OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sent Maurici (Òlt i Garona)

Sant Maurici de l'Estapèl (en francès Saint-Maurice-de-Lestapel) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 89 | 117 | 95 | 85 | 83 | 102 | 108 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Bernard Ricci | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Adaptació a la grafia occitana.
# Roland Burrage Dixon

Roland Burrage Dixon (6 de novembre de 1875 – desembre de 1934) fou un antropòleg estatunidenc, nascut a Worcester, Massachusetts. El 1897 es va graduar a la Universitat Harvard, on va romandre com a assistent en antropologia i es llicencià en Filosofia. El 1900 hi va servir com a instructor i després de 1906 com a professor ajudant. Va ser vicepresident de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències de 1910 a 1911 i president de la Societat Americana de Folklore de 1907 a 1909. Va ser professor a la Universitat Harvard des de 1916 i membre de la Comissió Interamericana per Negociar la pau (1916-1918) a París. El professor Dixon ha contribuït a nombroses revistes antropològiques i etnològiques.
Dixon fou el primer estudiant de doctorat de Franz Boas a la Universitat Harvard, i els primers treballs de Dixon representen alguns dels primers treballs inspirats pels punts de vista de Boas sobre la cultura. No obstant això, Boas no va articular plenament els seus punts de vista sobre la cultura fins a 1911, de manera que el treball de Dixon està menys influenciat per les opinions boasianes que molts dels estudiants després de Boes. Els punts de vista de Boas i de Dixon de la cultura es van enfrontar en nombroses ocasions, en particular sobre si les cultures modernes "Edat de Pedra" podrien ser utilitzades com a anàlegs de les cultures arqueològiques prehistòriques. Boas s'oposà fermament a aquesta idea.
L'enfocament de Dixon cap a les cultures era geogràfic en l'orientació i generalment veia les cultures com a entitats estàtiques, amb canvis induïts sobretot per la migració. L'enfocament geogràfic històric de Dixon no va ser recollit per cap dels antropòlegs posteriors. Dixon va tenir una personalitat freda i exigent, com s'ha assenyalat per altres antropòlegs en els seus obituaris. L'antropòleg Alfred Tozzer el va descriure com que tenia una actitud de "imparcialitat antipàtica, de condemna despietada, o d'aprovació individual."

## Obres

* Maidu Myths (1902)
* The Chimariko Indians and Language (1910)
* Maidu Texts (1912)
* Oceanic Mythology (myths of the Indonesian, Oceanian, Australian region, published in 1915)
* Racial History of Man (1923)

## Referències

* ↑ Tozzer, A.M. «Roland Burrage Dixon». American Anthropologist, 33, 2, 1936, pàg. 291–300 [Consulta: 24 juny 2011].

## Enllaços externs

* Perfil (Minnesota State University eMuseum) Arxivat 2006-08-31 a Wayback Machine.
* http://onlinelibrary.wiley.com/doi/10.1525/aa.1936.38.2.02a00100/pdf
# Anna Urjúmtseva

Anna Urjúmtseva, rus: Анна Уржумцева (Moscou, Rússia, 1984) és una traductora russa, llicenciada en Filologia hispànica (2006) i doctora en Filologia romànica (2009) per la Universitat Estatal Lomonóssov de Moscou. És professora titular al departament de Lingüística Iberoromànica de la facultat de Filologia de la mateixa universitat i actualment imparteix classes de castellà. La seva tesi doctoral i la majoria dels seus articles versen sobre el llenguatge polític espanyol. A més d'això, s'interessa per un ampli repertori de temes culturals i de traducció i té un gran interès per la llengua catalana, que va aprendre a la Universitat Lomonóssov de Moscou i va perfeccionar a Mallorca, Andorra, Catalunya i València, gràcies a les beques de l'Institut Ramon Llull i del lectorat de català a Praga (Rep. Txeca). Posseeix certificat de nivell de suficiència de llengua catalana (C1).
El 2004 col·laborà en la traducció de quatre relats a l'edició russa de L'illa de Maians de Quim Monzó, coordinada per la professora i traductora Marina Abràmova. El 2008 impartí un curs de català a l'Institut de Lingüística de la Universitat Estatal d'Humanitats de Rússia. El 2007, durant una beca de treball a la Institució Pública Antoni M. Alcover, va conèixer les rondalles mallorquines d'Antoni M. Alcover i les va voler compartir amb els lectors russos. De moment s'han publicat les traduccions de cinc rondalles.

## Referències

* ↑ «Anna Urzhumtseva». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Papa Landó

Papa Landó (Sabina, segle IX - Roma, c. març 914) va ser papa de l'Església catòlica des de setembre del 913 fins a la seva mort cap al març de 914.

## Biografia

Segons el Liber pontificalis, Lando va néixer a la Sabina (Estats Pontificis), i el seu pare era un ric comte llombard anomenat Taino[b] de Fornovo. El Liber també afirma que el seu pontificat només va durar quatre mesos i vint-i-dos dies. Una llista diferent de papes, adjunta a una continuació del Liber pontificalis a l'Abadia de Farfa i citada per Gregori de Catino a la seva Chronicon Farfense al segle XII, dona a Lando un pontificat de sis mesos i vint-i-sis dies. Això s'acosta més a la durada registrada per Flodoard de Reims, escrit al segle x, de sis mesos i deu dies. El final del seu pontificat es pot datar entre el 5 de febrer de 914, quan s'esmenta en un document de Ravenna, i finals de març o principis d'abril, quan va ser elegit el seu successor, Joan X.
Es creu que Lando va ser el candidat del comte Teofilact I de Tusculum i de la Senatrix Teodora, que eren la parella més poderosa de Roma en aquell moment. Els Theophylacti controlaven les finances papals mitjançant el seu monopoli de l'oficina de vestararius, i també controlaven la milícia romana i el Senat. Durant el regnat de Lando, els assaltants àrabs, que operaven des de la seva fortalesa al riu Garigliano, van destruir la catedral de San Salvatore a Vescovio a la seva diòcesi natal. No ha sobreviscut cap document de la cancelleria de Lando. L'únic acte del seu regnat que consta és una donació a la diòcesi de Sabina esmentada en un acte judicial de 1431. Lando va fer el gran regal personal per restaurar la catedral de San Salvatore perquè el clergat que vivia llavors a Toffia pogués tornar.

## Referències

* 1 2 J. N. D. Kelly and Michael Walsh, "Lando", The Oxford Dictionary of Popes, 2nd ed. (Oxford University Press, 2010), p. 120.
* ↑ Umberto Longo, "Landone, papa", Dizionario Biografico degli Italiani 63 (2004).
* 1 2 Harald Zimmerman, "Lando", in Philippe Levillain, ed., The Papacy: An Encyclopedia, Vol. 2, Gaius–Proxies (New York: Routledge, 2002), p. 896.
* 1 2 Umberto Longo, "Landone, papa", Dizionario Biografico degli Italiani 63 (2004).
* ↑ "Lando", The Oxford Dictionary of Popes, ed. J. N. D. Kelly, (Oxford University Press, 1988), 121.
* 1 2 Umberto Longo, "Landone, papa", Dizionario Biografico degli Italiani 63 (2004).
* ↑ Umberto Longo, "Landone, papa", Dizionario Biografico degli Italiani 63 (2004).
# Sent Jan de Ceba

Sent Jan de Ceba (en francès Saint-Jean-de-Valériscle) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# La Vialatèla

La Vialatèla (en francès La Villetelle) és un municipi francès situat al departament de la Cruesa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 235 | 265 | 224 | 193 | 188 | 171 | 164 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jacques Bœuf | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# La prova del crim

La prova del crim (títol original: Running Scared) és una pel·lícula de 2006 escrita i dirigida per Wayne Kramer i distribuïda per New Line Cinema. La pel·lícula és protagonitzada per Paul Walker, Cameron Bright, Vera Farmiga, Chazz Palminteri, Alex Neuberger i Johnny Messner. Ha estat doblada al català.

## Argument

Joey Gazelle (Paul Walker) és un sicari, pare de família, de la banda italiana dels Perello que participa en la mort d'alguns policies corruptes. Només que, en comptes de tirar l'arma del crim al riu, decideix guardar-la en el soterrani de casa seva. Nicky (Alex Neuberger), el seu fill de 10 anys, i el seu amic Oleg (Cameron Bright) el veuen amagant l'arma. Quan Oleg veu al seu padrastre Anzor (Karel Roden) copejant a la seva mare, Mila (Ivana Miličević), Oleg no ho pensa dues vegades: roba l'arma i fereix al padrastre. Només que Anzor és nebot d'un mafiós rus psicòtic, que desitja de totes totes descobrir qui va ferir a un integrant de la família. D'aquesta forma després els Perello, la màfia russa i la policia van al darrere de Joey, que necessita recuperar l'arma com més aviat millor.
Mentrestant l'esposa de Joey, Teresa (Vera Farmiga) tracta de rescatar als nens d'uns segrestadors: els Hansel, una parella adinerada pedòfila (Bruce Altman) i (Elizabeth Mitchell), que els vol utilitzar per satisfer les seves baixes passions.

## Repartiment

* Paul Walker: Joey Gazelle.
* Cameron Bright: Oleg Yugorsky.
* Vera Farmiga: Teresa Gazelle.
* Alex Neuberger: Nick "Nicky" Gazelle.
* Ivana Miličević: Mila Yugorsky.
* Johnny Messner: Tommy "Tombs" Perello.
* Chazz Palminteri: Rydell.
* Michael Cudlitz: Sal "Gummy Bear" Franzone.
* Bruce Altman i Elizabeth Mitchell: Dez i Edele Hansel.
* Arthur J. Nascarella: Frankie Perello.
* Karel Roden: Anzor Yugorsky.
* John Noble: Ivan Yugorsky.
* David Warshofsky: Lester
* Idalis DeLeon: Divina.

## Crítica

* "Divertidament violenta (...) Ni un protagonista amb talent podria salvar a Kramer de si mateix. Com a guionista, pot haver creat un guió que trenca gèneres (...) però com a director es mostra senzillament mediocre"
* "La pel·lícula mai baixa de ritme. (...) és del tipus de pel·lícules on la següent escena comença abans que hagis explicat els cadàvers. (...) els personatges secundaris tenen grans escenes (...) El guió té certes fallades. (...) Puntuació: ★★★ (sobre 4)."
* "Benvingut a una pel·lícula a la qual li encanten els personatges exagerats i les ferides truculentes (...) No sorprèn que tot se senti prestat o robat d'altres pel·lícules millors"

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > La prova del crim». [Consulta: 14 gener 2019].
* ↑ ShowbizJunkies.com, Rebecca Murray Rebecca Murray is Editor-in-Chief for; Film, Has Been an Approved; since 2002, television critic for Rotten Tomatoes. «Lost in Translation - Bill Murray Interview». [Consulta: 14 gener 2019].
* ↑ Dargis, Manohla «Running Scared». The New York Times.
* ↑ Ebert, Roger «Running Scared». Chicago Sun-Times.
* ↑ Thomson, Desson «Running Scared». The Washington Post.
# Bòrn

Sant Eutròpi de Bòrn (en francès Saint-Eutrope-de-Born) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 549 | 633 | 569 | 560 | 557 | 609 | 675 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | René Ortyl | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Adaptació a la grafia occitana.
# Elisabeth Kandt

Elisabeth Kandt (1898 - octubre 1960) fou una soprano alemanya.
Va ser durant molts anys membre de l'Òpera de Frankfurt. La Temporada 1928-1929 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ George Henry Hubert Lascelles Earl of Harewood. Opera. Rolls House Publishing Company, 1961.
# Bassegoda (Albanyà)

Bassegoda és un poble del municipi d'Albanyà, a l'Alta Garrotxa, que fins a 1969 va donar nom a un municipi format per varis termes, moment en què va ser incorporat a Albanyà i transferit administrativament de la comarca de la Garrotxa a la comarca de l'Alt Empordà.

## Història

El 1846 el municipi de Bassegoda es va conformar a partir dels nuclis o disseminats del mateix poble de Bassegoda, Corsavell, Lliurona, Pincaró, Ribelles i Sous. De fet, Lliurona va esdevenir el nucli més poblat d'aquest antic municipi. La parròquia de Bassegoda havia ja estat unida a la parròquia de Lliurona el 1551.

## El nucli

El principal element remarcable del nucli de Bassegoda és la seva església de Sant Miquel, una senzilla i elegant església romànica del segle XII, restaurada recentment. És d'una sola nau amb volta apuntada i absis semicircular, façana orientada al migdia amb campanar d'espadanya.
Al nucli del poble s'hi pot destacar també la casa de pagès de Can Sala, un gran casal de planta rectangular i teulat a dues aigües.
A la capçalera del riu Borró s'hi troben les grans pairalies de Can Sala, Can Nou i Can Menera, i d'altres cases de pagès menys importants com Can Galan i les esgavellades de Can Garrofí, Can Coreia, Can Ral i Ca les Pastores. Can Sala és a tocar de l'església.

## Principi

A mestral del puig de Bassegoda hi ha la petita vall de Principi, amb la gran pairalia de Principi, i els masos enderrocats de Can Peroi, el Tumany, Cal Coix, Girans de Dalt, Cal Mossú i la casa del Buac, a dins d'una balma. A prop hi ha l'església mig enrunada de Sant Vicenç de Principi.

## Geografia

Al límit sud del terme de Bassegoda, a la carena que el separa de Sales de Llierca, hi havia hagut el Castell de Bassegoda. I a la vall que hi ha al nord d'aquest castell, sota el Puig, hi havia les Mines de Can Menera, encara explotades en època moderna, amb meners de plom argentífer.
Els pics del Mont (a l'antic terme de Sous) i del Bassegoda són ben identificables i visibles des de molta part del territori proper. Les terres dels voltants de Bassegoda són molt accidentades, amb altes carenes amb abruptes cingleres i pregones fondalades.
El riu Borró neix als peus del Puig de Bassegoda i passa encaixonat entre muntanyes fins a arribar al Fluvià.

## Referències

* ↑ Carreres, Joan; Vilar, Josep. Albanyà i Bassegoda (en català). Diputació de Girona, 2018. ISBN 978-84-15808-65-7.
* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ Mallorquí, Elvis. El llibre verd del Bisbe de Girona (1362-1371). Girona: Diputació de Girona, 2012 (Col·lecció Francesc Eiximenis). ISBN 978-84-96747-85-2.
* ↑ Botet i Sisó, Joaquim. Geografia General de Catalunya. Província de Gerona., 1915-1918.
* ↑ «El municipi». [Consulta: 18 març 2024].
# Sèina (Gard)

Sèina (en francès Seynes) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# A King in New York

A King in New York és una pel·lícula de cinema britànic que va ser estrenada el 12 de setembre de 1957 amb guió, direcció, actuació, producció i música de Charles Chaplin. Va ser coprotagonitzada per Dawn Addams, Maxine Audley, Jerry Desmond, Oliver Johnston i Michael Chaplin, i és la darrera on apareix com a protagonista. La pel·lícula, que mostra amb to satíric certs aspectes de la societat i la política dels Estats Units, va ser produïda a Europa, on Chaplin residia des de 1952 davant la prohibició d'entrar als Estats Units. El 21 de desembre de 1973 va ser estrenada en aquest país.

## Argument

A causa d'una revolució al seu país el rei Igor Shahdov (Charles Chaplin) arriba a Nova York gairebé sense diners, amb les seves coses de valor robades pel seu propi primer ministre. Tracta de contactar amb la Comissió d'Energia Atòmica per transmetre'ls les seves idees sobre com utilitzar aquest tipus d'energia. En un sopar -una part del qual és televisat en directe sense que ell ho sàpiga- revela que té una certa experiència en el teatre. Se li proposa fer intervencions a la televisió i la idea no li agrada, però accepta fer-ne algunes per obtenir diners. Convidat a parlar en una escola progressista es troba amb Rupert MacAbee, interpretat per Michael Chaplin, editor de la revista de l'escola, un historiador de deu anys que li fa un ferm al·legat anarquista. Tot i que el mateix Rupert diu que desconfia de totes les formes de govern, els seus pares són comunistes. Per aquest motiu Shahdov és sospitós de comunista i ha de concórrer a una de les audiències del Comitè d'Activitats Antiamericanes. És absolt de tots els càrrecs i decideix reunir-se amb la reina, a París, per a una reconciliació. Els pares de Rupert són empresonats i les autoritats forcen el nen a revelar els noms dels amics dels seus pares. Afligit i carregat de culpa és presentat al rei Shahdov com un patriota. El rei li assegura que la por anticomunista és una bestiesa i el convida a visitar-lo a Europa, juntament amb els seus pares.

## Èxit

A Europa la pel·lícula fou ben acollida, però la manca de distribució als Estats Units disminuí greument el seu impacte comercial. Actualment els afeccionats i els crítics estan completament dividits sobre els mèrits de la pel·lícula. Mentre alguns la consideren una obra menor, d'altres opinen que és l'obra mestra de Chaplin.

## Referències

Leprohon, Pierre. Charles Chaplin. París: Nouvelles Éditions Debresse, 1957.
G. Pérez Sevilla (director general). Historia del Cine. Euroliber S.A., 1994. ISBN (Tom 5) 84-7905-261-9 ISBN (Obra completa) 84-7905-262-7
Historia Universal del Cine. Madrid: F. Planeta S.A., 1982. ISBN (Tom 5) 84-7551-095-7 ISBN (Obra completa) 84-85753-82-8

## Enllaços externs

* Fitxa de BFI
# El fugitiu (pel·lícula de 1993)

El fugitiu (títol original en anglès: The Fugitive) és una pel·lícula policíaca estatunidenca, dirigida per Andrew Davis i estrenada el 1993. La pel·lícula és una adaptació de la cèlebre sèrie de televisió.

## Argument

A Chicago, el Dr. Richard Kimble és condemnat per l'homicidi de la seva esposa que descobreix quan torna d'una reunió. Kimble pretén haver-se trobat de cara amb l'homicida de la seva dona i haver-se barallat amb ell, tanmateix els inspectors no ho creuen i l'inculpen per a homicidi. El doctor és ràpidament condemnat a mort i és enviat a presó. En el trasllat a la presó, una revolta dels presoners fa tombar l'autobús i provoca un descarrilament i permet a Richard Kimble i a un altre presoner evadir-se. Continua llavors una persecució entre el Marshal Samuel Gerard i Richard Kimble, que intenta per tots els mitjans provar la seva innocència i confondre el verdader culpable.
Harrison Ford dona un gir en la seva carrera rodant aquesta pel·lícula d'Andrew Davis, adaptació de la sèrie de televisió homònima. Encarna el doctor Richard Kimble acusat equivocadament de l'homicidi de la seva dona. Un acorralament despietat, per part del marshal Samuel Gerard, interpretat per Tommy Lee Jones, porta Kimble fins a Chicago on ho farà tot per provar la seva innocència. La pel·lícula és un èxit mundial que propulsa Harrison Ford cap al cim dels actors més populars de Hollywood i que permet a Tommy Lee Jones obtenir l'Oscar al millor actor secundari.

## Repartiment

* Harrison Ford: Dr. Richard Kimble
* Tommy Lee Jones: Marshal Samuel Gerard
* Sela Ward: Helen Kimble
* Julianne Moore: Dr. Anne Eastman
* Joe Pantoliano: Marshal Cosmo Renfro
* Andreas Katsulas: Frederic Sykes
* Jeroen Krabbé: Dr. Charles Nichols
* L. Scott Caldwell: Marshal Poole
* Ron Dean: Detective Kelly
* Nick Searcy: Xerif Rawlins
* Jane Lynch: Dr. Kathy Wahlund
* Tom Wood: Marshal Newman

## Premis i nominacions
### Premis

* Oscar al millor actor secundari per Tommy Lee Jones

### Nominacions

* Oscar a la millor pel·lícula
* Oscar a la millor fotografia
* Oscar als millors efectes visuals
* Oscar al millor muntatge
* Oscar a la millor banda sonora
* Oscar al millor so

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «The Fugitive». The New York Times.
# Devilhac

Devilhac (en francès Dévillac) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 89 | 113 | 115 | 129 | 117 | 121 | 132 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Didier Grasset | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Adaptació a la grafia occitana.
# Vittorio Radeglia

Vittorio Radeglia (Constantinoble, octubre 1863 - Istanbul, agost 1941) fou un compositor italià d'origen croat.
Va estudiar música al Conservatori de París. Després d'haver actuat a Caríntia, va ensenyar música de manera privada al Conservatori Superior d'Istanbul. El 1914 va ser un dels fundadors del "Dârü'l-Elhân", més tard conegut com a Conservatori Municipal d'Istanbul.
Va actuar a Mızıka-i Hümayun, Istanbul. Va escriure adaptacions polifòniques de moltes peces clàssiques i populars turques i va compondre obres orquestrals en els makams de la música turca. Les seves òperes Colomba (1887), Suprema Vis (Torí, 1902), i Amore Occulto (Istanbul, 1904).

## Referències

* ↑ «Radeglia, Vittorio». Hrvatske enciklopedije. Leksikografski zavod Miroslav Krleža. [Consulta: 12 juliol 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 49, pàg. 127. (ISBN-84-239-4549-9)
# Daniel Steegmann Mangrané

Daniel Steegmann Mangrané (Barcelona, 1977) és un artista barceloní que viu a Rio de Janeiro. Ha utilitzat diverses tècniques i materials, i està interessat en la natura i la crisi climàtica com a camp d'investigació i treball. La seva obra ha estat presentada en diverses biennals com Lió, Berlín, Nova York, París, Porto Alegre i São Paulo, i està present en col·leccions internacionals com la Fundació La Caixa, el Museu Serralves i Museu d'Art Contemporani de Barcelona.

## Exposicions individuals

* Museu d'Art Moderna, Rio de Janeiro (2015)
* Museu d'Art Modern de Medellín (2016)
* Fundació Serralves, Porto (2017)
* Fundació Antoni Tàpies, Barcelona (2018)
* Center for Curatorial Studies, Bard College, Estat de Nova York (2018) (comissariat per Lauren Cornell)
* Nottingham Contemporary (2019)
* Institut d'art contemporain, Villeurbanne/Rhône-Alpes (2019)
* Hangar Bicocca, Milà (2019)
* Kunsthalle Münster (2020)
* Museu d'Art Contemporani de Barcelona (2023)

## Referències

* ↑ Ebony, David. «Daniel Steegmann Mangrané» (en anglès americà). ARTnews.com, 01-10-2018. [Consulta: 13 gener 2023].
* 1 2 «Daniel Steegmann Mangrané | MACBA Museo de Arte Contemporáneo de Barcelona» (en castellà). www.macba.cat. Arxivat de l'original el 2023-01-13. [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ «Daniel Steegmann Mangrané. (Paisaje de posibilidades)» (en espanyol europeu). elmamm.org. [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ «CCS Bard | Daniel Steegmann Mangrané: A Transparent Leaf instead of The Mouth». www.bard.edu. Arxivat de l'original el 2018-06-12.
# Broset de Quiçac

Broset de Quiçac (en francès Brouzet-lès-Quissac) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard