OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# BAIC Group

Beijing Automotive Group Co., Ltd. (BAIC, abans com a Beijing Automotive Industry Corporation) és una empresa estatal xinesa propietat fabricant d'automòbils Fundada l'any 1958. Ho és el sisè fabricant d'automòbils a la Xina, amb 1.723 milions de vendes el 2021.
La companyia produeix i ven vehicles amb la seva pròpia marca, com ara Arcfox, Beijing, Foton Motor, Ruili Doda, així com sota empreses conjuntes de marca estrangera com Beijing- Benz i Beijing Hyundai. També produeix vehicles elèctrics amb algunes de les marques enumerades anteriorment, incloses les marques dedicades a vehicles elèctrics com Arcfox. Les seves principals filials inclouen el fabricant d'automòbils de passatgers BAIC Motor (44,98% de quota); i el fabricant d'automòbils de camions, furgonetes, autobusos i equips agrícoles, Foton Motor. Una gran part de les vendes Les vendes de BAIC són en vehicles agrícoles, comercials i militars.

## Referències

* ↑ «Into the Biac».
* ↑ For State ownership, see BAIHC Homepage > About Beiqi > BAIHC Information Arxivat 2010-06-10 a Wayback Machine. Beijing Automotive Industry Holding Co., Ltd. Official Site. For Beijing Automotive Industry Holding Co Ltd holdings, see Group Structure Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine. BAIC Official Site
# Falsa identitat

Falsa identitat (títol original: Domestic Disturbance) és una pel·lícula estatunidenca de l'any 2001 dirigida per Harold Becker i protagonitzada per John Travolta, Vince Vaughn, Teri Polo, Matt O'Leary i Steve Buscemi. Ha estat doblada al català
Pel seu paper en aquesta pel·lícula, John Travolta va ser nominat al Premi Golden Raspberry com a pitjor actor. Mentre que Matt O'Leary va ser nominat als premis Young Artist com a millor actor de repartiment.

## Argument

Susan Morrison (Teri Polo) es a punt de casar-se amb Rick Barnes (Vince Vaughn), un ric empresari. Danny (Matt O'Leary), fill del seu anterior matrimoni amb Frank (John Travolta), no és feliç amb la idea del casament de la seva mare. Una nit Danny és testimoni d'un assassinat comès per Rick. Danny tracta demostrar que Rick és un assassí, i només el seu pare Frank el creurà.

## Repartiment

* John Travolta: Frank Morrison
* Vince Vaughn: Rick Barnes
* Matt O'Leary: Danny Morrison
* Teri Polo: Susan
* Steve Buscemi: Ray Coleman
* James Lashly: Jason
* Rebecca Tilney: Laurie
* Debra Mooney: Theresa
* Susan Floyd: Diane

## Incidents durant el rodatge

L'abril de 2001, durant el rodatge de la pel·lícula, Steve Buscemi va ser apunyalat en la gola, el cap i el braç, per intervenir en una baralla en un bar en Wilmington, Carolina del Nord, entre el guionista Scott Rosenberg, Vince Vaughn i un ciutadà de la localitat, Timothy Fogerty, que suposadament va provocar l'incident. Vaughn, Rosenberg i dos homes de la localitat, van ser detinguts amb càrrecs de delictes menors per la baralla. Buscemi no va rebre càrrecs. Els quatre van ser immediatament alliberats sota fiança. L'agressor de Buscemi, Timothy Fogerty, un resident de Wilmington de 21 anys, va ser acusat d'assalt a mà armada. Buscemi va ser portat un hospital local en estat crític, tan bon punt es va recuperar, va volar de tornada cap a Nova York.

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Falsa identitat». [Consulta: 13 juny 2018].
* ↑ Scott, A. O. «FILM REVIEW; When Mom's New Husband Is a Killer» (en anglès). The New York Times.
* ↑ «Steve Buscemi Gets Stabbed». Arxivat de l'original el 2007-12-15. [Consulta: 13 juny 2018].
* ↑ «A Steve Buscemi Blog: Steve Buscemi y Vince Vaughn... y los incidentes de Carolina del Norte», 09-05-2009. [Consulta: 13 juny 2018].
# Abaza Muhàmmad Paixà

Abaza Muhàmmad Paixà fou un militar otomà d'origen abkhaz. Era beilerbei (governador) de Maraix quan fou cridat per participar en la guerra contra Rússia (1769) en cooperació amb el Khan de Crimea. Va assolir el comandament de la plaça de Bender. Va participar en l'aixecament del setge de Choczim, però atacat en aquesta ciutat i abandonat per les tropes, va haver de fugir; fou enviat a Moldàvia però no va poder defensar aquest país. Va participar com a comandant de l'ala dreta en la batalla de Kaghul (1 d'agost de 1770) després de la qual es va presentar a Ismail i fou nomenat governador de Silístria, però en fou destituït aviat per malversació i es va exiliar a Kustendil. Conquerida Crimea pels russos fou posat al front d'un grup militar que va a Crimea però va refusar desembarcar i va retornar a Sinope on fou empresonat i se li va tallar el coll (1771).

## Referències

* ↑ «ABAZA MEHMED PAŞA» (en turc). İslâm Ansiklopedisi. [Consulta: 4 juny 2024].
# Santo subito

"Santo subito" ("sant sobtat") és una expressió en italià, que va aparèixer per primera vegada el 2005, com a forma de demanar la ràpida canonització del papa Joan Pau II.

## Història

L'expressió va néixer durant l'enorme reunió de fidels catòlics a Roma amb motiu de la mort i del funeral de Juan Pablo II. Durant aquesta reunió improvisada, un gran grup de fidels catòlics, especialment joves, van començar a crisdar l'eslògan, aixecant pancartes exposant-ho.
L'aclamació dels fidels va ser anòmala pel que fa a la pràctica de l'Església: la butlla papal Novae leges pro causis Sanctorum (1983) estableix que el procés de canonització d'una persona no pot començar fins a cinc anys després de la seva mort. No obstant això, el 28 d'abril de 2005, el Papa Benet XVI va donar suport a la sol·licitud, atorgant una dispensa de cinc anys per a l'inici de la causa de beatificació i canonització. La causa va ésser inaugurada oficialment el 28 de juny del mateix any, i Joan Pau II va ser beatificat l'1 de maig de 2011. Després, el 27 d'abril de 2014 va ser canonitzat pel Papa Francesc.

## En els mitjans de comunicació

Gràcies als mitjans de comunicació, l'eslògan es va estendre ràpidament per tota Itàlia, convertint-se l'expressió "santo subito" ("sant sobtat") també en una frase ganxo de caràcter humorístic. Un gran freqüentador d'aquesta expressió fou el periodista Marco Travaglio, en to de broma o d'ironia degut a la suposada impecabilitat de les accions en algun tema determinat o, al menys, de les pretensions d'impecabilitat. Al 2006, els nous campions del mundial de futbol, la selecció italiana de futbol, van ser rebuts a Itàlia amb el crit de "santi subito".

## Referències

* ↑ «Papa Giovanni Paolo II, "Santo Subito" la canonizzazione a tempo di record».
* ↑ «Decenas de miles de fieles piden que Juan Pablo II sea canonizado "inmediatamente"». Arxivat de l'original el 2019-03-21. [Consulta: 8 octubre 2021].
* ↑ «Pirelli santo subito». Arxivat de l'original el 2014-04-13. [Consulta: 8 octubre 2021].
* ↑ «Governo Renzi: sulla Smart del vincitore».
# Víctor de Xanten

Víctor de Xanten (Alt Egipte?, segona meitat del segle iii - Xanten, Alemanya, de 303 o 304) hauria sigut un militar de la Legió Tebana. Convertit al cristianisme, fou mort per la seva fe. És venerat com a sant i màrtir per les confessions cristianes que accepten la veneració de sants.

## Biografia

Víctor hauria sigut un oficial (praefectus cohortis) de la Legió Tebana, composta per cristians de l'Alt Egipte i que fou massacrada als regnats de Dioclecià i Maximià (285-305) a Agaunum (avui Saint-Maurice (Valais, Suïssa), segons narra Euqueri de Lió a mitjan segle v. Víctor s'hauria associat amb Urs de Solothurn i es considera parent de santa Verena.
Va poder escapar de la massacre i va arribar a Castra Vetera, actual Xanten, on va refusar de fer sacrificis als déus pagans i fou portat davant el prefecte, on es proclamà cristià. Fou torturat i fuetejat, però no va voler abjurar i fou mort a l'amfiteatre de la ciutat.

## Veneració

Les seves restes es conserven en un reliquiari a l'altar major de la catedral de Xanten, que li és dedicada. La seva festivitat és el 10 d'octubre.
* Talla a Oberbreisig, s. XX
* Altar de la catedral de Xanten, amb el reliquiari del sant
* Catedral de Xanten
* Amfiteatre romà de Xanten, lloc de la mort del sant

## Enllaços externs

* Viktor von Xanten
* H.Victor van Xanten, martelaar
# Pan Tadeusz

Pan Tadeusz és un poema èpic de l'autor polonès Adam Mickiewicz. Es va publicar per primera vegada a París el juny de 1834 i és una expressió tardana d'aquest gènere en la literatura europea. També és considerat el poema èpic nacional de Polònia, on és llegit a les escoles. Va ser il·lustrat pel pintor Michał Elwiro Andriolli.

## Títol

El títol complet en polonès és Pan Tadeusz, czyli ostatni zajazd na Litwie. Historia szlachecka z roku 1811 i 1812 we dwunastu księgach wierszem, que pot traduir-se més o menys com "Dom Tadeu, l'última incursió a Lituània. Història de la noblesa de l'any 1811 i 1812 en dotze llibres en vers".

## Contingut

La història succeeix al llarg de cinc dies de 1811 i un de 1812 en un moment de la història polonesa, quan Polònia-Lituània havia estat dividida entre Rússia, Prússia i Àustria i va desaparèixer del mapa polític d'Europa (tercera partició de Polònia) tot i que Napoleó havia establert el Gran Ducat de Varsòvia en la part prussiana en 1807.
L'acció està situada en la part russa, al poble lituà de Soplicowo. Pan Tadeusz explica la història de dues nobles famílies feudals i l'amor entre Tadeusz Soplica (el personatge del títol), d'una de les famílies, i Zosia, de l'altra. Una altra acció secundària desenvolupa una revolta espontània dels habitants locals contra la guarnició dels ocupants russos. Atès que Mickiewicz va publicar el seu poema com un exiliat a París, es trobava lliure dels censors russos.

## Oh Lituània

Nombroses cites de Pan Tadeusz són bé conegudes, sobretot les seves primeres línies:
| « | Litwo! Ojczyzno moja! ty jesteś jak zdrowie; Ile cię trzeba cenić, ten tylko się dowie, Kto cię stracił | Litva! El meu país, sou vós com la salut, valorar-vos sol ho pot dir qui us hagi perdut. | » |
| — Primeres línies de Pan Tadeusz ||||
És rellevant que el poema nacional polonès comenci amb les paraules "Oh, Lituània." El terme "Lituània" usat per Mickiewicz es refereix més a una regió geogràfica que a un país. Mickiewicz havia estat criat en la cultura de la unió poloneso-lituana, un estat multicultural que havia ocupat la majoria del que avui són els països independents de Polònia, Lituània, Belarús i Ucraïna. Així doncs, és reclamat pels lituans com a seu mentre que els belarussos fan el mateix basats en el lloc físic on va néixer.

## Adaptacions al cinema

La primera versió cinematogràfica d'aquest poema va ser produïda el 1928.
La pel·lícula Pan Tadeusz del director Andrzej Wajda el 1999 va tenir un gran èxit a Polònia.

## Vegeu també

* Repartiment de Polònia

## Enllaços externs

* (en esperanto) Adam Mickiewicz. Sinjoro Tadeo, aŭ la lasta armita posedopreno en Litvo. Nobelara historio de la jaroj 1811 kaj 1812 en dekdu libroj verse esperanta Arxivat 2009-05-09 a Wayback Machine.. Pan Tadeusz en esperanto (traducció d'Antoni Grabowski)
* (en anglès) Adam Mickiewicz. Pan Tadeusz. Or, the Last Foray in Lithuania; a Story of Life Among Polish Gentlefolk in the Years 1811 and 1812. Pan Tadeusz en anglès (traducció de George Rapall Noyes)
# Tània Cerdà i Meseguer

Tània Cerdà i Meseguer (Badalona, 30 de setembre de 1977) és una esportista catalana que va competir en natació adaptada. L'any 1990 va guanyar una medall d'or i dues de bronze al Campionat del Món de natació adaptada júnior. A nivell absolut, va guanyar dues medalles de bronze als Jocs Paralímpics d'estiu de 1992 i 1996, disputats a Barcelona i Atlanta respectivament.

## Palmarès internacional

Representant Espanya :
| Any | Campionat | Lloc | Posició | Modalitat |
| 1990 | Campionat del Món júnior | Assen, Països Baixos | 1 | |
| 1990 | Campionat del Món júnior | Assen, Països Baixos | 3 | |
| 1990 | Campionat del Món júnior | Assen, Països Baixos | 3 | |
| 1992 | Jocs Paralímpics d'estiu | Barcelona, Catalunya | 3 | 4 × 100 m estils S7-10 |
| 1996 | Jocs Paralímpics d'estiu | Atlanta, Estats Units | 3 | 4 × 100 m estils S7-10 |

## Referències

* 1 2 3 «Tània Cerdà i Meseguer». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Biografías» (en castellà). Comitè Paralímpic Espanyol. Arxivat de l'original el 8 desembre 2015. [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ «Barcelona 1992 Paralympic Games» (en anglès). IPC Historical Results Archive. Arxivat de l'original el 2019-11-09. [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ «Atlanta 1996 Paralympic Games» (en anglès). IPC Historical Results Archive. Arxivat de l'original el 2022-09-29. [Consulta: 1r octubre 2020].
# Tuluïdes

Tuluïdes són els descendents de Tului, el fill més jove de Genguis Kan, i que seguint la tradició mongola, va rebre l'ulus de la Mongòlia pròpia o dominis ancestrals. El seu fill Mongke, i després el germà d'aquest, Kubilai Khan, foren grans kans i el 1280 van dominar tota la Xina unificant Mongòlia (capital Karakorum) i Xina, sota l'anomenada dinastia Yuan. Un tercer fill Arig Boke va intentar ocupar el poder a Mongòlia, però després d'uns anys de guerra va haver d'abdicar el 1264 i va morir el 1266 presoner de Kubilai. D'aquesta branca van sorgir els kans dels kanats següents:
* Dinastia Yuan de la Xina
* Kans de Mongòlia
* Il-kan de Pèrsia
# Eric Villalón Fuentes

Eric Villalón Fuentes (Barcelona, Catalunya 30 d'abril de 1973) Ha sigut esportista d'alt rendiment, esquiador del Club Esquí Terrassa, membre de l'Equip Paralímpic Espanyol (1995 - 2006), membre de l'expedició Pol Sud Sense Límits 2009, membre del projecte Educació Zero Límits de la Barcelona World Race 2010, Gerent de la Federació Catalana d'Esports per a Cecs (2010 - 2013), Ambaixador del Comitè Paralímpic Internacional a Sotxi 2014, primer espanyol en ser al Paralympic Visa Hall of Fame i Tècnic esportiu per a l'Associació Play and Train. Després d'haver aconseguit 3 medalles d'or als Jocs Paralímpics de Nagano 1998 amb el guia Josep Maria Vilamitjana, 2 medalles d'or i 2 de plata als Jocs Paralímpics de Salt Lake City 2002 amb el guia Pere Comet i Pascua i una plata i un Bronze als Jocs Paralímpics de Torino 2006 amb el guia Hodey Iurrita Sarasola. També va obtenir un or i un bronze al campionat del món a Anzere (2000) i 4 ors en el Campionat del món de Wildshönau (2004) on va ocupar el calaix més alt dels quatre podis. Actualment és el Responsable de Play and Train en el centre d'esport adaptat de La Molina, imparteix conferències a executius d'empreses, grups de treballadors i estudiants, transmetent una sèrie de coneixements que ajuden a la superació, adaptació i motivació personal. També és membre dels Castellers del Poble Sec, on hi participa activament descobrint la passió pel treball en equip i els valors castellers.

## Referències

* ↑ Villalon Fuentes, Eric. Polo Sur Sin Límites La capacidad de los discapacitados. Plataforma, 2009, p. 216. ISBN 978-84-96981-41-6 [Consulta: 27 juny 2015]. Arxivat 2015-06-30 a Wayback Machine.
* ↑ Villalon Fuentes, Eric. «Paralympic Visa Hall of Fame 2014». International Paralympic comitee.
* ↑ Villalon Fuentes, Eric «Eric Villalon, un exesportista paralímpic amb devoció castellera». Zona Sec, 30-12-2014.
# Iván Hompanera Álvarez

Iván Hompanera Álvarez (Barcelona, 26 de gener de 1969) i resident a l'Hospitalet de Llobregat. És un esportista català que va competir en atletisme adaptat, a causa de la seva paràlisi cerebral.
Va guanyar dues medalles d'or en els Jocs Paralímpics de Sydney 2000 en les proves de 800 m (T36) i 5.000 m (T38). A banda d'aquestes dues victòries també va obtenir tres medalles d'or al Campionat d'Europa a Assen de 2003 (800 m, 5.000 m i 4 x 400 m). També va obtenir la medalla de bronze al Campionat d'Europa d'Espoo de 2005 (800 m).
Jocs Paralímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2000 | Sydney (Austràlia) | 1 | 800 m T36 |
| 2000 | Sydney (Austràlia) | 1 | 5.000 m T38 |
# HEPES

HEPES (4-(2-hydroxyethyl)-1-piperazineethanesulfonic acid) és un compost orgànic amb naturalesa de zwitterió i n'és també un tampó. L'HEPES és emprat amb molta freqüència en els cultius cel·lulars, degut al fet que s'ha demostrat que és un bon mantenidor del pH fisiològic, té com a avantatge enfront d'altres tampons com els tampons carbonat el fet que a més evita els canvis deguts a l'alliberament de diòxid de carboni produït pel creixement cel·lular.
La constant de dissociació de l'aigua disminueix amb la caiguda de la temperatura, però la constant de dissociació pK dels tampons fosfat i hidrogencarbonat no canvien gairebé amb la temperatura. L'HEPES es comporta com l'aigua i la seva constant de dissociació decreix quan la temperatura també ho fa. Aquesta característica converteix l'HEPES en el tampó preferent per mantenir l'estructura i funció dels enzims a baixes temperatures.
Lepe-Zuniga et al. han descrit fototoxicitat per part de l'HEPES quan aquest s'exposa a la llum, ja que pateix una degradació, si bé no gaire acusada tot produint peròxid d'hidrogen. Per tal de millorar els resultats en medis que continguin HEPES és recomanable evitar en la mesura possible l'exposició a la llum i mantenir el medi en la foscor tot el temps que sigui possible.

## Referències

* ↑ Baicu SC, Taylor MJ. «Acid-base buffering in organ preservation solutions as a function of temperature: new parameters for comparing buffer capacity and efficiency». Cryobiology, 45, 1, 2002, p. 33–48. DOI: 10.1016/S0011-2240(02)00104-9.

## Enllaços externs

* Toxicity of light-exposed Hepes media. Lepe-Zuniga JL, Zigler JS Jr, Gery I. Journal of Immunological Methods. 1987 Oct 23;103(1):145.
* Analysis of the cytotoxic effects of light-exposed HEPES-containing culture medium.
* Zigler JS Jr, Lepe-Zuniga JL, Vistica B, Gery I., In Vitro Cell Dev Biol. 1985 May;21(5):282-7.
# Le Café du pont

Le Café du pont és una pel·lícula francesa dirigida per Manuel Poirier, estrenada el 2010. És una adaptació de l'autobiografia homònima de Pierre Perret publicada l'any 2005.

## Argument

La primavera de 1947, al sud-oest de França, Pierrot, d'uns dotze anys, pesca amb la companyia alegre de petits gossos en un canal. Orgullós de la seva pesca, torna a casa per trobar els seus pares que dediquen molt del seu temps i totes les seves energies al seu cafè, “Le Café du pont”, on vénen treballadors i barquers. Pierrot i el seu germà petit van créixer en el context del cafè, amb els seus habituals, en una família modesta, unida i feliç que va viure les restriccions de la guerra i l'ocupació alemanya. Malgrat els rebuts a pagar i tota la feina que el cafè requereix dels seus pares, el seu pare somia amb construir una gran sala de ball. Però un dia, al metge, el pare de Pierrot s'assabentarà que la seva dona, que s'ha esgotat massa a la feina, ha de descansar. I encara que el Café du pont sigui tota la seva vida, la mare de Pierrot ha de deixar de treballar...

## Repartiment

* Bernard Campan: Maurice Perret, un dinàmic propietari de cafeteria, pare de Pierrot i Jeannot
* Cécile Rebboah: Claudia Perret, la seva valenta dona i la seva fidel mà dreta
* Thomas Durastel: Pierre Perret conegut com a Pierrot, el fill gran de Maurice i Claudia
* Julien Demarty: Jean Perret dit Jeannot, el fill petit de Maurice i Claudia
* Sergi López: El desratitzador
* Sacha Bourdo: Marek, un fugitiu polonès rescatat per Maurice
* Robert Garrouste: Jules, el sacerdot
* Bernard Le Gall: Hubert, un amic burlador del capellà i dels Perret
* Loïc Baylacq: Pare Coste
* Philippe Mangione: Fernand, un habitual del Café du Pont
* Denis Haerens: Faure
* Philippe Escande: Marius
* Jean-Louis Reynes: Insígnia
* Lucy Harrison: Clarence
* Cédrick Lanoë: Henri
* Thomas Arnaud: Dédé, un resistent amic de Maurice
* Michel Venot: El escombrador de la xemeneia
* Thierry Calas: El mestre malvat
* Ulrich Funke: El tinent alemany
* Frédéric Guerbert: Un soldat alemany barallat
* Jean-Pierre Majorel: El pescador matinal
* Christian Portron: El segon pescador del matí
* Henri Carlin: el client buscaraons

## Polèmica amb Pierre Perret

Amb motiu de l'estrena de la pel·lícula, Pierre Perret va dir que estava "catastrofitzat" per aquesta adaptació del seu llibre de records, del qual va jutjar que tot el "sabor original" havia desaparegut. També va lamentar haver estat exclòs del rodatge i que la música de la pel·lícula no li hagi estat confiada.

## Referències

* ↑ Le Café du Pont a cineuropa.org
* ↑ «Le Café du Pont | Manuel Poirier | 2009 | Encyclo-ciné». www.encyclocine.com.
* ↑ Pierre Perret trouve ça fort de café !, Le Parisien, 4 août 2010

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Felis lunensis

Felis lunensis és una espècie extinta de fèlid de la subfamília dels felins (Felinae).

## Evolució i taxonomia

Fa aproximadament 12 milions d'anys va aparèixer el gènere Felis i, finalment, va donar lloc a molts dels petits gats moderns. Felis lunensis va ser una de les primeres espècies modernes de Felis, que va aparèixer fa uns 2,5 milions d'anys al Pliocè. S'han recuperat exemplars fòssils de F. lunensis a Itàlia i Hongria. Les proves fòssils suggereixen que el gat salvatge europeu modern Felis silvestris podria haver evolucionat a partir de F. lunensis durant el Pleistocè mitjà. Això ha provocat que F. lunensis ocasionalment es consideri una subespècie de Felis silvestris.
La primera descripció de Felis lunensis va ser per part d'Ugolino Martelli el 1906 era una mandíbula excavada en jaciments pliocens propers a Olivola a la Toscana. L'espècimen holotip es conserva ara a la col·lecció de la Universitat de Florència a Itàlia.

## Referències

* ↑ «Felis lunensis» (en anglès). The Paleobiology Database. Arxivat de l'original el 2012-10-17. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ Yamaguchi, N.; Driscoll, C.A.; Kitchener, A.C.; Ward, J.M.; Macdonald, D.W. (en anglès) Craniological differentiation between European wildcats (Felis silvestris silvestris), African wildcats (F. s. lybica) and Asian wildcats (F. s. ornata): Implications for their evolution and conservation, 83, 2004, pàg. 47–63. DOI: 10.1111/j.1095-8312.2004.00372.x [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ Martelli, A. (en anglès) Su due Mustelidi e un Felide del Pliocene Toscano, 25, 1906, pàg. 595–612.
* ↑ Cioppi, E.; Mazzini, M. (en anglès) Part II: Carnivora, Felidae, 90, 1983, pàg. 227–236 [Consulta: 4 març 2021].
# Passionera

La passionera (Passiflora caerulea), o flor de la passió, és una espècie de planta amb flor. És una planta enfiladissa originària d'Amèrica del Sud (Perú, Uruguai, el Brasil, Argentina). És la passifloràcia més conreada en jardineria mentre que Passiflora incarnata és la considera oficinal (medicinal). El seu nom específic caerulea fa referència a què les seves flors són blaves. Es propaga per llavor la qual pot tardar fins a un mes a germinar. La planta és la passionera més resistent a les gelades, fins a -15 °C i a més rebrota des de terra després de les gelades. Hi ha nombrosos híbrids. És comestible però fat.

## Morfologia

Pot fer fins a 15–20 m d'alçada quan creix enfilant-se a un suport. Té fulles de disposició alternada, palmades, pentalobulades (a voltes amb de tres a 7 lòbuls) que fan de 10 a 18 cm de llarg. La base de les fulles disposa d'un circell de 5 a 10 cm de longitud per agafar-se a un suport.
La flor és complexa i fragant d'uns 10 cm de diàmetre, amb 5 sèpals i pètals blanquinosos i una corol·la amb filaments blaus o violats i cinc estams verds groguencs amb tres estigmes purpuris. En climes tropicals floreix tot l'any, en climes mediterranis ho fa des de la primavera a la tardor. El seu fruit és una baia de color taronja d'uns 6 cm de llarg per 4 cm de diàmetre.

## Referències

* ↑ «Passionera». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «passionera». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.

## Imatges

* P. caerulea 'Constance Elliott'
* Brots florals
* Detall de la flor
* Fruits a un terrat de Barcelona
* Fruit obert
# Dodó

Dodó (Dodon, Δωδών) fou fill de Zeus i Europa, i d'aquest déu se suposa que va derivar el nom del famós oracle de Dodona a l'Epir, encara que altres tradicions fan derivar l'oracle de la nimfa Dodona.

## Referències

* ↑ Esteve de Bizanci, «Δωδώνη».
* ↑ Harder, 2012, p. 196 i 383.

## Bibliografia

* Esteve de Bizanci. Εθνικά (en grec).
* Harder, A. Callimachus: Aetia: Introduction, Text, Translation and Commentary (en anglès). Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-958101-6.