OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mitologia cananea

Mitologia cananea, fou el conjunt de mites, déus, rituals i cultes practicats a la terra de Canaan durant l'etapa politeista, anterior a l'aparició del monoteisme. La situació religiosa a la zona fou complexa tant per la influència estrangera com per l'adaptació a la vida sedentària de les tribus semítiques que van ocupar el país, el que va produir una superposició de cultes relacionats amb l'agricultura juntament amb un panteó primitiu propi de pastors en estat tribal. Els paral·lels amb la Bíblia són nombrosos, per alguns són simple coincidència per altres proves d'un sincretisme religiós.

## Panteó

El panteó cananeu estava format per:
* El, (Il, Elohim en hebreu, Allah àrab), déu degà dels nòmades, rep els títols de «Pare dels déus», «rei», «pare dels homes», «creador de les criatures», «amable», «misericordiós» i «bou». Posteriorment "El" fou un teòfor.
* Ashera, Aserat (Alerah) deessa de la fertilitat vegetal, consort de El, la seva representació era una estaca o tronc d'arbre clavat al pati dels temples.
* Astarte que assumir la personalitat de les altres deesses relacionades amb les idees de la fecunditat, fertilitat i violència. El seu culte va donar lloc a excessos sexuals amb els quals es creia promoure la fertilitat general.
* Anat deessa considerada germana i apassionada amant de Baal, filla del déu El, i verge.
* Baal el déu de les pluges, convertit en el «amo» o «senyor» per antonomàsia en una societat agrícola que viu pendent de les pluges per aconseguir les collites. Se li representava com un jove guerrer, portant una maça a la mà dreta.
* Mot (mort) és el déu del món subterrani, rival de Baal en tant que representava la sequera d'agost, quan els camps quedaven improductius.
* Lapas (sol), deessa que en travessar durant la nit el món subterrani, ho veu tot i és la personificació de la justícia.
* Yw, se l'anomena «l'estimat d'Il» i era considerat fill d'Il.
* Nikkal, la deessa lluna.
* Yarih, déu lluna, estava casat amb Nikkal.
* Jehovà, déu de Judà, considerat pels jueus el Déu suprem i únic. Altres erudits el consideren com un déu més del panteó cananeu.

## Culte

El culte tenia com a principal manifestació el sacrifici i les ofrenes, majors o menors, els animals sacrificats eren bous i ovelles i amb la seva sang es ruixava l'altar. Quan els animals eren cremats totalment (Holocaust) és que s'oferien íntegres a la divinitat, si només es cremava el greix i les entranyes, la resta es repartia entre el sacerdoci i l'oferent, que menjava la seva part juntament amb el déu, tipus de sacrifici anomenat de comunió per establir una relació directa entre el déu i el devot (Banquet Sagrat).

## Vegeu també

* Mitologia fenícia

## Enllaços externs

* LAS RELIGIONES EN CANAÁN Arxivat 2006-09-30 a Wayback Machine. (castellà)
# Harry Govier Seeley

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Seeley».
Harry Govier Seeley (18 de febrer del 1839 – 8 de gener del 1909 fou un paleontòleg britànic que determinà que els dinosaures es classificaven en dos grans grups, els saurisquis i els ornitisquis], basant-se en la naturalesa dels seus ossos i articulacions pelvians. Publicà els seus resultats el 1888, a partir d'una conferència que havia donat l'any anterior. Els paleontòlegs del seu temps havien estat classificant els dinosaures de múltiples maneres, segons l'estructura dels peus i la forma de les dents. Tanmateix, la divisió de Seeley ha resistit el pas del temps, tot i que irònicament s'ha descobert que els ocells no descendeixen dels ornitisquis ("maluc d'ocell") sinó dels saurisquis ("maluc de llangardaix"). Tobà els dos grups tan diferents que també en defensà un origen separat; no fou fins a la dècada del 1980 que les noves tècniques d'anàlisi cladística demostraren que ambdós grups de dinosaures havien compartit un avantpassat comú en el Triàsic. Seeley descrigué i donà nom a nombrosos dinosaures a partir dels seus fòssils al llarg de la seva carrera.
El seu popular llibre sobre pterosaures, Dragons of the Air (1901) assenyala que els ocells i els pterosaures tenen moltes semblances. Tot i que la seva creença que tenien un origen comú fou demostrada incorrecta, atacà la caracterització de Richard Owen dels pterosaures com a planadors lents de sang freda, i els reconegué com a voladors actius de sang calenta.
Seeley fou ajudant d'Adam Sedgwick al Woodwardian Museum de Cambridge a partir del 1859. Declinà treballs tant amb el Museu Britànic com amb el Geological Survey de Gran Bretanya per a continuar el seu treball. Més endavant, acceptà un lloc de treball al King's College (Cambridge).

## Enllaços externs

* Michon Scott, "Harry Govier Seeley" (anglès)
* Harry G. Seeley Arxivat 2005-04-26 a Wayback Machine. (anglès)
# John Keogh

John Keogh (Dublín, 1740 - Dublín, 1817) fou un activista irlandès que lluità pel reconeixement del dret a votar dels catòlics i repel·lir les lleis penals. Fou d'una família fosca i guanyà una considerable fortuna amb l'especulació del sòl, la cervesa i el comerç de seda. Tingué terres a Dublín, al Comtat de Sligo, al Comtat de Roscommon, i al Comtat de Leitrim, i pel 1790 tenia un ingrés del voltant de 6.000 lliures esterlines per any.
Es va involucrar pels drets catòlic romans a la dècada de 1780, quan fou membre del Comitè Catòlic en 1781. En 1784, Keogh s'uní al pla per l'Ulster i elements radicals de Dublín per fer força per aconseguir el sufragi catòlic, i per 1790 Keogh dirigí el Comitè Catòlic. Fou part d'una delegació que se li va negar una audiència per part del Senyor Tinent, i així que anaren a Anglaterra per fer la seua en la derogació de les lleis penals i l'ampliació de la votació als catòlics. Es van reunir amb els ministres del govern personalment, i reberen promeses, però, Senyor Kenmare va anul·lar tots els progressos.
Morí el 13 de novembre de 1817 a la capital irlandesa i fou enterrat al Cementiri i Església de St. Kevin, on es pot veure la seva tomba.

## Referències

* Kelly, James. "John Keogh" In Matthew, H.C.G. and Brian Harrison, eds. The Oxford Dictionary of National Biography. vol. 31, 356-357. London: OUP, 2004.
# Estadi Nacional del Perú (1897)

L'Estadi Nacional del Perú (1897) va ser un estadi esportiu situat a Lima, capital del Perú.
Conegut originalment com a Estadi Guadalupe, va existir des del 18 de juliol de 1897 fins al 1951 quan va començar, en el mateix terreny, la construcció de l'actual Estadi Nacional del Perú. A partir de 1921, aquest estadi s'anomenà Estadio Deportivo Nacional, esdevenint el principal recinte esportiu per la pràctica del futbol a Perú.
El 1951, durant l'administració del president Manuel A. Odría, l'Estadi Nacional de Lima va ser tancat i demolit per donar pas a la construcció de l'actual Estadi Nacional. Les seves tribunes foren reciclades per altres estadis, com per exemple l'Estadi Teodoro Lolo Fernández del Club Universitario de Deportes. L'estadi demolit quedà en la memòria dels aficionats al futbol amb el sobrenom de Antiguo Estadio Nacional.
A l'Antic Estadi Nacional es van disputar els campionats sud-americans de 1927, 1935 i 1939. En aquest últim, la selecció del Perú va guanyar el seu primer Campionat Sud-americà.

## Referències

* 1 2 3 David Goldblatt; World Soccer Yearbook; 2002 ISBN 0-7894-8943-0
* ↑ Campionat sud-americà de futbol 1939 a RSSSF
* ↑ Campionat sud-americà de futbol 1935 a RSSSF
* ↑ Campionat sud-americà de futbol 1927 a RSSSF
# Bone Tomahawk

Bone Tomahawk és una pel·lícula dels Estats Units de western i terror del 2015 escrita i dirigida per S. Craig Zahler. És protagonitzada per Kurt Russell, Patrick Wilson, Matthew Fox, Richard Jenkins i Lili Simmons.

## Argument

A la dècada de 1890, en algun lloc entre Texas i Nou Mèxic, dos rodamons, Purvis (David Arquette) i Buddy (Sid Haig), es guanyen la vida robant i matant viatgers. Espantats pel so de cavalls que s'apropen, s'amaguen en un turó i troben un cementiri indi. En Buddy és assassinat per una fletxa, i en Purvis n'escapa.
Onze dies després, en Purvis arriba a la petita ciutat de Bright Hope i enterra les seves pertinences robades. En Chicory (Richard Jenkins), el suplent de suport de la ciutat, ho veu i n'informa al xèrif Franklin Hurt (Kurt Russell). Al saló del poble, en Hunt s'enfronta a en Purvis Quan li demanen el nom, en Purvis dubta abans de donar el nom de "Buddy" en un intent d'amagar la seva identitat. El xèrif Hunt dispara en Purvis a la cama quan tracta d'escapar. En Hunt envia en John Brooder (Matthew Fox), un home culte i conegut faldiller que presencia el tiroteig, a buscar el metge del poble. Mentrestant, el capatàs Arthur O'Dwyer (Patrick Wilson) descansa a casa seva amb una cama trencada. La seva dona Samantha (Lili Simmons), l'assistent del metge, atén la seva ferida. Com el doctor està borratxo, en Brooder crida la Samantha i l'acompanya a la presó per tractar la ferida d'en Purvis. Deixen la Samantha amb en Purvis i el seu ajudant Nick, i en Hunt i els altres tornen a casa. Aquella nit, en una casa, un nen de l'estable és assassinat per atacants invisibles.

## Repartiment

* Kurt Russell: Franklin Hunt
* Patrick Wilson: Arthur O'Dwyer
* Matthew Fox: John Brooder
* Richard Jenkins: "Chicory" Kory
* Lili Simmons: Samantha O'Dwyer
* Evan Jonigkeit: Nick
* David Arquette: Purvis
* Kathryn Morris: Lorna Hunt
* Sid Haig: Buddy
* Geno Segers: Boar Tusks
* Sean Young: Mrs. Porter
* Fred Melamed: Clarence
* Michael Paré: Mr. Wallington

## Referències

* ↑ Página del evento en fantasticfest.com Arxivat 2021-03-01 a Wayback Machine.. (En inglés).
# Kibyōshi

Els kibyōshi eren uns llibres il·lustrats que van circular al Japó des de finals del segle xviii de caràcter satíric i que es consideren els primers còmics adults, ja que cada plana conté una escena gràfica i el text omple els marges i espais, en un precedent de les bafarades. La unió entre text i grafisme era total, ja que no s'usava només la imatge per il·lustrar el text o les anotacions per explicar una imatge, sinó que els dos mitjans convivien per transmetre el missatge del llibre. El dibuix anotat es tallava en blocs de fusta que s'usaven per imprimir els exemplars, d'unes deu pàgines de mitjana, i amb un distintiu groc que els feia reconeixibles. El text s'escrivia amb kana i en un llenguatge col·loquial, propi del públic massiu al qual anaven dirigits els kibyōshi. La narració podia continuar al llarg de diversos volums, de manera anàloga a les sèries de manga actual que són els seus descendents llunyans.
Els kibyōshi es van originar en els otogizōshi, uns relats medievals il·lustrats. Posteriorment ja es va usar la impressió en fusta per crear els akahon, destinats sobretot als nens. A mesura que la demanda entre els adults de faules il·lustrades creixia, van anar apareixent noves propostes gràfiques, que van acabar evolucionant fins als kibyōshi. Aquests es diferenciaven d'altres gèneres gràfics pel color groc distintiu.
Els primers kibyōshi narraven de forma gràfica alguns èxits literaris i teatrals però aviat esdevingueren un gènere propi. El contingut principal era burlesc. Podien aparèixer rumors i safaretjos de persones importants, històries ambientades en els hanamachi, crítiques al govern, sàtires d'obres serioses (especialment de caràcter moral) o protestes populars. Per evitar la censura, els missatges mai no eren directes, sinó que es recorria a metàfores, absurds i codis secrets per vehicular la denúncia. Malgrat aquestes precaucions, el govern va acabar per prohibir parlar de política en els kibyōshi, que havien de passar per autorització oficial prèvia abans de ser impresos, fet que va iniciar la decadència del gènere i la seva posterior desaparició. Un altre factor que els feu declinar fou la baixada del nivell cultural dels seus missatges, inicialment només comprensibles per a iniciats, mentre que la majoria de la gent només veia il·lustracions interessants, però que es van intentar vulgaritzar per estendre la protesta a més capes de la població. Aquesta obertura, que va accelerar al seu torn la censura, va fer decaure el gènere, que es basava en les al·lusions i els dobles sentits i que sense aquests no podia rivalitzar amb altres llibres il·lustrats o novel·les de masses.
Alguns autors cèlebres del gènere són Koikawa Harumachi, Hōseidō Kisanji, Kyōden i Ōta Nanpo.

## Referències

* ↑ Sorel, Julián. «Los kibyoshi» (en castellà). ABC Color, 01-04-2018. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ Gravett, Paul (2004). Manga: Sixty Years of Japanese Comics. Laurence King Publishing. ISBN 1-85669-391-0.
* ↑ Kern, Adam L. (2006). Manga from the Floating World: Comicbook Culture and the Kibyôshi of Edo Japan. Harvard University Asia Center. ISBN 0-674-02266-1.
# Carolines Baixes

Les Carolines Baixes és un barri d'Alacant que junt amb les Carolines Altes forma la barriada de les Carolines. Limita al sud amb el barri de Sant Antoni, a l'oest amb Campoamor, a l'est amb el Pla del Bon Repòs i al nord, separat per l'avinguda de Jaume Segarra, amb les Carolines Altes. Es troba a uns 35 metres d'altura i el seu codi postal és el 03012. Segons el cens de 2022, compta amb una població de 10.149 habitants (4.851 homes i 5.298 dones).
L'origen del barri és de finals del segle xix quan es van començar a construir cases escampades al nord de la zona d'extramurs. Eren moltes plantes baixes disperses que recordaven la colònia espanyola de les Carolines, al Pacífic, que es va perdre a 1898, i això va ser el que donà nom al barri. Per la seva mida, sempre s'han dividit en «altes» i «baixes».
Els carrers són estrets i pocs són els que arriben de punta a punta del barri. L'avinguda de Xixona a l'oest és un eix important de comunicació però la via central del barri és el carrer de Sevilla. És molt pintoresca la seua única plaça, la de Castelló, més coneguda com a plaça de les palmeretes.
És el barri d'Alacant amb més població valencianoparlant a causa del fet que la seua població és originària de la Marina Alta, la Marina Baixa i l'Alcoià. De totes maneres, el castellà és hui en dia la llengua majoritària, com a la resta de la capital alacantina.
La seua foguera, la de Carolines Baixes, rep el nom del barri, a més en valencià oficialment. Va ser fundada a 1929 i planta a la plaça de Castelló. És la més guardonada a la segona categoria i ha obtingut al llarg de la seua història tres dames del foc: Ana Rocamora, el 2001, María Rodríguez el 2014 i Sonia López Pérez el 2019.

## Referències

* ↑ «ESTADÍSTICAS POBLACIÓN DE ALICANTE» (en castellà). Ajuntament d'Alacant. Arxivat de l'original el 16 de maig 2022. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ «El barrio alicantino tan lejano que cogió su nombre de las islas Carolinas» (en castellà). ABC, 16-04-2019. [Consulta: 10 setembre 2023].
# Pierre Castan

Pierre Castan (nascut el 17 d'agost de 1899 a Berna, † 12 de setembre de 1985 a Ginebra) fou un químic suís, que va ser un dels pioners de les resines epoxi juntament amb Paul Schlack
Va estudiar a la Universitat de Ginebra i inicialment va streballar en la indústria química de colorants i en l'Institut Federal Suís de Viticultura de Lausana. A partir de 1928 va desenvolupar resines sintètiques per a pròtesis dentals a De Trey AG brothers de Zuric. Al mateix temps, va desenvolupar resines epoxi, per la reacció entre epiclorhidrina amb diphenols -adequades com a vernís i com adhesiu-, per les que va sol·licitar la patent a Suïssa el 1938 (concedida el 1940) (sense conèixer el desenvolupament simultani de Schlack a Alemanya). Castan va desenvolupar encara altres patents posteriors en la dècada de 1940 per a diferents aplicacions i en diferents variants. El 1943, Ciba es va fer càrrec de les patents i va produir un adhesiu metàl·lic (Araldit 1946). El 1950 va passar a la fàbrica de vernissos Stella AS a Ginebra, on es va convertir en director tècnic. Després de la jubilació, va ser director del Congrés FATIPEC el 1970 i va ser membre honorari de la Societat suïssa de Pintures i Tints Químics. El 1982 va rebre el Premi Jaubert de la Universitat de Ginebra. Va morir el 1985 després d'una llarga malaltia.

## Obra

* Process for the manufacture of thermosetting synthetic resins by the polymerization of alkylene oxide derivatives (US 2444333 A)
* Winfried Pötsch u.a. Lexikon bedeutender Chemiker, Harri Deutsch 1989
* Sur la glucosane
* Sur le chlorure d'α‐glucosyle et sur un nouveau disaccharide (α‐glucosido‐glucose)

## Referències

* ↑ Castan, Pierre. «Process for the manufacture of thermosetting synthetic resins by the polymerization of alkylene oxide derivatives».
* ↑ Castan, Pierre «Sur la glucosane». Helvetica Chimica Acta, 3, pàg. 645–652.
* ↑ Castan, Pierre «Sur le chlorure d'α‐glucosyle et sur un nouveau disaccharide (α‐glucosido‐glucose)». Helvetica Chimica Acta, 4, pàg. 319–324.

## Enllaços externs

* Plastics Historical Society
* Historisches Lexikon der Schweiz
* Ronny Marc Konrad, Brasilianische Webseite über die Ursprünge von Epoxidharz, Portal Pisos Industriais (Screenshot from 26. August 2014 in Web Archive Website archive.is)
# Cas de prova

Un cas de prova (en anglès, test case) en enginyeria del programari és un conjunt de condicions o variables, valors, precondicions, resultats esperats i postcondicions, sota les que un enginyer de proves (tester) determina si una aplicació o un sistema de software està funcionant correctament o no. El mecanisme per a determinar si un programa o sistema ha passat correctament o no una prova s'anomena oracle. En algunes configuracions, un oracle pot ser un requeriment o bé un cas d'ús, mentre que en altres situacions pot ser una heurística. Es poden requerir molts casos de prova per a determinar si un programa o sistema es considera prou escrutat per a ser editar. Els casos de prova a vegades se'ls anomena com a scripts de prova (en anglès, test scripts), particularment quan es posen per escrit. Els casos de prova escrits s'acostumen a agrupar en jocs de proves.

## Referències

* ↑ «Glossary ISTQB» (pdf) (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-08-09. [Consulta: 9 maig 2011].
* ↑ «Testing Standards Glossary» (html) (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-04-30. [Consulta: 9 maig 2011].
# Cal·lírroe (filla de Focos)

Cal·lírroe (en grec antic: Καλλιρρόη) va ser, segons la mitologia grega, una filla de Focos, un home nascut a Glisant, una ciutat de Beòcia.
Plutarc explica que Cal·lírroe tenia trenta pretendents, però el seu pare posposava sempre la data de triar-li marit. Finalment, seguint l'opinió de l'oracle de Delfos, van decidir de resoldre la discussió per les armes. Però els pretendents van matar Focos i la filla es va escapar. Els pretendents la van seguir i uns pagesos la van amagar a la mola del blat. Quan es van celebrar les Pambeòcies, Cal·lírroe va anar com a suplicant davant de l'altar d'Atena Itònia, acusant els pretendents de la mort del se pare. Els pretendents van fugir a Orcomen i després a Hípotes, lloc on els beocis els van assetjar. Es van haver de rendir i van morir lapidats. El dia abans de rendir-se es va sentir una veu que venia de la muntanya i deia: «Sóc aquí». Era la veu de Focos anunciant el càstig.

## Referències

* ↑ Plutarc. Escrits d'ètica pràctica: narracions d'amor, IV, 774
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 206. ISBN 9788496061972.
# FC Pohang Steelers

El FC Pohang Steelers és un club de futbol sud-coreà de la ciutat de Pohang, Gyeongsangbuk-do.

## Història

Fundat el 1973 amb el nom de POSCO, propietat de la Pohang Iron and Steel Company. El club es professionalitzà el 1984 adoptant el nom de POSCO Dolphins, canviat el 1985 a POSCO Atoms, el 1995 a Pohang Atoms i el 1997 a Pohang Steelers.

## Palmarès

* Lliga de Campions de l'AFC 3
** 1997, 1998, 2009
* Lliga sud-coreana de futbol 5
** 1986, 1988, 1992, 2007, 2013
* Copa sud-coreana de futbol 6
** 1996, 2008, 2012, 2013, 2023, 2024
* Copa de la Lliga sud-coreana 2
** 1993, 2009
* Copa President sud-coreana de futbol 1
** 1974

## Entrenadors

A 15 de setembre de 2020. Només partits de competició.
| Nom | Nac. | De | A | Rècord | Rècord | Rècord |
| Nom | Nac. | De | A | V | E | D |
| Han Hong-Ki | | 1983 | 1984 | 16 | 11 | 17 |
| Choi Eun-Taek | | 1985 | 1986 | 20 | 16 | 21 |
| Lee Hoi-Taek | | 1987 | 1992 | 75 | 70 | 61 |
| Huh Jung-Moo | | 1993 | 1995 | 42 | 40 | 24 |
| Park Seong-Hwa | | 1996 | 2000 | 78 | 49 | 65 |
| Choi Soon-Ho | | 2001 | 2004 | 55 | 45 | 53 |
| Sérgio Farias | | 2005 | 2009 | 83 | 55 | 43 |
| Waldemar Lemos | | 2010 | 2010 | 2 | 3 | 6 |
| Park Chang-hyun | | 2010 | 2010 | 7 | 8 | 6 |
| Hwang Sun-hong | | 2010 | 2015 | 21 | 8 | 8 |
| Choi Jin-cheul | | 2015 | 2016 | 10 | 8 | 14 |
| Choi Soon-ho | | 2016 | present | 21 | 8 | 8 |

## Futbolistes destacats

* Carlos Esteban Frontini
* André Luiz Tavares
* Itamar
* Paulinho Criciúma
* Santos
* Jasenko Sabitović (nacionalitzat com Lee Sa-Vik)
* Abbas Obeid Jassim
* Goran Petreski
* Greg Brown
* Rade Bogdanović
* Lee Hoi-Taek
* Choi Soon-Ho
* Cho Kwang-Rae
* Ha Seok-Ju
* Hong Myung-Bo
* Hwang Sun-Hong
* Jeon Kyung-Joon
* Kim Byung-Ji
* Ko Jeong-Woon
* Lee Dong-Gook
* Lee Heung-Sil
* Lee Min-Sung
* Woo Sung-Yong

## Enllaços externs

* (coreà) (anglès) Web oficial
* (anglès) Pohang Steelers a ROKfootball.com Arxivat 2008-06-01 a Wayback Machine.
* (coreà) Web de Seguidors "Marines" Arxivat 2009-10-27 a Wayback Machine.