 26 d'octubre de 2007) va ser una escriptora catalana que visqué gran part de la seva vida a Santa Coloma de Queralt. El seu pare, Ramon Albareda i Masip, va ser alcalde de Sabadell des del 15 d'octubre de 1939 fins al 31 de maig de 1940.
Des de 1934, Albareda va escriure de manera continuada en publicacions locals i comarcals, sobretot en el Diari de Sabadell, Igualada, la Revista de Badalona i La Veu de l'Anoia i La Segarra. En aquesta última publicació, forma part del Consell de Redacció de la revista.
Albareda va obtenir múltiples premis literaris: el Premi dels Jocs Florals de Bellatera (1953), Premis als Jocs Florals de la plaça Llana (anys 1958, 1965 i 1970) i, el més important, el premi Narcís Oller als Jocs Florals de Barcelona de 1973 per l'obra Les «cosetes» de la senyora Elvireta. També participa en l'edició del llibre Antologia: trenta-set autors sabadellencs actuals (1956).
En paral·lel, també es va dedicar a recollir les particularitats del parlar de Santa Coloma de Queralt. El 21 d'octubre de 1973, presenta la comunicació "Grafia i filologia pròpies de la vila" a la XVII Assemblea Intercomarcal d'Estudiosos celebrada a Santa Coloma de Queralt. Un any més tard (1974), la Fundació Salvador Vives Casajuana li concedeix un accèssit al Premi Pere Labernia pel treball "Grafia i filologia pròpia de la Vila de Santa Coloma de Queralt".

## Enllaços externs

* Contes de la Maria Albareda en línia

## Referències

* ↑ «Recull, n. 5». . Associació Cultural Baixa Segarra [Santa Coloma de Queralt], p. 16. ISSN: 1133-5033.
* ↑ Associació Cultural Baixa Segarra «Relació cronològica de la bibliografia de la Maria Albareda Vidal». Recull, 1998, pàg. 1691-183.
* ↑ Palau Rafecas, Salvador. Aspectes històrics de Santa Coloma de Queralt i els seus rodals. Santa Coloma de Queralt: Autoedició, 1993, p. 111. ISBN 84-604-5180-1.
* ↑ Les veus de Maria Albareda. Santa Coloma de Queralt: Associació Cultural Revista La Segarra, p. 133. ISBN 84-605-7458-X.
* ↑ «Antologia: trenta-set autors actuals sabadellencs». Universitat Autònoma de Barcelona. [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ Associació Cultural Baixa Segarra «La nostra parla». Recull, v. 5, 1998, pàg. 119-150..
* ↑ Albareda, Maria. XVII Assemblea Intercomarcal d'Estudiosos. Santa Coloma de Queralt: Ajuntament de Santa Coloma de Queralt, 1979, p. 59-65.
* ↑ «Premio "Pere Labernia"». La Mañana, 31-03-1974, pàg. 14.
# Rossískaia Gazeta

Rossíiskaia Gazeta (rus: Росси́йская газе́та), literalment «Gaseta russa», és un periòdic rus diari i òrgan oficial del Govern de Rússia que publica decrets oficials, declaracions i documents dels diferents ministeris i institucions governamentals. Això inclou la promulgació de les noves lleis aprovades.
El periòdic va ser fundat per un decret del Soviet Suprem de la República Socialista Federativa Soviètica de Rússia i el seu primer número va ser publicat l'11 de novembre de 1990.

## Enllaços externs

* Web oficial (rus)
* Russia Beyond the Headlines - versió en anglès de RG Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine.
# Mvet

El mvet és un instrument de corda, entre arpa i llaüt (o cítara de mànec (311 de la classificació Hornbostel-Sachs)) dels fang o bëti de Gabon, Camerun, São Tomé i Guinea Equatorial. S'assembla a la kora, però més gran i més senzill, consisteix en un mànec fet amb una branca de ràfia o bambú, d'entre un i dos metres de llargada, amb tres caixes de ressonància fetes de carbassa. Té un pont vertical al centre que divideix quatre o cinc cordes de tripa o de metall, que es toquen a banda i banda del pont.
L'instrument s'aguanta horitzontalment al pit per tancar o obrir la carbassa del mig amb el moviment dels braços. Es pot tocar sol o pot acompanyar una cançó o un poema que poden parlar d'èpica, guerra, ritual, filosofia o coneixement.
Al segle xx el mvet va esdevenir un instrument clau de la música bikutsi.

## Referències

* ↑ Religion, myth, and folklore in the world's epics : the Kalevala and its predecessors. Berlín: Mouton de Gruyter, 1990. ISBN 9783110874556.
* ↑ «Detall | Museu de la música». [Consulta: 22 febrer 2019].
* ↑ Lluís., Mallart i Guimerà,. Un cant epic africà : una crítica al poder absolut. Tarragona: Publicacions URV, 2014. ISBN 9788469705162.
* ↑ Mindja, Essindi. Le Mvet : La Guerre du fer (en francès). Editions L'Harmattan, 2009. ISBN 9782296221529.

## Bibliografia

* Biyogo, Grégoire. Encyclopédie du Mvett. París Libreville: Editions du CIREF Editions de l'ICAD (Institut Cheikh Anta Diop, 2002. ISBN 2913983553.
* Ndoutoume, Tsira. Le Mvett : l'homme, la mort et l'immortalite. París: L'Harmattan, 1993. ISBN 2-7384-1558-X.
* Boyer, Pascal. Barricades mystérieuses & pièges à pensée : introduction à l'analyse des épopées fang. París: Société d'ethnologie, 1988. ISBN 978-2-901161-31-8.
* Alexandre, Pierre «Introduction to a Fang oral art genre: Gabon and Cameroon mvet». Bulletin of the School of Oriental and African Studies, 37, 01, 1974, pàg. 1. DOI: 10.1017/S0041977X00094799. ISSN: 0041-977X.
* W., Fernandez, James. Bwiti : an ethnography of the religious imagination in Africa. Princeton, N.J.: Princeton University Press, 1982. ISBN 9780691093901.

## Vegeu també

* Bwiti

## Enllaços externs

* Instrument + foto
* Enciclopèdia de Mvet