OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Moyano Climent

Pere Moyano Climent (Granollers, 24 de novembre de 1933 - 11 de novembre de 2018) va ser president de l'EC Granollers i de l'Atlètic Vallès. També va ser jugador, delegat i directiu de l'Esport Club Granollers i, en els últims temps, havia estat l'encarregat de gestionar l'equip dels veterans del club. El 2012 va rebre el «Drac de Gaudí», una distinció especial del comitè dels àrbitres i l'octubre es va inaugurar al Casal de l'Esport de Granollers la llar del soci que va rebre el nom «Sala Pere Moyano». El 2014 i pòstumament el 2019 l'Esport Club li va retre un homenatge.

## Referències

* ↑ La Gralla. Granollers, Any XIII n.627 p.11 (10 de desembre de 1933)
* ↑ Esquela online a remémori
* ↑ «Història de l'Esport Club Granollers». Esport Club Granollers. [Consulta: 26 maig 2019]. «La temporada 1980-81 no comença amb bon peu pel club. Sense junta directiva, finalment es Pere Moyano, home de club, qui accepta el càrrec que ningú volia exercir. Moyano va haver de refer a un primer equip que salva la categoria in extremis gràcies a l'ascens del Reus a la categoria de plata.»
* ↑ «Mor Pere Moyano, expresident de l'EC Granollers i de l'Atlètic Vallès». Som Granollers, 12-11-2018.
* ↑ «Guanyadors dels guardons al Millor Esportista i del Premi a l'Esportivitat Joan Creus». Nació Granollers, 20-05-2005. «Finalment, també s'ha fet un reconeixement especial a:[…] Pere Moyano, per la seva trajectòria en el món del futbol granollerí […]»
* ↑ Ayala, Manuel «Els col·legiats celebren la seva festa, l'antiga fàbrica de Damm acollí la II Nit del Comitè d'àrbitres». El Mundo Deportivo, 07-02-2012.
* ↑ «Millors espais i modernes instal·lacions al nou Casal de l'Esport». Ajuntament de Granollers, 18-10-2012.
* ↑ «La història viva de l'EC Granollers es troba per esmorzar». El Punt Avui, 18-10-2014.
* ↑ «L'Esport Club Granollers li ret homenatge a Pere Moyano» (vídeo). VOTV - Notícies, 26-04-2019.
# Catenina

Les catenines són proteïnes de cèl·lules animals involucrades en els processos d'adhesió cel·lular mediats per cadherines. De les quatre catenines conegudes, alfa, beta, gamma i delta, l'alfa i la beta van ser identificades el 1985. El seu nom, del llatí catena, fa referència al seu paper com a nexe entre el citoesquelet i les cadherines.
La catenina alfa pot unir-se tant a la catenina beta com a l'actina (una proteïna capaç d'associar-se per formar filaments i que és una part fonamental del citoesquelet). Les catenines beta s'associen al domini citoplasmàtic d'algunes cadherines (que són unes proteïnes transmembrana dependents de calci que intervenen en l'adhesió cel·lular).
La seva funció està lligada a l'íntima associació de cèl·lules adjacents. Per exemple són components de les unions denominades zonula adherens. De fet, els ratolins transgènics que tenen una baixa quantitat de catenina beta en les seves cèl·lules endotelials presenten una unió més laxa entre elles. Estructuralment tenen dominis d'interacció amb altres proteïnes que permeten reclutar complexos de diversos components, per exemple, les cadherinas s'associen a l'alfa-catenina, que interacciona amb la vinculina, alfa-actinina i finalment amb l'actina.
# Procés tecnològic

El procés tecnològic és el mètode base que valida els resultats d'un procés de creació d'un objecte tecnològic. Aquest procés es compon d'un conjunt d'etapes seqüencials amb retroalimentacions que seguides sistemàticament faciliten l'obtenció de resultats i la seva adequació als requeriments inicials. Una primera aproximació al procés tecnològic seria la següent:
* Necessitat. En primer lloc cal partir d'una necessitat a la qual cal donar solució, el nostre projecte estarà dirigit a satisfer-la.
* Anàlisi. Aquesta etapa, consisteix a analitzar els factors que intervenen en la nostra necessitat. Serà interessant estudiar com s'ha resolt aquesta necessitat fins al moment i la recerca d'informació, tot allò que permet definir millor els requeriments i el disseny. A partir de l'anàlisi de la situació i dels elements que condicionen el projecte es defineixen els requeriments o plec de condicions. Si bé les condicions inicials poden ser molt variades i de molts tipus, les principals són les següents: condicions funcionals, constructives (data d'acabament, etc.), econòmiques (pressupost), estètiques, ecològiques i de seguretat.
* Disseny. A partir dels requeriments i de l'experiència acumulada s'estableixen els criteris de disseny. En aquesta fase s'han de definir tots els aspectes que tenen relació amb el producte final. Si aquest és un artefacte caldrà fer un procés de planificació de la construcció definint les diferents etapes o fases, preveure els materials a emprar en la seva construcció, dibuixar els plànols constructius de les peces de què constarà, les eines de treball, els costos, l'aspecte final, l'ergonomia, l'impacte ambiental, el reciclatge al final de la seua vida útil, entre d'altres.
* Prototip. Definit l'artefacte o procés cal construir-ne un prototip o model seguint les pautes establertes pel projecte.
* Avaluació. Una vegada acabada la construcció cal passar a la fase d'avaluació per tal de comprovar que es compleixen els requeriments establerts a la fase de disseny i verificar que efectivament resol la necessitat per a la qual ha estat creat. D'aquesta fase es produeixen realimentacions per tal d'esmenar aquells aspectes que no han acabat de funcionar o que es poden millorar, modificant el disseny o bé si no acaba de ser el que se cercava cal analitzar de nou el punt de partida.
* Memòria tècnica. Una vegada hem avaluat el nostre prototip, s'ha d'elaborar la documentació definitiva amb les esmenes pertinents per a la seua fabricació en sèrie. S'inclouran tots els documents de la fase de disseny degudament modificats en funció de l'avaluació.
* Construcció. Una vegada s'ha validat el model es construeix l'artefacte definitiu o es comença la fabricació en sèrie amb els documents elaborats dins la memòria tècnica.

## Vegeu també

* Projecte tècnic

## Referències

* ↑ Rosell, Xavier. «El procés tecnològic». xtec. Arxivat de l'original el 2013-01-24. [Consulta: 10 novembre 2024].
# Germà Negre

Germà Negre és un grup de música format a Banyoles l'any 2012. El seu estil és principalment el folk amb un aire clarament festiu.
D'aquesta manera, els cinc músics (quatre de Banyoles i un de Girona) que provenien d'estils i gèneres musicals molt diferents (clàssica, punk, rock, etc.) van iniciar el que actualment es coneix com a Germà Negre.
El mes de maig de 2015 van publicar el seu primer disc titulat Els àngels fan torrades a través de la discogràfica Halley Records. El dia 8 de maig van fer el concert de presentació del disc a la sala Music Hall de Barcelona.
El 23 d'abril de 2018 van publicar el seu segon disc titulat Molt de porc i poca salsitxa a través de la discogràfica Halley Records. El tercer disc, Kumbaià, una sàtira de les actituds més capitalistes de la societat, fou publicat l'abril de 2020.

## Discografia

* Els àngels fan torrades (Halley Records, 2015)
* Molt de porc i poca salsitxa (Halley Records, 2018)
* Kumbaià (EP; Halley Records, 2020)
* Picants, obscenes, amor i penes (EP; Halley Records, 2021)
* Puja aquí dalt i balla (Microscopi, 2024)

## Referències

* ↑ «Germà Negre presenta 'Els àngels fan torrades'».
* ↑ Carmona, Alba «Germà Negre estrena "Fet a mida", el tercer tema de "Kumbaià"». Diari de Girona, 01-04-2020 [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ «Els Àngels fan torrades: Germà Negre».
* ↑ 324cat. «Germà Negre estrena 'La botifarra', el primer avançament del seu segon disc 'Molt de porc i poca salsitxa'», 16-04-2018. [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ Enderrock.cat. «Germà Negre torna amb més crítica política: estrenem «La vaca de la mala llet» | Enderrock.cat». [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ núvol. «Germà Negre: engruixir el Cançoner», 22-10-2024.
# Antena de Oro 2003

La XXXI Edició dels Premis Antena de Oro, entregats el 10 de maig de 2003 a Antequera encara que corresponents a 2002 foren els següents:

## Televisió

* Ramón García.
* Informe semanal.
* Serveis Informatius d'Antena 3 Televisió.
* Canal Internacional d'Antena 3.
* Florentino Fernández.
* Jesús Quintero, per El Vagamundo.
* Delegació de Televisa a Espanya

## Ràdio

* Serveis Informatius de RNE.
* Radio Clásica.
* Radio Estadio, d'Onda Cero.
* Víctor Arribas Vega.
* Anda ya, de la Cadena SER.
* Hablar por hablar, de la Cadena SER.
* Carlos López, per LoQueYoTeDiga.
* El Tirachinas.
* Onda Rambla Lérida

## Extraordinaris

* Miguel de los Santos.
* José Antonio Sánchez.
* Ernesto Sáenz de Buruaga
* Luis María Anson Oliart.
* Andrés Pastrana.
* Ventura Pérez Mariño
* Manuel Alcántara
* Diputació Provincial de Màlaga.

## Referències

* ↑ Costa del Sol acoge la XXXI entrega Antenas de Oro, costadelsolmalaga.org
* ↑ Premios Antenas de Oro XXXI edición Arxivat 2018-04-06 a Wayback Machine. al web de la Diputació de Màlaga
# Antix

antiX és una distribució Linux basada en la versió de Debian estable. Ve amb el gestor de finestres IceWM i es pot instal·lar amb sysVinit o runit, ve exempta de systemd. És ràpida, lleugera i apta per a ordinadors antics, alhora que proporciona aplicacions i nuclis d'avantguarda. És compatible amb els repositoris de Debian, accedint a actualitzacions i afegits a través del sistema de paquets apt-get. Pot emprar smxi, el que amplia molt les possibilitats com canviar de Kernel.
antix 22 venia amb versions de 32 i 64 bits.

## Referències

* ↑ Sohail. «AntiX - A Lightweight systemd-free Linux distribution for old computers». Linux and Ubuntu, 13-04-2020. [Consulta: 6 febrer 2023].
* ↑ «DistroWatch.com: antiX». [Consulta: 6 febrer 2023].
* ↑ Patel, Pratham. «smxi: A CLI Tool for Managing Debian Based Linux Distros» (en anglès). It's FOSS, 21-12-2021. [Consulta: 6 febrer 2023].
* ↑ J.Pomeyrol. «antiX 22, un Linux ligero con el que revivir tu máquina». Muy Linux, 19-10-2022. [Consulta: 6 febrer 2023].
# Cercle Català de Negocis

El Cercle Català de Negocis (CCN) és una associació empresarial catalana, independent i sense ànim de lucre, constituïda l'any 2008, que té com a objectiu final ser un grup de pressió decisiu per l'assoliment d'un estat independent per la nació catalana en un horitzó a curt termini.
El Cercle Català de Negocis el formen lliurement empresaris, directius, professionals i autònoms que creuen que l'assoliment de la independència és l'única alternativa per assegurar el futur del teixit empresarial català.
El juliol de 2010, va engegar la campanya publicitària «Els beneficis de la independència» que es va emetre a totes les ràdios menys a Catalunya Ràdio, que el va vetar. D'ençà de la seva creació i fins al 2013 el president de l'associació va ser Ramon Carner. A partir d'aquell any, el càrrec el passà a ocupar Albert Pont. El 6 de juny de 2014 el CCN anuncià la seva retirada de la patronal PIMEC després que aquesta impedís una votació sobre l'estat propi.

## Referències

* ↑ El Cercle Català de Negocis denuncia que Catalunya Ràdio li “veta” falques, Avui+El Punt, 23 de juliol 2010.
* ↑ «El Cercle Català de Negocis abandona la PIMEC per haver impedit la votació sobre l'estat propi». 324.cat, 06-06-2014. [Consulta: 6 juny 2014].

## Vegeu també

* CCN-Overseas Liberty Fund
* Fundació Catalunya Estat
* Help Catalonia
* XECNA

## Enllaços externs

* Cercle Català de Negocis - Lloc web oficial
# Nancy Farriss

Nancy Farriss (23 de maig de 1938) és una historiadora i americanista estatunidenca i professora emèrita de la Universitat de Pennsilvània.

## Trajectòria

Farriss va néixer l'any 1938. En 1959, es graduà en el Barnard College. S'especialitzà en la història colonial de Mèxic i es doctorà en el University College de Londres l'any 1965. a continuació, va fer breus estades a la Universitat de les Índies Occidentals, Jamaica i el College of William and Mary a Williamsburg en l'estat de Virgínia.
L'any 1960, investigà sobre el Virregnat de Nova Espanya durant el regnat de Carles III a l'Arxiu General d'Índies de Sevilla. L'any 1971, fou nomenada Professora Associada d'Història en la Universitat de Pennsilvània on continuà fins al final de la seva carrera i on l'any 1990 es convertí en Professora Annenberg d'Història i posteriorment, professora emèrita.
El seu arxiu personal es traslladà a l'Arxiu de la Universitat de Pennsilvània.

## Reconeixement

L'any 2020, s'inclogué dins del projecte “Mujeres Investigadoras en los Archivos Estatales (1900-1970)” per a la descripció arxivística i per a la creació d'un microlloc específic al Portal d'Arxius Espanyols (PARES), desenvolupat entre els anys 2020 i 2023. Aquest projecte ha estat impulsat per la Subdirecció General d'Arxius Estatals, amb l'objectiu de visibilitzar la tasca d'investigació realitzada a Espanya per dones en l'interval 1900-1970 a partir dels registres documentals que es conserven als Arxius de Gestió dels Arxius Espanyols del Ministeri de Cultura (l'Arxiu Històric Nacional, l'Arxiu de la Corona d'Aragó, l'Arxiu General de Simancas, l'Arxiu General d'Índies, l'arxiu de la Reial Cancelleria de Valladolid, l'Arxiu General de l'Administració i el Centre d'Informació Documental d'Arxius).

## Referències

* 1 2 3 «Persona - Farriss, Nancy M. (1938-)». [Consulta: 14 abril 2024].
* ↑ «Ethnohistory--Nancy Farriss». Arxivat de l'original el 2010-06-17. [Consulta: 22 gener 2010].
* ↑ Farriss «Guide to the Nancy M. Farris, 1938 Papers 1959–1990». Arxivat de l'original el 2014-03-21. [Consulta: 21 març 2014].
* ↑ «Mujeres Investigadoras en los Archivos Estatales (1900-1970)». Ministerio de Cultura.
# Quentin Moses

Quentin Moses (Athens, Geòrgia, 1987 - 12 de febrer de 2017), fou un jugador de futbol americà, que va jugar de linebacker dels Miami Dolphins, equip de la NFL. Moses va anar a la Cedar Shoals High School. Fou un pre-Star de l'All-Southeast Region. Abans de jugar al futbol americà, va jugar al bàsquet.

## Carrera professional
### Oakland Raiders

    Va draftejar pels Oakland Raiders amb el primer opció a la tercera ronda. Moses fou el millor jugador del draft que no va estar a la llista el dia d'obertura.

### Miami Dolphins

    Moses va signar amb els Miami Dolphins el 23 d'octubre del 2007. Feu el seu primer sack complet de la seva carrera el 26 de novembre. L'any 2009 va renovar el contracte amb els Dolphins.

## Referències

* ↑ «Video». CNN, 21-08-2006 [Consulta: 22 maig 2010]. Arxivat 2012-07-19 at Archive.is
* ↑ «ERFA Quentin Moses re-signed; Utah's Kruger to work out; Faggins to Titans». [Consulta: 18 desembre 2017].

## Enllaços externs

* http://www.miamidolphins.com/content/quentin-moses Arxivat 2009-10-03 a Wayback Machine.
* http://www.raiders.com/Team/PlayerBio.aspx?id=20880 Arxivat 2007-11-15 at Archive.is
# Michele A. Besso

Michele A. Besso (Districte 8, 25 de maig de 1873 - Ginebra, 15 de març de 1955) va ser un enginyer suís d'origen italià. Sefardí Jueu, treballava a la mateixa oficina de patents d'Albert Einstein i es va convertir en un amic proper, confident i partidari, de manera que el gran físic hagués de definir-lo com "la millor caixa de ressonància a Europa."

## Referències

* ↑ «Las cartas más íntimas de Albert Einstein al ingeniero Michele Angelo Besso, al descubierto» (en castellà). El Mundo, 10-07-2017. [Consulta: 13 febrer 2019].
# Bartomeu-Tomàs Coromina i Subirà

Bartomeu-Tomàs Coromina i Subirà (Barcelona, 1808 - Madrid, 1867) va ser un gravador català. Va ser directiu de la Fàbrica Nacional del Segell d'Espanya i membre de mèrit de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran.
Nascut a Barcelona el 1808, en una família d'artistes gravadors. Va ser fill del gravador Josep Coromina i Faralt (1756-1834), gravador, professor de l'Escola de la Llotja i acadèmic de mèrit de l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran. El seu germà Francesc també va ser gravador. Va estudiar a l'Escola de la Llotja, on als disset anys va obtenir un premi. Després va traslladar-se a Madrid, on va formar-se amb el gravador Mariano González de Sepúlveda. El 1832 va guanyar el premi extraordinari pel gravat de medalles, atorgat per l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran, de la qual va ser nomenat acadèmic de mèrit el 1844 i més tard professor el 1864. També va treballar a la Fàbrica Nacional del Segell. Va gravat els primers segelles de correus d'Espanya el 1845, i va esdevenir-ne director facultatiu el 1864. Va ser autor de diverses medalles commemoratives, com la medalla de l'Exposició Nacional de Belles Arts (1856), certamen en el qual va participar, i una commemorativa de la guerra d'Àfrica (1860). Va morir a Madrid el març de 1867.

## Referències

* 1 2 Fiter i Inglès, Josep. Enciclopedia Moderna Catalana. Barcelona: J. Gallach, 1913, p. 500.
* 1 2 Enciclopedia Vniversal Ilvstrada evropeo-americana (en castellà). vol. 15. Madrid: Espasa-Calpe, 1920, p. 772.
* 1 2 «Bartomeu-Tomàs Coromina i Subirà». Gran Enciclopèdia Catalana. enciclopèdia.cat. [Consulta: 17 març 2023].
* 1 2 3 4 Ossorio y Bernard, Manuel. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX (en castellà). Madrid: Imprenta a cargo de Ramon Moreno, 1868, p. 147-148.
* 1 2 3 4 5 Labèrnia i Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana. vol. 1. Barcelona: Salvat y Compañía, S. en C., 1888, p. 469.
* ↑ Catálogo de las obras de pintura, escultura, arquitectura, grabado y litografía: presentadas en la Exposición General de Bellas Artes... (en castellà). Madrid: Imprenta Nacional, 1856.
# Josep Antoni Acebillo i Marín

Josep Antoni Acebillo i Marín (Osca, 16 d'abril de 1946) és un arquitecte aragonès i historiador de l'art establert a Catalunya. Format a l'Escola Tècnica d'Arquitectura de Barcelona (ETSAB), també és llicenciat en història de l'art (1976).
Entre 1981 i 1987 fou Director del Servei de Projectes Urbans de l'Ajuntament de Barcelona i, entre 1988 i 1994, director tècnic de l'Institut Municipal de Promoció Urbanística (IMPU), organisme encarregat de planificar i coordinar les obres del projecte olímpic Barcelona'92. Acebillo també va participar en el planejament d'altres grans projectes arquitectònics i urbanístics de la ciutat com el Fòrum de les Cultures (2004).
Entre 1994 i 2011 fou conseller delegat i director de Barcelona Regional, S.A. (Agència Metropolitana de Desenvolupament Urbanístic i d'Infrastructures). També ha comissariat diverses exposicions sobre temes urbans (juntament amb Josep Subirós). En l'àmbit de la docència, Acebillo ha estati professor de l'ETSAB i de l'Accademia di Architettura, Università della Svizzera Italiana (Mendrisio, Sussa).

## Referències

* ↑ «Josep Acebillo». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Josep Ferrer-Bonsoms i Bonsoms

Josep Ferrer-Bonsoms i Bonsoms (l'Arboç, Baix Penedès, 19 de març de 1920 - Pamplona, Navarra, 14 d'abril de 2001) fou un empresari català.
Graduat en alta direcció d'empreses en l'IESE, en 1956 assumeix la direcció general de control en el Banco Popular Español. El 1961 fou nomenat director del Banc de Sabadell i el 1968 vicepresident del Banco Atlántico. El 1964 fou nomenat president de Bankunion. Fou el primer president del consell d'administració d'Autopistas Concesionaria Española (ACESA) fins al desembre del 1971, i des del càrrec ha estat el principal impulsor de les autopistes de peatge. Durant aquesta època entrà en servei la primera autopista de peatge de Montgat a Mataró, i s'avançà en la construcció de l'A-7 Nord de Barcelona i Tarragona fins a la Jonquera i del Vendrell a Saragossa. També fou president de la junta de govern de la Fundación General Mediterránea. El 1988 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ Biografia al web de la RACEF
* ↑ «Unió Industrial Bancària (Bankunion) (1963-1982) | enciclopedia.cat». [Consulta: 30 juliol 2024].
* ↑ «Josep Ferrer-Bonsoms i Bonsoms». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Antonio Carbajal

Antonio Carbajal (Ciutat de Mèxic, 7 de juny de 1929 - León, 9 de maig de 2023) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1950, 1954, 1958, 1962 i 1966.

## Referències

* ↑ «World Cup Hall of Fame: Antonio Carbajal». Sportsillustrated.cnn.com, 08-05-2002. Arxivat de l'original el 2011-04-30. [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
* ↑ «Famous Mexican Soccer Players», 15-09-2009. Arxivat de l'original el 25 d'octubre 2009. [Consulta: 23 desembre 2017].
# Antonio Pinto

Antonio Pinto (Rio de Janeiro, 1967) és un compositor de cinema brasiler, fill del dibuixant Ziraldo.
Aclamat compositor de música brasilera, va començar al món del cinema amb pel·lícules independents colpidores com Central do Brasil i Cidade de Deus, que coescrivia amb Ed Cortês, que el convertiren en un dels compositors brasilers més influents i reeixits dels darrers anys. Aquestes dues bandes sonores també li donaren un perfil internacional, i fou cridat per Hollywood.
Així, l'any 2002, era nominat a l'Oscar per Cidade de Deus, i el director Michael Mann el seleccionava per compondre una part de la banda sonora de la pel·lícula Collateral, incloent-hi el crèdit final, Rèquiem.
En el Festival de Cinema Internacional de Flandes de 2003 a Gant, Bèlgica, Pinto era guardonat amb el premi descoberta de l'any al món de les bandes sonores, i assistia al Festival una altra vegada l'octubre, de 2004.
L'any 2005 li arriba l'èxit definitiu amb Lord of War.

## Filmografia

* 2021: Pelé
* 2021: Awake
* 2020: Joe Bell
* 2020: Nine Days
* 2019: El niño que domó el viento
* 2019: Diego Maradona
* 2017: Maestro del crimen
* 2015: McFarland
* 2015: Amy Winehouse
* 2014: The Hosts
* 2011: Senna
* 2007: El amor en los tiempos del cólera
* 2006: 10 Items or Less
* 2005: El senyor de la guerra (Lord of War)
* 2005: Cronicas
* 2004: Collateral
* 2004: Nina
* 2002: Cidade de Deus
* 2002: Open Window
* 2001: At the Edge of the Earth
* 2001: Behind the Sun
* 2001: Palíndromo
* 1999: Noticias de una Guerra Particular
* 1998: Central do Brasil
* 1998: Menino Maluquinho 2: A Aventura
* 1998: O Primero Dia
* 1995: Socorro Nobre
* 1994: Menino Maluquinho

## Referències

* ↑ «Antonio Pinto» (en anglès). IMDb. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Compositor da trilha de Cidade de Deus e outros filmes ministra workshop em SP» (en portuguès brasiler). Vírgula, 14-09-2014. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Com trilha para novo blockbuster brasileiro se firma em Hollywood» (en portuguès brasiler). Folha de S. Paulo, 24-03-2013. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «World Soundtrack Awards (2003)» (en anglès). IMDb. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «22 Oct 2022» (en anglès). [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Lord of War (Pinto, Antonio)». Score Magazine. Arxivat de l'original el 2022-02-13. [Consulta: 13 febrer 2022].
# Campionat del Món de Freestyle Motocross

El Campionat del Món de Freestyle Motocross (oficialment: FIM FreeStyle Motocross World Championship) és la màxima competició internacional de Freestyle Motocross. Regulat per la FIM, fou instaurat el 2006.

## Historial

    A 15 de novembre de 2024
| Any | Campió | Motocicleta |
| 2006 | Mathieu Rebeaud | KTM |
| 2007 | Ailo Gaup | Honda |
| 2008 | Remi Bizouard | Yamaha |
| 2009 | Remi Bizouard | Yamaha |
| 2010 | Libor Podmol | Suzuki |
| 2011 | Javier Villegas | Yamaha |
| 2012 | Remi Bizouard | Honda |
| 2013 | David Rinaldo | Yamaha |
| 2014 | Maikel Melero | Yamaha |
| 2015 | Maikel Melero | ? |
| 2016 | ? | ? |
| 2017 | ? | ? |
| 2018 | Maikel Melero | Yamaha |
| 2019 | Luc Ackermann | Husqvarna |
| 2020 | Cancel·lat (COVID-19) | Cancel·lat (COVID-19) |
| 2021 | Cancel·lat (COVID-19) | Cancel·lat (COVID-19) |
| 2022 | No disputat | No disputat |
| 2023 | No disputat | No disputat |
| 2024 | No disputat | No disputat |

## Referències

* «FIM FreeStyle Motocross World Championship - Rankings» (en anglès). fim-moto.com. FIM. [Consulta: 15 novembre 2021].
* «FIM FreeStyle Motocross World Championship» (en anglès). fim-live.com. FIM. Arxivat de l'original el 22 de gener 2013. [Consulta: 24 gener 2013].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial (anglès)