OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Human Comedy

The Human Comedy és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Clarence Brown, estrenada el 1943.

## Argument

Un jove (Homer Macauley) es queda a cura de la seva mare i del seu germà petit mentre Marcus, el seu germà més gran, se'n va a la guerra. Homer treballa a l'oficina de telègrafs del poble i de tant en tant la família rep notícies de la guerra. http://

## Repartiment

* Mickey Rooney: Homer Macauley
* Frank Morgan: Willie Grogan
* James Craig: Tom Spangler
* Marsha Hunt: Diana Steed
* Fay Bainter: Mrs. Macauley
* Ray Collins: Mr. Macauley - fantasma
* Van Johnson: Marcus Macauley
* Donna Reed: Bess Macauley
* John Craven: Tobey George
* Henry O'Neill: M. Charles Steed
* Katharine Alexander: Sra. Steed
* Mary Nash: Miss Hicks
* Alan Baxter: Brad Stickman, l'home malalt telegrafiant per als diners
* Barry Nelson: 'Fat' / Norman - 1r soldat poètic
* Clem Bevans: Henderson - granger
I, entre els actors que no surten als crèdits:
* Frank Craven: Un home a la taverna
* Ernest Whitman: Un home al tren

## Premis i nominacions
### Premis

* 1944. Oscar al millor guió original per William Saroyan

### Nominacions

* 1944. Oscar a la millor pel·lícula
* 1944. Oscar al millor director per Clarence Brown
* 1944. Oscar al millor actor per Mickey Rooney
* 1944. Oscar a la millor fotografia per Harry Stradling Sr.

## Referències

* ↑ «The Human Comedy». The New York Times.
# Bugsy

Bugsy és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Barry Levinson, estrenada el 1991 i doblada al català.

## Argument

El gàngster Benjamin Siegel (Warren Beatty) va a Los Angeles a empadronar-se, però atret pel món del cinema perd el cap per una actriu que no pararà de donar-li problemes (Virginia Hill, Annette Bening).
Després d'un viatge al desert de Nevada, Bugsy (sobrenom que odia i que significa poll) té un somni: construir un temple dels jocs d'atzar al mig del desert.
El projecte serà un fracàs, no només perquè el Flamingo serà un fracàs, sinó també perquè Virgínia li roba els diners que Bugsy havia obtingut de la venda d'accions a diversos gàngsters. Bugsy serà assassinat per això.

## Repartiment

* Warren Beatty: Bugsy Siegel
* Annette Bening: Virginia Hill
* Harvey Keitel: Mickey Cohen
* Ben Kingsley: Meyer Lansky
* Elliott Gould: Harry Greenberg
* Joe Mantegna: George Raft
* Bebe Neuwirth: Comtesse di Frasso
* Wendy Phillips: Esta Siegel
* Robert Beltran: Alejandro
* James Toback: Gus Greenbaum
* Don Carrara: Vito Genovese
* Carmine Caridi: Frank Costello
* Ray McKinnon: David Hinton
* Eric Christmas: Ronald
* Wendie Malick: una dona en el tren
* Ksenia Prohaska: Marlene Dietrich

## Premis i nominacions
### Premis

* 1992: Oscar a la millor direcció artística per Dennis Gassner (direcció artística) i Nancy Haigh (decorats)
* 1992: Oscar al millor vestuari per Albert Wolsky
* 1992: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 1992: LAFCA al millor director per Barry Levinson
* 1992: LAFCA al millor guió per James Toback

### Nominacions

* 1992: Oscar a la millor pel·lícula
* 1992: Oscar al millor director per Barry Levinson
* 1992: Oscar al millor actor per Warren Beatty
* 1992: Oscar al millor actor secundari per Harvey Keitel
* 1992: Oscar al millor actor secundari per Ben Kingsley
* 1992: Oscar al millor guió original per James Toback
* 1992: Oscar a la millor fotografia original per Allen Daviau
* 1992: Oscar a la millor música per Ennio Morricone
* 1992: Os d'Or
* 1992: Globus d'Or al millor director per Barry Levinson
* 1992: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Annette Bening
* 1992: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Warren Beatty
* 1992: Globus d'Or al millor actor secundari per Harvey Keitel
* 1992: Globus d'Or al millor actor secundari per Ben Kingsley
* 1992: Globus d'Or al millor guió per James Toback
* 1992: Globus d'Or a la millor banda sonora per Ennio Morricone

