OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La promesa (pel·lícula de 2016)

La promesa (originalment en anglès, The Promise) és una pel·lícula de drama històric èpic estatunidenca del 2016 dirigida per Terry George i protagonitzada per Oscar Isaac, Charlotte Le Bon i Christian Bale, ambientada als darrers anys de l'Imperi Otomà. La pel·lícula segueix un triangle amorós entre en Michael, un estudiant de Medicina brillant; l'Ana, una dona sofisticada, i en Chris, un famós periodista estatunidenc. El 12 de gener de 2022 es va estrenar el doblatge en català a TV3.
La promesa es va estrenar l'11 de setembre de 2016 al Festival Internacional de Cinema de Toronto i es va estrenar per la distribuidora Open Road Films als Estats Units el 21 d'abril de 2017, en el 102è aniversari de la setmana que va començar el genocidi armeni. La pel·lícula va rebre comentaris contradictoris de la crítica i va ser un fracàs de taquilla, ja que només va recaptar 12 milions de dòlars amb un pressupost de 90 milions. Això va dur a perdre Open Road per més de 100 milions de dòlars. No obstant això, l'estudi va assenyalar que el propòsit principal de la pel·lícula era cridar l'atenció sobre la història, no guanyar diners, i George va dir que "el públic aprèn més de les pel·lícules d'avui que dels llibres d'història".

## Argument

Any 1920, durant els últims dies de l'Imperi Otomà, Michael (Oscar Isaac), un brillant estudiant de Medicina, i Chris (Christrian Bale), un prestigiós periodista americà de l'agència de notícia AP, s'enamoren de la mateixa dona, una bella i sofisticada jove (Charlotte Le Bon), en una zona del món que s'ensorra.

## Repartiment

* Oscar Isaac com a Mikael Boghosian
* Charlotte Le Bon com a Ana Khesarian
* Christian Bale com a Christopher "Chris" Myers
* Daniel Giménez Cacho com pare Andreasian
* Shohreh Aghdashloo com a Marta Boghosian
* Marwan Kenzari com a Emre Ogan
* Angela Sarafyan com a Maral
* Rade Šerbedžija com a Stephan
* Tom Hollander com a Garin
* Igal Naor com a Mesrob
* Numan Acar com a Mustafa
* Milene Mayer com a Yeva
* Tamer Hassan
* Alicia Borrachero com a Lena
* Abel Folk com a Harut
* Jean Reno com a Almirall Louis Dartige du Fournet
* James Cromwell com a Henry Morgenthau Sr.
* Jean Claude Ricquebourg
* Michael Stahl-David
* Mike Lundqvist
* Quique Medina

## Referències

* ↑ «"La promesa", un triangle amorós enmig d'un imperi que agonitza». TV3, 10-01-2022. [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ «Director Terry George Speaks about 'The Promise'». , 20-04-2017 [Consulta: 8 juny 2019].
# Jędrzej Śniadecki

Jędrzej Śniadecki (30 de novembre de 1768, Żnin, Confederació de Polònia i Lituània - 12 de maig de 1838, Vílnius) fou un escriptor, metge, químic i biòleg polonès. Les seves fites més remarcables són la creació de la moderna terminologia a Polònia en el camp de la química.

## Vida i obra

Després d'acabar els estudis universitaris, va ser escollit per ser el primer professor de medicina i química a l'Escola Principal del Gran Ducat de Lituània, que el 1803 s'anomenà Universitat Imperial de Vílnius. Un dels seus estudiants fou Ignacy Domeyko. Śniadecki fou també un dels principals organitzadors i cap de l'Acadèmia Mèdicoquirúrgica de Vílnius. Entre el 1806 i el 1836 va dirigir la Societat Mèdicocientífica local, una de les principals societats científiques de la regió.
L'obra més important de Śniadecki fou Els començaments de la química, el primer llibre de text sobre química en polonès, preparat per a la Comissió d'Ensenyament Nacional. Fou considerat un dels millors llibres científics de text polonesos de l'època i s'emprà a les universitats de Polònia fins ben entrada la dècada 1930. Śniadecki també va ser conegut com a escriptor d'obres menys serioses, cofundador de la Societat Malbaratadora, va contribuir amb articles per al seu seminari satíric, Notícies de claveguera, i també escrigué a Notícies de Vílnius, el diari més gran i de major prestigi a Vílnius.
# Anna Maria Falconbridge

