OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Trimetilamina

La trimetilamina és un compost orgànic de fórmula N(CH₃)₃. És una amina terciària, imflamable i higroscòpica. En concentracions baixes presenta una forta olor de "peix", i en concentracions altes una olor similar a la de l'amoníac. A temperatura ambient (25 °C) és un gas i es comercialitza normalment en cilindres a pressió o en solució aquosa al 40%.
La trimetilamina és un producte de la descomposició d'animals i plantes. És la principal substància responsable de l'olor desagradable associada al peix descompost, a algunes infeccions i al mal alè. La trimetilamina és una base nitrogenada i pot ser protonada amb facilitat per formar el catió trimetilamoni. El clorur de trimetilamoni és un sòlid incolor i higroscòpic obtingut de la reacció amb l'àcid clorhídric. La trimetilamina és un bon nucleòfil, i això és la base de la majoria de les seves aplicacions.

## Producció

La trimetilamina es prepara per a la reacció de l'amoníac i el metanol amb un catalitzador:
    3 CH₃OH + NH₃ → (CH₃)₃N + 3 H₂O
Amb aquesta reacció també es produeixen altres metilamines, (CH₃)₂NH y CH₃NH₂.
També es pot preparar reaccionant clorur d'amoni i paraformaldehíd, de acuerdo a la siguiente ecuación:
    9 (CH₂=O)$_n$ + 2n NH₄Cl → 2n (CH₃)₃N•HCl + 3n H₂O + 3n CO₂↑

## Aplicacions

La trimetilamina es fa servir per la síntesi de la colina, hidròxid de tetrametilamoni, reguladors del creixement de plantes, resines d'intercanvi iònic fortament bàsiques i om agents en tenyit.

## Trimetilaminúria

La trimetilaminúria és un trastorn genètic quan l'organisme és incapaç de metabolitzar la trimetilamina adquirida amb els aliments.

## Referències

* ↑ A. B. van Gysel, W. Musin "Methylamines" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, Wiley-VCH Verlag GmbH & Co. KGaA, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a16 535
* ↑ Roger Adams, B. K. Brown. "Trimethylamine". Org. Synth.; Coll. Vol. 1: 75.

## Enllaços externs

* Molecule of the Month: Trimethylamine
* NIST Webbook data
# Doreen Wilber

Doreen Wilber (Rutland, 8 de gener de 1930 - Jefferson, 19 d'octubre de 2008) va ser una tiradora amb arc estatunidenca que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic, on va guanyar la medalla d'or en la prova individual femenina del programa de tir amb arc.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata al Campionat del món de tir amb arc de 1969, una de plata i una de bronze al de 1971 i quatre campionats nacionals (1969, 1971, 1973 i 1974).

## Referències

* 1 2 «Doreen Wilber Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 30 novembre 2019].
* ↑ Ludivine. «Microsoft Word - WM69.doc». Arxivat de l'original el 2013-06-20. [Consulta: 18 juny 2013].
* ↑ Ludivine. «Microsoft Word - WM71.doc». Arxivat de l'original el 2013-06-20. [Consulta: 17 juny 2013].
# 24 Ideas

24 Ideas fou un grup de música hardcore format a la ciutat de Barcelona a començaments de l'any 1992. Hereus dels pioners de l'escena barcelonina Subterranean Kids, 24 Ideas ocupa un lloc destacat en la història del hardcore cru de la vella escola. El seu baixista, Jordi Llansamà, havia fundat el 1990 el segell discogràfic independent BCore Disc.

## Trajectòria

La primera maqueta de 24 Ideas (Demotape, 1992) posà de manifest, a través 20 cançons, la passió pel hardcore nord-americà dels principis de 1980, i aviat l'EP Sick of banality (1993) continuà escopint ràfegues de hardcore amb reminiscències d'Agnostic Front i Poison Idea. El seu àlbum de debut, i únic llarga durada de la seva carrera, fou editat per la discogràfica alemanya Amok (24 Ideas, 1993).
Abans de separar-se el juny de 1994, algunes cançons en directe gravades al festival Invasion Of The Hardcore Crew foren incloses en un recopilatori homònim. Tres anys després de la seva separació, BCore Disc publicà un EP pòstum (S/t, 1997) amb temes inèdits, gravacions en directe i versions de 7 Seconds, Negative Approach i Youth of Today. L'any 2000 es publicà el CD Discografia completa, que inclou totes i cadascuna de les gravacions anteriorment esmentades.
El 12 de gener de 2012, divuit anys després del seu comiat com a banda, 24 Ideas tornà als escenaris amb una formació renovada, realitzant desenes de concerts tot sadollant les ganes de tralla del públic i enregistrant Fragments Of A Broken Faith (H-Records, 2016). Després d'un llarg temps d'inactivitat pública, l'agost de 2017 la banda comunicà l'acabament definitiu de la seva activitat.

## Referències

* 1 2 «A DESTRALADES BLOGZINE: 24 IDEAS», 12-09-2017. [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ «24 Ideas». Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ «24 Ideas». Discogs. [Consulta: 15 febrer 2020].
# Celiangeli Morales Meléndez

Celiangeli Morales Meléndez (Puerto Rico, 2 de novembre de 1985) és una corredora de velocitat porto-riquenya. Va competir en els 200 metres llisos al Campionat del Món d'atletisme de 2015 de Pequín sense avançar de la primera ronda.
Les seves millors marques son:
* 100 metres – 11,39 (0.0 m/s, Mayagüez, Puerto Rico 2014)
* 200 metres – 23,00 (+0.8 m/s, Rio de Janeiro, Brasil 2016)

## Referències

* ↑ IAAF, perfil de Celiangeli Morales Meléndez
# Àcid mevalònic

L'àcid mevalònic, o àcid (R)-3,5-dihidroxi-3-metilpentanoic, de fórmula molecular ${\ce {C6H12O4}}$, és un àcid orgànic fonamental en bioquímica.
L'àcid mevalònic fou aïllat per primer cop el 1956 pel grup liderat pel químic estatunidenc Karl August Folkers (1906-1997) a partir del Lactobacillus acidophilus. El mateix any fou aïllat també pel químic japonès G. Tamura de l'Aspergillis oryzae que l'anomenà àcid hiochic, ja que és essencial pel creixement dels bacteris Lactobacillus homohiochi i Lactobacillus heterohiochi. Posteriorment Folkers i Tamura confirmaren que es tractava del mateix compost.
És molt soluble en aigua i en dissolvents orgànics polars. De forma espontània el grup hidroxil terminal es condensa amb el grup carboxil i forma una lactona, un èster cíclic, anomenada mevalolactona. Ambdós composts es troben en equilibri químic.
És sintetitzat en els organismes vius per condensació de tres molècules d'acetilcoenzim A i és el precursor en la ruta del mevalonat, la ruta biosintètica a partir de la qual es formen els terpens i els esteroides. Mitjançant diferents reaccions metabòliques, l'àcid mevalònic forneix la unitat estructural de l'isoprè a les diverses classes de terpens i derivats, com els carotenoides, el tocoferol, la ubiquinona, el cautxú, i l'esqualè.

## Referències

* ↑ Wright, Lemuel D.; Cresson, Emlen L.; Skeggs, Helen R.; MacRae, Gloria D. E.; Hoffman, Carl H. «Isolation of a New Acetate-replacing Factor». Journal of the American Chemical Society, 78, 20, 01-10-1956, pàg. 5273–5275. DOI: 10.1021/ja01601a033. ISSN: 0002-7863.
* ↑ «Karl August Folkers | American chemist» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
* ↑ Tamura, G. «Hiochic acid, a new growth factor for Lactobacillus homohiochii and Lactobacillus heterohiochii». J. Gen. Appl. Microbiol., 2, 4, 1956, pàg. 431-434.
* ↑ Meister, Alton. Advances in Enzymology and Related Areas of Molecular Biology (en anglès). John Wiley & Sons, 2009-09-10. ISBN 9780470123461.
* ↑ «àcid mevalònic | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 gener 2018].
# Mercè Rosich Vilaró

