OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rajko Grlić

Rajko Grlić (nascut el 2 de setembre de 1947) és un director de cinema, productor i guionista croat. És professor de teoria del cinema a la Universitat d'Ohio i director artístic del Festival de Cinema de Motovun a Motovun, Croàcia.

## Biografia

Rajko Grlić a néixer el 1947 a Zagreb, República Socialista de Croàcia, República Federal Socialista de Iugoslàvia. El seu pare era Danko Grlić, famós filòsof croat. La família de Grlić (Gerlich) per part del pare va arribar a Zagreb des de Schwarzwald, Alemanya al segle xix, mentre que la seva mare Eva (nascuda Israel) és de la família jueva de Sarajevo.
Es va graduar a la Facultat de Cinema de l'Acadèmia d'Arts Escèniques de Praga (FAMU)al mateix temps que Emir Kusturica, Sèrbian director de cinema. Durant la Guerra d'Independència de Croàcia, Grlic es va traslladar als EUA.
El 2017, Grlić ha signat la Declaració sobre la llengua comuna dels croats, serbis, bosnians i montenegrins.

## Filmografia
### Com a director

* Kud puklo da puklo (1974)
* Bravo maestro (1978)
* Samo jednom se ljubi (1981)
* U raljama života (1984)
* Za sreću je potrebno troje (1985)
* Đavolji raj - ono ljeto bijelih ruža (1989)
* Čaruga (1991)
* Josephine (2002)
* Karaula, 2006)
* Neka ostane među nama, 2010)
* Ustav Republike Hrvatske (2016)
* Svemu dodje kraj (2024)

### Com a productor

* Kud puklo da puklo, 1974)
* U raljama života, 1984)
* Za sreću je potrebno troje, 1985)
* Đavolji raj (1989)
* Čaruga (1991)
* Who Wants to be a President (2001)
* Sretno dijete (2004)

## Referències

* ↑ «:: School of Film @ Ohio University - Rajko Grlic ::». Arxivat de l'original el 2006-09-02.
* ↑ Šuvar, Mira «U Beograd rado dolazim» (en serbi). Blic, 06-07-2008.
* ↑ «Rajko Grlić: Pizdarija je kad danas vele da se nije smjelo slaviti Božić.» (en serbi). Buka, 16-08-2015. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-08-17. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Rajko Grlic». Arxivat de l'original el 30 desembre 2008.
* ↑ Derk, Denis. «Donosi se Deklaracija o zajedničkom jeziku Hrvata, Srba, Bošnjaka i Crnogoraca» (en serbocroat). Večernji list p. 6–7, 28-03-2017. Arxivat de l'original el 20 setembre 2017.

## Enllaços externs

* Web oficial de Rajko Grlić
* Entrevista amb Grlić
# Kent Weeks

Kent R. Weeks (nascut el 16 de desembre de 1941 a Everett (Washington) és un egiptòleg estatunidenc.

## Biografia

Recorda que va decidir ser un egiptòleg a l'edat de vuit anys. Assistí diverses setmanes a la R. A. Long High School de Longview (Washington), i es va graduar en 1959. Va estudiar antropologia a Universitat de Washington de Seattle, d'on va obtenir el grau de mestratge. Va visitar Egipte per primera vegada en 1963 i va participar activament en les excavacions a Núbia associades a treballs de reubicació necessària per a la construcció de la Presa d'Assuan i la inundació de la Vall del Nil per crear el Llac Nasser. El 1970 va obtenir un doctorat en egiptologia per la Universitat Yale.
La carrera professional del doctor Weeks va començar amb el seu nomenament com a Assistent Curador d'Art Egipci al Metropolitan Museum of Art i professor ajudant a la Universitat de Chicago i director del seu Institut a Luxor (Chicago House), a continuació, professor de la Universitat de Califòrnia, Berkeley, i en 1988 es va convertir en professor d'egiptologia a la Universitat Americana del Caire. La seva esposa, Susan Weeks, també va ser arqueòloga i una talentosa artista abans de la seva mort al desembre de 2009.
El 1978, Weeks va idear i posar en marxa el Theban Mapping Project (Projecte de Cartografia de Tebes), un pla summament ambiciós per fotografiar i mapar cada temple i tomba a la necròpolis tebana. Com a part d'aquest projecte, Weeks introduí globus a la zona de Luxor amb la intenció de fer prospeccions aèries de baix cost, un fet que es va convertir en una part important de la indústria turística local. No obstant això, la fita més important del projecte va ser el seu descobriment de 1995 de la identitat, i vastes dimensions, de KV5, la tomba dels fills de Ramsès II a la Vall dels Reis.

## Publicacions

* Atlas of the Valley of the Kings: The Theban Mapping Project
* The Illustrated Guide to Luxor and the Valley of the Kings
* The Valley of the Kings: The Tombs and the Funerary of Thebes West, (com a editor)
* The Lost Tomb, 1998
* The Treasures of Luxor and the Valley of the Kings, 2005

## Referències

* ↑ Edició en castellà: Kent R. Weeks, "Los tesoros de Luxor y el Valle de los Reyes" (Guías de arte y viajes), Editorial Libsa, 2006, ISBN 9788466212946

## Enllaços externs

* The Theban Mapping Project (anglès)
* Perfil de Dr. Kent R. Weeks Arxivat 2016-11-11 a Wayback Machine. (anglès)
# Rasganço

Rasganço és una pel·lícula dramàtica portuguesa del 2001 dirigida per Raquel Freire. Va ser llançada el 30 de novembre.

## Argument

El títol prové de l'última de les pràctiques d'estudiant, que consisteix a esquinçar la indumentària acadèmica del finalista, fins que quedi completament nu. La història tracta de l'arribada d'un home misteriós que té la intenció d'estudiar a Coïmbra, però que comença a mutilar i violar de manera inhumana els estudiants.

## Repartiment

* Ana Teresa Carvalhosa
* Isabel Ruth
* Paula Marques
* Ricardo Aibéo
* Paulo Rocha
* Luís Miguel Cintra
* Ivo Ferreira
* Ana Brandão
* Ana Moreira
* Lúcia Sigalho

## Recepció

A Público, Vasco Câmara li va donar 3 de 5 estrelles i Luís Miguel Oliveira li va donar un 2 sobre 5.

## Referències

* ↑ «Rasganço» (en portuguese). cinecartaz (Público). Arxivat de l'original el 20 de desembre 2014. [Consulta: 20 desembre 2014].
* ↑ «2001» (en portuguese). Cinema Português. Instituto Camões. [Consulta: 20 desembre 2014].
* ↑ Vasco Câmara. «Os Vermelhos Anos» (en portuguese). publico.pt, 30-11-2001. [Consulta: 20 desembre 2001].
* ↑ Luís Miguel Oliveira. «Falta peso e "cheiro a mal"» (en portuguese). publico.pt, 07-12-2001. [Consulta: 20 desembre 2001].

## Enllaços externs

* Començament de la pel·lícula a YouTube
# Robert Bierman

Robert Bierman (segle XX) és un director de cinema i televisió anglès. Va començar la seva carrera dirigint anuncis i curtmetratges abans de fer la transició a la direcció de llargmetratges i drames de televisió.
Originalment, Bierman estava programat per dirigir The Fly (1986), però a causa d'una tragèdia personal no va poder comprometre's amb el projecte.El 1989 va dirigir El petó del vampir. Ha dirigit episodis de Waking the Dead, The Inspector Lynley Mysteries, The Bill i 'Holby City.
Té tres fills del seu primer matrimoni i tres filles del seu segon matrimoni amb Saskia Wickham.

## Filmografia com a director

* The Dumb Waiter (1979)
* The Rocking Horse Winner (1983)
* Confessió (1986)
* El petó del vampir (1989)
* La pedra lunar (1996)
* Una guerra feliç (1997)
* The Blonde Bombshell (1999)
* Victoria Meets (2012)

## Referències

* ↑ «'FLY' DIRECTOR CRONENBERG TURNS NIGHTMARES INTO MOVIES, IT'S NO LAUGHING MATTER». San Jose Mercury News, 14-08-1986, p. 1C.
* ↑ El regreso de Drácula, El País, 20 de juny de 1990
* ↑ Tontery, El País, 26 d'octubre de 1987
# Rosa la rose, fille publique

Rosa la rose, fille publique és una pel·lícula dramàtica francesa de Paul Vecchiali, estrenada el 1986.

## Sinopsi

La Rosa és una prostituta. La Rosa és la bellesa de Les Halles. Els homes es barallen per una passejada amb ella. La Rosa és sana, radiant. Ella no rebutja cap fantasia. Res no li sembla brut. Avui la Rosa fa 20 anys. Gilbert, el seu proxeneta, vol organitzar un banquet. És llavors quan apareix Julien, un jove treballador. L'amor a primera vista és mutu. Però la llei del Mitjà pesarà sobre aquest amor inesperat.

## Repartiment

* Marianne Basler : Rosa
* Jean Sorel : Gilbert
* Pierre Cosso: Julien
* Laurent Lévy : Laurent
* Catherine Lachens : « Quarante »
* Evelyne Buyle : « Trente-cinq »
* Pierre Oudrey : Paulo
* Heinz Schwarzinger : le mataf
* Régine Benedetti : Yvette
* Jean-Louis Rolland : Pierrot
* Jean Bollery : Dédé
* Pascal Guiomar : le serveur
* René Joly : l'accordéonniste
* Stéphane Jobert : Jules
* Daniel Briquet : le légionnaire
* Michel Valette : l'homme bonheur
* Jacques Nolot : Alex
* Noël Simsolo : Jeannot
* Pierre Villaret et Mathieu Rivolier : les hommes
* Claude Hernin-Hilbaut : l'infirmière
* Louis-Michel Colla : le patron du café
* Patrick Fierry : un client
* Marie-Claude Treilhou : « France Profonde »

## Premis i nominacions

Pel seu paper a la pel·lícula, Marianne Basler va ser nominada al César a la millor actriu revelació als 12ns Premis César.

## Referències

* 1 2 «Rosa la rose, fille publique» (en anglès). [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ «"C'est mon film le plus important" : à 90 ans, Paul Vecchiali sort "Un soupçon d'amour", avec la sublime Marianne Basler» (en francès). [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ «Aux larmes citoyens» (en francès). Le Monde.fr, 23-06-2016 [Consulta: 18 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a Dailymotion
# Marguerite Lehr

Marguerite Lehr (Baltimore, 22 d'octubre de 1898 -14 de desembre de 1987) va ser una matemàtica estatunidenca que va estudiar geometria algebraica, l'humanisme en les matemàtiques i educació matemàtica.

## Formació i primers anys

Nascuda a Baltimore el 22 d'octubre de 1898 i filla de Margaret Kreuter i George Lehr, Marguerite Lehr va assistir al Goucher College, on va fer el pregrau i el grau l'any 1919. Després del seu pregrau, Lehr es va mudar a Roma per estudiar a la Universitat de Roma l'any acadèmic 1923-1924, fundada er l'American Association of University Women i l'M. Carey Thomas University Fellowship. L'any 1925, Lehr es va doctorar a la Bryn Mawr College.

## Carrera i recerca

Després d'obtenir el doctorat, Lehr es va quedar a la seva alma mater, Bryn Mawr, com a instructora; va ser promocionada a professora no numerària l'any 1929, a professora ajudant l'any 1935, i com a professora associada l'any 1937. El 1955, es va compartir en professora titular. Mentre era a Bryn Mawr, va tenir càrrecs temporals o honorífics en diverses altres universitats. A la Universitat Johns Hopkins, va ser professora d'honor de 1931 a 1932; també va ser professora visitant a la Universitat de Princeton de 1956 a 1957. L'any 1958 la Mathematical Association of America i la National Science Foundation la van nombrar conferenciant, i donaria conferències arreu del país. També va treballar amb la MAA i la NBC en la producció de pel·lícules didàctiques de matemàtiques, i va dirigir un programa televisiu que consistia en un curs de matemàtiques, de 1953 a 1954. Quan era a Princeton, i durant la següent dècada, va ser membre del comitè de la Woodrow Wilson Fellowship Award. També va ser membre del comitè de premis de la International Federation of University Women. Lehr va fer conferències al Swarthmore College l'estiu de 1944 i va fer recerca a l'Institut Poincaré de París l'any 1950.

## Premis i honors

Lehr va ser homenatjada pel Goucher College per la seva obra amb una "citació distingida" l'any 1954. va ser membre de la American Association for the Advancement of Science, membre de la Societat Americana de Matemàtiques, de la International Biometric Society, de l'Institute of Mathematical Statistics i de la Mathematical Association of America.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Ogilvie, Marilyn Bailey; Harvey, Joy Dorothy. The Biographical Dictionary of Women in Science: L-Z. Taylor & Francis, 2000. ISBN 9780415920407.
* 1 2 3 4 5 «Marguerite Lehr» (en anglès). Agnes Scott College - Biographies of Women Mathematicians. Larry Riddle, 14-11-2014. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Tot per un somni

Tot per un somni (títol original en anglès: To Die For) és una pel·lícula britànico-estatunidenca de Gus Van Sant estrenada el 1995 i doblada al català, dirigida per Gus Van Sant, amb guió de Buck Henry i protagonitzada per Nicole Kidman i Matt Dillon.

## Argument

Suzanne Stone té com a màxim somni convertir-se en una estrella com a presentadora de televisió. El seu primer esglaó en l'escalada al cim de la popularitat és un treball com a dona del temps en una cadena local. Però aspira a molt més. Amb l'ajuda dels estudiants Jimmy Emmett, Russel Hines i Lydia Merzt, comença a rodar un documental sobre els joves dels noranta. La seva desmesurada ambició la porta a utilitzar els nois per executar un terrible pla: acabar amb el seu marit, Larry Maretto, un seriós obstacle per als seus somnis de glòria. Però quan tot es descobreix, la família de Larry, per mitjà d'un assassí a sou, es venja de Suzanne.

## Repartiment

* Nicole Kidman: Suzanne Stone Maretto
* Matt Dillon: Larry Maretto
* Casey Affleck: Russel Hines
* Joaquin Phoenix: Jimmy Emmett
* Illeana Douglas: Janice Maretto
* Alison Folland: Lydia Mertz
* Dan Hedaya: Joe Maretto
* Wayne Knight: Ed Grant
* Kurtwood Smith: Earl Stone
* Holland Taylor: Carol Stone
* Susan Traylor: Faye Stone
* Maria Tucci: Angela Maretto
* Tim Hopper: Mike Warden
* Michael Rispoli: Ben DeLuca
* Buck Henry: M. H. Finlaysson
* Gerry Quigley: George
* Tom Forrester: Un pescador
* Alan Edward Lewis: Un pescador
* Nadine MacKinnon: La dona sexy
* David Cronenberg: L'home del llac
* George Segal: El conferenciant
* Joyce Maynard: L'advocat

## Al voltant de la pel·lícula

L'estructura del film està organitzada com un reportatge televisiu, es reconstrueix la vida de Suzanne al voltant de les persones que han tingut contacte amb ella. El director Gus Van Sant sembla haver-se emmirallat en dues obres mestres del cinema: Ciutadà Kane, per reconstruir la personalitat enigmàtica de Suzanne i Sunset Boulevard, en el seu deliri televisiu, l'única realitat que existeix per Suzanne és la que es mostra mitjançant les càmeres, com li passava a Norma Desmond de Billy Wilder.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1996. Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Nicole Kidman.>

### Nominacions

* 1996. BAFTA a la millor actriu per Nicole Kidman.

## Referències

* 1 2 Tot per un somni
* 1 2 Luna (coord.), Alicia. Cines Renoir. 10 años de películas. 1986-1996 (en castellà), 1996. ISBN 84-605-5313-2.
* ↑ The New York Times. To Die For (en anglès). The New York Times.
* ↑ «Nicole Kidman» (en castellà). Fotogramas, 02-06-2008. [Consulta: 12 maig 2024].
* ↑ «Photos: Celebrated actress Nicole Kidman» (en anglès). CNN, 27-04-2024. [Consulta: 12 maig 2024].
* ↑ Ellis, Lucy; Sutherland, Bryony. Nicole Kidman: The Biography (en anglès). Aurum, 2002. ISBN 978-1-85410-859-3.
# Cry-Baby

Cry-Baby és una pel·lícula musical del 1990 dirigida per John Waters. Presenta Johnny Depp com un jove rebel dels anys 50 anomenat Wade Walker "el llàgrima", i també mostra un gran ventall d'actors, com Iggy Pop, Traci Lords, Susan Tyrrell o Patty Hearst. Aquesta pel·lícula no va obtenir grans audiències al començament, però s'ha convertit en una pel·lícula de culte i donà lloc a un musical de Broadway que va rebre nominacions als premis Tony de teatre.
Seguint la línia de Hairspray, la pel·lícula és una paròdia de musicals adolescents com Grease, de les pel·lícules d'Elvis Presley i de les pel·lícules dels anys 50 sobre delinqüents juvenils, com El salvatge i Rebel sense causa.

## Argument

La pel·lícula se centra en un grup de delinqüents juvenils anomenats "els Drapes" i la seva interacció amb la resta de la ciutat i una altra subcultura, "els Squares", el 1950 a Baltimore, Maryland.
Entre els membres de la banda es troba la germana embarassada d'en Wade, Pepper Walker, la sexualment activa Wanda Woodward, la desfigurada Malnorowski i el seu xicot Milton Hackett. Com a cap de la banda es troba en Wade Walker "el llàgrima", que juntament amb la seva banda i la resta dels "Drapes" són els més temuts del poble.
En Walker "el llàgrima", líder de la banda juvenil dels "Drapes" de Baltimore i fanàtic de la música rockabilly, i l'Allison, una "Square", s'enamoren de sobte després de sortir un dia de rebre una vacuna. Però l'àvia de l'Allison i el seu xicot Baldwin n'estan disgustats. La pel·lícula mostra allò que ha de superar la jove parella per estar junts i com llurs accions afecten la resta de la ciutat.

## Repartiment

* Johnny Depp: Wade "Cry-Baby" Walker
* Amy Locane: Allison Vernon-Williams
* Polly Bergen: Mrs. Vernon-Williams
* Susan Tyrrell: Ramona Rickettes
* Iggy Pop: Belvedere Rickettes
* Ricki Lake: Pepper Walker
* Traci Lords: Wanda Woodward
* Kim McGuire: Mona Malnorowski/Hatchet-Face
* Darren E. Burrows: Milton Hackett
* Kim Webb: Lenora Frigid
* Stephen Mailer: Baldwin
* Jonathan Benya i Jessica Raskin: Snare-Drum i Susie Q, fill i filla de Pepper
* Troy Donahue i Mink Stole: Sr. i Sra. Malnorowski, els pares de Hatchet-Face
* Joe Dallesandro i Joey Heatherton: Sr. i Sra. Hackett, els pares de Milton
* Robert Marbury: xicot de Pepper
* David Nelson i Patricia Hearst: Sr. i Sra. Woodward, pares de Wanda
* Robert Tyree: Dupree
* Robert Walsh: jutge
* Willem Dafoe: guardià

## Enllaços externs

* Cry-Baby - Lloc web oficial
# Blat de moro dolç

El blat de moro dolç o dacsa dolça (Zea mays var. rugosa) és una varietat de dacsa caracteritzada pel fet de tenir més sucre que les altres varietats.
Des de temps antics hi ha hagut en els camps de conreu plantes mutants que conserven el sucre dels grans sense convertir-los en midó i aquestes plantes s'han anat reproduint per tal de mantenir aquesta característica.
Les varietats actuals són híbrids seleccionats que són més estables que les varietats antigues.
El conreu té un cicle més curt que el blat de moro normal perquè les panotxes es cullen amb el gra encara tendre.
Habitualment es mengen els grans immadurs bullits o al forn amb la panotxa sencera o amb els grans separats (normalment enllaunats).
Una altra forma de consumir-los és adobats en vinagre; aleshores s'agafen les panotxes quan només fan 5 cm de llarg.

## Referències

* ↑ Blat de moro dolç al web de la Multilingual Multiscript Plant Name Database
# Eufrosina d'Alexandria

Eufrosina d'Alexandria (grec antic: Ευφροσύνη) (Alexandria, Egipte, ca. 414 - 470), fou una religiosa alexandrina que va viure com a monjo, vestida d'home. És venerada per diverses confessions cristianes. Probablement, però, es tracta d'un personatge llegendari. La seva història és similar a la de santa Marina el Monjo i altres santes.

## Llegenda

La llegenda es troba a la Vitae Patrum i presenta influències de la novel·la hel·lenística. Eufrosina era filla d'un ric home d'Alexandria (en la tradició catòlica, el seu pare era Pafnuci d'Alexandria i la seva mare, una dona estèril). Fou criada i educada com un noi; s'havia consagrat a Déu en secret i per evitar casar-se amb l'home amb qui havia estat promesa va vestir-se d'home i, fent-se passar per un frare, va ingressar en un monestir on visqué durant 38 anys sota el nom d'Esmeragde. Sota la direcció de l'abat (que era el monjo que va pregar perquè ella mateixa nasqués), va portar una vida modèlica com a monjo.
Pafnuci, que no sabia que Esmeragde era la seva filla, l'havia pres com a guia espiritual per consolar-se de la desaparició d'Eufrosina. Quan va morir Eufrosina, Pafnuci hi era present; en saber que el monjo era una dona, van considerar-la com una santa.

## Veneració

La festa per als ortodoxos és el 25 de setembre, mentre que els catòlics la celebren l'1 de gener; els carmelites la celebren l'11 de febrer. És considerada patrona de les dones homosexuals.
Les restes d'Eufrosina, segons una tradició, eren a l'abadia de Royallieu (Compiègne).
# Nina Power

Nina Power (West Country, Regne Unit) és una filòsofa i feminista britànica. Actualment imparteix classes de filosofia a la Universitat de Roehampton. S'inscriu en la continuïtat de la desconstrucció, dels estudis de gènere i l'anomenada French Theory. La seva especialitat és en l'obra d'Alain Badiou.
Power va rebre el doctorat en Filosofia per la Universitat de Middlesex. Actualment ocupa el càrrec de Senior Lecturer in Philosophy a la Universitat de Roehampton. Així mateix, publica articles sobre filosofia europea, art, política i pedagogia. Escriu regularment per al diari d'esquerres britànic The Guardian. La seva especialitat és el pensament del filòsof francès Alain Badiou, i ha estat coeditora de les traduccions en llengua anglesa On Beckett i Political Writing. La seva filosofia s'orienta entorn del marxisme i l'atomisme, però també entorn autors com Feuerbach o Sartre. Apareix al documental alemany Marx Reloaded (2011) juntament amb altres filòsofs actuals com ara Slavoj Žižek, Peter Sloterdijk o Toni Negri a propòsit de l'actualitat de la filosofia marxista. El 2009 va publicar un manifest feminista sota el títol de La dona unidimensional (One Dimensional Woman) a l'editorial Zero Books. El títol fa referència al llibre del filòsof alemany Herbert Marcuse anomenat L'home unidimensional (One Dimensional Man), publicat el 1964 als Estats Units. Nina Power critica el feminisme institucional integrat pel capitalisme liberal en tant que és la producció del femení com a imatge reïficada i mercantilitzada per a vendre.
Alguns dels filòsofs considerats propers a la seva tendència filosòfica i política són Luce Irigaray, Valerie Solanas, Avital Ronell, Judith Butler o els redactors de la revista Tiqqun.

## Referències

* 1 2 «Pàgina informativa sobre Nina Power a la Universitat de Roehampton» (en anglès). University of Roehampton - Londres. Arxivat de l'original el 2017-04-24. [Consulta: 8 gener 2018].
* ↑ «Dr Nina Power» (en anglès). Royal College of Art. Arxivat de l'original el 8 de gener 2018. [Consulta: 8 gener 2018].
* ↑ «Nina Power» (en anglès). The Guardian. [Consulta: 8 gener 2018].
* ↑ «Alain Badiou on Beckett – Alberto Toscano & Nina Power» (en anglès). backdoorbroadcasting.net. Arxivat de l'original el 8 de gener 2018. [Consulta: 8 gener 2018].
* ↑ «Marx Reloaded» (en anglès). IMDb. [Consulta: 8 gener 2018].
* ↑ Hanman, Natalie «One Dimensional Woman by Nina Power». The Guardian, 16-01-2010.
* ↑ «One Dimensional Man» (en anglès). Marcuse.org. [Consulta: 8 gener 2018].

## Enllaços externs

* Crítica de La dona unidimensional
* Vídeo de presentació de l'article Decapitalism, Anticapitalism, Postcapitalism per Nina Power a Vimeo.com