OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aubenaç

Aubenaç deis Aups (en francès Aubenas-les-Alpes) és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 159 | 150 | 110 | 151 | 165 | 175 | 285 | 183 | 181 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 168 | 168 | 179 | 165 | 161 | 150 | 137 | 129 | 124 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 114 | 97 | 108 | 75 | 74 | 63 | 62 | 56 | 54 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 44 | 38 | 50 | 59 | 51 | 62 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Roland Petiet | Divers gauche |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps de l'Alta Provença
# Mana (Alps de l'Alta Provença)

Mana (en francès Mane) és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1357 | 1324 | 1408 | 1461 | 1542 | 1507 | 1495 | 1583 | 1521 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1522 | 1528 | 1446 | 1430 | 1335 | 1333 | 1430 | 1174 | 1099 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1066 | 1012 | 987 | 990 | 830 | 744 | 775 | 690 | 674 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 703 | 852 | 834 | 943 | 1135 | 1169 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jacques Depieds | Divers droite |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps de l'Alta Provença
Viccionari
# L'Espitalet (Alps de l'Alta Provença)

L'Espitalet (en francès L'Hospitalet) és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 227 | 230 | 337 | 261 | 269 | 238 | 262 | 231 | 223 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 195 | 196 | 180 | 147 | 144 | 161 | 163 | 154 | 149 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 132 | 134 | 126 | 117 | 107 | 86 | 74 | 66 | 57 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 32 | 49 | 33 | 52 | 58 | 78 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Yves Lovera | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps de l'Alta Provença
# Glis

Glis és un gènere de rosegadors de la família dels lirons. Actualment només conté una espècie vivent, el liró gris (G. glis), que té una àmplia distribució a Europa i l'Àsia occidental, però el registre fòssil d'aquest grup és bastant ric. La distribució geogràfica de les espècies extintes coincideix en gran part amb la de l'actual. S'han trobat restes de G. vallesiensis en dos jaciments propers a La Seu d'Urgell.

## Referències

* ↑ Kryštufek, B «Glis glis (Rodentia: Gliridae)» (resum) (en anglès). Mammalian Species, 42, 1, 2010, pàg. 195-206.
* ↑ Entrada «Glis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de lirons :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Glirinae :
Graphiurinae :
Leithiinae :
Categoria :
# Glirulus

Glirulus és un gènere de rosegadors de la família dels lirons. Actualment només conté una espècie vivent, la rata dormidora japonesa (G. japonicus), que és endèmica dels boscos temperats del Japó, però el registre fòssil d'aquest grup és bastant ric. La distribució geogràfica de les espècies extintes és molt més àmplia que la de l'actual i s'estén per gran part d'Euràsia, des de França a l'oest fins al Japó a l'est.

## Referències

* 1 2 Entrada «Glirulus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de lirons :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Glirinae :
Graphiurinae :
Leithiinae :
Categoria :
# Bactrocera

Bactrocera és un gran gènere de dípters braquícers de la família dels tefrítids, amb més de 500 espècies descrites.

## Nom

El nom d'aquest gènere deriva del grec antic bakter "bastó" i kera "banya".

## Sistemàtica

En aquest gènere hi ha molts subgèneres:
| AfrodacusAglaodacusApodacusAsiadacusAustrodacusBactroceraBulladacusDaculus | DiplodacusGymnodacusHemigymnodacusHeminotodacusHemiparatridacusHemisurstylusHemizeugodacusJavadacus | MelanodacusNesodacusNiuginidacusNotodacusPapuodacusParadacusParatridacus | ParazeugodacusQueenslandacusSemicallantraSinodacusTetradacusTrypetidacusZeugodacus |

## Referències

* Drew, R.A.I. & Raghu, S. (2002). The fruit fly fauna (Diptera: Tephritidae: Dacinae) of the rainforest habitat of the Western Ghats, India. The Raffles Bulletin of Zoology 50(2):327-352. PDF (with key to Indian Bactrocera species) - (description of new species B. amarambalensis, B. apiconigroscutella, B. neoarecae, B. neonigrotibialis, B. paraosbeckiae, B. paraverbascifoliae, B. penecorrecta, B. pseudoversicolor, B. yercaudiae and B. binoyi)
* Courtice, A. C. (2006). Of Peaches and Maggots, The Story of Queensland Fruit Fly. Published by Hillside Books (www.hillsidebooks.com). Keywords: History of Entomology; history of Tephritidae - pest species; origin of Tephritidae - pest species; history of Queensland fruit fly; History of Dacus tryoni; History of Mediterranean fruit fly, Med fly; history of Ceratitis capitata; history of Oriental fruit fly; history of Dacus dorsalis; history of Melon fly; history of Dacus cucurbitae.

## Bases de dades

* Tephritid Workers Database Arxivat 2008-08-28 a Wayback Machine.
# Rhagoletis

Rhagoletis és un gènere de dípters braquícers de la família Tephritidae, amb un centenar d'espècies.
El nom del gènere deriva del grec antic rhago «una mena d'aranya». Possiblement es refereix al fet que R. pomonella mimetiza una aranya saltadora. El gènere inclou moltes plagues de fruita carnosa amb un impacte econòmic considerable.

## Algunes espècies

* Rhagoletis alternata (Fallén, 1814)
* Rhagoletis basiola. (Osten Sacken, 1877)
* Rhagoletis berberis. Jermy, 1961
* Rhagoletis boycei. Cresson, 1929
* Rhagoletis cerasi (Linnaeus, 1758) Mosca de les cireres
* Rhagoletis chionanthi. Bush, 1966
* Rhagoletis cingulata. (Loew, 1862)
* Rhagoletis completa. Cresson, 1929
* Rhagoletis cornivora. Bush, 1966
* Rhagoletis ebbettsi. Bush, 1966
* Rhagoletis electromorpha. Berlocher, 1984
* Rhagoletis fausta. (Osten Sacken, 1877)
* Rhagoletis indifferens. Curran, 1932
* Rhagoletis juglandis. Cresson, 1920
* Rhagoletis jumiperina. Marcovitch, 1915
* Rhagoletis meigenii (Loew, 1844)
* Rhagoletis mendax. Curran, 1932
* Rhagoletis osmanthi. Bush, 1966
* Rhagoletis persimilis. Bush, 1966
* Rhagoletis pomonella. (Walsh, 1867)
* Rhagoletis ribicola. Doane, 1898
* Rhagoletis striatella. Wulp, 1899
* Rhagoletis suavis. (Loew, 1862)
* Rhagoletis tabellaria. (Fitch, 1855)
* Rhagoletis zephyria. Snow, 1894

## Referències

* ↑ Namin, S.; Rasoulian, G. «A Review of Fruit Flies of the Genus Rhagoletis (Diptera, Tephritidae) of Iran and Bordering Countries, with the Key to Species». Vestnik Zoologii, 43, 1, 01-01-2009, pàg. e–25–e-30. Arxivat de l'original el 2019-11-10. DOI: 10.2478/v10058-009-0003-0. ISSN: 2073-2333 [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ «Rhagoletis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Weems (Jr.), H.V. «Rhagoletis cingulata, eastern cherry fruit fly» (en anglès). Entomology & Nematology. Universitat de Florida, Institute of Food and Agricultural Sciences (IFAS), març 2001, abril 2018).
* ↑ Weems (Jr.), H.V. «Rhagoletis pomonella (Walsh), apple maggot» (en anglès). Entomology & Nematology. Universitat de Florida, Institute of Food and Agricultural Sciences (IFAS), gener 2002, abril 2018).

## Bibliografia

* Fontdevila i Vivanco, Antonio. «El cas Rhagoletis: un model al·losimpàtridsimpàtrid». A: L'origen de les espècies: 150 anys després de Darwin (pdf). Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, novembre de 2009, p. 20-25.
* Smith, James J.; Bush, Guy L. «Phylogeny of the GenusRhagoletis(Diptera: Tephritidae) Inferred from DNA Sequences of Mitochondrial Cytochrome Oxidase II» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 7, 1, 2-1997, pàg. 33–43. DOI: 10.1006/mpev.1996.0374.
# Eozapus

Eozapus és un gènere de rosegadors de la família dels dipòdids. El seu únic representant vivent és E. setchuanus, que mesura 8–10 cm de llargada i és endèmic de la Xina (Qinghai, Gansu, Ningxia, Shaanxi, Sichuan i Yunnan). Conté un parell d'espècies extintes que s'han trobat a l'Àsia oriental, però també a l'altre extrem d'Euràsia, incloent-hi Espanya i Àustria. Es tracta d'animals herbívors.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eozapus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de zapòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Zapodinae :
Categoria :
# Aravell

Aravell és un nucli de població del municipi de Montferrer i Castellbò, a l'Alt Urgell. El poble es troba en un pla a 738 metres d'altitud, lleugerament ondulat i conreat a la rida dreta del riu d'Aravell. L'església parroquial de Sant Esteve és sufragània de la de Bellestar; rectangular, sobre l'angle del sud-oest de l'edifici s'alça un campanar de torre, quadrat. Sobre l'altar de Sant Esteve d'Aravell el 1114 fou jurat el testament sacramental del vescomte Ramon de Castellbò. El 1991 hi havia 54 habitants i a diferència de la resta de pobles de la zona, actualment ha augmentat la seva població fins als 88 habitants. La festa major d'Aravell es fa el primer diumenge de juny.
Havia estat municipi independent, el 1857 se li va incorporar els municipis de Bellestar i Montferrer, passant-se a denominar Aravell i Ballestá.
El 1017 la vescomtessa Sança d'Urgell feu testament, deixant a la canònica de la Seu l'alou que tenia a Aravell i que li advingué dels seus pares, mentre que l'alou que havia adquirit del seu marit, el vescomte Guillem, el deixà a aquest i, mort aquest, al seu fill Mir, després de la mort del qual, però, la vescomtessa volgué que l'alou passés també a la canònica urgellesa. Els vescomtes d'Urgell, que anys després havien de prendre el nom de vescomtes de Castellbò, devien posseir ja aleshores altres béns a la contrada, que s'integraren a la jurisdicció del vescomtat.

## Referències

* ↑ «Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842: Arabell». Instituto Nacional de Estadística. [Consulta: 25 maig 2012].
* ↑ GGCC, Montferrer i Castellbò: Arxivat 2021-06-08 a Wayback Machine. Altres indrets del terme, Aravell.
# Sphecomyrma

Sphecomyrma és un gènere extint de formigues que vivien al supercontinent de Lauràsia durant el Cretaci. És una de les primeres espècies conegudes de formiga.
L'any 1966 un espècimen de Sphecomyrma freyi va ser trobat dins l'ambre als penya-segats de Cliffwood, Nova Jersey per part de Mr. Edmund Frey i la seva esposa. Edward Wilson, Frank Carpenter i William L. Brown, Jr. Li van donar el nom de Sphecomyrma freyi. El descrigué com un mosaic de característiques de les modernes vespes Aculeata. No tenia ales i posseïa un pecíol amb la forma d'una formiga. Les antenes estaven a mig camí entre les de les vespes i les de les formigues

## Taxonomia

* Sphecomyrma canadensis Wilson, 1985
* Sphecomyrma freyi Wilson & Brown, 1967
* Sphecomyrma mesaki Engel & Grimaldi, 2005

## Referències

* 1 2 Wilson, E. O.; Hölldobler, B. The Ants. Harvard University Press, 1990, p. 23–25. ISBN 0-674-04075-9.
* ↑ Wilson, E. O.; Carpenter, F. M.; Brown, W. L. «The First Mesozoic Ant, with the Description of a New Subfamily». Psyche, 74, 1, 1967, pàg. 1–19. DOI: 10.1155/1967/89604.
# Diplomystes

Diplomystes és un gènere de la família de les Diplomystidae, una família primitiva de peix gat del (ordre dels Siluriformes). Diplomystes és particularment interessant per ser basal a un grup de peixos gats.

## Taxonomia

* Diplomystes camposensis Arratia, 1987
* Diplomystes chilensis (Molina, 1782)
* Diplomystes nahuelbutaensis Arratia, 1987
# El misterio Galíndez

El misterio Galíndez és una pel·lícula coproducció entre Espanya, Cuba, Regne Unit, Portugal, Itàlia i França del 2003 dirigida per Gerardo Herrero amb un guió escrit per Ángeles González Sinde i Luis Marías basat en la novel·la de Manuel Vázquez Montalbán sobre la desaparició del militant del Partit Nacionalista Basc Jesús de Galíndez Suárez. Tenia un pressupost de 5 milions d'euros i fou rodada a l'Havana, Toronto i Santo Domingo.

## Argument

A finals de la dècada del 1980, la investigadora estatunidenca Muriel Colber viatja a Espanya per treballar sobre la seva tesi doctoral sobre la desaparició i mort el 1956 de Jesús de Galíndez Suárez, militant del PNB exiliat als Estats Units, col·laborador amb la CIA i el FBI que s'havia destacat denunciant al dictador dominicà Rafael Leónidas Trujillo Molina. A Madrid manté una relació amb Ricardo i és seguida de prop per l'agent de la CIA Robards.

## Repartiment

* Saffron Burrows... Muriel Colber
* Harvey Keitel... Edward Robards
* Eduard Fernández... Galíndez
* Guillermo Toledo... Ricardo
* Reynaldo Miravalles... Don Angelito
* Joel Angelino ... Don Angelito (jove)
* Jorge Alí ... Rivera Maculeto
* John Furey ... Norman Radcliffe
* Hugo Reyes ... Areces (jove)
* Mario Limonta ... Areces (vell)
* Chete Lera... Diplomàtic
* Jacqueline Arenal ... Gloria Moral

## Nominacions i premis
### Goyas 2003

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor fotografia | Alfredo F. Mayo | Candidat |
| Millor direcció de producció | Joseán Gómez | Candidata |

## Referències

* ↑ Galíndez, un héroe impuro y un nacionalista traidor, El País, 6 de setembre de 2002
* ↑ Sobre la pista de Jesús Galíndez, elcultural.com
* ↑ El misterio Galíndez a Fotogramas
* ↑ El misterio Galíndez al web dels premis Goya

## Enllaços externs

* El misterio Galíndez a YouTube
# Molinnuòu

Molin Nuòu (en francès Moulin-Neuf) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 574 | 517 | 507 | 569 | 664 | 703 | 840 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977- | Léopold Lachaize | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 28 novembre 2010].
# Tintín i el llac dels taurons (pel·lícula)

Tintín i el llac dels taurons (títol original en francès: Tintin et le Lac aux requins) és un llargmetratge d'animació franco-belga de Raymond Leblanc als Estudis Belvision, estrenada el 1972. Ha estat doblada al català.

## Argument

La intriga té lloc en l'estat imaginari de Sildàvia. El professor Tornassol acaba d'inventar una mena de fotocopiadora en tres dimensions capaç de reproduir qualsevol objecte. Per desgràcia, el sinistre Rastapopoulos, que ara es fa dir "Gran Tauró", prova d'apoderar-se de l'aparell per tal de reproduir fraudulentament obres d'art robades en museus i emmagatzemades al seu cau sota les aigües del llac Fléchizaff. Amb l'ajuda de Niko i Nuxka, dos joves sildaus, Tintin aconseguirà desbaratar els seus plans. De la pel·lícula es farà una adaptació en còmic dirigida pels estudis Hergé.

## Veus

* Jacques Careuil: Tintín
* Claude Bertrand: el Capità Haddock
* Henri Virlogeux: el Professor Tornassol
* Guy Pierrault: Dupont
* Paul Rieger: Dupond
* Serge Nadaud: Rastapopoulos
* Jacques Vinitzki: Niko
* Marie Vinitzki: Nouchka
* Micheline Dax: Bianca Castafiore
* Jacques Ciron: El director del Museu
* Jacques Balutin: Guardia de nit del Museu
* Georges Atlas
* Nadine Basile
* Jean Berger
* Edmond Bernard
* Jacqueline Brasseur
* Pierre Collet
* Jacques Ferrière
* Georges Hubert
* Maurice Nasil
* Nathalie Nerval
* Alain Nobis
* Michel Thomas
* Nicolas Youmatoff

## Al voltant de la pel·lícula

* És el segon llargmetratge d'animació que relata les Les aventures de Tintín.
* Per evitar les trampes de l'adaptació d'un àlbum, la pel·lícula es basa en un guió original de Greg. La història es desenvolupa gairebé tota a Sildàvia.
* Després dels llargmetratges al cinema de les aventures de Tintin, Tintín i el misteri del toisó d'or el 1961 i Tintín i el misteri de les taronges blaves el 1964, serà l'últim llargmetratge en dibuixos animats just després de Tintin i el Temple del Sol (dirigides el 1969) abans de la trilogia el 2011.
* El multimilionari Laszlo Carreidas, personatge de l'àlbum Vol 714 pour Sydney (tret 5 anys abans), és visible en l'aeroport al començament de la pel·lícula.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Tintín i el llac dels taurons. esadir.cat.
* ↑ Començament dels anys 2000, la impressió tridimensional s'ha fet realitat.
* ↑ «Tintin et le lac aux requins». The New York Times.
# August Adler

August Adler (Opava, 24 de gener de 1863 - Viena, 17 d'octubre de 1923) va ser un matemàtic txec.
Adler va fer els estudis secundaris fins al 1879 a l'institut de la ciutat de Opava i després va estudiar enginyeria a la universitat tècnica de Viena. El 1884 es va graduar en geometria matemàtica i descriptiva. De 1885 a 1887 va ser professor ajudant d'astronomia esfèrica i geodèsia en aquesta universitat. Posteriorment, va treballar a escoles secundàries de Viena, Klagenfurt, Pilsen i Praga. A continuació, va assistir va fer viatge d'ampliació d'estudis a la Universitat Tècnica de Berlín i a la Universitat de Göttingen. El 1901 va obtenir l'habilitació per a la docència universitària en geometria descriptiva a l'escola tècnica alemanya de Praga. El 1905 se'n va anar a l'escola secundària al districte 6 de Viena i el 1907 va ser nomenat director d'ensenyament secundari en el districte 7. Per motius de salut, va deixar la seva activitat el 1915.
Adler és autor de més de vint obres dedicades a la geometria descriptiva i l'ensenyament a les escoles secundàries. En 1890 va publicar l'influent Theorie der Geometrischen Konstruktionen, en el qual, a més d'utilitzar intensivament les construccions de Lorenzo Mascheroni, va presentar una demostració més general del teorema de Mohr-Mascheroni. El 1902 va publicar una edició comentada dels Grundlagen der Geometrie de David Hilbert que es va fer força popular.

## Referències

* ↑ Šišma, 2003, p. 1.
* ↑ Fitch Cheney Jr., 1953, p. 152.
* ↑ Scriba i Schreiber, 2015, p. 414.
* ↑ Cerroni, 2007, p. 277.

## Bibliografia

* Cerroni, Cinzia «The contributions of Hilbert and Dehn to non-archimedean geometries and their impact on the italian school» (en (anglès)). Revue d'Histoire des Mathématiques, Vol. 14, Num. 2, 2007, pàg. 259-299. ISSN: 1262-022X.
* Fitch Cheney Jr., Wm. «Can We Outdo Mascheroni?» (en (anglès)). The Mathematics Teacher, Vol. 46, Num. 3, 1953, pàg. 152-156. ISSN: 0025-5769.
* Scriba, Christoph J.; Schreiber, Peter. 5000 Years of Geometry (en (anglès)). Birkhäuser, 2015. ISBN 978-3-0348-0897-2.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «August Adler» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Šišma, Pavel. «August Adler». Departament de Matemàtiques i Estadística de la Facultat de Ciències, Universitat Masaryk, 2003. [Consulta: 28 novembre 2018]. (txec)
# Octavi Egea i Climent

Octavi Egea i Climent (Barcelona, juny de 1946) és un dramaturg i adaptador teatral català. El 1964 es va dedicar al teatre afeccionat i des del 1970 s'inicià en la direcció. Des del 1986 s'ha dedicat a la literatura professional. És membre de l'AELC.
El 2002 va adaptar el guió cinematogràfic When Harry met Sally... de Nora Ephron per a comèdia musical Cuando Harry encontró a Sally. El 2004, i amb direcció de Ricard Reguant, la versió de Cantando bajo la lluvia, i el 2006 Grease. Per a televisió ha escrit el guió del documental Jesulín de Ubrique, dirigit per Ignasi P. Ferré. També ha obtingut nombrosos premis teatrals, entre ells un dels Premis Octubre.
Viu a Premià de Mar des de fa alguns anys, tot i que la seva vinculació amb la vila data de principis dels 80. Artà, a Mallorca, és la seva segona llar.

## Obres
### Narrativa

* Gent que estimo (1990)
* La rosa dels vents (1994)
* Nova York era la seva ciutat (1998)
* Lluny del bosc, (2000)

### Novel·la

* L'arxiu rosa (1991)
* Per un forat (1992)
* La senyoreta Freda Kesöc (1993)
* El diari d'Olivia Moore (1993)
* Quartet de cambra (amb Ramon Catafau, Maria del Carme Martínez) (1993)
* Spaghetti per a la Gioconda (1995)
* Jordi d'Urtx (1998)
* A les fosques (1999)
* Abaddon, l'àngel de l'abism (2001)
* Els fantasmes de Venècia (2005)

### Teatre

* Davant l'Empire (1998) Premi Ignasi Iglésias 1997.
* Cadàver? (2002)
* Retalls (2002)
* J.R.S., de dotze anys (2003)
* Lost person area (2007) Premi Octubre de teatre
* Imagine (2009)
* Menors (2014) Premi Ciutat de Manacor
* Amami, Alfredo, amami (2014) Premi Ciutat de Sagunt de Teatre

## Referències

* ↑ «Octavi Egea». escriptors.cat. [Consulta: 20 març 2021].
* ↑ «DAvant l'Empire». institut del teatre. [Consulta: 20 març 2021].

## Enllaços externs

* «Octavi Egea i Climent». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# Indalecia Camacho

Indalecia Camacho Lago (Tunja, ca. 1815 - Bogotà, juliol de 1896) va ser una poetessa colombiana.
Va néixer vers 1815 a Tunja, a la regió de Boyacá, filla de José Joaquín Camacho, un dels impulsors de la independència de Colòmbia, i de Marcelina Lago. Executat el seu pare el 1816 per ordre del govern espanyol, eventualment va quedar també òrfena de mare.
És una de les poetesses que van començar a formar-se en les lletres vers 1844, juntament amb altres com Isabel Bunch o Waldina Dávila, i que és esmentada, per exemple, per Soledad Acosta, dintre d'un grup d'escriptores que van escriure amb més o menys èxit les seves obres. Segons Laverde, va ser autora de diversos articles i poesies, és considerada també una de les pioneres que van aparèixer a col·leccions o antologies de l'època com La Guirnalda (1855), on consta la seva poesia A Edda, i que li van merèixer elogis dels seus contemporanis.
Abans de 1869, Camacho va perdre la vista i va quedar en la més absoluta pobresa. Per aquesta raó, el Govern de Colòmbia, per remeiar aquesta situació de misèria i en compensació a l'execució del seu pare, va decretar concedir-li una pensió de 20 pesos anuals. Va morir a Bogotà a començaments de juliol de 1896, als 81 anys.

## Referències

* 1 2 Laverde Amaya, Isidoro. Apuntes sobre bibliografía colombiana (en castellà). Bogotà: Soldevila y Curriols, 1882, p. 211.
* 1 2 Correa, Ramón C. Parnaso boyacense (en castellà). Bogotà: Imprenta Departamental, 1936, p. 43.
* 1 2 «Parroquia de las Nieves (Bogotá). Defunciones. Libro 5.» (en castellà).
* 1 2 Constitución y leyes de los Estados Unidos de Colombia expedidas en los años de 1863 a 1875 (en castellà). Bogotà: Imprenta de Medardo Rivas, 1875, p. 604.
* ↑ Restrepo, Enrique (dir.). El repertorio colombiano (en castellà). vol. 12. Bogotà: Rufino Gutiérrez y Hs., Editores, 1887, p. 66.
* ↑ Acosta de Samper, Soledad. La mujer en la sociedad moderna (en castellà). París: Garnier Hermanos, 1895, p. 418.
* ↑ Aristizábal Montes, Patricia. Escritoras colombianas del siglo XIX (en castellà). Cali: Universidad del Valle, 2007, p. 23.
* ↑ Ortiz Rojas, José Joaquín. La Guirnalda: colección de poesías y cuadros de costumbres (en castellà). Bogotà: Imprenta de Ortiz y Compañía, 1855, p. 103-105.