OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Selva trágica (pel·lícula de 2020)

Selva trágica (en anglès Tragic Jungle i en maia K'áaxil le sajakil) és una pel·lícula mexicana de suspens i drama de 2020, escrita i dirigida per la guardonada directora Yulene Olaizola, fotografiada per Sofia Oggioni i protagonitzada per Indira Rubie Andrewin, Eligio Meléndez i Gabino Rodríguez. La cinta es va estrenar a través de la plataforma de Netflix el 9 de juny de 2021.

## Sinopsi

Any 1920, a la frontera entre Mèxic i Belize, al profund de la jungla maia, en un territori sense llei on abunden els mites, un grup de treballadors mexicans de la cautxú es creua amb Agnes, una misteriosa jove beliceña. La seva presència incita a la tensió entre els homes, despertant les seves fantasies i desitjos. Plens de nou vigor, afronten el seu destí, sense saber que han despertat a Xtabay, un ésser llegendari que aguaita en el cor de la jungla.

## Reparto

* Indira Rubie Andrewin - Agnes / Xtabay.
* Eligio Meléndez - Don Mundo.
* Lázaro Gabino Rodríguez - El Caimán.
* iGilberto Barraza - Ausencio.
* Gildon Roland - Gildon.
* Dale Carley - Cacic
* Mariano Tun Xool - Jacinto.

## Rodatge

La pel·lícula es va filmar en la selva de Chetumal, Quintana Roo, prop de la frontera amb Belize. Alguns dels actors utilitzats en la cinta no havien actuat mai, i això segons la directora, per a crear un ambient de realisme i espontaneïtat en les actuacions.

## Premis
### Festival Internacional de Cinema de Varsòvia

| Any | Categoria | Resultat |
| 2020 | Free Spirit Award | Guanyadora |

### Festival Internacional de Cinema de Viena

| Any | Categoria | Resultat |
| 2020 | Standard Reader's Jury Prize | Guanyadora |

### 77a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

| Any | Categoria | Resultat |
| 2020 | Sorriso Divers Venezia Award | Guanyadora |
| 2020 | Venice Horizons Award | Nominada |

### Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2020

| Any | Categoria | Resultat |
| 2020 | Premi Horizonts | Nominada |

### Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata

| Any | Categoria | Resultat |
| 2020 | Premi FIPRESCI | Guanyadora |
| 2020 | Millor pel·lícula Llatinoamericana | Nominada |

## Referències

* ↑ Selva trágica al web del SIC
* ↑ "Selva Trágica": el western en medio del thriller, la naturaleza y la sexualidad, cinemagavia.es, 15 de juliol de 2021
* ↑ ‘SELVA TRÁGICA’ DE YULENE OLAIZOLA: UN WÉSTERN EN LA SELVA MAYA al web de l'IMCINE
* ↑ "Selva Trágica" de Yulene Olaizola mostrará a México en La Mostra de Venecia, EFE, 31 de juliol de 2020
* ↑ Yulene Olaizola triunfa con “Selva Trágica” en el Festival de Cine de Venecia, El triempo de Michoacán
* ↑ ‘SELVA TRÁGICA’, DE YULENE OLAIZOLA, UN ‘CORAZÓN DE LAS TINIEBLAS’ EN FEMENINO, Fotogramas, 21 de setembre de 2020

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Abd-Al·lah ibn Mutí

Abd-Al·lah ibn Mutí ibn al-Àswad al-Adawí, més conegut simplement com a Abd-Al·lah ibn Mutí, fou juntament amb Abd-Al·lah ibn Hàndhala un dels caps militars de la revolta de Medina contra el califa Yazid I el 682.
Quan la revolta contra els omeies va esclatar a Medina es va posar al front dels quraixites i va prendre part en la batalla de la Harra, l'agost del 683. Derrotats els rebels es va refugiar a la Meca amb l'anticalifa Abd-Al·lah ibn az-Zubayr que el va nomenar governador de Kufa (abril del 685).
A Kufa fou atacat per l'aventurer xiïta Al-Mukhtar ibn Abi Ubayd, i mancat de suports fou derrotat i assetjat al seu palau; aconsellat pel seu general Ibrahim ibn al-Aixtar va fugir a Bàssora, i més tard es va reunir altre cop amb Abd-Al·lah ibn az-Zubayr a la Meca. Va combatre amb aquest darrer i junt van morir en batalla el 692.

## Referències

* Zetterstéen, K.V.; Pellat, Ch. «ʿAbd Allāh b. Muṭīʿ». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editat per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 15 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/abd-allah-b-muti-SIM_0059>
# Abd-ar-Rahman ibn Khàlid

Abd-ar-Rahman ibn Khàlid ibn al-Walid al-Makhzumí al-Quraixí (àrab: عبد الرحمن بن خالد بن الوليد المخزومي القرشي, ʿAbd ar-Raḥmān b. Ḫālid b. al-Walīd al-Maḫzūmī al-Quraxī), també conegut senzillament com a Abd-ar-Rahman ibn Khàlid (mort 666) fou un general àrab musulmà, únic fill del cèlebre general omeia Khàlid ibn al-Walid.
Va manar una unitat en la batalla de Yarmuk amb només 18 anys. El califa Muàwiya I el va nomenar governador d'Homs i va dirigir algunes de les expedicions sirianes a Anatòlia. En esclatar la guerra civil, al servei de Muàwiya, va rebutjar una expedició vinguda des de l'Iraq a la Jazira; es va trobar amb Muàwiya a Siffín i fou el seu portaestendard.
Muàwiya va tenir por que fos un rival per a Yazid en la successió i el va fer enverinar pel seu metge, un cristià de nom Ibn Uthal, el 666; un parent d'Abd-ar-Rahman va matar un temps després el metge.

## Referències

* ↑ Riḍā, Muḥammad. Othman ibn Affan, the third Caliph (en anglès). Dar al-Kotob al-Ilmiyah, 1999, p. 135. ISBN 2745125044.

## Bibliografia

* H. Lammens, Êtudes sur le règne de Mo'awia Ier, París 1908.
# Abd-ar-Rahman ibn Rabia al-Bahilí

Abd-ar-Rahman ibn Rabia al-Bahilí (àrab: عبد الرحمن بن ربيعة الباهلي, ʿAbd ar-Raḥmān b. Rabīʿa al-Bāhilī), anomenat també Dhu-n-Nur o Dhu-n-Nun (que era el nom de la seva espasa) fou un general àrab de la tribu dels bahila, que va dirigir l'avantguarda de l'exèrcit de Suraqa ibn Amr enviat a Derbent (Bab al-Abwad) el 642 i va governar la regió fins al [652].
Pel camí va sotmetre Armènia (segurament algun dels principats armenis) i va fer un tractat de pau amb els armenis, el qual el van signar en nom del califa, el general i el seu germà Salman ibn Rabia al-Bahilí. A Derbent va tenir una entrevista amb el comandant persa de la guarnició que es va sotmetre sense lluitar.
El mateix 642 va morir Suraqa ibn Amr i Abd-ar-Rahman ibn Rabia al-Bahilí va agafar el comandament, rebent instruccions del califa Umar de seguir cap al nord contra els khàzars. Així ho va fer i va seguir fins a Balandjar (que fou sotmesa a noves incursions cada any durant els anys següents). És esmentat altre cop el 652 dirigint l'atac al Kanat khàzar i assetjant Balanjar; els khàzars van fer una sortida al moment que els arribaven reforços i els musulmans van quedar en inferioritat i foren completament derrotats. Abd-ar-Rahman ibn Rabia al-Bahilí va intentar reagrupar les seves tropes però va morir en la lluita; el seu germà Salman va poder reunir els que van sobreviure i els va portar cap a Bab-al-Abwad. El cos del general fou conservat pels khàzars que el van utilitzar després en les seves pregàries per demanar pluja.
La seva derrota va marcar el final de la primera fase de la guerra entre àrabs i khàzars. Al-Baladhurí i Ibn Qutayba diuen que el general mort en la batalla de Balanjar fou Salman i no Abd-ar-Rahman.

## Bibliografia

* Golden, Peter B. «al-Bāhilī, ʿAbd al-Raḥmān b. Rabīʿa». Encyclopaedia of Islam, THREE. Editada per: Kate Fleet, Gudrun Krämer, Denis Matringe, John Nawas, Everett Rowson. Brill Online, 2016. 19 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-3/al-bahili-abd-al-rahman-b-rabia-COM_24498>
* Dunlop, D.M. «al-Bāhilī». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 19 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/al-bahili-SIM_1047>
# Syarhey Kislyak

Syarhey Kislyak (Kamieniec, 6 d'agost de 1987) és un futbolista belarús de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de Belarús.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Dinamo Minsk, Rubin Kazan, Gaziantepspor o Irtysh Pavlodar.

## Referències

* ↑ «Сяргей Кісляк: "Куміры дзяцінства – Шаўчэнка і Марадона"» (en belarusian). tatarstan.by, 28-03-2011 [Consulta: 9 gener 2012]. Arxivat 2013-10-27 at Archive.is
* ↑ «Францыя — Беларусь 0:1» (en belarusian). nn.by, 04-09-2010 [Consulta: 9 gener 2012].
* ↑ «Официально: Сергей Кисляк- игрок Иртыша» (en russian). FC Irtysh Pavlodar, 02-02-2018. Arxivat de l'original el 2018-02-05. [Consulta: 4 febrer 2018].
* ↑ Syarhey Kislyak a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Syarhey Kislyak, Fitxa a Soccerway
# Josep Matheu i Ferrer

Josep Matheu i Ferrer (Barcelona, 10 d'abril de 1885 - Barcelona, 16 de desembre de 1966) fou un advocat, comerciant i polític català.

## Biografia

Va néixer al carrer de Simó Oller de Barcelona, fill de Josep Matheu i Mercader, natural de Roda de Berà, i de Bonaventura Ferrer i Catasús, nascuda a Sitges.
Es dedicava al comerç de vins i fou gendre de Pere Guerau Maristany i Oliver, primer comte de Lavern.
Fou elegit diputat del Partit Liberal Fusionista pel districte de Cervera a les eleccions generals espanyoles de 1910, 1914, 1916 i 1918, per després ser novament elegit a les eleccions generals espanyoles de 1923, aquesta vegada dins les files de la Lliga Regionalista.
Al llarg de la seva carrera política fou Senador del Regne, Diputat a les Corts Espanyoles, regidor de l'Ajuntament de Barcelona i Governador Civil de Girona.
Es va casar amb Rosa Maristany i Maristany (†1928), filla del polític i industrial Pere Guerau Maristany i Oliver. Josep Matheu i Rosa Maristany van tenir dotze fills.

## Vegeu també

* Casa Bonaventura Ferrer

## Referències

* 1 2 «Naixements de Barcelona, any 1885, número de registre 2018». AMCB, 10-04-1885.
* ↑ Molas, Isidre. UAM. La élite de la Liga Regionalista: la Minoria Regionalista en el Senado (1902-1923), 2002.
* ↑ Senat d'Espanya, Expedient personal. «Matheu Ferrer, José». [Consulta: 3 setembre 2020].
* 1 2 «Necrológicas». La Vanguardia, 17-12-1966, pàg. 37.
* ↑ «Necrològica». La Veu de Catalunya, 28-12-1928, pàg. 8.
# Batalla de Cirta

La batalla de Cirta va ser un enfrontament que va succeir durant la Segona Guerra Púnica entre les forces de la República Romana, sota el comandament de Publi Corneli Escipió, i l'aliat de Cartago, Sifax.

## Preludi

Seguint les ordres d'Escipió, després de la victòria romana a la batalla de les grans planes, Gai Leli i Masinissa, van perseguir Sifax en la seva fugida fins a la ciutat de Cirta, on el númida havia reunit forces de refresc per enfrontar-se als romans. A les portes de la ciutat, Sifax va organitzar les seves tropes seguint el model romà, amb l'esperança d'obtenir el mateix èxit d'Escipió en el camp de batalla. Però encara que tenia suficients soldats per fer front a l'enemic, els seus homes eren massa joves i no tenien gens d'experiència.

## Batalla

La batalla va començar amb un enfrontament entre les cavalleries dels dos bàndols i en un principi semblava que estava igualada. Un cop la infanteria romana va acudir a l'ajuda de la seva cavalleria, els númides es van trobar desbordats i van fugir. Davant d'això, Sifax va intentar donar exemple i reagrupant als seus homes, es posà al capdavant de les tropes llançant-se al contraatac. Però amb aquesta acció el rei es va exposar massa i va ser capturat pels legionaris romans. Amb el cabdill fet presoner, els romans van seguir avançant cap a Cirta, que es va rendir tan bon punt van veure a Sifax sota el pes de les cadenes.

## Conseqüències

El control d'Escipió a Àfrica era ara total i només li va caldre esperar el retorn d'Hanníbal i els seus veterans cartaginesos des de terres d'Itàlia, amb qui es va enfrontar i al que va derrotar en la batalla de Zama, posant fi a la guerra.

## Referències

* 1 2 3 4 Lazenby, J. L. Hannibal's war : a military history of the Second Punic War. Warminster (Wiltshire): Aris & Phillips, 1978, p. 227-230. ISBN 9780856680809.
* ↑ Smith, William (ed.). «Cirta». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 juliol 2022].
* ↑ Smith, William (ed.). «Massinissa». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 25 juliol 2022].
# Batalla de Tziràl·lon

La batalla de Tziràl·lon, d'Adrianòpolis o batalla de Campus Serenus va ser una de les guerres civils que es van donar durant la tetrarquia romana (306-324). La batalla va succeir prop d'Heraclea Síntica el 30 d'abril de l'any 313 a Tziràl·lon (prop d'Adrianòpolis a Grècia) entre les tropes de l'emperador romà Licini I i Maximí Daia, en lluita pel domini de la meitat oriental de l'Imperi Romà.

## Context històric

Després de la mort de Galeri l'any 311, l'Imperi Romà tenia quatre emperadors, Constantí I, que governava a la Gàl·lia, Hispània i Britànnia; Maxenci, a Àfrica i a Itàlia; Maximí Daia a l'Àsia romana i a Egipte; i Licini a Macedònia, Grècia i Il·líria. Tant Maxenci com Maximí van mostrar aviat les seves intencions expansionistes i es van aliar per lluitar contra Constantí i Licini, i van acordar que Maxenci conqueriria les províncies de l'oest d'Europa i Maximí Daia les de l'est. Constantí, al veure l'amenaça, es va apropar a Licini per tal d'establir un acord, i es va assegurar de la seva neutralitat. Llavors va atacar per sorpresa Maxenci l'any 312 i el va derrotar en la batalla del Pont Milvi, on Maxenci va morir. Constantí va enviar un missatge amistós a Licini proposant-li una trobada a Milà per segellar una aliança, i li va oferir com a esposa la seva germana Flàvia Valèria Constància per garantir-la.
Mentrestant Maximí Daia havia començat a fer moviments per ocupar el territori de Licini. Va aprofitar que havia anat a Milà, i amb un exèrcit de 70.000 homes va arribar a Bizanci, ciutat que va ocupar. Licini va sortir precipitadament de Milà i va recollir pel camí uns 30.000 soldats de les terres d'Il·líria, sense temps per preparar-se ni reclutar-ne més. Hi va haver un intent de negociació, que no va arribar a bon terme per la mala fe mostrada pels dos bàndols, i van haver de recórrer a les armes. Els exèrcits es van enfrontar a Çorlu, a la Província de Tekirdağ.

## La batalla

Tot i el seu desavantatge numèric, Licini es va enfrontar a Maximí Daia i el va vèncer, destruint les legions enemigues i obligant Maximí a fugir. La disciplina i l'experiència de les forces de Licini es van imposar a l'enemic. Maximí va fugir disfressat amb la roba d'un serf cap a Nicomèdia i després cap a Tars, on segurament va morir enverinat. Licini va fer matar la seva dona i el seu fill.

## Referències

* 1 2 Lactanci. De mortibus persecutorum, XVIII, 13; XIX.4
* 1 2 Langer, William Leonard. An encyclopedia of world history : ancient, medieval, and modern, chronologically arranged. Boston: Houghton Mifflin, 1972, p. 119-120.
* ↑ Canduci, Alexander. Triumph & Tragedy: The Rise and Fall of Rome's Immortal Emperors. Sidney: Murdoch Books, 2010, p. 120. ISBN 9781741965988.
* ↑ Zòsim. Història Nova, II, 17, 3; 22, 7

## Bibliografia
### Fonts primàries

* Lactanci, De mortibus persecutorum, XVIII, 13; XIX, 4.
* Zòsim, Història nova, II, 17.3.
* Eusebi de Cesarea, Història eclesiàstica, IX, 10.2-4.

### Fonts modernes

* Meijer, Fik, Emperors Don't Die in Bed. Londres; Nova York: Routledge, 2004, ISBN 0415312019, p. 119-120.

## Vegeu també

* Batalla d'Adrianòpolis (324)
* Batalla de Crisòpolis
# Martin Kippenberger

Martin Kippenberger (25 de febrer de 1953, Dortmund, Rin del Nord-Westfàlia - 7 de març de 1997, Viena, Àustria) va ser un pintor, escultor i artista alemany. El és conegut per la seva producció prolífica en una gran varietat d'estils i mitjans, així com per la seva persona pública provocativa. Va ser membre d'una generació artística que incloïa noms com Albert Oehlen, Markus Oehlen, Georg Herold i Günther Förg.

## Biografia

Kippenberger va néixer a Dortmund l'any 1953, l'únic fill de cinc germans, amb dues germanes grans i dues petites. El seu pare era director de la mina de carbó Katharina-Elisabeth i la seva mare era dermatòloga. La mare mor per accident per un palet que surt d'un camió. Va estudiar a la Hochschule für bildende Künste Hamburg, on Sigmar Polke el va influir, tot i que no era el seu mestre. Després d'una estada a Florència, on va fer la seva primera exposició individual el 1977, es va establir a Berlín el 1978. Aquell any va fundar Kippenberger's Office amb Gisela Capitain, muntant exposicions del seu propi art i amics. Durant aquest període, Kippenberger es va convertir en director comercial de SO36, un espai de performance, cinema i música, i va fundar una banda de punk anomenada Grugas. Sortint de Berlín, originalment per a una visita prolongada a París, Kippenberger va passar a principis dels anys vuitanta com a membre actiu de l'escena artística de Colònia.
A Colònia, com en altres llocs, Kippenberger, vinculat a la Galeria Hetzler, no es va limitar a la producció d'obres d'art; també va treballar la manera de presentar l'art. Segons l'artista Jutta Koether, Kippenberger "va ser qui va donar vida al moviment perquè es conegués fora de Colònia".
El 1984 es va convertir en membre fundador de Lord Jim Lodge. Després de traslladar-se a Los Angeles a finals de 1989, va comprar una participació del 35% al restaurant italià Capri a Los Angeles. Kippenberger es va allotjar a Sankt Georgen im Schwarzwald com a convidat de la família Grässlin del 1980 al 1981, i més tard del 1991 al 1994, per treballar, però també per recuperar-se dels seus excessos. En els últims anys de la seva vida va ensenyar a la Städelschule i l'Acadèmia d'Art de Kassel.
La negativa de Kippenberger a adoptar un estil i un mitjà específics per a la seva obra va donar lloc a un conjunt d'obres prolífic que inclou una amalgama de pintures, escultures, obres sobre paper, fotografies, instal·lacions, gravats i art efímer. Al llarg de la dècada de 1980, l'obra de Kippenberger va passar per períodes de forta reflexió política.
Kippenberger va morir als 44 anys de càncer de fetge a l'Hospital General de Viena, Àustria.

## Referències

* Biografia a Los maestros de la pintura occidental, Taschen, 2005, ISBN 3-8228-4744-5
* Susanne Kippenberger, Kippenberger Der Künstler und seine Familien, Berlin Verlag, 2007, ISBN 978-3-8270-0704-9
# Sádočné

Sádočné és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.La primera menció escrita de la vila es remunta al 1339.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 28 octubre 2024].
* ↑ «Mestská a obecná štatistika SR». [Consulta: 22 février 2010]. Arxivat 2007-11-16 a Wayback Machine.
# Toro (desambiguació)

«Toro» té aquests significats:
* Toro, bou sencer (és a dir, no castrat)
* Toro mecànic, vehicle proveït d'una forca elevadora dissenyat per moure càrregues muntades en palets
* Toponímia:
** El Toro (Menorca), muntanya més elevada de l'illa de Menorca
** El Toro, municipi del País Valencià
** El Toro (Calvià), urbanització del municipi de Calvià
*** Platja del Toro, platja de la dita localitat
** Serra del Toro, sistema muntanyenc entre les províncies de Terol i Castelló
** Alfoz de Toro, comarca natural de la província de Zamora (Espanya)
** Toro (Zamora), municipi de la província de Zamora (Espanya)
** Regne de Toro, regne d'Uganda fundat el 1822
** Bocas del Toro, arxipèlag de Panamà
** Província de Bocas del Toro, divisió administrativa de Panamà
* Biografies:
** Benicio del Toro, (1967), actor, productor, guionista i director de cinema estatunidenc
** María José Toro Nozal
** Ray Toro, (1977, Kearny, Nova Jersey), guitarrista
** Suso de Toro, (Santiago de Compostel·la, 1956) escriptor gallec
** Xelís de Toro, (Santiago de Compostel·la, 1962), escriptor gallec, germà de Suso de Toro
* Miscel·lània: Scuderia Toro Rosso, equip de fórmula 1
Viccionari
# Sèrie (biologia)

* Grups taxonòmics
* Domini
* Regne
* Subregne
* Branca
* Infraregne
* Superfílum / Superembrancament / Superdivisió
* Fílum / Embrancament / Divisió
* Subfílum / Subembrancament / Subdivisió
* Infrafílum
* Microfílum
* Nanofílum
* Superclasse
* Classe
* Subclasse
* Infraclasse
* Parvclasse
* Superlegió
* Legió
* Sublegió
* Infralegió
* Supercohort
* Cohort
* Subcohort
* Infracohort
* Magnordre
* Superordre
* Grandordre
* Mirordre
* Ordre
* Subordre
* Infraordre
* Parvordre
* Superfamília
* Grup
* Família
* Subfamília
* Infrafamília
* Supertribu
* Tribu
* Subtribu
* Infratribu
* Gènere
* Secció
* Subsecció
* Sèrie
* Espècie
* Subespècie
* Varietat
* Soca
* Forma Specialis
Sèrie és un nivell baix de la categoria taxonòmica, que es fa servir especialment en botànica, que es troba per sota de la secció (i la subsecció) però per sobre de la d'espècie.

## Taxonomia vegetal

En botànica i taxonomia vegetal, una sèrie és una subdivisió d'un gènere. Típicament es fa servir per ajudar a organitzar gèneres molt grans, els quals poden contenir centenars d'espècies.
Una sèrie té un nom en dos parts que consisteix en el nom del gènere i un epítet.

## Comercialització de cultivars

El terme sèrie ("series" en anglès) també es fa servir per agrupar cultivars, però aquest terme no té un estatus formal en el ICNCP.

## Biologia marina

En la biologia marina, les sèries biològiques tenen un significat no relacionat amb l'anterior, són les dades d'observació, quantitatives o qualitatives que permeten seguir l'evolució del medi i de les espècies.

## Referències

* ↑ Aodren Le Gal; connaissance, gestion et protection Les séries biologiques subtidales rocheuses de Concarneau, Concarneau, le 31 août 2009 Colloque national Biodiversité et Environnement marin
Viccionari
# Muhammad ibn Mahmud

Abu Ahmad Muhammad ibn Mahmud (Abu Àhmad Muhàmmad Djalal al-Dawla wa-Djamal al-milla ibn Mahmud ibn Sebuktegin) (997-1040) fou sobirà gaznèvida, fill de Mahmud de Ghazna.
Es va casar amb una filla del karakhànida Kadir Khan Yusuf de Khotan i Kashgària, i una del darrer príncep farigúnida de Guzgan Abu Nasr Muhammad. A la mort d'aquest darrer Mahmud de Gazni va nomenar Muhammad com a governador de Guzgan. El 1018, mentre Mahmud feia campanya a Kanauj a l'Índia, va decidir repartir l'imperi entre els seus dos fills Muhammad i Masud, però aquest darrer només va rebre els territoris recent conquerits a Pèrsia occidental i central tot i que era considerat l'hereu.

## Primer regnat

No era el successor designat, que havia de ser el seu germà Masud I ibn Mahmud, però poc abans de morir, el 1030, el seu pare Mahmud va canviar de parer i el va designar hereu, tot i que en relació a Masud tenia molt poca experiència. Al morir Mahmud (abril de 1030) el hadjub (primer ministre) Ali Karib ibn Il-Arslan va proclamar a Muhammad a Gazni però Masud I, governador d'Isfahan i Rayy, comandant de l'exèrcit, tenia el suport dels militars i el va enderrocar ràpidament. Masud va avançar cap a Gazni amb les tropes i va prendre el poder l'estiu del 1030. Muhammad fou empresonat a Mandish al país de Ghur (octubre de 1030). Les fonts diuen que fou cegat però aquesta circumstància ha estat posada en qüestió.

## Segon regnat

Després de la derrota davant Toghrul Beg a l'estepa de Dandankan o Dandanakan el 23 de maig de 1040, Masud I es va espantar, i va suposar que els seljúcides podien anar cap a Gazni; amb les seves tropes es va dirigir llavors en direcció a l'Índia, per posar el tresor a la fortalesa de Marikala, però després de travessar el riu Indus els seus soldats es van amotinar i els caps militars van proclamar al seu germà (cegat?) Muhammad ibn Mahmud (desembre de 1040). El seu fill Ahmad ibn Muhammad va fer assassinat a Masud I a la presó de Gifr el gener del 1041. El seu regnat es va acabar quan el seu nebot Mawdud ibn Masud (que mentre s'havia proclamat a Gazni amb el suport de l'exèrcit que lluitava contra els seljúcides) el va derrotar en la batalla de Nangarhar, prop de Jalalabad (Nangarhar), el març del 1041, i el va fer matar junt amb Ahmad i altres fills i emirs.

## Referències

* The Cambridge history of Iran, Volum 5

## Bibliografia

* C. E. Bosworth, The Ghaznavids, their empire in Afghanistan and eastern Iran 994-1040, Edimburg, 1963