OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El joc del penjat

El joc del penjat (en castellà original, El juego del ahorcado) és una pel·lícula dramàtica espanyola del 2008 dirigida per Manuel Gómez Pereira, director de Cosas que hacen que la vida valga la pena o El amor perjudica seriamente la salud. Està basada en una novel·la d'Imma Turbau i protagonitzada per Clara Lago i Álvaro Cervantes.

## Sinopsi

Girona 1989. Sandra i David són amics i companys d'aventures des de la infància. Quan aconsegueixen l'adolescència, sembla lògic que la seva amistat derivi en una relació més profunda, però un esdeveniment imprevisible colpeja brutalment a cadascun per separat, alterant el curs que seguien les seves vides d'estudiants. Des d'aquest moment, Sandra es convertirà en una supervivent i David en el guardià del seu secret. Junts, sense parlar-ho mai en veu alta, mantenen la seva relació de còmplices. S'enamoren desesperadament, amb la innocència i la crueltat dels nens, fins que la vida empeny Sandra a travessar el llindar d'aquest secret, descobrint l'única cosa que David mai li ha explicat, i que els deixarà marcats a tots dos per sempre.

## Repartiment

* Clara Lago - Sandra.
* Álvaro Cervantes - David.
* Adriana Ugarte - Olga.
* Abel Folk - Pare de Sandra
* Victòria Pagès - Mare de Sandra.
* Víctor Valdivia - Rafa.
* Boris Ruiz - Pare de David.
* Àngels Bassas - Mare de David.
* Mary Murray - Margaret.
* Cristina Brondo - Dolo.
* Antonio Higueruelo - Toni.
* Nacho Fernández - David 8 anys.
* Carlota Moriën - Sandra 7 anys.
* Juanma Falcón - Carlos.
* Carles Sales - Cura d'Ètica.
* Ester Bove - Directora Col·legi
* Francesc Martinell - Violador.
* Michael Sheehan - Paddy.
* Sergi Barreda - Jaime
* Diego Casado - Company David
* Fran Carnacea - Borratxo
* Guerau Martínez - Noi classe Sandra
* Andrea Guasch – Noia col·legi
* Miriam Tortosa – Germana desapareguda
* Quim Vila - Policia Declaració
* Oriol Tarrasón - Policia Passaport
* Genis Mayola - Cura 1980
* Raúl Gómez - Jugador Billar
* Álex Batllori - Jugador 1
* Marcos Aguilera - Jugador 2
* Jill Mongey - Mujer Guardarropa
* Damien Devaney – Cambrer Restaurant Dublín
* Jordi Ballester – Sergent
* Álex Martínez - Noi Basket 1
* Oriol Carreras - Noi Basket 2
* Sergi Ruíz - Recluta 1
* Ferrán Hidalgo - Recluta 2
* Javier Valdés – Amo cotxe
* Luz Juanes – Dona amo cotxe
* Anthony Maxwell - Tatuador

## Premis i nominacions
### XXIII Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor revelació | Álvaro Cervantes | Candidat |
| Millor música original | Bingen Mendizábal | Candidat |

## Referències

* ↑ Manuel Gómez Pereira mira a la juventud en 'El juego del ahorcado', película que se estrena el viernes, El Norte de Castilla, 27 de gener de 2009
* ↑ Gómez Pereira viaja a la adolescencia en El juego del ahorcado, La Opinión, 29 de gener de 2009
* ↑ El juego del ahorcado a Fotogramas
* ↑ El juego del ahorcado al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* 'El juego del ahorcado', de Manuel Gómez Pereira, este domingo en Versión Española, rtve.es, 13 de setembre de 2009
# X265

x265 és un codificador per crear fluxos de vídeo digitals en el format de compressió de vídeo High Efficiency Video Coding (HEVC/H.265) desenvolupat pel Joint Collaborative Team on Video Coding (JCT-VC).
Està disponible com una aplicació de línia d'ordres o una biblioteca de programari, sota els termes de la Llicència Pública General (GPL) de GNU versió 2 o posterior; no obstant això, els clients poden sol·licitar una llicència comercial.

## Història

x265 es basa en el codi font de x264, un codificador de vídeo de codi obert per a l'anterior estàndard de codificació de vídeo MPEG, H.264/MPEG-4 AVC. El projecte té llicència dels drets per utilitzar el codi font x264. El desenvolupament a x265 va començar el març de 2013. MulticoreWare va fer que el codi font per a x265 estigui disponible públicament el 23 de juliol de 2013.