Mercè Rosich i Vilaró (Manresa, 22 de setembre de 1952) és una mestra i entrenadora catalana d'atletisme, doctora en psicologia de l'esport. Des del març de 2022 és la presidenta de la Federació Catalana d'Atletisme —essent la primera dona que presideix l'entitat en els seus més de cent anys d'història.
Entre el 1969 i el 1974 Rosich i Vilaró va ser atleta del Club Atlètic Manresa, i participà en diverses seleccions catalanes i campionats estatals, assolint el títol de guanyadora de la cursa absoluta femenina de la Jean Bouin l'any 1971. Del 1973 al 1996 va ser monitora i entrenadora del Club Atlètic Manresa. I l'any 1975 promotora de l'escola manresana d'atletisme encara vigent en l'actualitat. Del 1982 al 1993 va ser membre de la junta directiva del Club Atlètic Manresa i sots-presidenta de l'entitat des del 1993 al 2000. L'any 2000 n'assolí la presidència fins a l'any 2018. Des del 1983 és professora de l'escola nacional d'entrenadors(ENE) i posteriorment de l'escola catalana de tècnics esportius fins al 2012.
Del 2000 al 2012, va formar part de la junta directiva de la Federació Catalana d'Atletisme, assumint-ne la presidència del comitè tècnic i de la formació de tècnics. També és professora a Blanquerna – Universitat Ramon Llull des de l'any 2001 fins a l'actualitat a l'assignatura Psicologia Social de l'Esport (llicenciatura) i posteriorment com a Grau dels estudis de les Ciències Aplicades a l'Activitat Física i l'Esport. Els anys 2005 i 2017 rebé el reconeixement de millor directiva en la nit de l'esportista de Manresa i el 2010 va rebre de la Secretaria General de l'Esport de la Generalitat de Catalunya, en la seva primera edició i com a millor directiva esportiva de Catalunya. El 2016 assumí la regidoria d'Ensenyament i Universitats a l'Ajuntament de Manresa, governat per Convergència Democràtica de Catalunya.

## Referències

* ↑ Mata i Riu, Toni «Mercè Rosich es juga ser la presidenta de la Catalana». Regió7, 12-03-2022 [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ Fontanals, Pere «Mercè Rosich és escollida nova presidenta de la Federació Catalana d'Atletisme». NacióManresa, 13-03-2022 [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ Agustí, Xavier «Mercè Rosich, la primera presidenta de la federació catalana». L'Esportiu de Catalunya, 13-03-2022 [Consulta: 13 març 2022].
* 1 2 «Candidatura Mercè Rosich». [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Mercè Rosich assumeix la regidoria d'Ensenyament i Universitats després del nomenament d'Antoni Llobet a la Generalitat». Ajuntament de Manresa, 26-01-2016 [Consulta: 13 març 2022].
# Olga Fikotová

Olga Fikotová (Most, 13 de novembre de 1932 - Costa Mesa, 12 d'abril de 2024) va ser una atleta txecoslovaca, especialitzada en la prova de llançament de disc en la qual va arribar a ser campiona olímpica el 1956.

## Carrera esportiva

En els Jocs Olímpics d'estiu de Melbourne de 1956 va guanyar la medalla d'or en el llançament de disc, i va arribar fins als 53,69 metres, un rècord olímpic. Va superar les soviètiques Irina Beliakova (plata) i Nina Romaixkova (bronze amb 52,02 metres).

## Referències

* ↑ «Kruhy osudu se uzavřely. Zemřela výjimečná atletka i osobnost Olga Fikotová Connolly». Sport.cz. [Consulta: 15 abril 2024].
* ↑ «Olga Fikotova». [Consulta: 11 diciembre 2017].
# Diana Žiliūtė

Diana Žiliūtė (Rietavas, Comtat de Telšiai, 28 de maig de 1976) és una ciclista lituana que fou professional del 1999 al 2009.
Es proclamà Campiona del món en ruta el 1998. Aquell mateix any va aconseguir el primer lloc a la primera edició de la Copa del Món, repetint victòria dos anys després.
També cal destacar sobretot la medalla de bronze als Jocs Olímpics de Sydey de 2000.

## Palmarès

* 1994
** Campiona del món júnior en ruta
** 1a al Gran Premi de les Nacions
* 1996
** Campiona de Lituània en ruta
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
* 1997
** Campiona d'Europa en contrarellotge sub-23
** Vencedora de 4 etapes al Giro d'Itàlia
** Vencedora d'una etapa al Tour de Vendée
* 1998
** Campiona del món en ruta
** 1a al Calendari de l'UCI
** 1a a la Copa del Món
** Campiona d'Europa en contrarellotge sub-23
** Campiona de Lituània en ruta
** 1a al Tour Beneden-Maas
** 1a a la Copa del món ciclista femenina de Mont-real
** Vencedora d'una etapa a la Women's Challenge
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1999
** Campiona de Lituània en ruta
** 1a al Gran Bucle i vencedora de 3 etapes
** Vencedora de 2 etapes a la Volta a Turíngia
** Vencedora de 2 etapes al Giro del Trentino
* 2000
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics del 2000 en Ruta
** 1a al Calendari de l'UCI
** 1a a la Copa del Món
** 1a a la Primavera Rosa
** 1a a la Volta a Navarra i vencedora de 4 etapes
** 1a al Gran Premi de Plouay
** Vencedora de 2 etapes a la Women's Challenge
** Vencedora d'una etapa al Giro del Trentino
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2001
** Vencedora d'una etapa al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2002
** Vencedora d'una etapa a la Women's Challenge
* 2003
** Campiona de Lituània en contrarellotge
** 1a a la Volta a Nuremberg
** 1a al Trofeu Alfredo Binda
** 1a al Gran Premi della Liberazione
** Vencedora de 3 etapes al Holland Ladies Tour
** Vencedora d'una etapa al Tour del Gran Mont-real
** Vencedora de 3 etapes al Gran Bucle
* 2004
** Campiona de Lituània en ruta
** Campiona de Lituània en contrarellotge
** Vencedora de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 2006
** Campiona de Lituània en ruta
** 1a al Gran Premi della Liberazione
** 1a al Giro de San Marino i vencedora de 2 etapes
** Vencedora de 5 etapes a la Ruta de França
* 2007
** 1a al Tour de Prince Edward Island i vencedora d'una etapa
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Ardecha
** Vencedora d'una etapa al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini
* 2008
** 1a a la Giornata Rosa di Nove
** 1a al Gran Premi Carnevale d'Europa
** Vencedora de 2 etapes al Tour de l'Ardecha
* 2009
** Campiona de Lituània en contrarellotge
** 1a al Trofeu d'Or i vencedora de 3 etapes
** 1a al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini
** Vencedora d'una etapa a la Ruta de França

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# 1,1,1-Tricloro-2-metilpropan-2-ol

El clorobutanol o 1,1,1-tricloro-2-metilpropan-2-ol (C$_4$H$_7$Cl₃O) és un conservant que té propietats antibacterianes, antifúngiques, sedant-hipnòtiques i anestèsiques locals febles. Aquest compost es produeix per la combinació de cloroform i acetona i s'utilitza habitualment a una concentració del 0,5 % per mantenir l'estabilitat de les preparacions amb diversos components. És freqüent trobar-lo en gotes per als ulls i altres formulacions terapèutiques oftàlmiques, així com en productes dentals com a agent antimicrobià i analgèsic. També es fa servir com a sedant lleuger i antisèptic en el camp veterinari. És important tenir precaució en el seu ús, ja que el seu abús pot crear addicció.

## Referències

* ↑ «CLOROBUTANOL ACETOCLOROFORMO». Cedrosa. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ PubChem. «Chlorobutanol» (en anglès). PubChem. [Consulta: 18 març 2023].
# Graziano Battistini

Graziano Battistini (Pulica di Fosdinovo, Massa-Carrara, Toscana, 12 de maig de 1936 - Baccano di Arcola, 22 de gener de 1994) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1959 i 1968.
En el seu palmarès destaquen una desena de victòries, entre elles dues etapes al Tour de França de 1960, cursa que finalitzà en segona posició de la classificació general, i dues més al Giro d'Itàlia, el 1962 i 1965.

## Palmarès

* 1960
** 1r de la Copa Sabatini
** 1r del Premi de Brianza
** 1r del Premi de Borgomanero
** 1r al Gran Premi Saice a Lugagnano
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
* 1961
** Vencedor d'una etapa del Gran Premio Ciclomotoristico
* 1962
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1965
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Tour de França

* 1960. 2n de la classificació general i vencedor de 2 etapes
* 1961. Abandona (11a etapa)
* 1962. No surt (1a etapa)
* 1963. 18è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1959. 7è de la classificació general
* 1960. 20è de la classificació general
* 1961. 12è de la classificació general
* 1962. 8è de la classificació general i vencedor d'una etapa. Porta la màglia rosa durant 1 etapa
* 1963. 9è de la classificació general
* 1964. 18è de la classificació general
* 1965. 16è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1966. 16è de la classificació general
* 1967. Abandona
* 1968. Abandona

## Referències

* ↑ «BATTISTINI Graziano». [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Graziano Battistini (Ita)». [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Graziano BATTISTINI» (en italià). [Consulta: 24 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Graziano Battistini (francès)
* Palmarès de Graziano Battistini Arxivat 2018-05-14 a Wayback Machine. (italià)
# Míriam Tortosa

Míriam Tortosa (Barcelona, 9 de setembre de 1984) és una actriu catalana. ha treballat en sèries de televisió com El comisario, El cor de la ciutat, Sin tetas no hay paraíso i La ratjada.

## Referències

* ↑ «Miriam Tortosa, Núria Florensa i Raül Tortosa». RTVE, 31-01-2023. [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ «Miriam Tortosa». [Consulta: 21 maig 2024].
# Santa Magdalena

«Santa Magdalena o Santa Maria Magdalena» té aquests significats:
# Vallparadís

Vallparadís és un barri de Terrassa, a la part nord-oriental del districte 1 o del Centre, situat al marge esquerre del torrent de Vallparadís, ara transformat en parc, del qual agafa el nom. Té una superfície de 0,25 km² i una població de 4.494 habitants el 2021.
Està limitat al nord pel passeig Vint-i-dos de Juliol (l'antiga via del ferrocarril Barcelona-Manresa de la RENFE), al sud per l'avinguda de Jacquard, a l'est per la carretera de Castellar i a l'oest pels torrents Montner i de Vallparadís, que conformen l'actual parc de Vallparadís.
Depèn de la parròquia de Sant Pere, situada a l'altra banda del torrent de Vallparadís. La festa major és la segona setmana de juny.
En aquest barri hi té la seu l'Escola Universitària d'Òptica i Optometria de Terrassa (EUOOT) adscrita a la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), que forma part del campus universitari de Terrassa i ocupa l'edifici TR8, de nova construcció. A Vallparadís s'hi poden trobar també les oficines dels mitjans de comunicació Canal Terrassa (l'antiga TVT, la televisió local municipal) i NouCinc.2 Ràdio FM (la ràdio municipal).

## Història

La història de Vallparadís es remunta al paleolític inferior, amb la troballa de proves d'ocupació humana a la zona actual de l'estació dels Ferrocarrils de la Generalitat. Aquestes troballes les van realitzar un equip d'arqueòlegs de la Universitat Rovira i Virgili i consten de centenars d'eines lítiques i milers de restes òssies, algunes de les quals antropitzades pels grups humans que varen ocupar aquesta àrea del Vallès.
Els terrenys on s'aixeca el barri pertanyien antigament a la quadra de Vallparadís, terme que anava des del camí de Castellar, al nord, fins a Santa Margarida al sud, i des del carrer de Sant Antoni, a l'oest, fins a la riera de les Arenes a l'est. Aquesta quadra, que a començament del segle xix va passar a dependre del municipi de Sant Pere de Terrassa, el 1830 fou annexionada a Terrassa. De fet, el barri encara depèn de la parròquia de Sant Pere.
El 1896, amb la construcció del pont del Passeig, es facilita la comunicació amb Terrassa a través del torrent de Vallparadís. Si bé a l'altra banda del torrent apareixen les primeres edificacions a l'inici del segle xx (l'Escola Industrial, 1904; la Casa Baumann, 1916), no és fins a la dècada del 1930 que comencen a bastir-se les primeres cases que havien de configurar el barri, el nucli central del qual està format pels blocs de pisos de la Caixa de Pensions, construïts en dues fases, el 1955 i el 1965.

## Llocs d'interès

* El Castell Cartoixa de Vallparadís, construcció medieval que conforma la secció principal del Museu de Terrassa, vora el parc de Vallparadís.
* El Centre de Documentació i Museu Tèxtil de la Diputació de Barcelona, al costat del castell, allotjat en un edifici modern de 1970.
* El parc de Vallparadís, el parc central de la ciutat.
* La Casa Baumann, antiga Casa Coll i Bacardí, edifici modernista de l'avinguda de Jacquard, vora el pont del Passeig.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Terrassa – Anuari estadístic 2021». [Consulta: 14 gener 2022].
# Capon Bridge

Capon Bridge és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia de l'Oest. Segons el cens del 2000 tenia 200 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Capon Bridge tenia 200 habitants, 91 habitatges, i 56 famílies. La densitat de població era de 137,9 habitants per km².
Dels 91 habitatges en un 25,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 37,4% no eren unitats familiars. En el 33% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 19,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.750 $ i la renda mediana per família de 40.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 22.188 $. La renda per capita de la població era de 19.457 $. Entorn del 12,1% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Capon Bridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Capon Bridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Club Always Ready

El Club Always Ready és un club de futbol bolivià de la ciutat de La Paz.
El club va ser fundat el 13 d'abril de 1933. Always Ready fou el primer club bolivià en realitzar una gira fora per Europa, entre agost i novembre de 1961. Fou campió de Bolívia als anys 1950.

## Palmarès

* Campionat bolivià de futbol:
** 1951 (com a campió de La Paz), 1957, 2020
* Campionat de La Paz de futbol:
** 1951
* Copa Simón Bolívar (segona divisió):
** 2018

## Referències

* ↑ Siempre listos (Spanish)
* ↑ Always cumple 75 años de trayectoria (Spanish)
* ↑ Club Always Ready celebra hoy su 74 aniversario Arxivat 2011-06-08 a Wayback Machine. El Diario, 13 abril 2007, consulta 5 gener 2009, espanyol
* ↑ Final standings in Bolivia – 1950 to 1990
* ↑ Bolivian Soccer Championship, results and tables
* ↑ «Bolivia - list of champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Bolivia - Cup Tournaments». rsssf. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Arrodèth

Arrodèth (en francès Arrodets-ez-Angles) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 72 | 94 | 63 | 56 | 62 | 81 | 115 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gérard Arnaune | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Artigas (Alts Pirineus)

Artigas (en francès Artigues) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 23 | 30 | 30 | 27 | 24 | 29 | 23 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Didier Mitaut | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Berberust e Liars

Berberust e Liàs (en francès Berbérust-Lias) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 45 | 69 | 58 | 54 | 48 | 40 | 51 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Robert Subercazes | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana