# Quatre animals harmoniosos

La faula dels quatre animals harmoniosos, quatre amics harmoniosos o quatre germans harmoniosos (tibetà: མཐུན་པ་སྤུན་བཞི།བཞི།, mthun pa spun bzhi o mthun pa rnam bzhi) és una de les històries Jātaka, que formen part de la mitologia budista, i un tema habitual en les obres d'art bhutanès i tibetà. Possiblement l'escena més recurrent en l'art popular bhutanès, apareix en nombrosos murals de temples, stupes i com a patró decoratiu en molts utensilis del dia a dia. A més de ser la rondalla més coneguda de Bhutan, gaudeix de gran popularitat a Mongòlia i el Tibet, on s'hi poden trobar incomptables referències.

## Resum

Una escena popular, habitual en les pintures murals dels edificis religiosos tibetans, consisteix en un elefant que es troba sota un arbre fruiter i porta un mico, una llebre i un ocell (generalment, una perdiu, però de vegades un gall salvatge o, a Bhutan, un calau) l'un damunt de l'altre. L'escena al·ludeix a una llegenda que narra com els quatre animals proven d'esbrinar quin d'ells era el més vell. L'elefant diu que l'arbre ja era alt i formós durant la seva joventut, mentre que el mico explica que l'arbre encara era petit quan ell era jove, la llebre diu que veié l'arbre quan encara era un plançó i l'ocell afirma que excretà la llavor de la qual germinà l'arbre. Així doncs, els altres reconeixen que l'ocell és el més vell i els quatre animals continuen vivint en una situació de cooperació i codependència, ajudant-se els uns als altres a gaudir dels fruits de l'arbre. Al final, es revela que la perdiu és una encarnació anterior de Buda. Aquest últim contà la faula, que pretenia inculcar el valor de la cooperació i la deferència pels superiors, després de veure que alguns dels seus seguidors no mostraven el degut respecte a Śāriputra, un dels seus principals deixebles.

## Referències

* ↑ Gega, 1983, p. 241.
* ↑ Sagaster, 1978.
* ↑ Carpenter i Carpenter, 2002, p. 89.
* ↑ Dagyab, 2016, p. 108.
* ↑ Beer, 2003, p. 53.
* ↑ Dagyab, 2016, p. 107.
* ↑ Evans, 2009, p. 12.
* 1 2 Whitecross, 2010, p. 77.
* ↑ Bischoff i Mullard, 2016, p. 114.
* ↑ McGranahan, 2005, p. 265.
* ↑ Gruschke, 2001, p. 243.
* ↑ Chalmers, 1895.
* ↑ Beer, 2003, p. 51.
* ↑ Malalasekera, 1938, «Tittira Jātaka (No.37)».

## Bibliografia

* Beer, R. The Handbook of Tibetan Buddhist Symbols (en anglès). Serindia, 2003. ISBN 978-1-932476-03-3.
* Bischoff, J.; Mullard, S. Social Regulation: Case Studies from Tibetan History (en anglès). Brill, 2016. ISBN 9789004331259.
* Carpenter, R. B.; Carpenter, B. C. The Blessings of Bhutan (en anglès). University of Hawaiʻi Press, 2002. ISBN 978-0-8248-2679-6.
* Chalmers, R. «Tittira Jātaka». A: The Jataka (en anglès). Volum I, 1895.
* Dagyab, L. S. Buddhist Symbols in Tibetan Culture: An Investigation of the Nine Best-Known Groups of Symbols (en anglès). Simon and Schuster, 2016. ISBN 978-0-86171-810-8.
* Evans, S. «The impact of cultural folklore on national values: A preliminary study with a focus on Bhutan» (en anglès). Storytelling, Self, Society, 6, 1, 2009.
* Gega, L. Principles of Tibetan Art (en anglès). Volum I, 1983.
* Gruschke, A. The Cultural Monuments of Tibet's Outer Provinces: The Qinghai part of Amdo (en anglès). Volum 1. White Lotus Press, 2001. ISBN 978-9747534597.
* Malalasekera, G. P. Dictionary of Pāli Proper Names (en anglès). Volum 2. Societat de Textos en Pali, 1938.
* McGranahan, C. «In Rapga's Library: the Texts and Times of a Rebel Tibetan Intellectual» (en anglès). Cahiers d'Extrême-Asie, 15, 1, 2005. DOI: 10.3406/asie.2005.1228.
* Sagaster, K «Der weiße Lotus des Friedens. Eine moderne Interpretation Buddhistischer Symbolik» (en alemany). Zentralasiatische Studien, 1978.
* Whitecross, R. «"Virtuous Beings": The Concept of tha damtshig and Being a Moral Person in Contemporary Bhutanese Society» (en anglès). Himalaya, the Journal of the Association for Nepal and Himalayan Studies, 28, 1, 2010.