## Referències

* ↑ Fitxa de doblatge al català de la pel·lícula
* ↑ «Bugsy». The New York Times.
# Deal (pel·lícula de 2008)

Deal és una pel·lícula al voltant del pòquer estrenada el 2008 amb Burt Reynolds, Bret Harrison i Shannon Elizabeth de protagonistes.

## Argument

És la història d'un jove jugador a qui agrada passar el seu temps lliure jugant al pòquer amb els seus amics i decideix inscriure's un dia sobre un torneig en línia. Gràcies a les seves capacitats, aconsegueix ser classificat per a la final que serà retransmesa en directe per la televisió. Com a conseqüència d'aquest pas televisiu, un antic jugador de pòquer es fixa en ell, malgrat la seva eliminació. Li proposarà un "deal", li ensenyarà com millorar, i li pagarà les inscripcions per als torneigs, a canvi de repartir en parts iguales els guanys.

## Repartiment

* Bret Harrison: Alex Stillman
* Burt Reynolds: Tommy Vinson
* Shannon Elizabeth: Michelle
* Charles Durning: Charlie Adler
* Jennifer Tilly: Karen 'Razor' Jones
* Maria Mason: Helen Vinson
* Gary Grubbs: Mr. Stillman
* Caroline McKinley: Mrs. Stillman
* Brandon Olive: Ben Thomas
* Jon Eyez: Mike 'Double Diamond' Jackson
* J.D. Evermore: Tex Button
* Courtney Friel: Herself
* Phil Laak: Ell mateix
* Antonio Esfandiari: Ell mateix
* Vincent Van Patten: Ell mateix
* Scott Lazar: Ell mateix
* Chris Moneymaker: Ell mateix
* Greg Raymer: Ell mateix
* Isabelle Mercier: Ella mateixa
* Mike Sexton: Ell mateix

## Referències

* ↑ «Deal». The New York Times.
Viccionari
# Víctor Francos Díaz

Víctor Francos Díaz (Cerdanyola del Vallès, 1979) és un polític català, afiliat al Partit dels Socialistes de Catalunya. Entre juny i desembre de 2023 fou secretari d'Estat d'Esports i del Consell Superior d'Esports.

## Biografia

Nascut a Cerdanyola del Vallès, va estudiar Dret a la Universitat Autònoma de Barcelona i va fer un postgrau d'estudis jurídics a la mateixa universitat. Posteriorment va fer recerca a la universitat i va treballar al sector privat, fundant el bufet Fides Abogados y Consultores.
Com a polític, fou el primer secretari de les Joventuts Socialistes de Catalunya a principis dels 2000, formant part de l'executiva del PSC en l'etapa de Montilla i Pasqual Maragall. Fou regidor de l'Ajuntament de Cerdanyola del Vallès entre 2011 i 2020.
Home de partit, ha format part de diversos gabinets i ha treballat com assessor parlamentari, assessor de la Diputació de Barcelona i cap de gabinet en l'etapa de Pere Navarro.
Entre 2018 i 2019 fou director del Parc Tecnològic del Vallès i entre 2019 i 2020 va formar part de l'equip directiu del Consorci de la Zona Franca de Barcelona.
El 2020 va ser nomenat cap de gabinet de Salvador Illa quan aquest era Ministre de Sanitat, i fou el codirector de campanya a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2021.
El 2021 fou nomenat secretari d'Estat de Política Territorial i Funció Pública, sent la mà dreta del Ministeri dirigit per Miquel Iceta. Quan Iceta fou nomenat Ministre de Cultura i Esport, Francos fou nomenat sigut secretari d'Estat per a l'Esport. El juny de 2023 fou nomenat president del Consell Superior d'Esports (CSD). Va reemplaçar a José Manuel Franco, que va deixar el càrrec per a presentar-se al Senat a les eleccions generals de 2023. Durant el seu mandat, va gestionar la crisi a la Federació espanyola de futbol arran del cas Jennifer Hermoso. Va dimitir al desembre del mateix any, al·legant raons professionals.

## Referències

* ↑ «Víctor Francos Díaz». [Consulta: 25 agost 2023].
* 1 2 3 4 5 EFE. «¿Quién es Víctor Francos, el nuevo secretario de Estado del Deporte?» (en castellà), 13-06-2023. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ Moñino, Ladislao J. «Víctor Francos dimite como presidente del Consejo Superior de Deportes» (en castellà), 14-12-2023. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «Víctor Francos Díaz». [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Víctor Francos assumeix la direcció del Parc Tecnològic del Vallès». [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «El abogado Víctor Francos, nuevo director de gabinete del ministro Illa» (en castellà), 25-08-2023. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ Press, Europa. «Víctor Francos, ex director de Gabinete de Illa, nuevo secretario de Estado de Función Pública», 23-02-2021. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Iceta ficha a Víctor Francos, jefe de campaña de Illa, como secretario de Estado» (en castellà), 22-02-2021. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Víctor Francos, mano derecha de Iceta, nuevo secretario de Estado para el Deporte» (en castellà), 14-06-2023. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ Arribas, Carlos. «El Gobierno nombra a Víctor Francos presidente del Consejo Superior de Deportes» (en castellà), 13-06-2023. [Consulta: 25 agost 2023].
# Amaltea (mitologia)

Segons la mitologia grega, Amaltea (grec antic: Ἁμάλθεια, 'tendra') va ser la nodrissa de Zeus, quan aquest déu era nadó. El crià en secret per evitar que Cronos el trobés i el devorés, i va reunir al seu voltant els curets, que amb les seves danses sorolloses i els seus cants ofegaven els plors del nen. Es deia que Amaltea havia penjat l'infant d'un arbre perquè el seu pare no el trobés "ni al cel, ni a la terra, ni al mar". De vegades, se la representa com una nimfa que dona a Zeus llet de cabra, i en canvi altres vegades Amaltea és la cabra mateixa.
La nimfa Amaltea era filla de Melisseu (o bé d'Oceà). La cabra Amaltea era filla d'Hèlios, el Sol, i vivia en una cova a Creta. Quan Amaltea és una nimfa, la cabra es diu simplement Aix (cabra). Com a cabra, tenia un aspecte terrorífic, i els Titans s'espantaven tant en veure-la que Gea, la Terra, l'havia amagat en una cova de les muntanyes de Creta. Es va trencar una de les banyes i la nimfa Amaltea la va omplir de flors i fruites i la va oferir a Zeus. D'altres diuen que va ser Zeus mateix qui va trencar la banya, llavors la va regalar a Amaltea dient-li que aquell corn sempre li proporcionaria tot el que desitgés. Amaltea va donar la banya al seu germà Aqueloos, que havia trencat el seu corn lluitant amb Hèracles per obtenir la mà de Deianira. Aquesta banya seria coneguda des de llavors com el corn de l'abundància o cornucòpia.
Segons l'antiga mitologia, aquest corn va tenir nombrosos propietaris. Va esdevenir el símbol de l'abundància i de riqueses inesgotables i l'atribut de nombrosos déus: Hades, Gea, Demèter, Cíbele, Hermes i de rius com el Nil, que fertilitzava la terra. El terme corn d'Amaltea s'aplicava a una comarca fèrtil.
Quan Zeus va lluitar contra els titans, va protegir la seva cuirassa amb la pell d'Amaltea, l'ègida, i a la cabra la va posar al cel, convertint-la en la constel·lació de Capricorn.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 26. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, (William Smith, 1849).
* Dictionary of Greek and Roman Geography (William Smith, 1854).

## Vegeu també

* Llista de cràters d'Amaltea
# Broqueiran

Broqueiran (en francès Brouqueyran) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 140 | 140 | 144 | 122 | 136 | 148 | 191 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Louis Saumon | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Federico Astort

Federico Astort (Espanya, 1837) fou cantant i mestre de cant a l'Institut Verdi de Montevideo des de l'any 1880 fins a la seva defunció (Montevideo, 26-12-1903).

## Biografia

Va iniciar la seva formació musical a Barcelona, als centres corals de Catalunya immortalitzats pel musico-poeta José Anselino Clavé. En 1858, es va traslladar a Itàlia amb el propòsit de perfeccionar els seus estudis. Allí es va sentir profundament inspirat per la lluita del poble italià per aconseguir la seva unitat, la qual cosa el va portar a unir-se a les forces de Garibaldi i participar activament en les campanyes de Sicília i Nàpols.
L'any 1864 va tornar a Espanya i va començar la seva trajectòria com a cantant, actuant en diversos teatres de Madrid, Barcelona i altres ciutats importants del país. L'any 1867 va arribar a Montevideo agafant el càrrec de primer tenor absolut d'una destacada companyia de zarzuela que incloïa figures com Ventura Mur, Allú, Carbonell, Fábregas i Carmelo Calvo, el qual de la mateixa manera que Federico Astort es va quedar a la ciutat amb un propòsit artístic i educacional.
El 1874 va viatjar novament a Espanya, on va suggerir al seu germà, un editor de llibres, la idea de publicar una "Historia del Nuevo Continente". Aquesta finalment es va publicar en dos volums amb el nom de "La historia de América", de la mà de l'estadista Francisco P. Margall.
Tenim constància que va ser amic personal d'Eslava, Arrieta, Gaztambide, Barbieri i Bretón.
Des de l'any 1880 fins a la seva mort (Montevideo, 26-12-1903) es va dedicar a l'ensenyament de cant a l'Institut Verdi, sota la direcció de Luis Sambucetti. Allà va establir una estreta amistat amb el professor Matías Alonso Criado, el qual amb motiu de l'homenatge de la seva mort va imprimir tot un seguit de tríptics en els quals va fer memòria dels aspectes més rellevants del seu transcurs com a cantant i mestre que van acompanyar un concert vocal i instrumental fet també en el seu honor.

## Referències

* ↑ NIcrosi Otero, Alfredo. «Astort, Federico». A: Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. 1, 2002, p. 805.
# Andrew Sachs

Andreas Siegfried "Andrew" Sachs (Berlín 7 d'abril de 1930 – Londres 23 de novembre de 2016) va ser un actor britànic d'origen alemany. Recordat especialment pel personatge de Manuel a la sèrie Hotel Fawlty pel qual va ser nominat a un Premi BAFTA, va tenir una extensa carrera en cinema i televisió.

## Filmografia

* The Night We Dropped a Clanger (1959)
* Nothing Barred (1961)
* Hitler: The Last Ten Days (1973)
* Frightmare (1974)
* Romance with a Double Bass (1974)
* Robin Hood Junior (1975)
* What's Up Nurse! (1977)
* Are You Being Served? (1977)
* Revenge of the Pink Panther (1978)
* History of the World, Part I (1981)
* Nowhere in Africa (2001)
* Coronation Street (2009)
* Run For Your Wife (2012)
* El quartet (2012)

## Llibres

* 2015, I Know Nothing! The Autobiography, The Robson Press, ISBN 978-1849-5490-04 (shortlisted for The Sheridan Morley Prize, 2015)

## Referències

* ↑ Sachs, Andrew. I Know Nothing! The Autobiography. Biteback Publishing, 2014. ISBN 9781849546362 [Consulta: 2 desembre 2016]. Arxivat 2020-09-28 a Wayback Machine.
# Sinokannemeyeria

Sinokannemeyeria és un gènere de sinàpsids extints de la família dels kannemeyèrids que visqueren durant el Triàsic mitjà en allò que avui en dia és la província xinesa de Shanxi. Tenia una constitució robusta, amb una llargada d'uns 180 cm i un pes d'uns 100 kg. Les potes eren curtes i estaven eixancarrades. Tot plegat fa pensar que era un animal lent i poc àgil.

