OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vilho Niittymaa

Vilho Niittymaa (Yläne, 19 d'agost de 1896 - Hèlsinki, 29 de juny de 1979) va ser un atleta finlandès, especialista en el llançament de disc. que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la prova del llançament de disc del programa d'atletisme.

## Millors marques

* llançament de disc. 46m 95cm (1924)

## Referències

* 1 2 «Vilho Niittymaa Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ Vilho Niittymaa. trackfield.brinkster.net
# Al salir de clase

Al salir de clase (que en català vol dir En sortir de classe) fou una sèrie de televisió juvenil espanyola emesa entre el 1997 i el 2002.
Els dirigents de Telecinco buscaven una sèrie que estigués basada en les estatunidenques per a adolescents de l'estil 90210 Sensació de viure, Salvats per la campana, Califòrnia Dreams, etc., però que reflectís alhora els problemes dels adolescents espanyols.

## Trama

La trama se situava a l'institut 7 Roures (en algun lloc de Madrid), on un grup molt nombrós d'adolescents de tota classe es relacionen, surten de festa, s'enamoren...
La sèrie no tenia cap objectiu concret ni se'n preveia un final. L'argument va canviar moltes vegades i va haver-hi canvis inesperats, amb morts inesperades, algun empresonament i d'altres excuses per fer sortir actors de la sèrie.
Aquesta sèrie fou una gran plataforma d'estrena per a molts joves actors que avui dia són prou coneguts a l'estat espanyol: Hugo Silva, Félix Gómez, Pilar López de Ayala, Mariano Alameda, Fran Perea, Víctor Clavijo, Bea Blázquez, Rubén Ochandiano, Carlos Castel, Alejo Sauras, Lucía Jiménez, Elsa Pataky, Javier Pereira, Iván Hermes, Miguel Ángel Muñoz, Leticia Dolera, Carmen Morales, Diana Palazón, Fernando Andina, Rodolfo Sancho, Marián Aguilera, Cristina Castaño, Sergio Peris Mencheta, Laura Manzanedo, Dani Martín, o Helen Lindes. També va comptar amb actors més veterans com Pilar Velázquez, Vicente Haro, Antonio Medina, Ana María Vidal, Irune Manzano, Isabel Serrano, Pilar Castro, Emilio Linder, Janfri Topera o Carlos Sobera en els papers de pares i professors.
Al salir de clase va acabar el 2002 després de 1.199 capítols, entre els quals s'inclouen especials en making off i dedicats a la sèrie amb entrevistes als actors, millors moments i escenes de rodatge, un per a l'episodi 1.000 i un altre en acabar la sèrie.
Gairebé un total de 100 personatges principals varen passar per la sèrie. Cada 100 episodis solien fer-ne especials, va haver-hi especials a l'episodi 300 per primera vegada, on en Dani tenia un somni en què creia haver assassinat en Raül accidentalment. A l'episodi 500 els nois del 7 Robles gravaven un documental per a en Nico en què li confessaven els seus secrets íntims. A l'episodi 600, en David tenia un malson el dia 29 de febrer, que casualment va coincidir, i veia com els seus amics duien vides diferents a les habituals. A l'episodi 700 els adolescents van viure un infern amb els sequaços d'en Fernando. A l'episodi 800 en Guillermo es ficava a l'aquari de taurons per confessar el seu amor per l'Andrea. Després va haver-hi altres especials amb motiu de la celebració dels capítols 1.000 i 1.200.
# Roger Paman

Roger Paman (Anglaterra, valor desconegut - 1748) fou un matemàtic anglès del segle xviii. Molt poca cosa es coneix de la vida de Roger Paman. Tot i que no se'n conserven registres, pot ser que estudiés a la Universitat de Cambridge perquè cita un professor del Saint John's College com al seu mentor.
Pel que explica al prefaci de la seva única obra publicada, va participar en l'expedició de George Anson per fer la volta al món (1740-1744), tot i que ell va retornar abans de 1744 en un dels vaixells que van sobreviure i abandonar l'expedició. Abans de salpar, ja havia deixat els seus escrits matemàtics al filòsof David Hartley.
Al seu retorn el 1742, va presentar els seus escrits a la Royal Society, motiu pel qual va ser escollit fellow de la institució el maig de 1743.
El 1745 (Londres) es va publicar la seva única obra coneguda: The Harmony of the Ancient and Modern Geometry Asserted. El llibre és una rèplica a les idees matemàtiques de George Berkeley expressades en el seu llibre The Analyst (1734). L'originalitat del llibre de Paman, resideix en el fet que, per evitar les paradoxes de l'infinit que planteja Berkeley, desenvolupa tots els seus càlculs en diferències finites. En el llibre presenta els conceptes de maximinus i minimaius que podrien ser uns antecedents llunyans dels conceptes matemàtics de suprem i ínfim.

## Referències

* 1 2 Smestad, 1995, p. Capítol 5.1.
* ↑ Appleby, 2001, p. 200.
* ↑ Jesseph, 1993, p. 285.
* ↑ Robles, 2006, p. 11.
* ↑ Breidert, 1989, p. 119-123.
* ↑ Jesseph, 1993, p. 287.
* ↑ Smestad, 1995, p. Capítol 5.3-1.
* ↑ Jesseph, 1993, p. 287-290.

## Bibliografia

* Appleby, John H «Mapping Russia: Farquharson, Delisle and the Royal Society» (en anglès). Notes and Records of the Royal Society of London, Vol. 55, Num. 2, 2001, pàg. 191-204. DOI: 10.1098/rsnr.2001.0138. ISSN: 0035-9149.
* Breidert, Wolfgang. George Berkeley 1685–1753 (en alemany). Birkhauser, 1989. ISBN 978-3-0348-7249-2.
* Jesseph, Douglas M. Berkeley's Philosophy of Mathematics (en anglès). University of Chicago Press, 1993. ISBN 0-226-39897-8.
* Robles, José A. Los Escritos matemáticos de George Berkeley y la polémica sobre El Analista (en castellà). UNAM, 2006. ISBN 970-32-3431-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Roger Paman» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Smestad, Bjorn. «Foundations for fluxions». Universitat d'Oslo, 1995. Arxivat de l'original el 4 de novembre 2004. [Consulta: 6 gener 2015]. «Tesi doctoral»
# Club Atlético Nacional Potosí

El Club Atlético Nacional Potosí és un club de futbol bolivià de la ciutat de Potosí.
Va ser fundat el 8 d'abril de 1942.

## Palmarès

* Copa Simón Bolívar (segona divisió):
** 2008, 2010

## Referències

* ↑ «Ascenso a Primera División». Arxivat de l'original el 2009-01-02. [Consulta: 20 març 2018].
* ↑ «NACIONAL POTOSÍ - HISTORIA» (en anglès). .
* ↑ «Bolivia - Cup Tournaments». rsssf. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Stephen Schwartz (patòleg)

Stephen M. Schwartz (1941 - 17 de març de 2020) va ser un patòleg nord-americà de la Universitat de Washington. Va investigar la biologia vascular, investigant l'estructura dels vasos sanguinis i les cèl·lules musculars suaus.

## Biografia

Schwartz va obtenir una llicenciatura en biologia a la Universitat Harvard en 1963 i un doctorat en medicina de la Universitat de Boston en 1967. Va començar una estada a la Universitat de Washington el 1967, també obtingué el doctorat en patologia de la institució el 1973. Va ser el Cap Associat de Patologia al Centre Mèdic de la Marina dels Estats Units d'Amèrica entre el 1973 i el 1974.
A la Universitat de Washington va ser professor ajudant de patologia de 1974 a 1979, professor associat de 1979 a 1984, i després professor titular des de 1984 fins a la seva mort. Va ser professor adjunt en els departaments de medicina i bioenginyeria. Va ajudar a fundar l'Organització de Biologia Vascular d'Amèrica de Nord i a crear el Premi Earl P. Bendit, que va rebre el 2001.
Va morir als 78 anys el 17 de març de 2020 a conseqüència de la COVID-19.

## Referències

* 1 2 «University of Washington Pathology Professor Dies of COVID-19» (en anglès). The Scientist Magazine. [Consulta: 20 març 2020].
# Karl Magnus Wegelius

Karl Magnus Wegelius (Hattula, Tavastia Pròpia, 20 d'agost de 1884 – Croydon, Londres, 9 de desembre de 1936) va ser un gimnasta i tirador finlandès que va competir durant els primers anys del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del concurs complet per equips.
Dotze anys més tard, als Jocs Olímpic d'Anvers, va disputar fins a deu proves del programa de tir, amb un balanç d'una medalla de plata, dues de bronze i una quarta posició. La plata l'aconseguí en la prova del tir al cérvol, tret simple per equips i les de bronze en rifle militar, 300 metres per equips bocaterrosa i tir al cérvol, doble tret per equips. La quarta posició fou en la prova del rifle lliure, 3 posicions, 300 metres per equips.
El 1924, a París, va disputar els seus darrers Jocs Olímpics, amb la participació en cinc proves del programa de tir i una medalla de bronze guanyada en la prova de la fossa olímpica per equips. A més a més aconseguí una quarta i una cinquena posició en tir al cérvol, tret doble per equips i tir al cérvol, tret simple per equips respectivament.

## Referències

* 1 2 3 «Kurt Stenberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 14 novembre 2015].
# Azzan ibn Qays

Azzan ibn Qays (àrab: عزان بن قيس, ʿAzzān b. Qays) (Masqat, ? – Matrah, 30 de gener de 1871) va ser sultà de Masqat i Oman del 1868 al 1871.
Azzan ibn Qays va néixer a Masqat i estava relacionat amb la família governant. Va ser educat de manera privada.
El 1861 va succeir el seu pare en el càrrec de governador de Rustaq.
El 1864 es va rebel·lar contra el sultà Salim ibn Thuwaini, el seu cosí i marit de la seva germana, ajudat i encoratjat pels wahhabites de l'emirat de Najd.
L'octubre de 1868 va derrotar el sobirà. Va unir forces amb el xeic Sa'id ibn Khalifa d'Abu Dhabi, va derrotar els wahhabites i va reocupar l'oasi d'Al-Buraimi el 18 de juny de 1869. El 10 d'agost d'aquell any va rebre el títol d'imam. Encara que va ser acceptat per una part important de la tribu hinawai, els seus intents posteriors de sotmetre les tribus de l'interior el van alienar del consentiment del clan Ghafiri, que va instigar un alçament general contra ell el 1870. Al mateix temps, el seu oncle Turki ibn Saïd va obtenir el suport polític i financer dels seus parents al sultanat de Zanzíbar, així com dels britànics, i va mobilitzar un exèrcit de balutxis i membres de tribus lleialistes i va prendre el lideratge de la revolta contra Azzan. Finalment Azzan ibn Qays va ser derrotat en la batalla a Dhank.
Va morir en la batalla contra Turki davant dels murs de Matrah el 30 de gener de 1871.

## Referències

* ↑ «The Al-Busaid Dynasty» (en anglès). royalark.net. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ Lorimer, 1915, p. 729.

## Vegeu també

* Llista de governants d'Oman
* Dinastia Al-Bu Said

## Bibliografia

* Lorimer, John. Gazetteer of the Persian Gulf (en anglès). Bombai: Govern Britànic, 1915.
# Wolfgang Ernst

Wolfgang Ernst (1959) és catedràtic de teoria dels mitjans a l'Institut de Musicologia i Estudis dels Mitjans de la Universitat Humboldt de Berlín. És autor de diversos llibres en l'àrea de l'arqueologia dels mitjans i l'arxivística, entre els quals destaquen Das Rumoren der Archive: Ordnung aus Unordnung (2002), Im Namen von Geschichte: Sammeln, Speichern (Er)zählen (2003), Das Gesetz des Gedächtnisses. Medien und Archive am Ende (des 20. Jahrhunderts) (2007). Els seus llibres Digital Memory and the Archive (editat per Jussi Parikka) i Chronopoetik. Zeitweisen und Zeitgaben technischer Medien es publicaran el 2012.

## Publicacions

* Das Rumoren der Archive. Ordnung aus Unordnung , Berlin: Merve Verlag, 2002
* Im Namen von Geschichte. Sammeln – Speichern – (Er-)Zählen, München 2003 (= Habilitationsschrift HU Berlin)
* Das Gesetz des Gedächtnisses. Medien und Archive am Ende (des 20. Jahrhunderts), Berlin 2007

## Referències

* ↑ Aura i temporalitat, l'experiència de l'arxiu Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Yoon Ji-su

Yoon Ji-Su –en hangul, 윤지수– (Busan, 24 de gener de 1993) és una esportista sud-coreana que competeix en esgrima, especialista en la modalitat de sabre.
Va participar en dos Jocs Olímpics d'Estiu els anys 2016 i 2020, i hi va obtenir una medalla de bronze a Tòquio 2020 en la prova per equips.
Va guanyar quatre medalles en el Campionat Mundial d'Esgrima entre els anys 2017 i 2023, totes en la prova per equips. També ha guanyat catorze medalles (set d'or) en el Campionat d'Àsia entre els anys 2012 i 2023.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2020 | Tòquio ( Japó) | 3 | Sabre per equips |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2017 | Leipzig ( Alemanya) | 2 | Sabre per equips |
| 2018 | Wuxi ( Xina) | 3 | Sabre per equips |
| 2019 | Budapest ( Hongria) | 3 | Sabre per equips |
| 2023 | Milà ( Itàlia) | 3 | Sabre per equips |
| Campionat d'Àsia ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2012 | Wakayama ( Japó) | 1 | Sabre individual |
| 2012 | Wakayama ( Japó) | 1 | Sabre per equips |
| 2013 | Shanghai ( Xina) | 1 | Sabre per equips |
| 2014 | Suwon ( Corea del Sud) | 2 | Sabre per equips |
| 2015 | Singapur | 1 | Sabre per equips |
| 2016 | Wuxi ( Xina) | 3 | Sabre individual |
| 2016 | Wuxi ( Xina) | 2 | Sabre per equips |
| 2017 | Hong Kong | 2 | Sabre per equips |
| 2018 | Bangkok ( Tailàndia) | 2 | Sabre per equips |
| 2019 | Tòquio ( Japó) | 1 | Sabre individual |
| 2019 | Tòquio ( Japó) | 2 | Sabre per equips |
| 2022 | Seül ( Corea del Sud) | 1 | Sabre per equips |
| 2023 | Wuxi ( Xina) | 2 | Sabre individual |
| 2023 | Wuxi ( Xina) | 1 | Sabre per equips |

## Referències

* ↑ «Yoon Ji-Su». Base de dades de la FIE (anglès)
# Ove Andersen

Ove Andersen (Kotka, 22 d'agost de 1899 - Lahti, 13 de gener de 1967) va ser un atleta finlandès, especialista en curses de mig fons i fons, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla de bronze en els 3.000 metres obstacles del programa d'atletisme.

## Millors marques

* 3.000 metres obstacles. 10' 00.2" (1926)
* 5.000 metres. 15' 08.8" (1925)
* 10.000 metres. 31' 54.3" (1928)

## Referències

* 1 2 «Ove Andersen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2009. [Consulta: 17 novembre 2018].
* ↑ Ove Andersen a trackfield.brinkster.net
# Apristurus manis

Apristurus manis és un peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 85 cm de longitud total i les femelles als 76.

## Reproducció

És ovípar.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes d'Irlanda, Sud-àfrica, Massachusetts (Estats Units) i, possiblement també, a Mauritània.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Apristurus manis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)
* ↑ Pollom, R; Ebert, D.A.; Leslie, R. (2019). "Apristurus manis." 2019 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2019. [Consulta: 4 abril 2023]

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Christian Garcia i Montagut

Christian Garcia i Montagut (Barcelona, 13 de novembre de 1964) és un periodista i comunicador català. Després de 36 anys desenvolupant diverses tasques com a directiu de televisió i ràdio, anuncià públicament al programa Islàndia de RAC1, que deixava l'activitat professional a causa d'una discapacitat visual. En l'actualitat imparteix conferències i col·labora en diverses fundacions i entitats sense fins de lucre. En la 22a edició dels Premis Ràdio Associació de Catalunya el jurat li atorgà una Menció d'Honor a la trajectoria professional.

## Biografia

S'inicià en el món del periodisme l'any 1986, amb només 22 anys, a l'emissora privada Antena 3 Radio, formant part de l'equip d'esports que dirigía José Maria García. Allà va créixer envoltat de grans professionals de la ràdio com Pepe Gutierrez, Siro López, Javier Ares, Rafael Vilasanjuan, Enrique Garcia Corredera o Andres Montes. L'any 1992, en la cerimònia d'inauguració dels Jocs Olímpics de Barcelona, va protagonitzar un fet únic en uns JJOO, desfilant amb la delegació d'esportistes per retransmetre en directe per Antena 3 Ràdio aquell moment. El 1994 arribà a Catalunya Ràdio i, dos anys més tard, formà part de l'equip del programa nocturn d'esports “No ho diguis a ningú”, dirigit i presentat per Jordi Basté. L'any 2000 fou nomenat cap d'esports d'Ona Catalana, emissora del Grup Zeta, i presentador del programa “Ona Esports Migdia”. Allà coincidí amb Josep Cuní, Neus Bonet i Pere Escobar. En aquesta etapa compaginà aquesta tasca amb la direcció i presentació del programa de televisió “3 contra 1” a BarcelonaTV. El 2005 retornà a Catalunya Ràdio com a sotscap d'Esports i director executiu de “La Transmissió d'en Puyal”. Més tard, dins la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, desenvolupà diverses responsabilitats executives com adjunt a la Direcció de TV3, director d'Esports de la CCMA o director de l'Àrea de Desenvolupament de Negoci Audiovisual.
Actualment col·labora amb fundacions compromeses amb la inclusió de persones amb discapacitat.

## Referències

* ↑ «Christian Garcia: “Et tinc a un metre i no et veig, però busco la meva manera de veure-hi”». RAC1, 03-05-2022. [Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «"La torre de vidre", el "TN comarques" i Christian Garcia, guardonats en els 22ns Premis Ràdio Associació.». CCMA, 20-04-2022. [Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «Christian García, el periodista que desfiló junto al príncipe Felipe» (en castellà). El Periódico de Catalunya, 25-07-2022. [Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «30 anys dels Jocs Olímpics de Barcelona». Catalunya Ràdio, 25-07-2022. [Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «Fitxa del programa Ona Sport Migdia». La Ràdio a la carta. [Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «Esports Catalunya Ràdio». Catalunya Ràdio. Arxivat de l'original el 27 d’octubre 2022. [Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «Reestructuració directiva a la CCMA, TV3 i Catalunya Ràdio». Comunicació 21, 22-06-2022. [Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «La CCMA crea la Direcció d'Esports». CCMA, 24-05-2017. [Consulta: 27 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Christian Garcia i Montagut - Lloc web oficial
# A qui estima, en Gilbert Grape?

A qui estima, en Gilbert Grape? (títol original en anglès What's Eating Gilbert Grape) és una pel·lícula estatunidenca del 1993, del director suec Lasse Hallström, on Johnny Depp va assolir certa fama i on el jove Leonardo DiCaprio, amb divuit anys, va començar la seva carrera al món del cinema. Va obtenir nominacions als Oscars i al Globus d'Or com a millor actor de repartiment en la seva personificació d'un adolescent amb una discapacitat neurologica.

## Argument

Al tranquil poble d'Endora gairebé mai no passa res. Hi viu la curiosa família Grape. El més gran dels germans i cap de família, en Gilbert, ha d'assumir la seva monòtona vida dividida entre el treball en un petit magatzem, la seva amant, que està casada i la seva dependent família. Amb una mare que pateix obesitat mòrbida a causa de la mort del seu marit, un germà, n'Arnie, que pateix una discapacitat mental i dues germanes més, en Gilbert disposa de poc temps per a ell, ja que gran part del temps el dedica a vigilar el seu germà Arnie. Tanmateix, quan una divertida i lliure noia, la Beckie, apareix a Endora, en Gilbert reconduirà la seva vida després de cremar la seva casa amb sa mare morta a l'interior.

## Repartiment

* Johnny Depp: Gilbert Grape
* Juliette Lewis: Becky
* Leonardo DiCaprio: Arnie Grape
* Mary Steenburgen: Betty Carver
* Darlene Cates: Bonnie Grape
* Laura Harrington: Amy Grape
* Mary Kate Schellhardt: Ellen Grape
* Kevin Tighe: Ken Carver
* John C. Reilly: Tucker Van Dyke
* Crispin Glover: Bobby McBurney
* Penelope Branning: âvia de Becky
* Libby Villari: la cambrera

## Referències

* ↑ Títol en català de la pel·lícula, a Ésadir
* ↑ Fitxa de doblatge al català de la pel·lícula, a ElDoblatge
* ↑ «What's eating gilbert grape». The New York Times.
# Susan Schrepfer

Susan Schrepfer (San Francisco, 3 d'octubre de 1941 - New Brunswick, 3 de març de 2014) fou una historiadora ambiental nord-americana.

## Biografia vida

Susan Schrepfer va néixer a San Francisco el 1941 i va créixer a Gilroy, Califòrnia. Després de graduar-se a l'institut, va treballar com a treballadora agrícola abans d'estudiar història a la Universitat de Califòrnia, Santa Bàrbara, rebent la seva titulació el 1963. Va obtenir un màster (1965) i un doctorat (1974) en història a la Universitat de Califòrnia, Riverside.
Com a investigadora de la Societat d'Història dels Boscos, Schrepfer va combinar la investigació d’arxiu i la història oral per reconstruir les diferents prioritats dels ecologistes, científics i executius de la indústria de la fusta a l’Amèrica dels segles XIX i XX. El 1974 es va incorporar a la Universitat Rutgers com a professora ajudant d'història. Va revisar la seva tesi doctoral, publicant-la amb el títol de The Fight to Save the Redwoods (1983) (La lluita per salvar les sequoies), guanyant el Biennial Book Award de la Societat d'Història dels Boscos. El 1988 va ajudar a fundar el Rutgers Institute for High School Teachers, una col·laboració entre els professors d'història de la universitat estatal i els professors de l'escola de Nova Jersey.
El 2005 va publicar Nature's Altars, elogiat per un crític com "la millor monografia de la història ambiental dels Estats Units que sembla utilitzar el gènere com la seva categoria central d'anàlisi". Diagnosticada amb càncer de pàncrees, només li van donar mesos de vida el 2008. Va morir el 3 de març de 2014.

## Obres

* (amb Edwin van Horn Larson i Elwood R. Maunder) A history of the Northeastern Forest Experiment Station, 1923 to 1973. Upper Darby, PA: Forest Service, 1973.
* The fight to save the redwoods: a history of environmental reform. Madison, Wis .: Universitat de Wisconsin Press, 1983.
* (ed., amb Philip Scranton) Industrializing organisms: introducing evolutionary history. Nova York: Routledge, 2003
* Nature's altars: mountains, gender, and American environmentalism. Lawrence, Canadà: University Press de Kansas, 2005

## Referències

* 1 2 3 4 Peter Mickulas, In Memoriam: Susan Rita Schrepfer, 1941-2014, Perspectives on History, December 1, 2014. Accessed September 6, 2020.
* ↑ Sackman, Douglas Cazaux, 'Nature’s Altars: Mountains, Gender, and American Environmentalism', Reviews in American History, vol. 34, no. 2 (2006), p.208.
* ↑ Department of History: Susan R. Schrepfer Arxivat 2014-11-12 a Wayback Machine., Rutgers University. Accessed September 6, 2020.

## Enllaços externs

* Char Miller, Una dona dels boscos: Susan R. Schrepfer, 1941-2014, KCET, 9 d’abril de 2014.
# Arif Dirlik

Arik Dirlik (Mersin, Turquia, 1940 - Eugene, Oregon, 1 de desembre de 2017) va ser un historiador i professor universitari estatunidenc d'origen turc que va publicar extensament sobre la historiografia i la ideologia política de la Xina moderna, així com sobre qüestions relacionades amb la modernitat, la globalització i la crítica postcolonial. Alguns dels seus llibres més destacats foren Anarchism in the Chinese Revolution i The Postcolonial Aura: Third World Criticism in the Age of Global Capitalism.

## Referències

* ↑ «Arif Dirlik», 25-07-2016. Arxivat de l'original el 2019-05-24. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ «Arif Dirlik» (en anglès). [Consulta: 18 desembre 2020].