## Detalls tècnics

x265 admet els perfils d'imatge fixa principal, principal 10, principal 12 i principal de HEVC (inclosos els perfils intra-només), utilitzant una profunditat de bits de 8 bits o 10 bits per mostra YCbCr amb 4:2:0, 4 :2:2 o 4:4:4 submostreig de croma. x265 admet la majoria de les funcions de x264, inclosos tots els modes de control de velocitat: QP constant (CQP), factor de velocitat constant (CRF), velocitat de bits mitjana (ABR), control de velocitat del verificador de memòria intermèdia de vídeo de 2 passades o múltiples. Els algorismes de qualitat visual inclouen CU-Tree (el successor de l'arbre de macroblocs de x264), quantificació adaptativa, piràmide b, predicció ponderada i optimitzacions psicovisuals (psy-rd i psy-rdoq). També s'admet un mode totalment sense pèrdues. S'admet l'escalabilitat temporal, la qual cosa permet codificar un vídeo en un flux de bits HEVC de capa base que és la meitat de la velocitat de fotogrames de la velocitat de fotogrames de vídeo d'entrada i una capa de millora que es pot descodificar juntament amb la capa base per permetre la reproducció al màxim. velocitat de fotogrames.

## Referències

* ↑ «HEVC / H.265 Explained» (en anglès americà). x265. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Command Line Options — x265 documentation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-04-23. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «Command Line Options — x265 documentation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2015-08-01. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ «x265 Documentation — x265 documentation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-04-27. [Consulta: 2 juny 2014].
# Z39.50

Z39.50 és un protocol estàndard internacional de tipus client-servidor, que facilita la interconnexió entre sistemes informàtics. Fa possible la comunicació entre sistemes que utilitzen diferent hardware i software permetent realitzar cerques i recuperar, ordenar i exportar informació de bases de dades remotes a través d'una mateixa interfície. És utilitzat principalment per biblioteques i centres de documentació. Està definit per la norma ANSI/NISO Z39.50 i la norma ISO 23950.
El protocol Z39.50 s'utilitza de manera habitual en els sistemes integrats de biblioteques que permeten fer cerques pel préstec de material bibliogràfic sense la necessitat que l'usuari conegui la sintaxi de cerca en cada un dels sistemes.

## Història

El treball sobre el protocol Z39.50 va començar a la dècada de 1970 i no es va publicar la primera versió fins al 1988 gràcies al treball de la Biblioteca del Congrés dels EUA. Després d'aquesta versió se n'han publicat tres més els anys 1992, 1995 i 2003.

## Sintaxi de cerca

El protocol permet la cerca, la recuperació, la ordenació i la navegació. Les consultes de cerca contenen diversos atributs com el títol, el títol relacionat, l'ISBN, l'ISSN, la matèria, la data, l'idioma, la institució, el lloc de publicació, un resum, l'autor o l'editor. En la pràctica, hi ha una limitació funcional causada per les desigualtats entre desenvolupadors i proveïdors comercials. La sintaxi del Z39.50 s'extreu de l'estructura subjacent de la base de dades. Si es realitza una cerca, per exemple per autor, utilitzant X atribut, el servidor ha de determinar com s'assigna aquesta cerca als índexs que conté. Això permet realitzar cerques sense saber res de la base de dades objectiu. Però té l'inconvenient que els resultats de la cerca poder diferir molt entre un servidor i un altre.

## Informació de tallafocs

Els ports habituals de treball del protocol Z39.50 és el 210, tot i que també s'utilitzen el 2100, 2200, 2210, 2213, 3520.

## Referències

* ↑ España, Biblioteca Nacional de. «Descarga con Z39.50» (en castellà), 18-02-2009. [Consulta: 7 juny 2019].
* ↑ «Bibliotecarios.cl - Z39.50 y OAI-PMH: Protocolos de Transferencia y Recuperación de Información» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-02-14. [Consulta: 27 maig 2019].
* ↑ service (Jisc), Copac. «Copac Z39.50» (en anglès). Arxivat de l'original el 2019-05-27. [Consulta: 27 maig 2019].
* ↑ «Z39.50 Tutorial Site». [Consulta: 7 juny 2019].
* ↑ «Z39.50» (en anglès). [Consulta: 7 juny 2019].
* ↑ «Firewalls». [Consulta: 27 maig 2019].
* ↑ «Z39.50 Hosts Available for Testing». [Consulta: 27 maig 2019].

## Enllaços externs

* Z39.50. International Standard Maintenance Agency
# 876

El 876 (DCCCLXXVI) fou un any comú començat en diumenge del calendari julià.

## Esdeveniments

* L'emperador romà d'Orient, Basili I el Macedoni, d'orígens armenis, envia un ambaixador al rei armeni, Aixot Bagratuní, per demanar-li una corona reial atenent el títol de tagadir que tenia aquest últim.
* 9 d'octubre: Lluís III d'Alemanya venç Carles el Calb en la batalla d'Andernach i posa fi als seus intents d'estendre el territori de França Occidental fins al Rin.

## Referències

* ↑ Kurkdjian, 1958.

## Bibliografia

* Kurkdjian, V. M. A History of Armenia (en anglès). Unió General Benevolent d'Armènia, 1958.
# Ogodeïdes

Els ogodeïdes o ogedeïdes són els descendents del fill de Genguis Kan, Ogodei (Ögödei, Ogedei, Ögodei, Ogodaï, Ogotai i Oktay). Ogodei fou gran kan i va ser succeït pel seu fill Guyuk (Güyük). A la mort d'aquest el 1248 es va produir un virtual cop d'estat que va apartar de la branca del poder en favor dels tuluïdes (descendents de Tului) representats per Mongke (Möngke).
Ogodei va tenir cinc altres fills: Godan (Goslan), Kütchü, Karatchar, Kachin i Kadan. Molts prínceps de la branca van acabar executats o exiliats. No obstant Khublai Khan (1260-1294) va protegir a Chiramon (fill de Kütchü) i altres prínceps ogodeïdes i txagataïdes amenaçats.
L'any 1260 Khublai va pujar al tron i després de vèncer en la Guerra Civil Toluida el 1271 va proclamar la dinastia Yuan i va establir la nova capital a Cambaluc, l'actual Beijing l'any següent. Khublai va prendre va intentar, sense èxit, recuperar el control dels Txagataïdes i Ogodeïdes i l'Imperi mongol es va fracturar en quatre khanats o imperis separats, cadascun perseguint els seus propis interessos i objectius: el khanat de l'Horda d'Or al nord-oest, el Kanat de Txagatai a l'Àsia central, l'Ilkanat a l'Iran i la dinastia Yuan a la Xina, amb seu a Cambaluc, l'actual Beijing, encara que els emperadors posteriors de la dinastia Yuan eren considerats els sobirans nominals dels kanats occidentals.
El ogodeïda més important fou Kaidu Khan (Qaidu Khan, Qaydu Khan, Kaydu Khan) que va aspirar a ser gran kan i va dominar com a tal el kanat de Txagatai. A la seva mort el 1301, el fill Orus va aspirar a la successió però finalment fou un altre fill, Chapar Khan, qui el va succeir (1303) però va perdre poder i el 1306 fou derrotat i desposseït de la major part dels seus dominis. El 1307 els que li quedaven foren repartits entre el seu germà Yangichar, i Tügme, un net del kan Güyük. Revoltats Chapar Khan, Orus, Yangichar i Tügme el 1309 foren derrotats i es van sotmetre al gran kan establint-se a Pekín acabant així políticament la branca (1310).

## Referències

* ↑ Journal of Central Asia. Vol. 16. Centre for the Study of the Civilizations of Central Asia, 1993, p. 19.
* ↑ Allsen, Thomas. «The rise of the Mongolian empire and Mongolian rule in north China». A: Denis C. Twitchett; Herbert Franke; John King Fairbank. The Cambridge History of China: Volume 6, Alien Regimes and Border States, 710–1368. Cambridge University Press, 1994, p. 413. ISBN 978-0-521-24331-5.

## Bibliografia

* René Grousset, L'empire des steppes, Attila, Gengis-Khan, Tamerlan, París 1938, quarta edició 1965, en línia PDF
# CS-141

La CS-141 (Carretera Secundària 141) és una carretera de la Xarxa de Carreteres d'Andorra, que comunica la CS-140 amb La Moixella. També és anomenada Carretera de la Moixella.
Segons la codificació de carreteres d'Andorra aquesta carretera correspon a una Carretera Secundària, és a dir, aquelles carreteres què comuniquen una Carretera General amb un poble o zona. Concretament, en aquest cas, enllaça la CS-140 amb La Moixella.
Aquesta carretera és d'ús local ja què només l'utilitzen els veïns de la Moixella. La carretera travessa a través d'un pont el Riu de la Moixella, prop del poble homònim.

## La Moixella

El Bosc de la Moixella està situat a la Parròquia de Sant Julià de Lòria, al sud-oest del país, a 8 km al sud-oest d'Andorra la Vella.
Hi ha aproximadament 6 persones per quilòmetre quadrat al voltant del Bosc de la Moixella amb poca població i molt dispersa en cases aïllades. El clima és fred. La temperatura mitjana és de 10 °C. El mes més càlid de juliol, a 21 °C i mig gener, a 0 °C. La precipitació mitjana és de 1.002 mil·límetres per any. El mes de novembre, amb una precipitació de 121 mil·límetres, i desembre, de 60 mil·límetres

## Recorregut

* Bifurcació amb la CS-140
* La Moixella
| Tipus de Sortida | Direcció de la sortida | Carretera que hi enllaça | Qm |
| CS-141 | | CS-140 | 0 |
| | La Moixella | | 1,5 |

## Vegeu també

* Llista de Carreteres d'Andorra

## Enllaços externs

* Informació sobre la carretera a aquesta pàgina (en francès)

## Referències

* ↑ «Mapa General de Carreteres Andorranes». Arxivat de l'original el 2018-03-28. [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Consell General_CS-141». [Consulta: 10 abril 2018].
* ↑ «Obres adjudicades pel Govern Andorrà». [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Ús de Moixella».
* ↑ «Localització de La Moixella». [Consulta: 7 abril 2018].
* ↑ «Mapa General de Carreteres d'Andorra». Arxivat de l'original el 2018-03-28. [Consulta: 28 març 2018].
# CS-360

La CS-360 (Carretera Secundària 360) és una carretera de la Xarxa de Carreteres d'Andorra, que comunica la CG-3, amb Arans. També és anomenada Carretera d'Arans.
Segons la codificació de carreteres d'Andorra aquesta carretera correspon a una Carretera Secundària, és a dir, aquelles carreteres què comuniquen una Carretera General amb un poble o zona.
Aquesta carretera és d'ús local ja què només l'utilitzen los veïns de les poblacions que recorre.
La carretera té en total 0,5 quilòmetres de recorregut.

## Recorregut

* CG-3
* Arans
| Tipus de Sortida | Direcció de la sortida | Carretera que hi enllaça | Qm |
| CS-360 | Bifurcació | CG-3 | 0 |
| | Arans | Carrer de les Ribes | 0,5 |

## Referències

* ↑ «Mapa General de Carreteres Andorranes». Arxivat de l'original el 2018-03-28. [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Carreteres de La Massana». Arxivat de l'original el 2018-04-05. [Consulta: 4 abril 2018].

## Vegeu també

* Llista de Carreteres d'Andorra

## Enllaços externs

* Informació sobre la carretera a aquesta pàgina (en francès)
# CS-370

La CS-370 (Carretera Secundària 370) és una carretera de la Xarxa de Carreteres d'Andorra, que comunica la CG-3, vora el nucli del Serrat amb Sorteny. També és anomenada Carretera de Sorteny.
Segons la codificació de carreteres d'Andorra aquesta carretera correspon a una Carretera Secundària, és a dir, aquelles carreteres què comuniquen una Carretera General amb un poble o zona.
Aquesta carretera és d'ús local ja què només l'utilitzen los veïns de les poblacions que recorre.
La carretera té en total 3,2 quilòmetres de recorregut.

## Punts d'interès

* Parc Natural de la Vall de Sorteny: És la major àrea natural protegida d'Andorra. Ocupa en total una superfície de 1.080 hectàrees.Emplaçament del Jardí botànic del Parc Natural de la Vall de Sorteny

## Recorregut

* CG-3
* El Serrat
* Sorteny
| Tipus de Sortida | Direcció de la sortida | Carretera que hi enllaça | Qm |
| CS-370 | Bifurcació | CG-3 | 0 |
| | El Serrat | | - |
| | Sorteny | Camí de Sorteny | 3,2 |

## Referències

* ↑ «Mapa General de Carreteres Andorranes». Arxivat de l'original el 2018-03-28. [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Carreteres de La Massana». Arxivat de l'original el 2018-04-05. [Consulta: 4 abril 2018].

## Vegeu també

* Llista de Carreteres d'Andorra

## Enllaços externs

* Informació sobre la carretera a aquesta pàgina (en francès)
# Cal Mateu (Navars)

Cal Mateu és una masia situada al municipi de Navars, a la comarca catalana del Bages. Es troba a la vora de la riera de Sant Cugat.