Anna Maria Norwood és una escriptora que va néixer a Bristol, Anglaterra el 1769. Es va casar amb Alexander Falconbridge, un important abolicionista el 1788.
El 1791 va acompanyar el seu marit a Sierra Leone en el seu intent fallit de reorganitzar el campament d'esclaus alliberats a Granville Town. Desanimada, ella no va mantenir l'idealisme del seu marit i va considerar l'esclavitud com a quelcom necessari. El seu marit va morir el 1792 i ella es va tornar a casar i retornà a Anglaterra. Explicà les seves experiències en unes sèries de cartes, que va publicar com Narrative of Two Voyages to the River Sierra Leone, During the Years 1791, 1792, 1793.

## Enllaços externs

* Harrow, Sharon «"Trading in the blush": Domesticating the Colony in Anna Maria Falconbridge's Travel Narrative». The Journal of African Travel-Writing. Arxivat de l'original el 2008-05-12 [Consulta: 12 març 2011].
* «Understanding Slavery».
# Guillem I de Württemberg

Guillem I de Württemberg (Lüben 1781 - Castell de Rosenstein 1864), rei de Württemberg que regnà aquesta antic estat d'Alemanya des de l'any 1816 fins a l'any de la seva mort, quaranta-vuit anys després.

## Orígens familiars

Nat a la ciutat de Lüben a la Silèsia, el dia 27 de setembre de l'any 1781, era fill del rei Frederic I de Württemberg i de la duquessa Augusta de Brunsvic-Wolfenbüttel. Guillem era net per via paterna del duc Frederic II Eugeni de Württemberg i de la marcgravina Frederica de Brandenburg-Schwedt; per via materna era neta del duc Carles I de Brunsvic-Wolfenbüttel i de la princesa Augusta del Regne Unit.

## Núpcies i descendents

Guillem contragué matrimoni el dia 8 de juny de l'any 1808 a Múnic amb la princesa Carolina de Baviera, filla del rei Maximilià I Josep de Baviera i de la landgravina Augusta de Hessen-Darmstadt. La parella es divorcià sense haver tingut cap fill l'any 1814.
El dia 24 de gener de l'any 1816 contragué segones núpcies a Sant Petersburg amb la gran duquessa Caterina de Rússia, filla del tsar Pau I de Rússia i de la duquessa Sofia de Württemberg, tia de Guillem I. La parella tingué dues filles:
* SAR la princesa Maria Frederica de Württemberg, nada el 1816 a Stuttgart i morta el 1887 a Stuttgart. Es casà el 1840 a Stuttgart amb el comte Alfred von Neipperg.
* SAR la princesa Sofia de Württemberg, nada el 1818 a Stuttgart i morta el 1877 a La Haia. Es casà el 1839 a Stuttgart amb el rei Guillem III dels Països Baixos.
La gran duquessa Caterina morí inesperadament a Stuttgart el dia 19 de gener de 1819. Un any i pocs mesos després, el dia 15 d'abril de 1820 es casà en terceres núpcies amb la duquessa Paulina de Württemberg a Stuttgart. Paulina era filla del príncep Lluís de Württemberg i d'Enriqueta de Nassau-Weilburg. La parella tingué dos fills:
* SM el rei Carles I de Württemberg, nat el 1823 a Stuttgart i mort el 1891 a Stuttgart. Es casà el 1846 a Sant Petersburg amb la gran duquessa Olga de Rússia.
* SAR la princesa Augusta de Württemberg, nada el 1826 a Stuttgart i morta el 1898 a Stuttgart. Es casà el 1851 a Friedrichshafen amb el príncep Germà de Saxònia-Weimar-Eisenach.
El rei Guillem I morí el dia 25 de juny de 1864 al Castell de Rosenstein, situat a les proximitats de Stuttgart.
# Vicent Doménech el Palleter

Vicent Doménech, conegut com El Palleter (Paiporta, 1783), va ser un palleter de la ciutat de València, que declarà el 1808 la guerra contra Napoleó.
L'arribada a València de la notícia de la renúncia de Ferran VII a la corona espanyola en favor de Josep Bonaparte, va provocar manifestacions diverses entre el poble. Vicent Doménech, un palleter, desesperat a l'espera que un gabinet es reunira per a prendre una decisió sobre l'assumpte, agafà una canya i posà un tros de la seua faixa roja en forma de bandera, i enarborant-la, marxà al mercat. En arribar a una botiga on es venia el nou paper segellat pel govern francès, n'agafà un plec, el trencà, es posà damunt d'una cadira enmig d'una plaça i declarà la guerra a Napoleó. Se li atribueixen les paraules: "Un pobre palleter li declara la guerra a Napoleó. Visca Ferran VII i mort als traïdors". L'endemà, el poble es rebel·là i va assaltar i va prendre per les armes la ciutadella. El 25 de maig es constituí la "Junta Suprema de Govern del Regne de València".
La revolució havia triomfat, però temporalment. Poc més tard, el mariscal Suchet, després de sotmetre el Principat de Catalunya, va atacar el Regne de València, que passaria a mans de Napoleó.
El Palleter és una figura que s'ha utilitzat reiteradament com a símbol d'insubmissió del poble pla, especialment enfront dels poderosos i de les injustícies. També s'ha utilitzat per associacions de tota classe, com ara sectors del blaverisme polític o associacions de víctimes, com ara les del cas Alcàsser.
Existeix una estàtua del palleter a València, junt a les Portes de Quart de València.

## Vegeu també

* Francesc de Vinatea

## Enllaços externs

* El recuerdo del Palleter (ABC, 1970)
* Martínez Colomer, Vicente. Sucesos de Valencia desde el día 23 de mayo hasta el 28 de junio del año 1808. València: Impremta de Salavodr Faulí, 1810, p. 5-6.
# Concert per a violoncel núm. 2 (Haydn)

El Concert número 2, en re major, per a violoncel i orquestra, de Joseph Haydn fou compost l'any 1783. Tal com ja havia fet amb el primer concert per a violoncel, Haydn el compongué per a un violoncel·lista, en aquesta ocasió per a Antonín Kraft, un dels violoncel·listes que treballaven per al príncep Nikolaus Esterházy a l'orquestra del palau d'Eszterháza. Tot i que durant molt de temps hi va haver dubtes sobre la seva autenticitat, la majoria d'experts consideren que efectivament aquesta obra és autèntica després que el 1951 es va descobrir la signatura del compositor en el manuscrit.
Aquest segon concert és més relaxat i líric que el primer, escrit en do major. En el seu primer moviment, el caràcter és pausat i calmat, però la peça aviat entra en la fase del desenvolupament on un altre tema, construït a partir del primer, es descobreix. Amb la recapitulació, al final, retorna el primer tema.
El segon moviment –un "Adagio", quan l'habitual en aquesta posició en els concerts de Haydn són els "Andante"- és en la dominant. Al mig del moviment hi ha un episodi en la tonalitat, tan distant de la inicial, de do major.
El darrer moviment és el més breu. És en la forma de rondó, amb un episodi en la dominant i amb una digressió cap a re menor, la tonalitat paral·lela menor. L'obra es clou amb una afirmació alegre i menys virtuosística que la de l'altre concert.

## Moviments

* Allegro
* Adagio
* Rondó (Allegro)

## Enllaços externs

* EMI Recording Notes
* Cello Concerto No. 2: Partitura lliure a l'IMSLP.

## Vegeu també

Llista dels concerts de Haydn
# John Pendleton Kennedy

John Pendleton Kennedy (Baltimore, Maryland, 1795 ndash; Newport, Rhode Island, 1870), escriptor i polític sudista, Secretary of the Navy (Ministre de Marina) entre 1852 i 1853. Originari de Virgínia. Fou advocat a Maryland, acompanyà l'expedició del Commodor Perry al Japó i també anà en missió diplomàtica a Xile. Escriví les novel·les Swallow Barn (1832), Horse-Shoe Robinson (1835) i Rob of the Bowl (1838), on mostra un Sud amb forta consciència pròpia. Tot i això, era contrari a la secessió i a l'esclavatge.

## Enllaços externs

* Biografia (anglès)
# Lluïsa Sofia de Danneskiold-Samsøe

Lluïsa Sofia Danneskiold-Samsøe (en danès Louise Danneskjold-Samsøe) va néixer a la ciutat danesa de Gisselfeld el 22 de setembre de 1796 i va morir a Przemkow (Polònia) l'11 de març de 1867. Era filla de Cristià Conrad de Danneskiold-Samsoe (1774-1823) i de Joana Enriqueta Kaas (1776-1843). Una família relacionada amb els reis de Dinamarca, d'una branca il·legítima de la Casa d'Oldenburg.
El 1820 es va casar amb Cristià August II de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg (1798-1869), fill de Frederic Cristià II, duc d'Augustenburg i de Lluïsa Augusta de Dinamarca, la germana del rei Frederic VI de Dinamarca. Fills:
* Frederic August (1829-1880), duc de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg, casat amb la princesa Adelaida de Hohenlohe.
* Cristià Carles August (1831-1917), casat amb la princesa Helena del Regne Unit.
* Lluïsa Augusta (1823-1872)
* Carolina Amàlia (1826-1901)
* Carolina Cristiana (1833-1917)
# Missa in tempore belli

La Missa in tempore belli o Missa en temps de guerra, també coneguda com a Paukenmesse o Missa dels timbals (Hob. XXII:9) és una missa composta per Franz Joseph Haydn el 1796 i estrenada el 26 de desembre d'aquell any a l'església dels Piaristes de Viena.

## Història

Haydn compongué aquesta missa a la seva residència al palau dels Esterházy, a Eisenstadt, on seguia exercint de mestre de capella, poc després de tornar de la seva estada a Londres. Es tracta de la segona de les sis grans misses dels darrers anys del compositor i el seu títol fa referència a la guerra que en aquells moments Àustria estava lliurant contra França (la guerra de la primera coalició). L'agost de 1796 el govern austríac decretà la mobilització general a tot el país i sembla que en aquells moments Haydn estava component l'Agnus Dei de la seva missa. La tonalitat general de la missa és especialment ombrívola i melancòlica, i només es torna lluminosa, significativament, en el Dona nobis pacem («doneu-nos la pau») final.

## Aspectes musicals

La missa està composta per a solistes (soprano, contralt, tenor i baix), cor a quatre veus, orgue i orquestra. En l'orquestració Haydn incorporà, a més de les cordes, oboès, fagot, clarinets, trompes, trompetes i timbals. Posteriorment hi afegí una part de flauta al Qui tollis del Gloria i parts addicionals per als clarinets, així com parts per a les trompes doblant les trompetes.
Aquesta obra és considerada una de les grans obres de maduresa de Haydn. El Kyrie comença amb una introducció lenta i solemne on els timbals entren progressivament i segueix amb una secció ràpida en forma sonata. El Gloria conté una de les seccions considerades més extraordinàries del compositor: el Qui tollis, un fosc i melancòlic diàleg entre el baix, el violoncel i la flauta. El Credo també conté una part central lenta i especialment fosca, l'Incarnatus est i culmina, com és habitual en les misses del classicisme, en una llarga fuga. L'Agnus Dei és potser la part més coneguda de la missa i des de la seva estrena a Viena es feu justament famosa; l'entrada inesperada dels timbals al compàs 10 i el crescendo del cor i les trompetes en fan un moviment intens i intimidant, que culmina amb el lluminós Dona nobis pacem.
# Miquel de Rússia (gran duc de Rússia I)

Miquel de Rússia, gran duc de Rússia (Sant Petersburg 1798 - Varsòvia 1849). Gran duc de Rússia amb el tractament d'altesa imperial.
Nascut a la ciutat de Sant Petersburg, capital de l'imperi tsarista, el dia 8 de febrer de l'any 1798 sent fill del tsar Pau I de Rússia i de la duquessa Sofia de Württemberg. Miquel formava part de la família dels Romanov i era net per via paterna del tsar Pere III de Rússia i de la tsarina Caterina II de Rússia i per via materna del rei Frederic II Eugeni de Württemberg i de la marcgravina Frederica Dorotea de Brandenburg-Schwedt.
El dia 19 de febrer de l'any 1824 contragué matrimoni a Sant Petersburg amb la princesa Carlota de Württemberg, filla del príncep Pau de Württemberg i de la duquessa Carlota de Saxònia-Hildburghausen. La parella tingué cinc fills:
* SAR la gran duquessa Maria de Rússia, nada a Moscou el 1825 i morta a Viena el 1846.
* SAR la gran duquessa Elisabet de Rússia, nada a Sant Petersburg el 1826 i morta a Wiesbaden el 1845. Es casà amb el duc Adolf de Nassau.
* SAR la gran duquessa Caterina de Rússia, nada a Sant Petersburg el 1827 i morta a Sant Petersburg el 1894. Es casà el 1851 a Sant Petersburg amb el duc Jordi de Mecklenburg-Strelitz.
* SAR la gran duquessa Alexandra de Rússia, nat a Moscou el 1831 i mort a Moscou el 1831.
* SAR la gran duquessa Anna de Rússia, nada el 1834 a Moscou i morta el 1836 a Sant Petersburg.
El gran duc Miquel morí el dia 9 de setembre de l'any 1849 a Varsòvia. La branca cadet de la família imperial russa que ell inicià arran del seu casament no tingué continuïtat.
# František Palacký

František Palacký (14 de juny de 1798, Hodslavice - 26 de maig de 1876, Praga) fou un historiador i polític txec.

## Biografia

Els seus avantpassats havien estat membres de la comunitat dels Germans Bohemis i en secret havien mantingut les seves creences protestants durant els períodes de persecució religiosa, i finalment s'havien unit a la Confessió d'Augsburg, la més aproximada a la seva fe original. El pare de František era un mestre d'escola i un home de certa cultura. Envià el seu fill el 1812 al Liceu Evangèlico-luterà de Bratislava, on es posà en contacte amb el filòleg Pavel Josef Šafárik i començà a estudiar les llengües eslaves. Arribà a dominar 11 llengües i coneixia parcialment d'altres.
Després d'alguns anys d'ensenyament privat, Palacký s'instal·là el 1823 a Praga, on travà una profunda amistat amb Jozef Dobrovský, les bones relacions del qual amb les autoritats austríaques el protegiren de l'hostilitat del govern envers els estudiants nacionalistes eslaus. Dobrovský el presentà al comte Sternberg i al seu germà Francis, que havien assumit un interès entusiasta per la història bohèmia. El comte Francis era el fundador principal de la Societat del Museu de Bohèmia, dedicat a la conservació de documents referents a la història de Bohèmia, amb l'objectiu de revifar el sentiment nacional mitjançant l'estudi dels registres històrics.
L'interès públic per la història bohèmia fou estimulat des del 1825 amb la publicació del nou Diari del Museu de Bohèmia, del qual Palacký fou el primer editor. El periòdic fou el primer a publicar-se en txec i alemany, i l'edició txeca sobrevisqué per convertir-se en la principal publicació literària de Bohèmia. Palacký rebé una modesta pensió com a arxivista del comte Sternberg i el 1829 les autoritats bohèmies li concediren el títol d'historiògraf de Bohèmia, amb un salari petit, però hagueren de passar deu anys abans que les autoritats centrals de Viena no li concedissin la seva autorització.
# Seguretat nacional (pel·lícula)

Seguretat nacional (títol original: National Security) és una comèdia d'acció estatunidenca dirigida per Dennis Dugan i estrenada el 2003. Ha estat doblada al català.

## Argument

A l'acadèmia de policia de Los Angeles, Earl Montgomery mostra grans aptituds per esdevenir un bon policia, però el seu caràcter rebel i brillant actua contra ell. Després d'un escàndol, es veu expulsat de l'escola de policia. Poc després troba una feina de guardià de seguretat, Earl té un altercat amb el policia Hank Rafferty. Acusant-lo d'assetjament i de racisme, fa perdre la seva feina a Hank que va a la presó sis mesos. A la seva sortida, l'expolicia és contractat per la mateixa agència de seguretat que Earl. Poc temps després, tots dos descobreixen una vasta operació de contraban dirigida pel misteriós Nash. Encara que es detesten cordialment, Earl i Hank fan equip per a enxampar aquests criminals.

## Repartiment

* Martin Lawrence: Earl Montgomery
* Steve Zahn: Hank Rafferty
* Bill Duke: el tinent Washington
* Colm Feore: l'inspector Frank McDuff
* Eric Roberts: Nash
* Robinne Lee: Denise
* Brett Cullen: Heston
* Timothy Busfield: Charlie Reed
* Mari Morrow: Lola
* Matt McCoy: Robert Barton
* Cleo King: Dona al cotxe
* Ken Lerner: L'advocat de Hank
* Stephen Tobolowsky: Billy Narthax

## Crítica

* "La pel·lícula és abans de res Lawrence i Zahn, amb una dinàmica que es fa suportable, encara que no prou perquè generi una seqüela de parella de policies col·legues. (...) Puntuació: ★★½ (sobre 4)"
* "Martin Lawrence és tot el que té 'National Security'. I això és com 2 o 3 punts sobre 10."
* "Una pena que Martin ja hagués fet 'What's the Worst That Could Happen?'. El títol realment s'ajustava a aquesta pel·lícula."

## Referències

* ↑ «Seguretat nacional». ésAdir. [Consulta: 29 octubre 2018].
* ↑ Scott, A. O. «FILM REVIEW; Scowls and Rants Facing Mugs and Riffs» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Clark, Mike «National Security». USA Today.
* ↑ Thomson, Desson «National Security». The Washington Post.
* ↑ Travers, Peter «National Security». Rolling Stone.
# Els àngels de l'infern

Els àngels de l'infern (original: The Wild Angels) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Roger Corman, estrenada el 1966. Va revelar l'actor Peter Fonda, futur heroi de la contracultura americana a Easy Rider. Ha estat doblada al català.

## Argument

Blues és el cap d'una banda de motards. Per recuperar la moto del seu amic Loser, la banda ataca una banda rival de motoristes mexicans. L'enfrontament alerta la policia i té lloc una persecució entre Loser, qui ha tingut la mala idea de picar una moto de policia, i les forces de l'ordre...

## Repartiment

* Peter Fonda: Heavenly Blues
* Nancy Sinatra: Mike/Monkey
* Bruce Dern: Joe Kearns/Loser
* Diane Ladd: Gaysh
* Buck Taylor: Dear John
* Norman Alden: Metge
* Michael J. Pollard: Pigmey
* Lou Procopio: Ajudant
* Joan Shawlee: Momma Monahan
* Marc Cavell: Frankenstein
* Coby Denton: Bull Puckey
* Frank Maxwell: el sacerdot
* Gayle Hunnicutt: Suzie
* Art Baker: Thomas/Mortician

## Impacte i influència

El crític cinematogràfic Leonard Maltin diu que dona per bona Els àngels de l'infern després de beure's aproximadament 24 cerveses. Va obrir el Festival de Cinema de Venècia el 1966, amb una resposta tèbia. Corman afirma que Els àngels de l'infern va ser la dotzena pel·lícula que va aconseguir més beneficis el 1966, guanyant 5 milions i mig de dòlars.
Mentre feia la promoció d'una altra pel·lícula de contracultura dels anys 1960, The Trip, Fonda va concebre la pel·lícula Easy Rider, però cadascú amb la seva pròpia motocicleta.
Els àngels de l'infern té un impacte petit però durador en unes quantes bandes de rock indie. Davie Allan and the Arrows es marca un èxit amb el "Blues Theme" instrumental que obre aquesta pel·lícula. La banda de música punk Kill Cheerleader presenta Fonda amb la seva bicicleta a la coberta de seu EP Gutter Days.
Loaded de Primal Scream, Fuck Me I'm Rich de Mudhoney, Dear God de Evil's Toy surten al funeral de Loser a Easy Rider:
| « | Volem ser lliures! Volem ser lliures de fer el que volem fer! Volem ser lliures per conduir. I volem ser lliures d'anar amb les nostres màquines sense ser emprenyats per L'Home. I volem tenir un bon dia! I això és el que farem. Tindrem un bon dia. Farem una festa! | » |

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1966. Lleó d'Or

## Referències

* ↑ esadir.cat. Els àngels de l'infern. esadir.cat.
* ↑ «The wild angels». The New York Times.
* ↑ Gebert, Michael. The Encyclopedia of Movie Awards, que inclou llistats del 'Box Office Domestic Rentals' de 1966 tret de Variety, St. Martin's Paperbacks, 1996. ISBN 0-668-05308-9
# Montsoèr e Baús Jussan

Mont Soèr (en francès Montsoué) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 508 | 542 | 465 | 458 | 538 | 557 | 561 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Jacques Dehez | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 21 desembre 2010].
# Serrat dels Coronals

El Serrat dels Coronals és una serra situada al municipi de Prullans, a la comarca de la Baixa Cerdanya, amb una elevació màxima de 1.707 metres.