OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lorenzo Pignotti

Lorenzo Pignotti (Figline Valdarno, 9 d'agost de 1739 – Pisa, 5 d'agost de 1812) va ser un poeta, historiador i metge italià, tot i que la seva fama originà sobretot gràcies a les seves faules.
Lorenzo Pignotti era fill de Santi i Margherita Curlandi. Quan era ben jove, la família es va transferir a Arezzo, i va ser allà on Lorenzo va estudiar al seminari local i es feu eclesiàstic.
Després d'haver ensenyat retòrica durant algun temps, abandonà l'església, i decidí d'inscriure's a la facultat de medicina de la Universitat de Pisa. Es va diplomar el 1764 i després començà a exercir com a metge durant uns quants anys. El 1769 fou nomenat professor de física a l'Acadèmia dels Nobles de Florença, i el 1775 obtingué la mateixa càtedra a la Universitat de Pisa, de la qual també va ser magnifico rettore d'ençà del 1808. A partir del 1801 fou a més historiògraf reial.
Va ser un escriptor molt versàtil: compongué poemets en versos de tendència prerromàntica (La tomba di Shakespeare del 1779 i L'ombra di Pope del 1781; poesies burlesques (La treccia donata del 1808, que s'inspirà del Ricciolo rapito d'Alexander Pope, una Storia della Toscana de nou volums, que s'edità postumament entre 1813 i 1814; poesies encomistriche; un assaig divulgatiu de temàtica mèdica (Istruzioni mediche per le genti di campagna), però fou sobretot un autor de faules, algunes originals, d'altres manllevades al patrimoni de les faules clàssiques, especialment d'Èsop, totes divertents i caracteritzades per una voluntat ètica evident, més aviat que moralitzant.
# Anawalt

Anawalt és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia de l'Oest. Segons el cens del 2000 tenia 272 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Anawalt tenia 272 habitants, 114 habitatges, i 77 famílies. La densitat de població era de 161,6 habitants per km².
Dels 114 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 31,6% no eren unitats familiars. En el 28,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 26,8% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 13.333 $ i la renda mediana per família de 17.321 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.938 $ mentre que les dones 14.375 $. La renda per capita de la població era de 8.953 $. Entorn del 37,3% de les famílies i el 37% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Anawalt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Anawalt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Serralada Sredinni

La serralada Sredinni (en rus: Срединный хребет) és una serralada que es troba a la península de Kamtxatka, a Rússia. S'estén uns 1.000 km en direcció nord-est a sud-oest pel centre la península i una amplada d'uns 100 km. Està formada per volcans, tant en escut com estratovolcans. El cim més alt de la serralada és l'Itxinski, un estratovolcà d'uns 3.607 metres d'alçada. Està separada de la serralada Oriental, a l'est, per la depressió central de Kamtxatka.
Els volcans estan coberts per petites glaceres, la qual cosa contribueix a la caracterització de Kamtxatka com la regió glacial més extensa del nord-est d'Àsia, amb glaceres que cobreixen aproximadament 592 ± 20,4 km².

## Referències

* ↑ Ichinsky Institute of Volcanology and Seismology, Kamchatka, Russia
* ↑ Holocene Volcanoes in Kamchatka with map showing the Sredinny Range
* ↑ Lynch, Colleen; Barr, Iestyn; Mullan, Donal; Ruffell, Alastair «Rapid glacial retreat on the Kamchatka Peninsula during the early 21st century». The Cryosphere, vol. 10, 4, 2016, pàg. 1809–1821. DOI: 10.5194/tc-10-1809-2016.
# Nadia Zakamska

Nadia Zakamska, nascuda Nadejda Leonídovna Zakàmskaia, rus: Надежда Леонидовна Закамская, és una astrònoma russoestatunidenca que és professora ajudant d'astrofísica a la Universitat Johns Hopkins.

## Primers anys i educació

Zakamska es va graduar a l'Institut de Física i Tecnologia de Moscou amb un grau de mestratge en física teòrica el 2001. Zakamska després va assistir a la Universitat de Princeton per al seu grau de doctor, que va rebre el 2005.

## Carrera i recerca

La investigació de Zakamska implica el treball de múltiples longituds d'ona de quàsars tipus II.També estudia els forats negres supermassius i el seu paper en la formació de galàxies.A més, estudia planetes extrasolars i astronomia extragalàctica.

## Premis i honors

Zakamska ha rebut una beca d'investigació Sloan.En 2014, va rebre el Premi Newton Lacy Pierce en Astronomia de l'American Astronomical Society, que s'atorga per reconèixer almenys cinc anys d'èxits destacats en investigació d'astronomia observacional.

## Publicacions

* Zakamska, Nadia L.; Hamann, Fred; Pâris, Isabelle; Brandt, W. N.; Greene, Jenny E.; Strauss, Michael A.; Villforth, Carolin; Wylezalek, Dominika; Alexandroff, Rachael M. (2016-07-01). "Discovery of extreme [O iii]λ5007 Å outflows in high-redshift red quasars". Monthly Notices of the Royal Astronomical Society 459 (3): 3144–3160. doi:10.1093/mnras/stw718. ISSN 0035-8711.
* Zakamska, Nadia L.; Lampayan, Kelly; Petric, Andreea; Dicken, Daniel; Greene, Jenny E.; Heckman, Timothy M.; Hickox, Ryan C.; Ho, Luis C.; Krolik, Julian H. (2016-02-01). "Star formation in quasar hosts and the origin of radio emission in radio-quiet quasars". Monthly Notices of the Royal Astronomical Society 455 (4): 4191–4211. doi:10.1093/mnras/stv2571. ISSN 0035-8711.

## Referències

* 1 2 3 «Nadia Zakamska | Physics & Astronomy». [Consulta: 21 juny 2016].
* 1 2 3 «Nadia Zakamska». [Consulta: 21 juny 2016].
* 1 2 «Newton Lacy Pierce Prize in Astronomy | American Astronomical Society». [Consulta: 21 juny 2016].

## Enllaços externs

* Web personal (anglès)
# Norman Steenrod

Norman Steenrod (Dayton, 22 d'abril de 1910 - Princeton, 14 d'octubre de 1971) va ser un matemàtic estatunidenc.
Steenrod va fer els estudis secundaris a l'institut de la seva vila natal, Dayton (Ohio). Com que els va acabar amb quinze anys va aprofitar per treballar com dissenyador d'eines, ofici que havia aprés del seu germà gran, estalviant així per als seus estudis universitaris. Els seus estudis de grau va ser bastant frustrants, probablement a causa de la manca de diners: primer va estudiar a la universitat Miami de Oxford (Ohio) entre 1927 i 1929 i, després, a la universitat de Michigan, en la qual es va graduar el 1932. Després de treballar a la fàbrica Chevrolet de Flint (Michigan) com matricer, va estar un any de postgrau a la universitat Harvard i, finalment, va acabar els estudis a la universitat de Princeton en la qual es va doctorar el 1936 amb una tesi sobre homologia dirigida per Solomon Lefschetz. Després de tres anys de docent a Princeton, va ser contractat com professor ajudant a la universitat de Chicago, que va deixar el 1942 per ser professor titular a Michigan. El 1947 va tornar a la universitat de Princeton on va romandre fins a la seva mort el 1971.
Steenrod és conegut pels seus treballs en topologia algebraica. En un article de 1945, ampliat a llibre el 1952, escrits conjuntament amb Samuel Eilenberg van intentar establir un sistema axiomàtic de la teoria de l'homologia. Ana altra aportació fonamental se Steenrod va ser la teoria del fibrat: el seu llibre (1951) The Topology of Fibre Bundles és un clàssic sobre el tema, reeditat diverses vegades.

## Referències

* ↑ Whitehead, 1987, p. 454.
* ↑ Chang, 2011, p. 416.
* ↑ Whitehead, 1987, p. 455.
* ↑ Whitehead, 1987, p. 456.
* ↑ Whitehead, 1987, p. 456-457.
* ↑ Whitehead, 1987, p. 458-459.
* ↑ Milnor, 1958, p. 202-203.

## Bibliografia

* Chang, Sooyoung. Academic Genealogy of Mathematicians (en anglès). World Scientific Publishing, 2011. ISBN 978-981-4282-29-1.
* Milnor, John «The topology of fibre bundles, by Norman Steenrod» (en anglès). Bulletin of the American Mathematical Society, Vol. 64, Num. 4, 1958, pàg. 202-203. DOI: 10.1090/S0002-9904-1958-10211-6. ISSN: 1088-9485.
* Whitehead, George W. «Norman Earl Steenrod». A: National Academy of Science. Academic Genealogy of Mathematicians (en anglès). National Academies Press, 1987, p. 453-470. ISBN 978-0-3090-3729-7.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Norman Steenrod» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Hoffman, Mike. «Norman Steenrod». US Naval Academy. [Consulta: 26 març 2022]. (anglès)
# Siesta

Siesta és una pel·lícula dramàtica estatunidenca del 1987 dirigida per Mary Lambert i protagonitzada per Ellen Barkin, Gabriel Byrne i Jodie Foster. Segons un article de 1987 a The Los Angeles Times, la pel·lícula "segueix un temerari durant els seus darrers dies fins a un salt potencialment fatal. Plena d'imatges jungianes, la pel·lícula és una faula postmoderna del destí i del canvi, poblat d'una galeria d'ànimes perdudes que inclou un àngel de la guarda (interpretat pel britànic Julian Sands), una bruixa (interpretada per l'estrella del pop Grace Jones) i l'àngel de la mort (Alexei Sayle)." També hi partaiciparen Martin Sheen i Isabella Rossellini.

## Repartiment

* Ellen Barkin com a Claire
* Gabriel Byrne com a Augustine
* Julian Sands com a Kit
* Isabella Rossellini com a Marie
* Martin Sheen com a Del
* Alexei Sayle com a taxista
* Grace Jones com a Conchita
* Jodie Foster com a Nancy
* Anastassia Stakis com a Desdra
* Gary Cady com a Roger

## Producció

El guió va ser escrit per Patricia Louisianna Knop, basat en una novel·la de Patrice Chaplin. La pel·lícula va ser rodada a Espanya, estrenada per Lorimar Motion Pictures, i fou estrenada a Nova York l'11 de novembre de 1987. El trompetista de jazz Miles Davis va actuar al partitura per a la pel·lícula, Music from Siesta, que va ser escrita i organitzada pel col·laborador freqüent de Davis Marcus Miller.

## Reacció

La pel·lícula va ser nominada a l'Independent Spirit a la millor primera pel·lícula l'any 1988 per la directora Mary Lambert.
Siesta va rebre crítiques diverses. A l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, la pel·lícula té una puntuació d'aprovació del 14% basada en 7 ressenyes Va ser aclamada com "el Vellut blau d'aquest any per Susan Linfield, editora de American Film. La crítica de cinema de New York Times, Janet Maslin, la va anomenar "el tipus de pel·lícula excitantment dolenta i artísticament experimental que s'ha convertit en una espècie en perill d'extinció... Tot i així, el primer llargmetratge de la senyoreta Lambert té un joc, un esperit entremaliat i un bohemi madur que són atractius." El crític Roger Ebert va escriure que "La pel·lícula finalment es veu aclaparada per la seva pròpia ambició, per no parlar de massa trucs a la seva trama, però va a la baixa." No obstant això, Sheila Benson de The Los Angeles Times va qualificar la pel·lícula de "una presumpció monumentalment dolenta, increïblement equivocada i pretensiosa".

## Referències

* 1 2 3 McKenna, Kristine. «‘Siesta’ Wakes Up Her Film-Directing Career», 04-12-1987. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ Fordham, John. «Miles Davis/ Marcus Miller, Music From Siesta», 22-12-2005. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ «37 Years of Nominees & Winners, 1986–2022». [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ «Siesta». Rotten Tomatoes.
* ↑ Maslin, Janet. «Film: Exoticism in 'Siesta'», 11-11-1987. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ Ebert, Roger. «Siesta», 05-02-1988. [Consulta: 15 juliol 2022].
* Maslin, Janet (November 11, 1987). "Film: Exoticism in 'Siesta'". The New York Times. Retrieved on May 4, 2009.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# El detectiu Conan: Black Iron Mystery Train

El detectiu Conan: Black Iron Mystery Train (名探偵コナン 灰原哀物語 ～黒鉄のミステリートレイン～, Meitantei Conan: Haibara Ai Monogatari ~Kurogane no Misuterī Torein~) és una pel·lícula d'animació anime estrenada el 6 de gener de 2023. Es tracta d'una compilació per promocionar la vint-i-sisena pel·lícula del Detectiu Conan, Black iron submarine. El doblatge i subtítols en català es va estrenar en format DVD el 15 de desembre de 2023 a càrrec de la distribuïdora Alfa Pictures.

## Argument

La pel·lícula se centra en el passat d'Ai Haibara, una dona amb diferents identitats. Aquesta pel·lícula derivada conté material de diferents episodis de la sèrie anime, com «El tren del misteri», i algunes escenes noves.

## Repartiment
### Repartiment de veus original

* Minami Takayama com a Conan Edogawa
* Megumi Hayashibara com a Ai Haibara, Shiho Miyano, Elena Miyano
* Kenichi Ogata com a Hiroshi Agasa
* Yukitoshi Hori com a Gin
* Wakana Yamazaki com a Ran Mouri
* Rikiya Koyama com a Kogoro Mouri
* Yukiko Iwai com a Ayumi Yoshida
* Ikue Otani com a Mitsuhiko Tsuburaya

## Referències

* ↑ «名探偵コナン：特別編集版「灰原哀物語～黒鉄のミステリートレイン～」 公開4日で興収2.4億円» (en japonès), 10-01-2023. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «Pack Un Nuevo caso del Detective Conan: Black Iron Submarine + Black Iron Mystery Train». [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «『コナン』灰原哀の過去に迫るTVシリーズ特別編集版が劇場公開決定 『黒鉄の魚影』に続く新規映像も», 08-12-2022. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «Detective Conan: Black Iron Mystery Train» (en castellà). Alfa Pictures. [Consulta: 21 desembre 2023].
# Carl Henrik Boheman

Carl Henrik Boheman (Jönköping, 10 de juliol de 1796 - Estocolm, 2 de novembre de 1868) fou un zoòleg i entomòleg suec.
Va estudiar a la Universitat de Lund i va entrenar com a oficial, participant en la invasió de Noruega a 1814. Havia estat un entusiasta entomòleg des de la seua infantesa, i va ser contractat per la Acadèmia sueca Reial de Ciències el 1841 com a professor i conservador del Departament d'Entomologia del Museu suec d'Història Natural a Estocolm.
El 1838, el van fer membre de l'Acadèmia militar. I, es va retirar el 1867 del Museu.
Va ser un especialista en coleòpters, i particularment en crisomèlids i el gènere Rhynchophora, col·laborant en particular amb Carl Johan Schönherr (1772-1848) en el seu gran treball en curculiònids. Els seus altres treballs inclouen a Årsberättelse om framstegen jo insekternas myria ach arachnidernas naturalhistoria under aren 1845 och 1846 (1847), Insecta Caffraria (dos volums, 1848-1857), Monographia Cassididarum Holmiæ (quatre volums, 1850-1862) i el novè volum, dedicat a Cassidinae, al Catàleg de coleòpters en la col·lecció del Museu britànic (1856). Boheman va escriure 49 articles importants descrivint moltes espècies comunes de San Francisco, Califòrnia (1851-1853) i viatge d'expedició amb la nau Eugenie Kongliga Svenska Fregatten Eugenies Resa Omring Jorden, Entomologiska Bidrag (1858-1859), així com molts altres coleòpters nord-americans.
El seu net, Erik Boheman, era el diplomàtic i el seu besnet l'actor Erland Josephson.

## Obra

Llista parcial:
* Insecta Caffrariae annis 1838-1845 un J.Un. Wahlberg collecta. Coleoptera. Holmiae : Fritze & Norstedt v. 1 8 + 625 p. (1851).
* Årsberättelser om framstegen i insekternas, myriapodernas och arachnidernas naturalhistoria för 1840-56 (1843-1859)
* Nya svenska homoptera beskrifna (1847)
* Insecta Caffrariæ (1848-1857)
* Bidrag till Gottlands insektfauna (1850)
* Monographia cassididarum I-IV (1850-1862)
* Entomologiska anteckningar under en resa i Södra Sverige 1851 (1852)
* Catalogue of Coleopterous Insects in the Collection of the British Museum. Part IX. Cassididæ (1856)

## Abreviació zoològica

L'abreviatura Boheman s'empra per a indicar a Carl Henrik Boheman com a autoritat en la descripció i taxonomia en zoologia.
# Clarissa Santos

Clarissa Cristina dos Santos -coneguda com a Clarissa o Clarissa Santos- (Rio de Janeiro, 10 de març de 1988) és una jugadora brasilera de bàsquet que ocupa la posició de pivot.
Va ser part de la Selecció femenina de bàsquet de Brasil amb la qual va aconseguir la medalla de bronze en els Jocs Panamericans de 2011 en Guadalajara, Mèxic; a més, va ser campiona del campionat preolímpic realitzat en Colòmbia l'any 2011. Va ser seleccionada de l'equip olímpic que va assistir als Jocs Olímpics de Londres 2012.

## Estadístiques en competències FIBA

| Any | Competència | PPJ | RPJ | APJ |
| 2012 | Jocs Olímpics | 12,6 | 9 | 1 |
| 2011 | Campionat femení FIBA Amèriques | 6,3 | 2,7 | 0,7 |
| 2007 | Campionat femení FIBA Amèriques O19 | 9,1 | 6,4 | 0,1 |
| 2007 | Campionat mundial femení FIBA O21 | 1,5 | 2,5 | 0,2 |
| Mitjana total | Mitjana total | 7,4 | 5,2 | 0,5 |
| Font: FIBA. |||||

## Referències

* 1 2 «Clarissa» (en portuguès). Confederação Brasileira de Basketball. Arxivat de l'original el 2012-07-21. [Consulta: 18 abril 2013].
* ↑ «Perfil do Atleta: Clarissa Cristina dos Santos». Comitê Olímpico Brasileiro. Arxivat de l'original el 2012-08-15. [Consulta: 19 abril 2013].
* ↑ «Clarissa Santos» (en portuguès). PA 2011 - Atletes Brasileiros. [Consulta: 19 abril 2013].
* ↑ «Jogos Pa-Americans - Feminino» (en portuguès). Confederação Brasileira de Basketball. Arxivat de l'original el 2013-11-10. [Consulta: 18 abril 2013].
* ↑ «Clarissa Cristina dos Santos» (en portuguès). Confederação Brasileira de Basketball, 10-01-2007. Arxivat de l'original el 2013-11-12. [Consulta: 18 abril 2013].
* ↑ «Clarissa Santos» (en anglès). London 2012 Olympic and Paralympic Games. Arxivat de l'original el 2016-03-15. [Consulta: 19 abril 2013].
* ↑ «Clarissa Dos Santos» (en anglès). 2007 FIBA O19 World Championship for Women. Arxivat de l'original el 2017-03-13. [Consulta: 19 abril 2013].
# Universitat Juraj Dobrila de Pula

La Universitat Juraj Dobrila de Pula (en croat Sveučilište Jurja Dobrile u Puli) és una universitat a la ciutat de Pula (Croàcia). Va ser fundada el 2006 i el 2011 tenia 2.465 estudiants.

## Referències

* ↑ «Statistička izvješća: Studenti u akademskoj godini 2011./2012.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Universitat de Pula (anglès) (croat)
# Bridgeport (Virgínia de l'Oest)

Bridgeport és una població dels Estats Units, a l'estat de Virgínia de l'Oest. Segons el cens del 2000, tenia 7.306 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bridgeport tenia 7.306 habitants, 2.988 habitatges i 2.103 famílies. La densitat de població era de 339,9 habitants per km².
Dels 2.988 habitatges, en un 30,5%, hi vivien nens de menys de 18 anys; en un 60,8%, hi vivien parelles casades; en un 7,9%, dones solteres, i en un 29,6%, no hi vivien unitats familiars. En el 26,9% dels habitatges, hi vivien persones soles, el 13,5% de les quals eren persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones que vivien en cada habitatge era de 2,41, i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família, de 2,94.
Per edats, la població es repartia de la manera següent: un 23% tenia menys de 18 anys; un 5,7%, entre 18 i 24; un 25%, entre 25 i 44; un 26,7%, de 45 a 60, i un 19,6%, 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.310 $, i la renda mediana per família, de 58.825 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.590 $, i les dones, de 29.861 $. La renda per capita de la població era de 25.132 $. Entorn del 3,7% de les famílies i el 5% de la població estaven per sota del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bridgeport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bridgeport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Autoretrat (Joan Miró, 1937-38/1960)

Autoretrat és una pintura de Joan Miró, pintada a Barcelona el 1937/1938 i finalitzada el 1960, conservat a la Fundació Joan Miró de Barcelona com un dipòsit a llarg termini d'una col·lecció particular. Aquest autoretrat dual mostra dos moments superposats. A sota, una còpia a llapis d'un quadre començat el 1937, on la fesomia de Miró es fon amb símbols del seu món propi; al damunt, un grafit negre molt sintètic de 1960. El rostre individual és desplaçat per una figura impersonal, anònima, que remet al traç primigeni i universal.

## Descripció

«Vaig agafar un d'aquells miralls d'augment que hi ha gent que fa servir per afaitar-se, el vaig posar a banda i banda, al voltant del meu rostre, i vaig dibuixar tot el que veia, de manera molt minuciosa.» El 1937 Miró dibuixa el seu autoretrat, que revela els símbols del seu univers: estels, sols, arcs iris i flames.
A partir de l'original, actualment al MoMA de Nova York, Miró encarrega una còpia del dibuix, que es veu obligat a deixar a París quan ha de fugir de França durant la Segona Guerra Mundial.
El 1956, instal·lat definitivament a Palma, Miró decideix fer una revisió de la seva obra anterior. En una de les caixes que obre hi ha la còpia del dibuix, al damunt del qual fa un segon autoretrat, amb un traç ràpid, negre, gruixut i vigorós.

## Referències

* ↑ Joan Miró. Col·lecció. Dossier de presentació. Abril de 2016. Fundació Joan Miró.
* ↑ «L'obra a visitmuseum.gencat.cat». Arxivat de l'original el 2016-04-16. [Consulta: 8 abril 2016].

## Bibliografia

* Clavero, Jordi J. Fundació Joan Miró. Guia de la Fundació. Barcelona: Ediciones Polígrafa, 2010. DL B.10.061.2010. ISBN 978-84-343-1242-5.
* Erben, Walter. Miró. Editorial Taschen, 1/03/2004. ISBN 978-3-8228-2358-3.
* Jean- Louis Prat, Miró, Martigny (Suisse), Fondation Pierre Gianadda, 1997 (ISBN 2-88443-042-3).
* Jean-Louis Prat, Joan Miró, rétrospective de l'œuvre peint, Saint-Paul (Alpes-Maritimes), Fondation Maeght, 1990 (ISBN 2-900923-018).
* Camilo José Cela et Pere A. Serra, Miró et Mallorca, Barcelone et Paris, Polígrafa et Cercle d'Art, 1984 et 1985 (ISBN 2-7022-0191-1)
* Jacques Dupin, Miró, Paris, Flammarion, 1961 et 1993 (ISBN 2-08-011744-0)
* Jean Leymarie, Miró : catalogue de l'exposition du Grand Palais (Paris) de mai à octobre, Paris, Réunion des musées nationaux, 1974, 187 p.
* Raillard Georges et Joan Miró, Ceci est la couleur de mes rêves : entretiens avec Georges Raillard, Seuil, 1977 et 2004 (ISBN 84-7444-605-8)
* Margit Rowell, Joan Miró, selected writings and interviews, Boston, J.K.Hall et Da Capo press, 1986, 356 p. (ISBN 0306804859)
* Michel Leiris et André Masson, Miroir de la tauromachie, Saint-Clément-de-Rivière et Montpellier, Éditions Fata Morgana, 1981 (ISBN 2851942689)
Viccionari