OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kazuto Suzuki

Kazuto Suzuki (nascut el 13 d'octubre de 1970) és un politòleg japonès. Professor a la Graduate School of Public Policy de la Universitat de Tòquio. Està especialitzat en política internacional, economia política internacional i estudis de la UE.

## Trajectòria

Nascut a la ciutat d'Ueda, a la prefectura de Nagano. El setembre de 1987, va prendre una excedència a l'escola secundària Higashi Katsushika de la prefectura de Chiba i, a l'octubre del mateix any, a causa de la feina del seu pare, va marxar als Estats Units per estudiar a l'escola secundària de San Marino a San Marino, Califòrnia. Allà es va graduar el 1989. L'abril de 1990, va ingressar a l'Escola de Relacions Internacionals de la Universitat de Ritsumeikan. Va abandonar els estudis el març de 1993 per saltar-se un grau i entrar a la mateixa escola de postgrau. El març de 1995 va finalitzar el màster a la Graduate School of International Relations, i l'abril del mateix any va ingressar al programa de doctorat a la mateixa escola. Va deixar la universitat el març de l'any següent per estudiar al Regne Unit. El 1996 va ingressar a l'Institut d'Estudis Europeus de la Universitat de Sussex, on es va doctorar el setembre de 2000.
L'octubre de 2000 es va convertir en professor a temps complet al Departament de Ciències Socials de la Universitat de Tsukuba i el 2005 va esdevenir professor associat a l'Escola de Postgrau en Humanitats i Ciències Socials de la mateixa universitat, on esdevingué professor associat. El 2008 fou nomenat professor associat a l'Escola de Postgrau de Política Pública de la Universitat d'Hokkaido i professor el 2011. Des de 2015 és professor a l'Escola de Postgrau de Polítiques Públiques de la Universitat d'Hokkaido i investigador conjunt al Centre d'Investigació Eslava i Eurasiàtica de la mateixa universitat. El 2020 va començar a treballar com a professor a la Universitat de Tòquio.
Des de 2022 treballa com assessor pel Govern del Japó, i va formar part del panell de Sancions a l'Iran del Consell de Seguretat de l'ONU. És cofundador de l'Institut de Geoeconomia a la Casa Internacional del Japó.

## Referències

* 1 2 «Kazuto Suzuki's Virtual Office 経歴一覧». Arxivat de l'original el 2018-08-16. [Consulta: 11 abril 2024].
* 1 2 «Kazuto Suzuki | Experts | The Tokyo Foundation for Policy ResearchExperts» (en anglès). [Consulta: 11 abril 2024].
* ↑ （官公庁人事）内閣府日本経済新聞2022年8月3日 2:00
* ↑ 研究スタッフ
* ↑ «Request Rejected». www.mid.ru. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ «Kazuto Suzuki｜Experts｜International House of Japan» (en japonès). [Consulta: 11 abril 2024].
# Gabriel Mouton

Gabriel Mouton (Lió, 29 d'agost de 1619 - Lió, 28 de setembre de 1694) va ser un astrònom i religiós francès, conegut per haver proposat un sistema mètric decimal basat en les mesures de la Terra.

## Vida

Mouton va estudiar a Lió on es va graduar en teologia. El 1646 va ser nomenat rector de l'església de Sant Pau de Lió, càrrec en el qual va ser confirmat amb caràcter perpetu.
Tota la seva vida va transcórrer a Lió, exercint els seus deures de rector i sense esdeveniments dignes de menció. El seu temps lliure el dedicava a l'estudi de l'astronomia i les matemàtiques.

## Obra

El 1670 va publicar la seva única obra: Observationes diametrorum solis et lunae apparentium (Observacions sobre els diàmetres aparents del Sol i la Lluna), en ella proposava un nou sistema universal de mesures. En el segle xvii les diferents mesures emprades pels científics complicaven la interpretació dels resultats d'uns científics per d'altres. Mouton proposa, doncs, una nova mesura geomètrica, no només pels matemàtics, sinó per a totes les nacions i províncies.
Mouton va proposar una unitat de longitud natural basada en la mesura de la Terra: la longitud d'un minut de meridià terrestre, anomenant-la milla, i amb subdivisions decimals (de deu en deu). També va suggerir que les oscil·lacions d'un pèndol podien ser una forma de verificació convenient i senzilla. Aquestes idees van passar a Jean Picard, astrònom de l'Observatori de París, que també les va subscriure parcialment. Això no obstant, la creació d'un sistema mètric decimal universal va haver d'esperar fins a finals del segle XVIII; Mouton i Picard només en van ser els seus precursors.

## Referències

* ↑ Michaud, 1821, p. 346.
* ↑ Hillger, 2007, p. 811.
* ↑ Roche, 1998, p. 54.
* ↑ Smeaton, 2000, p. 125-126.

## Bibliografia

* Hillger, Donald W. «Gabriel Mouton». A: Thomas Hockey (ed.). Biographical Encyclopedia of Astronomers (en anglès). Springer, 2007, p. 811. ISBN 978-0-387-31022-0.
* Maestro, Marcello «Going Metric: How it all Started» (en anglès). Journal of the History of Ideas, Vol. 41, Num. 3, 1980, pàg. 479-486. ISSN: 0022-5037.
* Michaud, L.G. (ed,). Biographie universelle ancienne et moderne (Vol. 30) (en francès). L.G.Michaud, 1821, p. 346.
* Roche, John J. The Mathematics of Measurement: A Critical History (en anglès). Springer, 1998. ISBN 0-485-11373-9.
* Smeaton, William A. «The Foundation of the Metric System in France in the 1790s» (en anglès). Platinum Metals Review, Vol. 4441, Num. 3, 2000, pàg. 125-134. ISSN: 0032-1400.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Gabriel Mouton» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Speziali, Pierre. «Mouton, Gabriel» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 26 abril 2014].
* Westfall, Richard S. «Mouton, Gabriel» (en anglès). The Galileo Project, 1995. [Consulta: 22 setembre 2024].
# Victoria Escrivá Palacios

Victoria Escrivá Palacios, més coneguda com Vivi Escrivá (València, 1939) és una il·lustradora valenciana, guardonada amb el Premi Nacional d'Il·lustració el 2021.
Va estudiar a l'acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, i a la de San Fernando a Madrid. Comença en la il·lustració en la dècada del 1970, guanyant el premi Lazarillo el 1980, i va il·lustrar una obra guardonada amb el Premi Nacional de Literatura Infantil posteriorment. Treballà per a TVE a programa Un globo, dos globos, tres globos. L'any 2000 la Fundació Germán Sánchez Ruipérez elegí una obra seua com una de les cent obres destacades de literatura infantil espanyola del segle XX.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Viví Escrivá, premio Nacional de Ilustración 2021». El País, 17-06-2021. [Consulta: 17 juny 2021].
* ↑ Serra, Xavi. «La il·lustradora Viví Escrivá, Premio Nacional d'il·lustració». Diari Ara, 17-06-2021. [Consulta: 17 juny 2021].
# Antonín Pikhart

Antonín Pikhart (1861 - 1909) va ser un jurista, hispanista, catalanista i traductor en txec del català, castellà i alemany. Va usar els pseudònims "Al Fred", "Alfa", "Alfred" i "Alfred Antonovič".

## Biografia

Fill d'una família germano-txeca d'hostelers a Třebíč. Va estudiar Dret i va treballar com a magistrat del Tribunal civil de Praga. Va visitar Espanya, Itàlia i Rússia, i específicament va viure durant un temps a Barcelona on conegué a Àngel Guimerà i del qual en traduiria del català al txec moltes de les seves obres cèlebres. També va ser membre de l'Acadèmia Catalana.
Va ser un traductor molt prolífic al llarg de la seva carrera, i fins i tot, arribà a publicar quatre obres en un mateix any. Traduí principalment autors coetanis, que sovint coneixia personalment, encara que també algunes obres clàssiques com El Quixot (1899) i Novelas ejemplares de Miguel de Cervantes i l'obra anònima El lazarillo de Tormes (1898). També va ser l'editor i traductor del Cancionero antiguo español (1908) on albergava poesies clàssiques espanyoles.
Va arribar a traduir fins a tres obres de Vicent Blasco Ibáñez: La barraca (1903), Arroz y tartana (1907) i La maja desnuda (1910, pòstumament). També publicà traduccions d'autors de la seva època com Doña Luz (1894) de Juan Valera, Fatalidad (1895) de Rafael Altamira, Pequeñeces de Padre Coloma (1897), El idilio de un enfermo de Palacio Valdés (1897), Nazarín de Benito Pérez Galdós (1897), El mayorazgo de Labraz (1906) de Pío Baroja y Nessi, Los pazos de Ulloa d'Emilia Pardo Bazán (1916), i finalment, Don Juan Tenorio de José Zorrilla. Va morir intoxicat el 13 de desembre de 1909.

## Traduccions

* Miguel de Cervantes, Důmyslný rytíř Don Quijote de la Mancha; ze španelštiný preložil A. Pikhart. Praha: Tiskem a nákladem J. Otty, 1898 i 1899, 2 vols.
* Luis Coloma, Maličkosti; ze španělštiny přeložil A. Pikhart. Nakladatel.údaje Praha: F. Šimáček, 1897.

## Referències

* ↑ Matriční záznam o narození a křtu
* ↑ aleph.nkp.cz. Katalogy a databáze NK ČR [Consulta: 27 desembre 2015].
* 1 2 3 4 5 «Antonin Pikhart» (web) (en castellà). Biografías de traductores. HISTRAD [Universitat d'Alacant] [Consulta: 1r febrer 2016].

## Enllaços externs

* Překladatel Antonín Pikhart Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. ArchiV (txec)
# Daniel Barral Calvo

Daniel Barral Calvo, nascut a Vigo l'any 1997, és un escriptor gallec. Ha cursat estudis superiors de Filosofia a la Universitat de Barcelona i a la Universitat Autònoma de Madrid.

## Trajectòria

L'any 2014 va guanyar el concurs Xuventude Crea en la categoria de relat curt amb el text Stalingrado. L'any 2018 va guanyar el premi de poesia de l'Associació Cultural O Facho amb Dialética. L'any 2019 va guanyar el Concurs Manuel Murguía de narrativa curta amb A casa das Castrouteiro.
Ha traduït al català el poemari infantil Soleando, d' An Alfaya i Imma de Batlle (Solejant, Llibres del Segle, 2021).

## Obres
### Poesia

* Dialética, 2018. (Medulia) ISBN 978-84-948102-4-4

### Traducció

* Solejant, d'An Alfaya i Imma de Batlle (Llibres del segle, 2021). Al català.

## Premis

* Premio Xuventude Crea de la Xunta de Galicia de l'any 2014, en l'especialitat de relat curt.
* Premi de Poesia de l'Associació Cultural O Facho 2018.
* Certame Manuel Murguía de narració breu l'any 2019, per A casa das Castrouteiro .
* VII Certame Literario Mazarelos de la Universitat de Santiago de Compostel·la l'any 2021.

## Referències

* ↑ La Voz de Galicia, Santiago, 20-11-2014, p. 12.
* ↑ La Voz de Galicia, A Coruña, 2-9-2018, p. 6.
* ↑ «Arteixo: premios do 29º Certame Manuel Murguía». Arxivat de l'original el 2020-10-12. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ «Resolto o Concurso Literario Mazarelos que impulsa a Facultade de Filoloxía» (en gallec). Universitat de Santiago de Compostel·la, 19-11-2021. [Consulta: 23 novembre 2021].
# Popke Oosterhof

Popke Oosterhof (Assen, 3 d'agost de 1947) va ser un ciclista neerlandès que competí com amateur. Del seu palmarès destaca la medalla de bronze al Campionat del món de contrarellotge per equips de 1970. Després de guanyar una etapa de la Milk Race el 1971 es va retirar del ciclisme.

## Palmarès

Palmarès de Popke Oosterhof.
* 1968
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Mèxic
* 1969
** Vencedor de 5 etapes a la Milk Race
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
* 1970
** 1r al Tour de Drenthe
** Vencedor de 2 etapes a l'Olympia's Tour
** Vencedor de 5 etapes a la Volta a Renània-Palatinat
* 1971
** Vencedor d'una etapa a la Milk Race

## Referències

* ↑ Popke Oosterhof. cyclingarchives.com
* 1 2 «CycleBase» (en anglès britànic). [Consulta: 26 novembre 2024].
* 1 2 «Cycling Museum - Popke OOSTERHOF». [Consulta: 26 novembre 2024].
# Opava (Eslovàquia)

Opava és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica. La primera menció escrita d'Opava és del 1195. El 1224, Opava va rebre privilegis de ciutat. Després de la creació del Ducat de Troppau, Opava es va convertir en la seva capital.

## Referències

* ↑ «Town history». City of Opava. [Consulta: 10 febrer 2022].
# Campionat del Món de motocròs veterans

La Copa del Món de motocròs veterans, coneguda també com a Campionat del Món de motocròs veterans (oficialment: FIM Veteran Motocross World Cup), és la màxima competició internacional de motocròs en categoria veterans (reservada a pilots de 51 a 60 anys d'edat).
Cal no confondre aquest campionat, instaurat el 2006 per la FIM, amb el també anomenat Campionat del Món de motocròs veterans (World Vet Motocross Championship) que se celebra en paral·lel als Estats Units.

## Historial

    A 26 de novembre de 2024
| Any | Campió | Motocicleta |
| 2006 | Marc Van Den Brink | Suzuki |
| 2007 | Tony Cooksley | Yamaha |
| 2008 | Peter Iven | Kawasaki |
| 2009 | Mats Nilsson | Yamaha |
| 2010 | Mats Nilsson | Yamaha |
| 2011 | Pascal Bal | Yamaha |
| 2012 | Darryl King | Yamaha |
| 2013 | Mats Nilsson | Yamaha |
| 2014 | Martin Zerava | Suzuki |
| 2015 | Mats Nilsson | Yamaha |
| 2016 | Mats Nilsson | Yamaha |
| 2017 | Martin Zerava | Suzuki |
| 2018 | Martin Zerava | Suzuki |
| 2019 - 2024: No disputat |||
* ↑ El 2007 hi hagué també un títol per a la categoria Senior, reservada als pilots de 41 a 50 anys. El campió en fou Dave Thorpe.

## Referències

* 1 2 «Tommy did it!» (en anglès). tmxnews.co.uk, 30-08-2007. [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ Hearn, Clarissa. «Motocross Legend in Exeter» (en anglès). protyre.co.uk, 19-02-2018. [Consulta: 15 novembre 2021].
* «FIM Veteran Motocross World Cup - Rankings» (en anglès). fim-moto.com. FIM. [Consulta: 15 novembre 2021].
* «FIM Veteran Motocross World Cup - Winners» (en anglès). fim-live.com. FIM. Arxivat de l'original el 25 de gener 2013. [Consulta: 24 gener 2013].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial (anglès)
# Estació de Sant Joan (FGC)

Mapa sinòptic de la Línia Barcelona-Vallès de FGC :
Sant Joan és una estació de ferrocarril propietat de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) situada al polígon de Can Sant Joan de la població de Sant Cugat del Vallès a la comarca del Vallès Occidental. L'estació es troba a la línia Barcelona-Vallès per on circulen trens de les línia suburbana S2.
A diferència del tram Sant Cugat Centre - Sabadell Estació que va entrar en servei l'any 1922, com a perllongament del Tren de Sarrià cap al Vallès per part de l'empresa Ferrocarrils de Catalunya (FCC), el baixador de Sant Joan no es va inaugurar fins al 1965, tot i que ja havia funcionat de forma provisional. Es va crear el 1964 a petició de les famílies dels alumnes de l'Escola Viaró.
Aquesta estació s'ubica dins de la tarifa plana de l'àrea metropolitana de Barcelona, qualsevol trajecte entre dos dels municipis de l'àrea metropolitana de Barcelona valida com a zona 1. L'any 2016 va registrar l'entrada de 1.163.191 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Línia Barcelona-Vallès de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Barcelona - Pl. Catalunya | Volpelleres | | Bellaterra | Sabadell Parc del Nord |

## Galeria d'imatges

* Edifici i accés
* Vestíbul i màquines expenedores
* Accès a l'andana
* L'estació amb una unitat 112

## Referències

* ↑ Salmerón 1988, pàg. 25.
* ↑ Salmerón 1988, pàg. 16-18.
* ↑ «Història». Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2010-03-07. [Consulta: 5 juny 2011].
* ↑ «Cronologia Històrica». Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-05-26. [Consulta: 5 juny 2011].
* ↑ Salmerón 1988, pàg. 34.
* ↑ «Història - Col·legi Viaró Global School», 26-09-2018. [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Bibliografia

* Salmerón i Bosch, Carles. El tren del Vallès: Història dels ferrocarrils de Barcelona a Sabadell i Terrassa. Barcelona: Terminus, 1988. ISBN 8440435606.

## Vegeu també

* Llista d'estacions de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Jobs (pel·lícula)

Jobs és una pel·lícula dramàtica biogràfica estatunidenca de 2013 basada en la vida de Steve Jobs, des de 1974 quan era estudiant al Reed College fins a la introducció de l'iPod el 2001. Està dirigit per Joshua Michael Stern, escrit per Matt Whiteley, i produït per Stern i Mark Hulme. Steve Jobs és interpretat per Ashton Kutcher, amb Josh Gad com el cofundador d'Apple Computer Steve Wozniak. Jobs va ser escollida per tancar el Festival de Cinema de Sundance de 2013. S'ha doblat al català.

## Repartiment
### Apple

* Ashton Kutcher com a Steve Jobs
* Josh Gad com a Steve Wozniak
* Lukas Haas com a Daniel Kottke
* Victor Rasuk com a Bill Fernandez
* Eddie Hassell com a Chris Espinosa
* Ron Eldard com a Rod Holt
* Nelson Franklin com a Bill Atkinson
* Elden Henson com a Andy Hertzfeld
* Lenny Jacobson com a Burrell Smith
* Giles Matthey com a Jony Ive
* Dermot Mulroney com Mike Markkula
* Matthew Modine com a John Sculley
* J. K. Simmons com Arthur Rock
* Kevin Dunn com Gil Amelio
* Brett Gelman com a Jef Raskin

### Família

* John Getz com a Paul Jobs
* Lesley Ann Warren com a Clara Jobs
* Abby Brammell com a Laurene Powell Jobs
* Annika Bertea com a Lisa Brennan-Jobs (adulta)
* Ava Acres com a Lisa Brennan (nena)
* Ahna O'Reilly com a Chrisann Brennan

### Altres

* James Woods com a John "Jack" Dudman
* David Denman com a Al Alcorn
* Brad William Henke com a Paul Terrell
* Robert Pine com a Edgar S. Woolard, Jr.
* Amanda Crew com a Julie
* Masi Oka com a Ken Tanaka

## Referències

* ↑ Peter Canavese. «Palo Alto Online Film Review: Jobs». Palo Alto Online, 16-08-2013. [Consulta: 16 agost 2013].
* ↑ Dargis, Manohla «Portrait of the Artist Behind Apple Ashton Kutcher in a Biopic About Steve Jobs». .
* ↑ «2013 Sundance Film Festival Announces Films in Premieres and Documentary Premieres». Sundance.org. Sundance Institute, 03-12-2012. Arxivat de l'original el December 22, 2012. [Consulta: 27 desembre 2012].
* ↑ Gibbs, Ed. «Sundance film festival 2013: Jobs – first look review». The Guardian, 28-01-2013. [Consulta: 10 maig 2013].
* ↑ «Jobs». Goita què fan, ara!. [Consulta: 17 gener 2023].

## Enllaços externs

* Jobs - Lloc web oficial
# Mixococ

Els mixococs (Mixococcus) són un gènere de mixobacteris, gramnegatius, pertanyent al fílum dels proteobacteris. De forma lleugerament ovalada, quimiorganotròfics, aeròbics obligats els quals formen micròspores. El representant més estudiat és Myxococcus xanthus, que s'utilitza com un organisme model bacterià a través del cicle de desenvolupament.

## Estructura del genoma

Els genomes de Myxococcus comprenen de 9 a 10 Mbp de longitud, més que els de la gran majoria de bacteris. El seu contingut GC va de 67 a 71%. Mixococcus té un cicle de desenvolupament durant el qual els bacteris formen cossos fructífers multicel·lulars contenen micròspores. Fins a la data, només s'ha obtingut un mapa genòmic de Myxococcus xanthus, de 9.2 Mbp de longitud i que té un contingut GC del 67.5%.

## Ecologia

Els Mixococcus habiten la capa superior del sòl, principalment a pH de 5 a 8, tot i que també es poden trobar a pH extrems. La majoria es troben en sòls rics en matèria orgànica, però també es poden trobar a la sorra i sobre les superfícies de roques. També colonitzen les restes de plantes i les aigües dolces. S'ha demostrat que la formació de cossos fructífers és possible i eficient tant en la superfície com en l'aigua. En General, aquest és un gènere molt divers. A causa del seu moviment de lliscament bacterià, formen colònies en agar, sovint formant anells concèntrics.
El lliscament bacterià és important durant la manca de nutrients. En aquestes condicions Myxococcus forma cossos fructífers que consisteixen en entre cent mil i un milió de cèl·lules. A diferència d'altres mixobacteris, els cossos fructífers de Myxococcus són relativament simples, normalment sense diversos nivells estructurals. Una característica interessant d'aquests bacteris és la capacitat d'esdevenir caníbals quan els nutrients són insuficients per tal d'assolir els cossos fructífers i la formació de micròspores. Els bacteris poden "menjar" una part de la colònia per nodrir-se de nutrients essencials i assegurar la supervivència de la colònia.

## Referències

* ↑ He, Quian; et al. «A physical map of the Myxococcus xanthus chromosome» (PDF) (en anglès). PNAS, setembre 1994, pàg. 9584-9587 [Consulta: 23 juny 2016].

## Bibliografia

* Dickschat JS, Bode HB, Mahmud T, Muller R, Schulz S. «A novel type of geosmin biosynthesis in myxobacteria.» The Journal of organic chemistry. 2005 Jun 24;70(13):5174-5182.
* Sporman, Alfred M. 1999. Gliding motility in bacteria: Insights for the studies of Myxococcus xanthus.
* Strassman, Joan E. 2000. Bacterial cheaters. Nature, 404: 555—556.
* Velicer, Gregory J. et al. 2000. Developmental cheating in the social bacterium Myxococcus xanthus. Nature, 404: 598-601.
* Velicer, Gregory J. et al. 1998. Loss of social behaviors by Myxococcus xanthus during evolution in an unstructured habitat. PNAS, 95: 12376-12380.
# Carrer Major

Carrer Major és el nom genèric de la via principal d'un poble o petita ciutat. En els en certs territoris de parla anglesa se'n diu Main Street, i el terme pot ésser utilitzat per parlar d'un nom oficial o per metonímia.
En la cultura nord-americana ”Main Street” fa referència a un lloc que expressa els valors tradicionals, un indret on es troben els edificis principals com l'ajuntament, l'oficina de correus, la biblioteca, el jutjat, els comerços, bancs, etcètera i és on es desenvolupa la vida social. En campanyes electorals s'ha utilitzat “Main Street” en contraposició a “Wall Street", per parlar de classes populars en el primer cas i de l'elit en l'altre.

## Referències a Main Street en produccions culturals

* Main Street (àlbum d'en Roy Wood i Wizzard), és un àlbum del grup de rock britànic Wizzard.
* Main Street (àlbum d'Epicure), és un àlbum de la banda australiana de rock Epicure
* Main Street (novel·la), una novel·la satírica de Sinclair Lewis
** Main Street (pel·lícula de 1923), un film americà basat en el llibre anterior.
* Main Street, una pel·lícula de 1956, també coneguda com a Calle Mayor dirigida per J. A. Bardem
* Main Street (pel·lícula de 2010), un film nord-americà protagonitzat per Orlando Bloom
* Main Street (sèrie de novel·les), una sèrie de novel·les per infants d'Ann M. Martin
* "Mainstreet" (cançó), cançó de Bob Seger.
* "Main Street Eyes" (cançó), cançó d'Iggy Pop.

## Referències

* ↑ Alan Yates, Toni Ibarz. A Catalan handbook: curs de català per a estrangers. L'Abadia de Montserrat, 2007, p. 270. ISBN 9788484152071.
* ↑ «Home Page». Main Street. National Main Street Center, 09-04-2009.
* ↑ Ruth Ann Alexander, "Midwest Main Street in Literature: Symbol of Conformity," Rocky Mountain Social Science Journal (1968) 5#2 pp 1-12
* ↑ Hans-Jürgen Grabbe, "The Ideal Type of the Small Town: 'Main Street' in a Social Science Context," Amerikastudien (1987) 32#2 pp 181-190.
* ↑ Robert Neuman, "Disneyland's Main Street, USA, and its Sources in Hollywood, USA," Journal of American Culture (2008) 31#1 pp 83-97, online

## Bibliografia

* Orvell, Miles. The Death and Life of Main Street: Small Towns in American Memory, Space, and Community (University of North Carolina Press; 2012)
* Poll, Ryan. "Main Street and Empire: The Fictional Small Town in the Age of Globalization." New Brunswick, NJ: Rutgers University Press, 2012.
* Davies, Richard et al., eds. A Place Called Home: Writings on the Midwestern Small Town (2003) 34 selections of cultural history, fiction, and poetry, both classic and contemporary

## Vegeu també

* Carrer Major (desambiguació)

## Enllaços externs

* Mapping Main Street Arxivat 2018-08-05 a Wayback Machine. -
* Schneider-Cowan, Joy. "A Case Study of the San Marcos Main Street Program" Arxivat 2012-03-20 a Wayback Machine. (2007). Applied Research Projects. Texas State University. Paper 268.
# Euryoryzomys

Euryoryzomys és un gènere de rosegador de la família dels cricètids que viu a la conca amazònica fins al Paraguai al sud. El nom genèric Euryoryzomys deriva de la paraula gregues ευρυς ('ample') i el nom Oryzomys i es refereix a l'extens àmbit de distribució del gènere.
El pelatge dorsal és de color marró groguenc o rogenc i el ventral és de color blanc. Les orelles són grosses i la cua és igual que la llargada de cap a gropa o encara més llarga.

## Bibliografia

* Weksler, M., Percequillo, A. R.; Voss, R. S. 2006. «Ten new genera of oryzomyine rodents (Cricetidae: Sigmodontinae)». American Museum Novitates, 3.537: 1-29.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :