OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sparkassen Münsterland Giro

El Sparkassen Münsterland Giro és una cursa ciclista alemanya que es disputa pel Münsterland i finalitza a Münster. Es va crear el 2006 en substitució de l'antiga Groningen-Münster. La cursa forma part de l'UCI Europa Tour des de la seva creació.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2006 | Paul Martens | Sjef De Wilde | Marcel Sieberg |
| 2007 | Jos van Emden | Gerald Ciolek | Stefan van Dijk |
| 2008 | André Greipel | Erik Zabel | Robert Förster |
| 2009 | Aleksejs Saramotins | Wouter Mol | Thierry Hupond |
| 2010 | Joost van Leijen | Dirk Müller | Robert Wagner |
| 2011 | Marcel Kittel | John Degenkolb | Kris Boeckmans |
| 2012 | Marcel Kittel | Michael Van Staeyen | Dylan Groenewegen |
| 2013 | Jos van Emden | Tom Veelers | Iljo Keisse |
| 2014 | André Greipel | John Degenkolb | Tom Van Asbroeck |
| 2015 | Tom Boonen | Roy Jans | Nikias Arndt |
| 2016 | John Degenkolb | Roy Jans | Pascal Ackermann |
| 2017 | Sam Bennett | Phil Bauhaus | André Greipel |
| 2018 | Max Walscheid | John Degenkolb | Nils Politt |
| 2019 | Álvaro Hodeg Chagui | Pascal Ackermann | Tim Merlier |
| 2021 | Mark Cavendish | Alexis Renard | Morten Hulgaard |
| 2022 | Olav Kooij | Jasper Philipsen | Max Walscheid |
| 2023 | Per Strand Hagenes | Kaden Groves | Mads Pedersen |
| 2024 | Jasper Philipsen | Jordi Meeus | Milan Fretin |

## Referències

* ↑ «Sparkassen Münsterland Giro (All) - Cat.1.HC». [Consulta: 7 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine. (alemany)
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Barranc de la Clua

El Barranc de la Clua és un curs d'aigua afluent secundari de la Noguera Ribagorçana per l'esquerra. Pertany a la conca d'aquest riu. Discorre únicament pel terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, del Pallars Jussà. Pren el nom del llogaret La Clua, un poblat a la riba esquerra.

## Naixença i curs

Es forma a uns 975 metres d'altitud, just a ponent d'un collet de la pista rural de Castellnou de Montsec a Sant Esteve de la Sarga.
Al llarg del seu recorregut de prop de sis6 quilòmetres rep tot de llaus i barrancs sense nom conegut procedents de la Serra d'Alsamora, fins que, ja cap al final del seu curs, rep per l'esquerra el barranc de la Seuva, que baixa de la Serra d'Alsamora.
El seu límit nord és el Serrat Molar i la seva continuació cap a llevant, la carena on es troben la Torre d'Amargós i Castellnou de Montsec, contrafort occidental de la Serra del Sastret, i el sud, la Serra d'Alsamora.
A la riba esquerra a l'altitud 625 m, hi ha l'antiga masia Casalet de la Clua restaurada i transformada en casa rural.

## Desembocadura

Aboca les seves aigües, quan en porta, en el barranc Gros, afluent per l'esquerra de la Noguera Ribagorçana, 850 metres a llevant del lloc on hi ha les restes del mas de Mont-rebei.

## Referències

* ↑ «barranc de la Clua». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La Clua». Ajuntament de Sant Esteve de la Sarga. [Consulta: 8 desembre 2024].
* 1 2 3 «Barranc de la Clua». Vissir3. Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ «Casalet de la Clua». Pallars Jussà. [Consulta: 8 desembre 2024].
# Manuel Chaves Nogales

Manuel Chaves Nogales (Sevilla 1897 — Londres 1944) va ser un periodista i escriptor espanyol.

## Biografia

Va escriure en diversos mitjans liberals com El Liberal de Sevilla, El Heraldo de Madrid, i Ahora. Chaves Nogales és un periodista total, un digne successor d'Heròdot, un precursor de Kapuściński; en els seus articles descriu els fets, valora el que li expliquen, i treu conclusions que sovint el temps ha demostrat encertades. Va alertar contra els excessos dels règims autoritaris, com la Rússia roja i l'Alemanya nazi, i també va criticar tots els bàndols de la Guerra Civil espanyola. Va patir l'exili a França i Anglaterra, on va col·laborar amb mitjans francesos i anglesos. Va morir d'una peritonitis a Londres.
És l'autor de la novel·la El maestro Juan Martínez, que estaba allí (1934), que narra les peripècies d'una parella de ballarins de flamenc atrapats a la Revolució Russa i la Guerra Civil Russa, mentre van passant entre l'opulència i la misèria, i entre el domini dels diferents bàndols (tsaristes, bolxevics, blancs, petliuristes, etc.), i mostra la barbàrie de cada un dels bàndols en una guerra civil sense regles.

## Llibres publicats

* Juan Belmonte, matador de toros : su vida y sus hazañas (1935) (Alianza, 1992,2006) (Asteroide, 2009)
* A sangre y fuego: héroes, bestias y mártires de España (1937) (Espasa, 2001, 2006, 2009, 2011)
* El Maestro Juan Martínez que estaba allí (1934) (Asteroide, 2007) (novel·la)
* La Agonía de Francia (Diputación de Sevilla, 2001) (Asteroide, 2010)
* Bajo el signo de la esvástica: cómo se vive en los países de régimen fascista (Almuzara, 2012)
* Andalucía roja y "la Blanca Paloma": y otros reportajes de la República (Almuzara, 2012)
* La España de Franco (Almuzara, 2012)
* Ifni, l'última aventura colonial española (Almuzara, 2012)
* Lo que ha quedado del imperio de los zares (Renacimiento, 2010)
* La Vuelta a Europa en avión : un pequeño burgués en la Rusia roja (1931) (Asteroide, 2012)
* La defensa de Madrid (1938) (2011)
* La bolchevique enamorada (El amor en la Rusia roja) (1929) (Almuzara, 2013)
* ¿Qué pasa en Cataluña? (Almuzara, 2013)
# Lucjan Brychczy

Lucjan Brychczy (Nowy Bytom, 13 de juny de 1934 - Varsòvia, 2 de desembre de 2024) va ser un futbolista polonès de la dècada de 1960.
Fou 58 cops internacional amb la selecció polonesa amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Piast Gliwice i Legia Varsòvia.

## Referències

* ↑ «Lucjan Brychczy, ícono del Legia de Varsovia, fallece a los 90 años» (en castellà). [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «Piłka nożna, Euro 2012, Reprezentacja Polski, Ligi Europejskie». Kadra.pl. Arxivat de l'original el 26 setembre 2010.
* ↑ «Perfil a sports-reference.com». Arxivat de l'original el 2012-12-14. [Consulta: 31 octubre 2018].
* ↑ Perfil a eu-football.info
* ↑ Lucjan Brychczy a National-Football-Teams.com (anglès)
# Barranc de Joan Mai

El Barranc de Joan Mai, és un barranc del terme de Sant Esteve de la Sarga, a la zona de la vall de la Clua, a la comarca del Pallars Jussà.
Es forma a 937 m. alt. a prop i a ponent, una mica al nord, del poble de Castellnou de Montsec. Des d'aquell lloc, baixa cap al nord-oest, passant a prop del Mas de Joan Mai, d'on pren el nom. Al cap de poc més d'un quilòmetre s'aboca en el barranc Gros.

## Referències

* ↑ «barranc de Joan Mai | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «ICGC - Vissir3». [Consulta: 8 desembre 2024].
# Justin Durand

Justin Durand (Perpinyà, 13 d'abril de 1798 - Trullars, 2 de desembre de 1889) Justin-François-Louis Durand fou un financer i polític nord-català, diputat al Corps Législatif del Segon Imperi i president del Consell General dels Pirineus Orientals.

## Biografia

Era fill del financer i polític François Durand, i continuà la política i els negocis del seu pare. Fou conseller del Consell General dels Pirineus Orientals per ambdós cantons de Perpinyà de 1833 a 1848, de 1852 a 1863 i de 1867 a 1871. Després fou dos cops president del Consell General dels Pirineus Orientals (de 1842 a 1845 i de 1853 a 1862). El 6 de febrer de 1845 fou nomenat cavaller de la Legió d'Honor
El 29 de febrer de 1852 fou elegit diputat pel departament dels Pirineus Orientals al Corps Législatif del Segon Imperi Francès, i fou reelegit com a candidat oficial en 1857 i en 1869. Els esdeveniments del 4 de setembre de 1870 i la caiguda de Napoleó III posaren fi a la seva carrera política.

## Referències

* ↑ Adolphe Robert. Dictionnaire des parlementaires français... : depuis le 1$^{er}$ mai 1789 jusqu'au 1$^{er}$ mai 1889... / publ. sous la dir. de MM. Adolphe Robert, Edgar Bourloton et Gaston Cougny (en francès). 5 vol.. Edgar Bourloton, 1889-1891.
* ↑ «Justin, François, Louis Durand - Base de données des députés français depuis 1789 - Assemblée nationale». [Consulta: 8 desembre 2024].

## Enllaços externs

* La família Durand a genea-bdf Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine.
# Llau de les Roques

La Llau de les Roques és una llau, o barranc, del terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà. Discorre íntegrament per l'antic terme d'Enviny.
Es forma en el vessant oriental de la Serrabana i del Cap de la Muntanyeta, a la Pala de la Muntanyeta, des d'on davalla cap a llevant entre el Lloser de Llarvén, al nord, i el Lloser de Montardit, al sud, fins a arriba al Clot del Ventader, a l'extrem oriental del qual s'uneix amb el Barranc de Cabristà per tal de formar el Barranc de Montardit.

## Referències

* ↑ «llau de les Roques | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ La Llau de les Roques en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Oculocornia

Oculocornia orientalis és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Oculocornia.
És un endemisme de Rússia, on es poden trobar al krai de Primorie.
Fou descrit per primera vegada per T. I. Oliger l'any 1985,

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ «Gen. Oculocornia Oliger, 1985». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Oliger, T. I. «New species and a new genus of the spider family Micryphantidae (Aranei) from Primorye Territory». Entomologicheskoe Obozrenie, vol. 64, 1985, pàg. 645–648.

## Enllaços externs

* a ION
* Nomenclator Zoologicus
# Heròfil de Calcedònia

Heròfil (grec antic: Ἡρόφιλος; en llatí: Herophilus) va ser un metge grec de l'Escola d'Alexandria. Va néixer a Calcedònia de Bitínia, i fou expert en anatomia i fisiologia.
Es coneixen molt pocs detalls de la seva biografia. Fou deixeble de Praxàgores de Cos i de Filòtim, i contemporani del filòsof Diodor Cronos i del monarca Ptolemeu I Soter, de manera que va viure entre el segle iv i el segle iii aC, però no hi ha cap informació sobre l'any de naixement o mort. Es va establir a Alexandria, on va adquirir reputació i va fundar l'escola mèdica de la ciutat, que esdevindria la més reputada de l'antiguitat, garantia de gran habilitat.
Heròfil va ser el primer a fer disseccions anatòmiques en públic, pràctica mèdica que començà al costat d'Erasístrat de Ceos. Va constatar la sincronia del pols amb els batecs del cor i va afirmar que la intel·ligència no es troba al cor, com es creia llavors, sinó al cervell.
La seva obra, així com la del seu contemporani Erasístrat, va desaparèixer completament amb la destrucció d'Alexandria per part de Juli Cèsar, i el seu contingut es coneix només gràcies a citacions d'autors posteriors, especialment de Galè. Se sap, doncs, que fou autor de diversos llibres mèdics i anatòmics, dels quals resten uns pocs fragments; es coneixen els títols de De Causis (en grec antic: Περὶ Αἰτιῶν) i un comentari a Hipòcrates.
Entre els seus deixebles i membres de l'escola alexandrina de medicina cal esmentar Àndrees, Apol·loni Mus, Aristoxen, Baqui de Tànagra, Cal·líanax, Cal·límac, Demetri d'Apamea, Dioscòrides Pigós, Heraclides, Mànties, Espeusip, Zenó, Zeuxis i un cert Gaius esmentat per Celi Aurelià.
La confluència dels sins s'anomena també premsa d'Heròfil en honor seu.

## Referències

* 1 2 3 4 Smith, William (ed.). «Herophilus». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Vol. II. Boston: Little, Brown and Co., 1867, p. 438.
# Günter Lörke

Günter Lörke (Zieleniewo, Polònia, 23 de juny de 1935) és un ciclista alemany, ja retirat, que va córrer a cavall dels anys 50 i 60 del segle xx.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà una medalla de plata en la contrarellotge per equips del programa de ciclisme. Formà equip amb Gustav-Adolf Schur, Egon Adler i Erich Hagen.

## Palmarès

* 1957
** 1r a l'Erzgebirgsrundfahrt
* 1958
** Campió de la RDA de CRE
* 1960
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Roma en contrarellotge per equips

## Referències

* ↑ «Olympedia – Günter Lörke». [Consulta: 9 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Erich Hagen a sitiodeciclismo.net
# Mèrope (esposa de Megareu)

Mèrope (en grec antic: Μερόπη) va ser, segons la mitologia grega, l'esposa de Megareu, un heroi, fill de Posidó.
Amb Megareu va tenir un fill, Hipòmenes, l'heroi que va arriscar la seva vida per casar-se amb Atalanta, que no desitjava el matrimoni, ja que s'havia de mantenir verge per estar dedicada a Àrtemis. Forçava els pretendents a disputar una cursa contra ella i matava qualsevol que l'avancés. Hipòmenes va competir amb Atalanta, però com que no era prou ràpid, va sol·licitar l'ajut d'Afrodita. La deessa li va donar tres pomes d'or del jardí de les Hespèrides, segons algunes versions, perquè les llancés fora de pista al davant de la seva competidora, i, mentre aquesta s'entretenia recollint-les, ell la podia avançar. Així va guanyar la cursa i es van casar. Però Hipòmenes no va fer el sacrifici d'agraïment a Afrodita, i per això la deessa el va instigar a profanar amb la seva esposa el santuari de Cíbele, i aquesta, indignada, els va transformar en lleons. Aquests lleons els va enganxar al seu carro i així Cíbele el dirigeix, estirat per Hipòmenes i Atalanta en forma de lleons.

## Referències

* ↑ Higí. Faules, 185
* ↑ Ovidi. Les Metamorfosis, X, 565
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 274. ISBN 9788496061972.
# Centre (geometria)

En geometria, el centre d'un cos o figura és un punt situat, en algun sentit, just al mig seu. Això significa que, quan es traça una recta qualsevol que passa pel centre, aquesta talla els punts del contorn del cos en dos punts equidistants del centre. La definició precisa de centre depèn del tipus d'objecte geomètric considerat. Des d'un punt de vista més abstracte, si la geometria és l'estudi dels grups de simetria (programa d'Erlangen), aleshores el centre és un punt fix d'un grup de simetria.

## Circumferències i esferes

El centre d'una circumferència al pla és el punt del qual equidisten tots els altres. Semblantment es defineix el centre d'una esfera a l'espai tridimensional, o, més generalment, d'una esfera a l'espai n-dimensional. La mateixa definició es pot considerar per a un disc en el pla, o una bola a l'espai. En el cas unidimensional, el centre d'un segment lineal és el seu punt mitjà.

## Polígons i políedres regulars

El centre d'un polígon regular al pla és el punt equidistant dels seus vèrtexs. Aquest centre coincideix amb el centre de la circumferència inscrita, o amb el de la circumscrita. Es té una definició similar per a un políedre regular a l'espai.

## Objectes simètrics

Per a objectes amb diverses simetries, el centre és el punt que resta invariant per a aquestes. Així, el centre d'un quadrat, rectangle, rombe o paral·lelogram és el punt d'intersecció de les diagonals, i també el punt fix de les rotacions que els deixen invariants. Tanmateix, no es pot parlar de centre d'un quadrilàter qualsevol. Semblantment es pot definir el centre d'una el·lipse, que és el punt d'intersecció dels seus eixos, els quals són eixos de simetria de la corba.

## Triangles

Diversos punts relacionats amb un triangle tenen un nom derivat de centre: circumcentre, baricentre, incentre, ortocentre, etc. Per a un triangle equilàter tots ells coincideixen, i és el punt d'intersecció dels tres eixos de simetria del triangle.

## Espirals

Tot i que una espiral no té simetries, hom parla de centre d'una espiral per a referir-se al punt on sembla originar-se.
Viccionari
# William Brennaugh

William Thomas Edmund "Billy" Brennaugh (Brampton, Cúmbria, Anglaterra, 13 d'agost de 1877 - Hamilton, Ontario, 12 de desembre de 1941) va ser un jugador de lacrosse canadenc que va competir a principis del segle xx. Nascut a Anglaterra, es traslladà de jove a Manitoba, Canadà, on va aprendre a jugar al lacrosse. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla d'or en la competició per equips de Lacrosse, com a membre de l'equip Shamrock Lacrosse Team.

## Referències

* ↑ «Billy Brennagh Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de novembre 2012. [Consulta: 12 octubre 2015].
# Hera Borguese

L'Hera Borguese és un tipus d'escultura romana d'Hera amb el nom dels propietaris del seu arquetip, els Borghese. Un exemple es troba al Museu Nacional Romà, mentre que d'altres còpies són al Museu del Louvre (transformada el segle xviii en Minerva) i al Museu del Castello Aragonese en Baiae.
Durant les excavacions a la Vil·la dels Papirs, es va trobar una escultura femenina realitzada en marbre blanc que sembla del tipus de Borguese, se creu que és còpia romana d'un original grec.

## Vegeu també

* Hera Farnese
* Hera Barberini

## Referències

* ↑ «Hera del tipo Borguese». Museo Nazionale Romano. [Consulta: 19 desembre 2014].
* ↑ Pappalardo, Umberto. «Res Publica Litterarum. Documentos de Trabajo del Grupo de Invesstigación "Nomos"» (pdf) (en castellà) p. 8-9, 01-03-2004. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 19 desembre 2014].
# Un poble i el seu rei

Un poble i el seu rei (títol original en francès, Un peuple et son roi) és una pel·lícula francesa del 2018 escrita i dirigida per Pierre Schoeller. És protagonitzada per Adèle Haenel, Gaspard Ulliel, Laurent Lafitte i Louis Garrel, i mostra la Revolució Francesa a París des de l'assalt de la Bastilla fins a l'execució del rei. La pel·lícula es va projectar per primer cop fora de competició al 75è Festival Internacional de Cinema de Venècia el 7 de setembre de 2018. Es va estrenar a França a càrrec d'StudioCanal el 26 de setembre de 2018. S'ha subtitulat al català.

## Referències

* ↑ «Un peuple et son roi de Pierre Schoeller - (2017) - Drame, Drame sentimental». [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ «Un peuple et son roi » : la Révolution comme un torrent de paroles et de sang» (en french). , 26-09-2018.
* ↑ Keslassy, Elsa. «Venice-Premiering 'One Nation, One King' Pre-Sells for Studiocanal». Variety, 30-08-2018.
* ↑ «Un peuple et son roi : "Le film donne une vision unilatérale de la Révolution"» (en french). , 27-09-2018.
* ↑ «Un poble i el seu rei». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 setembre 2024].
# Refugi Plana Canal

El Refugi Plana Canal és un refugi ramader que es troba a 1.720 m d'altitud al Parc Nacional d'Ordesa i Mont Perdut, entre el Coll de Plana Canal i el Canyó d'Añisclo.
Administrativament està situat dins el terme municipal de Bielsa, a la comarca del Sobrarb (Osca).
És un refugi de muntanya no guardat de sis places.

## Referències

* ↑ Refugios pirenaicos. [2a. ed. amp. y corr.]. Zaragoza: Prames, D.L. 1993. ISBN 8487601197.
# Extracte eteri

El terme extracte eteri, greix neutre o greix brut es refereix al conjunt de les substàncies extretes, per anàlisi de laboratori, dels greixos que inclouen, a més dels èsters els àcids grassos com el glicerol, als fosfolípids, les lecitines, els esterols, les ceres, els àcids grassos lliures, els carotens, les clorofil·les i altres pigments.
Per a l'extracció és útil en el cas que els greixos estiguin en aliments humit o semisòlids que impedeixen l'assecatge inicial, mesclar la mostra amb sulfat de calci, sulfat de sodi anhidre o amb vermiculita. Es pot fer servir un extractor com el del tipus Soxhlet.

## Referències

* Determinació d'extracte eteri
* dspace.espoch.edu
# Delfinidina

La delfinidina és una antocianina, un dels principals pigments de les plantes i també un antioxidant. La delfinidina proporciona colors blaus a les flors, com en el cas de les violetes (Viola) i el delfinium. A més, proporciona el color blau rogenc del raïm de la varietat Cabernet Sauvignon.
La delfinidina, com gairebé totes les altres antocianines, és sensible a l'acidesa (pH) de l'entorn, i canvia de color des del vermell en medis bàsics al blau en solucions àcides.

## Referències

* ↑ Afaq, Farrukh; Syed, Deeba N.; Malik, Arshi; Hadi, Naghma; Sarfaraz, Sami; Kweon, Mee-Hyang; Khan, Naghma; Zaid, Mohammad Abu; Mukhtar, Hasan; Syed, DN; Malik, A; Hadi, N; Sarfaraz, S; Kweon, MH; Khan, N; Zaid, MA; Mukhtar, H «Delphinidin, an anthocyanidin in pigmented fruits and vegetables, protects human HaCaT keratinocytes and mouse skin against UVB-mediated oxidative stress and apoptosis.» (en anglès). The Journal of investigative dermatology, 127, 1, gener 2007, pàg. 222-232. PMID: 16902416.
* ↑ Ribereau-Gayon, Jean; Ribereau-Gayon, Pascal «The anthocyans and leucoanthocyans of grapes and wines» (en anglès). American Journal of Enology, 9, 1958, pàg. 1-9.
# Alla prima

Alla prima és un mètode de pintura ràpida (principalment a l'oli) en què la pintura s'aplica directament sobre el fons, sense pintar a sota, i la superfície acabada s'obté amb una sola aplicació de pigments.

## Característiques

Alla prima és la forma italiana per a "de primer" i termes sinònims serien "pintura directa", "moll sobre moll" i l'expressió francesa "au premier coup". El quadre es realitza sense esbós ni dibuix preliminar (normalment tret del natural), cada color s'aplica més o menys directament (tal com quedarà en la pintura definitiva) i s'acaba, normalment, en una sola sessió.
La pintura directa s'havia practicat des del segle XVII (Hals, per exemple), però no fou fins a mitjan segle xix que es va convertir en el mètode principal en la pintura a l'oli. La seua popularitat creixent va anar lligada a la disponibilitat de pintures comercials de consistència mantegosa que, un cop seques, conservaven les marques de manipulació millor que no pas les antigues pintures fabricades al taller, sense oblidar les idees romàntiques sobre l'espontaneïtat d'expressió.
Pintors famosos com Paul Cézanne, John Singer Sargent, Mary Cassatt, Winslow Homer, Pieter Brueghel el Vell (com ara, El vi de la festa de Sant Martí), Caravaggio, El Greco, El Bosco i Frans Hals van emprar aquesta tècnica de pintura.

## Referències

* 1 2 3 Triadó, J-R.; Chilvers, Ian; Osborne, Harold; Farr, Dennis, 1996. Diccionari d'Art d'Oxford. Des del segle V aC fins a l'actualitat. Barcelona: Edicions 62. ISBN 8429742271. Pàg. 19.
* ↑ Angoso de Guzmán, Diana i Llorente, Ángel, 2005. Las técnicas artísticas 3, Madrid, Museu Thyssen-Bornemisza/Akal, pàg. 69.
* ↑ Glossari de termes artístics - ADOLF (català)
* ↑ Silva Maroto, María Pilar, 2011. Pieter Bruegel el Viejo: El vino de la fiesta de San Martín, Madrid, Museu del Prado.
* ↑ Luces y sombras de un genio singular - ABC (castellà)
* ↑ Art Glossary: Alla Prima Arxivat 2017-01-31 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Al Gury, 2008. Alla Prima: A Contemporary Guide to Traditional Direct Painting. Watson-Guptill Pub. ISBN 9780823098347.
* National Gallery Catalogues, 1998. The Fifteenth Century Netherlandish Paintings per Lorne Campbell. ISBN 185709171X.
* Ségolène Bergeon-Langle i Pierre Curie, 2009. Peinture et dessin, Vocabulaire typologique et technique. París: Éditions du patrimoine. ISBN 9782757700655.

## Enllaços externs

* How to Paint Alla Prima (anglès)
* How to paint ALLA PRIMA - YouTube (anglès)
* Louis Smith Art (anglès)