## Referències

* ↑ «Navàs». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya p. 579, 2003. Arxivat de l'original el 2024-01-27. [Consulta: 27 gener 2024].
# Cal Tatei

Cal Tatei és un mas situat al municipi de Campllong, a la comarca catalana del Gironès.

## Referències

* ↑ «Campllong». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya p. 218, 2003. Arxivat de l'original el 2024-01-26. [Consulta: 26 gener 2024].
# Felip Proubasta i Masferrer

Felip Proubasta i Masferrer (Mataró, 16 d'abril de 1866 - Barcelona 6 de febrer de 1939) fou un metge català.

## Biografia

Va estudiar al Col·legi Valldemia de Mataró i després va passar a la Universitat de Barcelona, on es va llicenciar en medicina el 1888, especialitzant-se en ginecologia. El 1891 es va doctorar amb la tesi Tratamiento de las estrecheces pélvicas (Versión o fórceps?) i després va restar tres anys a París ampliant estudis.
De 1903 a 1936 fou secretari de l'Acadèmia i Laboratori de Catalunya i el 1905 fou president de l'Acadèmia d'Higiene de Catalunya, en qualitat del qual va presidir el I Congrés d'Higiene de Catalunya de 1906. Fou vicepresident del Tercer Congrés de Metges de Llengua Catalana (1904-1905), defensant l'ús del català com a oficial per l'Acadèmia.
El 1911 va ingressar a la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya, amb la dissertació Higiene del parto que va ser contestada per Valentí Carulla i Margenat. De 1916 a 1918 fou president de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears i de 1923 a 1927 del Col·legi Oficial de Metges de Barcelona. En aquesta qualitat fou regidor i segon tinent d'alcalde de l'ajuntament de Barcelona el 1923 i 1924, durant la Dictadura de Primo de Rivera. També dirigí el Butlletí del Sindicat de Metges de Catalunya de 1922 a 1925 i de 1928 a 1931.

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2015-04-14 a Wayback Machine. al web de la RAMC
* ↑ Jordi Sans i Sabrafen. L'evolució de l'ús del català en medicina a Catalunya durant el segle XX:. Institut d'Estudis Catalans, 2002, p. 27-28.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.233. ISBN 978-84-9850-461-3.

## Enllaços externs

* Felip Proubasta i Masferrer | Galeria de Metges Catalans
# Esquí de fons als Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 - 50 quilòmetres

En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 es realitzà una prova de 50 quilòmetres d'esquí de fons que, juntament amb la prova de 18 quilòmetres, formà part part del programa oficial d'esquí de fons als Jocs Olímpics d'hivern de 1924. Aquesta prova es disputà el 30 de gener de 1924 a les instal·lacions d'esquí de fons de Chamonix.

## Participants

Hi participaren un total de 33 esquiadors de fons d'11 comitès nacionals diferents:
| Finlàndia (4) França (4) Hongria (1) Itàlia (4) | Iugoslàvia (3) Letònia (1) Noruega (4) Polònia (1) | Suècia (4)  Suïssa (3) Txecoslovàquia (4) |

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Thorleif Haug | Thoralf Strømstad | Johan Grøttumsbråten |

## Resultats

La competició començà a les 8:37 del matí amb André Blusset com a primer participant, i esdevenint Erkki Kämäräinen l'últim en sortir a les 9:09. El primer a arribar a la línia de meta fou Johan Grøttumsbråten a les 12:27:46 i l'últim, Szczepan Witkowski, ho feu a les 3:25:58 de la tarda.
| Lloc | Nom | Temps |
| 1 | Thorleif Haug | 3'44:32 |
| 2 | Thoralf Strømstad | 3'46:23 |
| 3 | Johan Grøttumsbråten | 3'47:46 |
| 4 | Jon Mårdalen | 3'49:48 |
| 5 | Torkel Persson | 4'05:59 |
| 6 | Ernst Alm | 4'06:31 |
| 7 | Matti Raivio | 4'07:44 |
| 8 | Oscar Lindberg | 4'10:50 |
| 9 | Enrico Colli | 4'31:34 |
| 10 | Giuseppe Ghedina | 4'27:48 |
| 11 | Vincenzo Colli | 4'31:34 |
| 12 | Štefan Hevák | 4'44:58 |
| 13 | Benigno Ferrara | 4'45:29 |
| 14 | Antonín Gottstein | 4'45:48 |
| 15 | Edouard Pouteil-Noble | 4'58:27 |
| 16 | André Perrin | 5'04:16 |
| 17 | Josef Německý | 5'05:06 |
| 18 | André Médy | 5'10:44 |
| 19 | Oldřich Kolář | 5'18:14 |
| 20 | Ferenc Németh | 6'16:32 |
| 21 | Szczepan Witkowski | 6'25:58 |
| – | Per-Erik Hedlund | NF |
| – | Tapani Niku | NF |
| – | André Blusset | NF |
| – | Erkki Kämäräinen | NF |
| – | Simon Julen | NF |
| – | Dušan Zinaja | NF |
| – | Roberts Plūme | NF |
| – | Mirko Pandaković | NF |
| – | Hans Hermann | NF |
| – | Zdenko Švigelj | NF |
| – | Adolf Aufdenblatten | NF |
| – | Anton Collin | NF |

## Referències

* ↑ «Olympedia – 50 kilometres, Men». [Consulta: 30 novembre 2024].
# Scorched Earth

Scorched Earth és un videojoc d'artilleria publicat en format shareware l'any 1991, per a computadores MS-DOS. Va ser escrit originalment per Wendell Hicken, amb Borland C++ i Turbo Assembler. Cada jugador controla un tanc i disputa una partida per torns en un terreny bidimensional. Ha d'ajustar l'angle i la potència de tir i té l'opció de fer servir diferent tipus de munició.

## Joc

Va ser un dels molts videojocs d'artilleria per torns publicats des de finals dels anys setanta, però per la seva completesa i complexitat, es considera l'arquetip modern del seu format. El títol té una gran varietat de variables que augmenten la dificultat de la partida. Cada escenari es genera de zero, amb un perfil de terreny nou i una afectació diferent de la gravetat i el vent. Els jugadors —fins a 10— poden ser humans (en modalitat hotseat) o controlats per l'ordinador. Hi ha una àmplia gamma de munició, des dels clàssics míssils a napalm i armes nuclears, que causen varietat de danys als enemics i al camp de batalla.
La versió més antiga és la 1.0b, llançada el 1991. Les versions posteriors van fins a la 1.5, editada el 1995.

## Recepció

Computer Gaming World l'any 1993 va dir-ne que es tractava «del joc d'artilleria més configurable que he trobat (...), el més jugable i addictiu», amb gràfics SVGA «prou bons». La revista va concloure que el joc era «una ganga pel seu modest» preu de 10 dòlars. L'any 2008, Mark JP Wolf va dir en el seu llibre The Video Game Explosion que aquest és «probablement un dels jocs shareware per a PC més estimats» i un «popular joc multijugador hotseat».
Nombrosos jocs d'artilleria que es van inspirar en Scorched Earth inclouen Atomic Tanks, Charred Dirt, Nasty Armoured Tanks of War, xscorch, Blast Doors i Scorched 3D.

## Referències

* ↑ Scorched Earth a MobyGames (anglès)
* ↑ «Винтажное воскресенье: артиллерийские игры — Tank Wars, Worms Armageddon, Hogs of War» (en rus), 29-05-2013. Arxivat de l'original el 28 de novembre 2021. [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ Barton, Matt «Scorched Parabolas: A History of the Artillery Game» (en anglès). Armchair Arcade, 4, 8-2004. Arxivat de l'original el 2015-09-27.
* ↑ Miller, Chuck «Applying A Little Strategy» (en anglès). Computer Gaming World, 9-1993, pàg. 76. Arxivat de l'original el 2014-07-16 [Consulta: 30 juliol 2014].
* ↑ Wolf, Mark J. P.. The Video Game Explosion: A History from PONG to Playstation and Beyond (en anglès). ABC-CLIO, 2008, p. 153. ISBN 978-0-313-33868-7.
* ↑ Wen, Howard. «Inside Scorched 3D». Linux Dev Center, 12-02-2004. Arxivat de l'original el 2006-08-21. [Consulta: 6 març 2022].
# Wa-na-ta

Wa-na-ta o Waneta (1755 - 1848) era el cap dels sioux yaktonai, en la Guerra de 1812 donà suport als britànics contra els nord-americans i es posà sota les ordres de Tecumseh, cap dels shawnee. El 1820 planejà atacar Fort Snelling, però fou fet presoner. Aleshores fou aliat dels nord-americans i considerat gran cap dels dakota fins a la seva mort el 1848.

## Referències

* ↑ «Chief Wanata», 09-10-2006. [Consulta: 30 novembre 2024].