## Referències

* 1 2 Entrada «Sinokannemeyeria» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Richardson, Hazel. Dinosaurs and Prehistoric Life (en anglès). Dorling Kindersley, 2003, p. 48. ISBN 0-7513-3734-X.
# Madan Mohan Mishra

Madan Mohan Mishra (en devanagari: मदनमोहन मिश्र; Lalitpur, 12 de desembre de 1931 - 4 de juliol de 2013) va ser un escriptor i humorista nepalès, conegut per la seva poesia èpica, escrits satírics i cançons infantils. Va escriure en nepalès, nepal bhasa i anglès.

## Biografia

Mishra va néixer a Lalitpur, fill de Pandit Madhusudan i Maheswari Mishra, i va ser educat en sànscrit.
Mishra va escriure més d'una dotzena de llibres, entre ells treballs acadèmics sobre l'art, la cultura i l'escultura. El seu Gajiguluya Mhagasay Pashupatinath (गजिगुलुया म्हगसय् पशुपतिनाथ, 'Pashupatinath en els somnis d'un fumador de marihuana'), publicat el 1975, és una de les seves obres més estimades en nepal bhasa. La primera edició va ser confiscada pel règim panchayat.
Va ser distingit amb el títol de Khyali Ratna ('joia entre els humoristes') per Khyaligulu Guthi, una associació d'humoristes.

## Referències

* ↑ Who's Who in Nepal Bhasha. Nepal Bhasa Academy, 2003, p. 98. ISBN 99933-560-0-X.
* ↑ «Hansya byangya chwami Madan Mohan Mishra manta ("Humorist Madan Mohan Mishra dead")». .
# Anajapígids

Els anajapígids (Anajapygidae) són una família d'hexàpodes pertanyents a l'ordre Diplura. Es distingeixen pels seus ferms cercs relativament curts, pels quals descàrrega secrecions abdominals. A diferència de la majoria dels diplurs, que són majorment depredadors, aquests són carronyers.

## Taxonomia

La família Anajapygidae conté dos gèneres, amb vuit espècies reconegudes:
* Gènere Anajapyx Silvestri, 1903
** Anajapyx amabilis Smith, 1960
** Anajapyx carli Pagés, 1997
** Anajapyx guineensis Silvestri, 1938
** Anajapyx menkei Smith, 1960
** Anajapyx mexicanus Silvestri, 1909
** Anajapyx stangei Smith, 1960
** Anajapyx vesiculosus Silvestri, 1903
* Gènere Paranajapyx Pagés, 1997
** Paranajapyx hermosus (L.Smith, 1960)

## Referències

* ↑ Chinery, Michael. Collins Guide to the Insects of Britain and Western Europe (en anglès). Londres: Collins, 1986. ISBN 978-0-00-219170-8.
* ↑ Sendra, Alberto, ed. Anajapygidae Species Listing. Biology Catalog. Texas A&M University, 2007
# La Fosca (Palamós)

La Fosca és una entitat de població del municipi de Palamós a la comarca del Baix Empordà. En el cens de 2006 tenia 22 habitants.
Antigament pertanyia al terme de Sant Joan de Palamós, juntament amb d'altres veïnats.
Aquest indret és conegut per les seves platges, per l'arquitectura de les cases del seu passeig, i per tenir a prop el Castell de Sant Esteve de Mar (amb l'església de Sant Esteve). Hi ha també la capella de Santa Maria de la Fosca, edificada a mitjans del S. XX.
Més enllà del castell s'hi troba la Cala de s'Alguer. Anant cap a Palamós s'hi troba la Cala Margarida.

## Referències

* ↑ Madoz, Pascual. Articles sobre el Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Barcelona: Curial, 1985. ISBN 84-7256-255-7.
* ↑ Botet i Sisó, Joaquim. Geografia General de Catalunya. Província de Gerona., 1915-1918, p. 547.
# Music for the Royal Fireworks

La Música pels Focs Artificials (Music for the Royal Fireworks), va ser escrita pel compositor alemany Georg Friedrich Händel l'any 1749. És una obra orquestral dividida en 5 moviments: una obertura, una bourrée, un Largo alla siciliana (anomenat La paix), un Allegro (anomenat La rejouissance) i dos minuets. L'obra va ser encarregada per Jordi II de Gran Bretanya per acompanyar els focs artificials que tingueren lloc a Green Park, a Londres, el 27 de abril de 1749. El número de catàleg de l'obra és HWV351.

## Referències

* ↑ Hunter, David. The Lives of George Frideric Handel. Boydell & Brewer, 2015, p. 85. ISBN 978-1-7832-7061-3.
* ↑ Simon, Jacob. Handel, a celebration of his life and times, 1685–1759. National Portrait Gallery (Great Britain), 1985, p. 212.
* ↑ Fraser, Antonia. Gunpowder Plots: A Celebration of 400 Years of Bonfire Night. London: Penguin Books, 2005. ISBN 978-0-14-190933-2.
* ↑ Holdsworth, Rachel. «Fire And 18th Century Traffic Jams: Handel And The Royal Fireworks». londonist.com, 01-03-2013. [Consulta: 3 desembre 2017].
# Pont romà

Els ponts romans van ser construïts pels antics romans amb pedra, tenien l'arc com a estructura bàsica (pont d'arc) i en la majoria també van utilitzar formigó, material utilitzat per primera vegada en la construcció de ponts. Van ser els primers de grans dimensions i es troben entre els més perdurables del món.
Els antics romans, tal com amb la volta i la cúpula, van ser els primers en adonar-se del potencial dels arcs per a la construcció dels ponts. Una llista de ponts romans compilats per l'enginyer Colin O'Connor contempla 330 ponts de pedra per al trànsit, 34 ponts de fusta i 54 aqüeductes romans, una part importants del quals roman encara en peu i fins i tot són utilitzats pels vehicles. Una inspecció més acurada de l'acadèmic italià Vittorio Galliazzo va assenyalar 931 ponts romans, majoritàriament de pedra, en 26 països diferents (inclosa l'antiga Iugoslàvia).
Els ponts d'arc romans solien ser semicirculars, tot i que alguns eren escarsers (com el pont d'Alconétar). Un arc escarser és un arc inferior a un semicercle. Els avantatges dels ponts d'arc escarser eren que permetien passar grans quantitats d'aigua en cas de grans crescudes dels rius, la qual cosa evitaria que el pont fos arrasat durant les inundacions alhora que podia ser més lleuger. En general, els ponts romans contenen pedres d'arc primari (dovelles) en forma de falca de la mateixa mida i forma. Els romans van construir ponts amb un sol arc i llargs aqüeductes amb múltiples, com el pont del Gard i l'aqüeducte de Segòvia. Els enginyers romans van ser els primers i, fins a la revolució industrial, els únics en construir ponts amb formigó, que anomenaven opus caementicium. L'exterior acostumava a estar cobert de maó o maçoneria, com al pont d'Alcántara. També van introduir ponts d'arc escarser, com el pont de Limira de 330 m de longitud, que conté 26 arcs escarsers amb una relació mitjana de 5,3 a 1 que donen al pont un perfil pla. El pont de Trajà sobre el Danubi va comptar amb arcs escarsers de fusta (sobre pilars de formigó de 40 m d'alçada) i va ser el pont d'arc més llarg durant mil anys, tant en termes d'extensió global com individuals, mentre que el pont romà més llarg existent és el pont romà de Mèrida, de 790 m de llarg.

## Referències

* ↑ O'Connor 1993, p. 1
* ↑ Robertson, D.S.: Greek and Roman Architecture, Cambridge, 1943, p.231
* ↑ O'Connor 1993, p. 187
* ↑ Galliazzo, Vittorio (1994), I ponti romani. Catalogo generale, Vol. 2, Treviso: Edizioni Canova, ISBN 88-85066-66-6
* ↑ Beall, Christine. «Designing the segmental arch». ebuild.com, 1988. [Consulta: 8 maig 2010].
* ↑ O'Connor 1993, p. 126

## Bibliografia

* O'Connor, Colin. Roman bridges. Cambridge: Cambridge University Press, 1993. ISBN 0-521-39326-4.