OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marie-Josée Roig

Marie-Josée Roig (Perpinyà, 12 de maig de 1938 - Avinyó, 7 d'agost de 2024) va ser una professora associada de lletres i política nord-catalana. Va estar vinculada al sector polític catalanista de Perpinyà, tot i que va fer política fora de la Catalunya del Nord.
Es va llicenciar en lletres a Montpeller. Va començar com a consellera municipal d'Avinyó entre el 1993 i el 1997 representant el partit Reagrupament per la República. A més, va ser diputada del departament de Valclusa del 1993 al 1997, i més endavant, del 2002 fins a la seva entrada al govern el 31 de març del 2004 com a ministra encarregada de les Famílies i la Infància. Després es va convertir en ministra delegada de l'Interior del 29 de novembre de 2004 al 31 de maig de 2005, i va tornar als bancs de l'Assemblea Nacional per la 1a circumscripció de la Valclusa entre 2007 i 2012.
Va exercir com a batllessa d'Avinyó a partir del juny de 1995, va ser reelegida el març del 2001 en pugna amb Élisabeth Guigou i novament el març del 2008; el mandat va durar fins al 2014. També va presidir la conurbació del Gran Avinyó des de la seva creació el 2001 fins al 2014.
El 19 de gener de 2007, va ser condecorada pel President de la República, Jacques Chirac, amb la insígnia d'oficial de la Legió d'Honor. Va morir el 7 d'agost de 2024, a 86 anys.

## Referències

* ↑ «Mme Marie-Josée Roig». Assemblée nationale. [Consulta: 10 agost 2016].
* 1 2 3 4 Simon, Lluís. «Mor Marié-Josée Roig, reconeguda política nord-catalana». El Punt Avui, 08-08-2024. [Consulta: 10 agost 2024].
* ↑ « Avignon : la maire UMP Marie-Josée Roig renonce aux élections municipales », Le Dauphiné libéré, 21 octobre 2013.
# Adolf Aguiló Bort

Adolf Aguiló Bort (Alcanar, Montsià, 2 de febrer de 1974) és un atleta veterà i corredor de curses de muntanya català.
Membre de la Agrupació Excursionista d'Alcanar, es proclamà campió del món de curses de muntanya amb la selecció catalana els anys 2007 i 2008. Com a representant de la selecció catalana, també va participar en l'Ultra-Trail du Mont-Blanc els anys 2009 i 2010. Les seves millors classificacions es troben en curses de muntanya i ultrafons com la Travessa Núria-Queralt del 2004, el 4t Trail Blanch de 50 km de Font-romeu el 2008 on quedà 3r en la classificació general i 1er en la seva categoria, o en la Travesera Integral Picos de Europa el 2011. En la cinquena edició de la Cursa de Muntanya de Llucena, de 28 quilòmetres, organitzada pel Club Esportiu i el Club Excursionista d'aquest mateix municipi, quedà en primera posició, amb un temps de 2.00.03. A la Marató de muntanya de Borriol, a la Plana Alta, el 2009 va quedar en segona posició, per darrere del segovià Raúl García Castán. L'any 2012 es classificà en primera posició a l'Ultra Trail Muntanyes de la Costa Daurada (UTMCD) i a l'Ultra Trail Coll de Nargó.

## Referències

* ↑ «Adolf Aguiló Bort». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Aguilo Bort, Adolfo». Deutsche Ultramarathon-Vereinigung E.V. (DUV). [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ «Aguiló y Cabedo se imponen en las montañas de Llucena». El Periódico Mediterráneo, 09·03·0008 [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ «Raúl García Castán arrasó en la Maratón de montaña de Borriol. Adolfo Aguiló Bort (Agrupació Excursionista Alcanar), llegó detrás del atleta de Segovia marcando un tiempo de 4 horas y 30 minutos». El Adelantado, 31-03-2009 [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ «Ultra Trail Muntanyes de la Costa Daurada 2012 - UTMCD». UTMB World. Arxivat de l'original el 25 de novembre 2022. [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ «Ultra Trail Coll de Nargó 2012. Results». UTMB World. Arxivat de l'original el 25 de novembre 2022. [Consulta: 25 novembre 2022].
# Capella de Sant Pere Màrtir (Balaguer)

Capella de Sant Pere Màrtir és un edifici religiós del municipi de Balaguer (Noguera) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella petita, de planta rectangular i una sola nau. Es troba adossada a la Masia Fortuny a uns dos quilòmetres al nord-est de la ciutat de Balaguer. A sobre presenta una galeria amb porxos d'arcs de mig punt, que la comunica amb l'habitatge. La porta és de petites dimensions, d'arc rebaixat, i damunt s'obre un petit òcul. Les parets d'aquesta capella i estan arrebossades en alguns llocs.

## Història

La capella primitiva fou edificada al segle xiii pels senyors de Mendoza, propietaris d'aquells llocs. A la primeria del segle xix, els successors en aquell patrimoni, els senyors Fortuny, traslladaren l'esglesieta al lloc actual. En aquell moments era amo de la finca Epifani de Fortuny i d'Arajol, assassinat a Lleida amb la seva esposa Melciors de Wan Osteron i Pascali i el fill gran Manuel. Posteriorment l'altre fill d'aquests senyors, víctimes de l'aldarull popular de Lleida, Epifani de Fortuny i de Carpi, Baró IX d'Esponellà, cap a les acaballes del segle xix, arranjà la capella com es troba ara. Cada any pel dia del Sant es diu una missa.

## Referències

* 1 2 «Capella de Sant Pere Màrtir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Florian Philippot

Florian Philippot (Croix, 24 d'octubre de 1981) és un polític francès. Es va exercir com a vicepresident del Front Nacional del 2012 al 2017 abans d'abandonar el partit per fundar Les Patriotes el setembre del 2017, que no va aconseguir obtenir cap representació a les eleccions posteriors.
Va intentar postular-se per a les eleccions presidencials franceses de 2022, però va fracassar després d'obtenir només 1 patrocini dels 500 patrocinis vàlids necessaris per estar a la butlleta.
És graduat de HEC Paris i ENA.

## Referències

* ↑ Élections européennes : qui est Florian Philippot, le candidat des Patriotes ?
* ↑ Présidentielle : Florian Philippot, qui a obtenu qu'un seul parrainage, jette l'éponge
* ↑ Florian Philippot, ex-candidat Les Patriotes à l'élection présidentielle
# Maxine Waters

Maxine Moore Waters (de soltera Carr; nascuda el 15 d'agost de 1938) és una política estatunidenca que exerceix com a representant dels Estats Units al 43è districte del Congrés de Califòrnia des de 1991. El districte, numerat com el districte 29 de 1991 a 1993 i com a districte 35è de 1993 a 1993. 2013, inclou gran part del sud de Los Angeles, així com parts de Gardena, Inglewood i Torrance.
Membre del Partit Demòcrata, Waters està en el seu 17è mandat a la Cambra. És la més gran de les 13 dones negres que serveixen al Congrés, i va presidir el Caucus Negre del Congrés de 1997 a 1999. És la segona membre més sènior de la delegació del Congrés de Califòrnia, després de Nancy Pelosi. Va presidir el Comitè de Serveis Financers de la Cambra del 2019 al 2023 i n'és el membre del rànquing des del 2023.
Abans de convertir-se en representant dels Estats Units, Waters va ocupar set mandats a l'Assemblea de l'Estat de Califòrnia, a la qual va ser escollida per primera vegada el 1976. Com a assemblea, va defensar la desinversió del règim d'apartheid de Sud-àfrica. Al Congrés, va ser una opositora oberta a la guerra de l'Iraq i ha criticat durament els presidents George H. W. Bush, George W. Bush, Barack Obama i Donald Trump.
Waters es va incloure a les 100 persones més influents del 2018 de la revista Time.

## Referències

* ↑ «Membership». Congressional Black Caucus. [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ Neukam, Stephen «New Congress: Here's who's heading the various House Committees». The Hill, 10-01-2023.
* ↑ Gstalter, Morgan. «Maxine Waters: Trump should resign and 'free us' from impeachment proceedings». The Hill, 29-05-2019. [Consulta: 31 maig 2019].
* ↑ Williams, Joseph Williams (October 20, 2011), " Obama learns perils of roiling Waters", Politico, October 20, 2011.
* ↑ «Maxine Waters: The World's 100 Most Influential People». Time (en en-us).
# Sándor Balassa

Sándor Balassa (Budapest (Hongria), 20 de gener, 1935 - Idem. 14 de maig, 2021), va ser un compositor i professor universitari hongarès.

## Biografia

Sándor Balassa va treballar inicialment com a peó de fàbrica. De 1952 a 1956 es va formar com a director de cor al Conservatori Béla Bartók de Budapest. El 1960 va ser admès a l'Acadèmia de Música Franz Liszt i allí va estudiar composició amb Endre Szervánszky fins que es va graduar el 1965. De 1964 a 1980 va treballar com a editor musical a la ràdio hongaresa. Fou professor d'instrumentació a la Universitat de Música des de 1981 i com a professor des de 1993. Es va retirar d'aquest càrrec el 1996.
Balassa va rebre el premi Kossuth el 1983.

## Treballs

La seva obra inclou òperes, obres orquestrals, música de cambra i coral. Després d'una fase inicial caracteritzada per la tècnica lliure de dotze tons, les influències de Zoltán Kodály es van fer evidents, especialment en la seva música vocal. Des de finals de la dècada de 1970, Balassa ha tornat a la diatònica i, entre altres coses, a la seva òpera Karl és Anna (1987/1992), va tornar a la tonalitat.

## Referències

* ↑ Balassa Sándor. Nemzet Művésze, abgerufen am 15. Mai 2021 (ungarisch).
* 1 2 Melinda Berlász: Balassa, Sándor. In: Ludwig Finscher (Hrsg.): Die Musik in Geschichte und Gegenwart. Zweite Ausgabe, Personenteil, Band 2 (Bagatti – Bizet). Bärenreiter/Metzler, Kassel u. a. 1999, ISBN 3-7618-1112-8 (Online-Ausgabe, für Vollzugriff Abonnement erforderlich)
* ↑ Biographie auf: balassa.hu (ungarisch)
* 1 2 György Kroó: Balassa, Sándor. In: Grove Music Online (englisch; Abonnement erforderlich).
# Jean-Noël Barrot

Jean-Noël Barrot (7è districte de París, 13 de maig de 1983) és un polític francès del Moviment Demòcrata (MoDem) que s'exerceix com a Secretari d'Estat per a Assumptes Europeus al govern del Primer Ministre Gabriel Attal des de 2024.
Anteriorment va ser Ministre de Transició Digital i Telecomunicacions al govern de la Primera Ministra Élisabeth Borne de 2022 a 2024.
Abans d'unir-se al govern, Barrot va representar la segona circumscripció del departament de Yvelines a l'Assemblea Nacional del 2017 al 2022. Va ser elegit membre del Parlament sota la bandera de La République En Marche! (LREM).
Jean-Noël Barrot és graduat de HEC Paris, Sciences Po i Paris School of Economics.

## Referències

* ↑ Macron completes painstaking reshuffle with EU affairs, health, energy appointments
* ↑ Macron braces for tough second term with Cabinet reshuffle
* ↑ Remaniement : le numérique confié au député du MoDem Jean-Noël Barrot, peu connu pour son action dans le secteur
* ↑ Jean-Noël Barrot
* ↑ JEAN-NOEL BARROT
# Kennedy Moretti

Kennedy Moretti (São Paulo, 1966) és un pianista i professor de música brasiler.
Ha cursat estudis superiors de piano a la Universitat de São Paulo, a l'Acadèmia Liszt de Budapest i a l'Escola Superior de Música de Viena. Ha impartit classes a l'Escola Superior de Música Reina Sofia i al Conservatori Superior de Música de Salamanca. Actualment és professor de música de cambra al Conservatori Superior de Música d'Aragó (Saragossa), a l'Institut Internacional de Música de Cambra de Madrid i a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC).

## Referències

* ↑ «Kennedy Moretti». ESMUC. Arxivat de l'original el 16 d'octubre 2017. [Consulta: 16 octubre 2017].
* ↑ «Kennedy Moretti» (en castellà). Contrapunto. Fundació BBVA. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ «Concierto gratuito de la soprano María Espada y el pianista Kennedy Moretti» (en castellà). Hoy.es, 24-11-2022. [Consulta: 6 maig 2024].
# Joaquim Viaplana Lleonart

Joaquim Viaplana Lleonart (Sant Feliu de Codines, 1942) és un lingüista català procedent del camp de la Filologia Clàssica. Es doctorà en Lingüística General per la Universitat de Reading (Anglaterra) i en Filologia Romànica per la Universitat de Barcelona i esdevingué catedràtic de Filologia Catalana d'aquesta universitat, on havia començat a exercir com a professor de Lingüística Catalana l’any 1975. Anteriorment, entre 1968 i 1970, havia estat professor de Filologia Grega a la Universitat de Barcelona i a la Universitat Autònoma de Barcelona. A la Universitat de Barcelona, fou vicerector de personal acadèmic entre 1984 i 1986, i director del Departament de Filologia Catalana entre 1988 i 1994 i entre 1998 i 2000. Està especialitzat en lingüística descriptiva, sobretot, en fonologia i en morfologia.També ha treballat en el camp de la dialectologia. Ha publicat diversos articles i llibres relacionats amb els àmbits esmentats i fou l’investigador principal de diversos projectes de recerca relacionats amb la variació sincrònica de la llengua catalana i amb la creació de corpus orals i escrits. Fou coordinador de la xarxa temàtica ‘La variació lingüística: dialectologia, sociolingüística i pragmàtica’ i el primer responsable del ‘Grup d’estudi de la variació' (GEV), associat amb el Centre de Referència en Enginyeria Lingüística (CREL).

## Obres destacades

* Elements per a una gramàtica generativa del català. Relativització i temes annexos. Barcelona: Ed. 62, 1981.
* Dialectologia. València: Universitat de València, 1996.
* Entre la dialectologia i la lingüística. La distància lingüística entre les varietats del català nord-occidental. Barcelona: Publicacions de l’Abadia de Montserrat, 1999.
* Lingüística descriptiva. Una introducció aplicada al català. Barcelona: Ed. 62, 2000.

## Referències

* ↑ «Joaquim Vilaplana i Lleonart | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 octubre 2024].
* 1 2 «Joaquim Viaplana Lleonart | Departament de Filologia Catalana i Lingüística General». [Consulta: 8 octubre 2024].
* 1 2 Viaplana, Joaquim. Lingüística descriptiva: una introducció aplicada al català. 1. ed. Barcelona: Edicions 62, 2000. ISBN 978-84-297-4728-7.
* ↑ Viaplana, Joaquim. Dialectologia. 2. ed., corr. València: Universitat de València, 2002. ISBN 978-84-370-5510-7.
* ↑ Viaplana, Joaquim. Entre la dialectologia i la lingüística: la distància lingüística entre les varietats del català nord-occidental. 1. ed. Barcelona: Publ. de l'Abadia de Montserrat, 1999. ISBN 978-84-8415-053-4.
# Ray Barbuti

Ray Barbuti (Nova York, 12 de juny de 1905 - Pittsfield, 8 de juliol de 1988) va ser un futbolista americà i atleta estatunidenc, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1920.
S'inicià en el futbol americà mentre estudiava secundària. Un cop a la Universitat de Syracuse compaginà el futbol americà amb l'atletisme, tot guanyant el campionat IC4A dels 400 metres de 1928 i el de l'AAU dels 400 metres del mateix any.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Amsterdam, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En ambdues, els 400 metres i els 4x400 metres, guanyà la medalla d'or. En la final dels 4x400 metres va establir un nou rècord mundial, que seria millorat una setmana més tard a Londres.
Durant la Segona Guerra Mundial va servir al 83è Esquadró de Bombardeig de la Força Aèria dels Estats Units. Va ser guardonat amb la Medalla de l'Aire i l'Estrella de Bronze. Es va retirar amb el grau de major.

## Millors marques

* 400 metres llisos. 47.8" (1928)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Ray Barbuti». [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ Salvatore J. LaGumina. The Italian American Experience: An Encyclopedia. Taylor & Francis, 2 September 2003, p. 118–. ISBN 978-1-135-58332-3.
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Sara Alonso Martínez

Sara Alonso Martínez (Sant Sebastià, 17 d'abril de 1999) és un corredora de fons basca especialitzada en curses de muntanya. És campiona d'Espanya de curses de muntanya 2022 i va guanyar la marató del Mont-Blanc el mateix any amb un temps de 4:14:49, cinc minuts per davant de la segona classificada. Aquesta victòria li va permetre agafar el lideratge provisional de la classificació de les Golden Trail World Series.

## Trajectòria

Sara Alonso va començar practicant l'atletisme on va destacar en la prova dels 3.000 metres obstacles. Mentre estudiava Ciències de l'Activitat Física i l'Esport a la Universitat de Lleida, va descobrir les curses de muntanya acabant quarta en la seva primera cursa.
El 29 març 2024 va ser tercera a la cursa Zegama-Aizkorri darrere de les dues grans favorites, Nienke Brinkman i Maude Mathys. L'11 de juny del mateix any va guanyar l'Olla de Núria Vertical, un recorregut lineal de 3,78 quilòmetres i 949 metres de desnivell positiu amb sortida al Santuari de Núria (1.960 metres) i arribada al cim del Puigmal (2.909 metres).

## Referències

* ↑ «Sara Alonso gana el Marathon du Mont-Blanc 2022 y se pone líder de las Golden» (en castellà). Carreraspormontana.com, 26-06-2022. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ Julien Gilleron. «Sara Alonso, du tartan à la montagne : le film» (en francès). widermag.com, 25-05-2022. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «"Debuté en trail en 2020 llevando un pijama y un chubasquero de mi padre en la mochila, habrían flipado si lo llegan a revisar"» (en castellà). diariodeltriatlon.es, 12-03-2022. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ Antonio Madriñan. «Sara Alonso hace podio en la Chiemgau Trail Run» (en castellà). TrailRun, 04-09-2021. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ Julien Gilleron. «Margarit et Brinkman : la Skyrhune de tous les records !» (en francès). widermag.com, 26-09-2021. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «Sara Alonso se corona en la maratón de la Transgrancanaria» (en castellà). Mundo Deportivo, 06-03-2022. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «Zegama : 2 nouveaux records pour Nienke Brinkman et Kilian Jornet !» (en francès). widermag.com, 30-05-2022. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «Alejandro García y Sara Alonso, nuevos campeones de Carreras de Montaña» (en castellà). www.rfea.es, 04-06-2022. Arxivat de l'original el 2022-06-04. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ «Sara Alonso y Albert Pérez vencedores de l'Olla Vertical» (en castellà), 11-06-2022. [Consulta: 28 agost 2022].
# Advocate

Advocate és una pel·lícula documental israeliana del 2019, dirigida per Rachel Leah Jones i Philippe Bellaïche. L'obra es va estrenar al Festival de Sundance del 2019 i va ser premiada al Festival de Documentals de Tessalònica, al Festival de Cinema de Cracòvia, al Festival Internacional de Cinema de Hong Kong i al Docaviv. També va guanyar l'Emmy al millor documental. S'ha subtitulat al català.

## Referències

* ↑ «'Advocate': Film Review | Hot Docs 2019» (en anglès). [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ «לאה צמל עורכת דין – סינמטק תל אביב» (en hebreu). [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ "21st Thessaloniki Documentary Festival - The Awards" (en en-gb). Nota de premsa. Arxivat 2019-03-27 a Wayback Machine.
* ↑ «Advocate comes out on top in Krakow’s International Documentary Competition» (en anglès). [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ «43rd Hong Kong International Film Festival – Firebird Awards 2019» (en anglès), 01-04-2019. [Consulta: 30 agost 2019].
* ↑ Goodfellow, Melanie. «'Advocate' scoops top prize at Docaviv» (en anglès), 30-05-2019. [Consulta: 30 agost 2019].
* ↑ «Advocate». Goita què fan, ara!. [Consulta: 27 març 2023].
# Gegen die Wand

Gegen die Wand (traducció literal al català: Contra la paret) és una pel·lícula turco-alemanya de 2004 dirigida per Fatih Akın. El drama descriu la tràgica història d'amor d'una jove turca nascuda a Alemanya però educada a Turquia que es veu obligada a casar-se amb un alcohòlic i drogoaddicte amb tendències suïcides que la dobla en edat. L'objectiu d'aquest matrimoni per conveniència és poder deslliurar-se de la submissió a la qual la jove és sotmesa per part de la seva conservadora família.
La pel·lícula és la primera part d'una trilogia d'amor, odi i mort. La segona part va aparèixer el 2007 amb el títol Auf der anderen Seite (A l'altre costat).

## Premis

* 2004. Os d'Or a la millor pel·lícula de la 54a de la Berlinale)
* 2004. "Millor pel·lícula" i "Premi de l'audiència" dels Premis del Cinema Europeu
* 2004. Premi d'or a la millor actriu als Premis Alemanys de Cinema
* 2004. Premi Mirall de Plata (Silver Mirror Award) per la millor pel·lícula al Festival de Cinema d'Oslo
* 2004. Premi de l'audiència del Festival de Cinema de Sevilla
* 2005. Goya a la millor pel·lícula europea

## Vegeu també

* Cinema turc

## Enllaços externs

* Gegen die Wand - Lloc web oficial
* Article de la pel·lícula a BrokenProjector.com Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine. (anglès)
* Article de Katy Karpfinger a New Linear Perspectives (anglès)
# Estambul 65

Estambul 65 és una reeixida pel·lícula d'acció, coproducció espanyola de 1965 dirigida per Antonio Isasi-Isasmendi que imita l'estil de la saga de James Bond.

## Argumento

Una banda terrorista que vol dominar el món usant l'amenaça atòmica rapta al professor Pendergast i roba un milió de dòlars. La intrèpida agent Kelly del FBI sospita que l'aventurer i lladre Tony Mecenas està implicat en l'assumpte així que viatja fins a la capital turca per a investigar-lo. Allí descobreix que Tony Mecenas no és el culpable, però està encantat d'unir-se a ella per treure'n profit. A partir d'aquest moment tindran múltiples baralles, persecucions i tirotejos pels llocs més emblemàtics d'Istanbul.

## Producció

Aquesta coproducció europea amb actors espanyols, alemanys, italians i iugoslaus va néixer a l'ombra del recent èxit de Doctor No. Els interiors i alguns exteriors estan rodats a Espanya.

## Recepció

La pel·lícula va ser un èxit internacional, va ser distribuïda als Estats Units per Columbia amb el nom That Man in Istanbul (en homenatge a la comèdia eurospy de 1964 L'home de Rio. A Espanya se la considera una pel·lícula de culte pel psicodèlic del guió i l'inusual de la proposta al nostre cinema.

## Repartiment

* Sylva Koscina - Kelly
* Horst Buchholz - Tony
* Perrette Pradier - Elizabeth
* Mario Adorf - Bill
* Gérard Tichy - Hansi
* Klaus Kinski - Schenk
* Agustín González - Gunther

## Premis
### Premis Sant Jordi

| Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor pel·lícula espanyola | Estanbul 65 | Guanyadora |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor director | Antonio Isasi-Isasmendi | Guanyador |

## Referències

* ↑ Fremont-Smith, Eliot «New York Times: That Man in Istanbul». NY Times [Consulta: 21 octubre 2008].
* ↑ Torres, Augusto. Diccionario Espasa de cine español. Espasa, 1999. ISBN 8423994511 [Consulta: 6 febrer 2017].
* ↑ Cifra «Concesión de los premios San Jorge de cinematografía». ABC. Cifra [Madrid], 03-04-1966, p. 114 [Consulta: 6 abril 2018].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1965». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 8 setembre 2018].
# Lena Waithe

Lena Waithe (EUA, 1984) és una actriu, productora i guionista estatunidenca. És la creadora de la sèrie dramàtica de Showtime The Chi (2018-avui) i de la sèrie de comèdia BET Boomerang (2019-20) i Twenties (2020-21). També va escriure i produir la pel·lícula criminal Queen & Slim (2019) i és la productora executiva de la sèrie d'antologia de terror Them (2021-present).
Waithe va guanyar el reconeixement pel seu paper a la sèrie de comèdia dramàtica de Netflix Master of None (2015-2021) i es va convertir en la primera dona afroamericana a guanyar el premi Primetime Emmy al millor guió per a una sèrie de comèdia el 2017 per escriure el programa " episodi d'Acció de Gràcies", que es va basar vagament en la seva experiència personal. També ha aparegut a la pel·lícula d'aventures Ready Player One del 2018 de Steven Spielberg i a la sèrie de HBO Westworld. El 2023, va rebre una nominació a la millor obra als 76è Premis Tony, el seu treball de producció a l'obra de comèdia Ain't No Mo'.
Waithe va ser nomenada una de les 100 persones més influents del 2018 per la revista Time; i va ser inclosa a la llista Queer 50 de Fast Company el 2021 i el 2022.

## Referències

* ↑ «Lena Waithe». Academy of Television Arts and Sciences. [Consulta: 8 setembre 2020]. «Birthday: May 17; Birthplace: Chicago, Illinois»
* ↑ Schedler, Carrie (January 4, 2018). «Lena Waithe Comes Home». Chicago. Arxivat de l'original el September 8, 2020. «...the 33-year-old [as of Jan. 4, 2018]...»
* ↑ «Lena Waithe: The World's 100 Most Influential People». Time (en en-us).
* ↑ «Announcing Fast Company's second annual Queer 50 list» (en anglès americà). Fast Company. [Consulta: 3 juny 2021].
* ↑ «Lena Waithe is No. 14 on the 2022 Fast Company Queer 50 list» (en anglès americà). Fast Company. [Consulta: 19 juny 2022].