OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miguel Ángel Vivas

Miguel Ángel Vivas (Sevilla, 22 de setembre de 1974) és un director de cinema i guionista espanyol.

## Biografia

Miguel Ángel va néixer a la ciutat de Sevilla el 22 de setembre de 1974. Després de diversos anys d'estudi, es va llicenciar en Ciències de la informació per la Universitat Europea de Madrid i va obtenir un diploma en Direcció cinematogràfica per l'Escola de Cinematografia i de l'Audiovisual de la Comunitat de Madrid (ECAM).
Va realitzar el seu primer llargmetratge titulat Reflejos, amb el qual va aconseguir guanyar el Premi Opera Prima de Atresmedia i Via Digital al millor guió de l'any. Després li han seguit curtmetratges com El hombre de saco el 2002 i I'll see you in my dreams el 2003, que van ser els perfectes precedents a Secuestrados en 2010, sent produït per la productora Vaca Films i va ser reconegut a nivell internacional amb premis com el de la millor pel·lícula al Festival de Cinema de Bogotà. Amb aquesta pel·lícula, també va ser reconegut com el millor director en el Festival de cinema fantàstic d’Austin, Texas (Fantastic Fest).
Va dirigir el curtmetratge The Room en 2011 i la Tvmovie Los tres cerditos, que va ser emesa el 2013, dins de la sèrie Cuéntame un cuento d’Antena 3. El 2015 va dirigir la pel·lícula Extinction, protagonitzada per Matthew Fox, Jeffrey Donovan, Quinn McColgan, Valeria Vereau i Clara Lago.
En 2018 dirigeix i escriu, al costat de Alberto Marini, el guió de Tu hijo interpretat per José Coronado, Pol Montañés, Ana Wagener, Sergio Castellanos, Sauce Ena i Ester Expósito.

## Filmografia

* Asedio (2023)
* Desaparecidos (2020)
* Vivir sin permiso (2018)
* Tu hijo (2018)
* Apaches (2017)
* La casa de papel (2017)
* Mar de plástico (2016)
* Inside (2016)
* Extinction (2015)
* Cuéntame un cuento (2013)
* The Room (2011)
* Secuestrados (2010)
* I'll See You in My Dreams (2003)
* El hombre del saco (2002)
* Reflejos (2002)
* Tesoro (1999)

## Referències

* ↑ “Me gusta el género negro para abordar asuntos que nos competen a todos”, Diario de Sevilla, 5 de maig de 2023
* ↑ Miguel Ángel Vivas: "Hay demasiadas películas muy pulcras de las que al día siguiente te has olvidado", El Español, 5 de maig de 2023
* ↑ «Tráiler de la película ‘Extinction’ de Miguel Ángel Vivas». www.laguiago.com [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ Ocaña, Javier «Rabiosa justicia de padre» (en castellà). Prisa, 09-11-2018.
* ↑ Vivar, Dani. «"Una vuelta a la vida": así será la 26º edición del Festival de Málaga». La Opinión de Málaga. Prensa Ibérica, 22-02-2023.
# Suzanne Comhaire-Sylvain

Suzanne Comhaire-Sylvain (6 de novembre de 1898 – 20 de juny de 1975), va ser la primera antropòloga haitiana. Suzanne va ser estudiant del famós antropòleg Bronislaw Malinowski, qui va treballar el 1949 amb Alfred Métraux i va participar en un projecte de la UNESCO a Haití. Es va casar amb Jean Comhaire, un belga que va presidir el Departament d'Antropologia de la Universitat d'Nsukka. Subseqüentment, va realitzar el seu treball a l'Àfrica.

## Biografia

Suzanne va néixer el 6 de novembre de 1898 a Port-au-Prince, Haití, filla de Georges Sylvain, activista haitià i símbol de la resistència contra l'ocupació dels Estats Units, i d'Eugénie Malbranche.
Va estudiar a Kingston i Port-au-Prince abans d'obtenir la seva llicenciatura i doctorat a París. A més a més del seu interès pel folklore haitià i els problemes socials de la condició de la dona a Haití i a l'Àfrica, la seva investigació es va centrar en els orígens de l'idioma crioll, una llengua considerada juvenil i sense valor en aquest moment. Va escollir un camí difícil, però el seu pintoresc treball, ignorat pels seus pars, va despertar l'interès del famós antropòleg polonès Bronislaw Malinowski. Aquest últim la va invitar a Londres, on es va convertir en el la seva assistent d'investigació mentre estudiava en la Universitat de Londres i més tard en la London School of Economics. També va portar a terme amb èxit una investigació en el Museu Britànic que va donar com a resultat el seu gran treball sobre les arrels africanes de la llengua crioll haitià.
Comhaire-Sylvain va realitzar recerques de camp a Kenscoff i Marbial (Haití), Kinshasa (Congo), Lomé (Togo) i Nsukka (Nigèria), en col·laboració amb antropòlegs de renom com Melville Herskovits i Alfred Métraux, els que li van confiar a ella i al seu espòs Jean Comhaire una missió de la UNESCO a Haití. Suzanne també va ensenyar en la New School for Social Research de Nova York i va ser nomenada membre del Consell d'Administració Fiduciària de les Nacions Unides per a Togo i el Camerun sota l'administració francesa.

### Defunció

Va morir en un accident automobilístic a Nigèria el 20 de juny de 1975. A partir de 2014, els seus documents van ser catalogats i posats a disposició a través del sistema de biblioteques de la Universitat Stanford.

## Referències

* ↑ «Haiti-Reference : Notables d'Haiti : Suzanne Sylvain Comhaire n. 06 nov 1898 Port-au-Prince d. 20 juin 1975 Nigéria». Arxivat de l'original el 27 de març 2019. [Consulta: 17 maig 2018].
* 1 2 Palli, Francesca. «Potomitan - Suzanne Comhaire-Sylvain: A bibliography of Her Publications». [Consulta: 8 febrer 2016].
* 1 2 3 «Guide to the Suzanne Comhaire-Sylvain Papers (M1835)». [Consulta: 8 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Publicaciones de Suzanne Comhaire-Sylvain. Fitxer de California.
# Rocío Vidal i Menacho

Rocío Vidal i Menacho (Benicàssim, 8 de desembre de 1992) és una youtuber i podcastera valenciana en castellà, coneguda amb el pseudònim de La Gata de Schrödinger amb què fa divulgació científica des d'una perspectiva escèptica i amb un toc d'humor i crítica social, bo i presentant temes per a fomentar el pensament crític i la curiositat del públic, com les pseudociències, les sectes, les creences, i la consciència social i ambiental.

## Obra publicada

* ¡Que le den a la ciencia! Supersticiones, pseudociencias, bulos... Desmontados con pensamineto crítico. Plan B, 2019. ISBN 9788417809058.
* ¡Eureka! 50 descubrimientos científicos que cambiaron el mundo. Plan B, 2021. ISBN 9788417809775.

## Referències

* ↑ Díaz Sánchez, Lucía. «'La Gata de Schrödinger' o la necesidad de discernir en un mundo de 'infoxicación' y sobreinformación» (en castellà), 08-09-2020. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ «Rocío Vidal (La Gata de Schrödinger) desmunta falses conspiranoies al "Zona Franca"». CCMA, 05-01-2023. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ Posas, Berta. «La ciència interessa els joves, i molt, ho demostra el que jo faig». Diari de Terrassa, 22-11-2022. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ «La 'youtuber' La gata de Schrödinger se infiltra en el curso de Llados y lo tacha de secta: "Es una estafa piramidal"» (en castellà). 20 minutos, 18-04-2024. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ «Llados diu a molts menors d'edat que trenquin amb el seu entorn, és una secta». RAC 1, 22-04-2024. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ «Rocío Vidal (La Gata de Schrödinger)». CCCB. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ «"Sempre he estat molt curiosa. Volia respondre preguntes, i per això em vaig decantar per la ciència" - 3Cat». CCMA, 08-03-2021. [Consulta: 7 juny 2024].
# Emmy Rossum

Emmy Rossum (Nova York, 12 de setembre de 1986) és una actriu, cantant i compositora nord-americana. És coneguda sobretot per la seva interpretació de Fiona Gallagher a la sèrie de televisió Shameless (2011-2019). Des de mitjan dècada de 2010, també ha dirigit i produït productes de televisió, inclosa la sèrie Peacock de 2022 Angelyne, que també protagonitza.
Nascuda i criada a la ciutat de Nova York, va començar a actuar professionalment de petita a la Metropolitan Opera. Els primers papers a la pantalla inclouen Genius (1999), Songcatcher (2000), Passionada (2002) i Nola (2003). A setze anys, va ser seleccionada per al seu paper innovador a Mystic River (2003). Rossum va protagonitzar la pel·lícula de ciència-ficció de 2004 The Day After Tomorrow, i també va rebre elogis de la crítica per la seva actuació en el paper principal de Christine Daaé a l'adaptació cinematogràfica de The Phantom of the Opera (2004). També és coneguda per actuar a les pel·lícules Poseidon (2006), Dragonball: Evolution (2009), Inside (2011), Beautiful Creatures (2013), Comet (2014), You're Not You (2014) i Cold Pursuit (2019).
El 2007, Rossum va llançar el seu àlbum de debut, Inside Out. També va publicar un EP de Nadal el mateix any, titulat Carol of the Bells. El 2013, va llançar un àlbum de seguiment anomenat Sentimental Journey.

## Referències

* ↑ Goldberg, Lesley. «'Shameless' Star Emmy Rossum to Make Directorial Debut With Showtime Series (Exclusive)». The Hollywood Reporter, 06-07-2016. Arxivat de l'original el July 31, 2018. [Consulta: 19 abril 2018].
# Arnau Gonzàlez i Vilalta

Arnau Gonzàlez i Vilalta (Barcelona, 1980) és un historiador català que ha centrat les seves principals investigacions en diferents aspectes del na­cio­nalisme català del període 1931-1945.

## Obra publicada

* La nació imaginada. Els fonaments dels Països Catalans, 1931-1939. Catarroja: Editorial Afers, 2006. ISBN 84-95916-57-6.
* Els diputats catalans a les corts constituents republicanes, 1931-1933. Nacionalisme, possibilisme i reformisme social. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2006. ISBN 84-8415-773-3.
* La irrupció de la dona en el catalanisme. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2006. ISBN 84-8415-855-1.
* La creació del mite Lluís Companys. El 6 d'octubre de 1934 i la defensa de Companys per Ossorio y Gallardo. Barcelona: Editorial Base, 2007. ISBN 978-84-85031-72-6.
* Un catalanófilo de Madrid. Epistolario catalán de Ángel Ossorio y Gallardo (1924-1942). Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, 2007. ISBN 978-84-490-2528-0.
* Els diputats catalans a les corts republicanes, 1933-1939. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2009. ISBN 978-84-9883-102-3.
* Cataluńa bajo vigilancia. El consulado italiano y el fascio de Barcelona, 1930-1943, 2009. ISBN 978-84-370-8309-4.
* Lluís Companys. Un home de govern. Barcelona: Editorial Base, 2009. ISBN 978-84-92437-26-9.
* De com es guanyen els vots. Joan Esterlich i la circumscripció de Girona durant la II República. Palma de Mallorca: Lleonard Muntaner, 2010. ISBN 978-84-92562-70-1.
* El catalanisme davant del feixisme (1919-2018), 2018. ISBN 978-84-17082-73-4.
* Procés català, classe mitjana i crisi europea, 2019. ISBN 978-84-17660-58-1.
* Cataluña en la crisis europea (1931-1939): ¿Irlanda española, peón francés o URSS mediterránea?. Lleida: Pagès, 2021. ISBN 978-84-9743-930-5.

## Referències

* ↑ Burdeus, Joan. «Sense un estat, la cultura catalana podria desaparèixer». Núvol, 22-11-2017. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ «Més 324 - Els historiadors Arnau Gonzàlez Vilalta i Xavier Casals ens parlen del llibre "El catalanisme davant del feixisme (1919-2018)"». TV3, 14-06-2018. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ Nerín, Gustau. «Dia a dia es fan patents els límits de la democràcia, aquí i arreu». El Nacional, 30-09-2019. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ «Més 324 - L'historiador Arnau Gonzàlez Vilalta ens presenta el seu darrer assaig "Procés català, classe mitjana i crisi europea"». TV3, 12-11-2019. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ Lillo, Manuel. «Als trenta hi havia la percepció que Catalunya no permetria la tranquil·litat d'Espanya». El Temps, 09-07-2021. [Consulta: 24 juliol 2022].
# Michele Rachelle

Michele Rachelle (dècada del 1780 - dècada del 1860) fou un violinista i director d'orquestra italià actiu a la primera meitat del segle xix.
La primera referència de la seva activitat és per una carta de Gaetano Donizetti de 9 de juliol de 1833 on parlant de la seva activitat com a concertino i director d'orquestra del Teatro Riccardi de Bèrgam, escriu: «jove de gran habilitat, no es podia haver elegit una millor opció». Aquell mateix any, durant el carnaval, ja havia exercit de concertino i director d'orquestra en la temporada del Teatro Carcano de Milà.
L’any següent va ser el director de l'Orquestra Filarmonici della Scuola dirigida per Peter Massini a Milà en l'execució de La creació de Haydn (el mestre del clavicèmbal va ser Giuseppe Verdi). El 1836 va posar música a La sera, d'Andrea Maffei, manuscrit que es conserva a la catedral de Vicenza.
La temporada 1846-1847 va dirigir la segona òpera que s'interpretava al nou Gran Teatre del Liceu, I due Foscari, de Verdi.

## Referències

* 1 2 «Biografia» (en italià). Parma e la sua storia. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ «La sera : Parole del cavaliere Maffei» (en anglès). worldcat.org. [Consulta: 29 agost 2021].
* ↑ Alier, Roger. Gran Teatre del Liceu. Poema satíric en català [ca. 1850]. Biblioteca de Catalunya, 2008. ISBN 9788478450305.
# Joan Lluís Pons Ramon

Joan Lluís Pons Ramon (Sóller, 9 de desembre de 1996) és un nedador mallorquí. Va participar en els Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016. En la prova de 400 metres estils individual masculí va acabar vuitè en la final, per la qual cosa va obtenir diploma olímpic.
Dos anys abans de les Olimpíades de 2016 va decidir deixar Palma i traslladar-se a Barcelona per entrenar-se en el CAR de Sant Cugat i intentar millorar les seves marques amb la vista posada en les Olimpíades de 2016. Pons és un nedador no gaire alt però d'un nivell tècnic i d'una gran potència.

## Jocs Olímpics de Rio 2016

En els 400 metres estil masculí, Pons es va col·locar en la final de la prova batent en dos segons el seu anterior rècord d'Espanya (4:13'55). El temps de Pons va ser el vuitè millor temps, i aconseguí així arribar a la final que es disputaria aquella mateixa nit entre els millors en aquesta especialitat.
Pons va concloure amb un temps de 4.16.48 deixant-ho en la vuitena posició i es va imposar el japonès Kosuke Hagino. En la final dels 400 metres masculins no va poder rebaixar la marca dels 4.13.55 que ell mateix va establir en les preliminars disputades d'aquell matí, es va quedar a gairebé set segons del podi, que va tancar el també japonès Daiya Tanca amb un registre de 4.09.71.

## Campionat d'Europa Glasgow 2018

Va aconseguir el bronze en la seva categoria més destacada: els 400 metres estils masculí.

## Campionat del món de Gwangju (Korea) 2019

Va quedar quart a la prova dels 400 estils, batent de nou el rècord d'Espanya que ell mateix tenia des de Rio 2016 (4:13'30). Va ser el millor resultat de l'equip espanyol.

## Referències

* ↑ Martínez, Alberto. «Joan Lluis Pons, a la final de 400 estilos con récord de España». Arxivat de l'original el 2016-09-17. [Consulta: 29 agost 2016].
* ↑ «Joan Lluis Pons: "He sufrido muchísimo, pero ha valido la pena"» (en castellà), 09-08-2018. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ AS, Diario «El descaro de Pons le lleva a un bronce de categoría» (en castellà). AS.com, 09-08-2018.

## Enllaços externs

* Balears a Rio 2016 - Joan Lluís Pons
# Ginevra Giovannoni Zacchi

Ginevra Giovannoni Zacchi (Bolonya, 1839 - Bolonya, abril 1899) fou una soprano italiana.
Fou la tercera soprano de l'òpera del Caire durant la seva primera temporada. A partir dels anys 60 apareix a les principals òperes d'Itàlia, i a Londres, Madrid i al Liceu de Barcelona, sobretot als rols de Lucrezia Borgia i Leonora a Il trovatore.

## Referències

* ↑ Busch, Hans. Verdi's Aida: The History of an Opera in Letters and Documents. U of Minnesota Press, 1978. ISBN 0816608008.
# Albert Maria Eibenschütz

Albert Maria Eibenschütz (Berlín, 15 d'abril de 1857 - Berlín, vers el 1930) fou un pianista alemany.
Feu els primers estudis en la Musterschule de Frankfurt del Main; des de 1874 fins al 1876 freqüentà el Conservatori de Leipzig, tenint per professors a Paul i Reinecke. Més tard acceptà una plaça a Jarkov (Rússia) i allà fou deixeble de Rubinstein. Aquest el 1878, el cridà al Conservatori de Leipzig perquè s'encarregués de la càtedra de piano. El 1880 passà a Colònia com a professor de perfeccionament de piano, on hi va romandre tretze anys.
Després es traslladà a Berlín, on ensenyà en el Conservatori Stern, i més tard a Wiesbaden, on fundà un Institut, que hagué d'abandonar per manca de salut, traslladant llavors la seva residència a Aquisgrà, per a dedicar-se a l'ensenyança i fou sots-director d'aquell Conservatori.
Des del maig de 1918 va residir a Berlín dedicat a la composició. Se li'n deuen peces de piano a dues i quatre mans, lieder, obres de música de cambra, simfonies i d'altres. Ensems va actuar diverses vegades com a solista en la Gewandhaus de Leipzig, a Gürzenich, Colònia, en el Museum de Frankfurt i en diversos punts d'Alemanya, Suïssa, els Països Baixos, Bèlgica, França, etc.
Des del 3 de juny de 1898 estava casat amb la pianista Wilhelmine Eibenschütz-Wnuczek.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix IV, pàg. 754 (ISBN 84-239-4574-X)
# Filip Gotschalk

Filip Gotschalk (1760 - 1809) fou un compositor, director d'orquestra i violinista polonès.
Entre 1800 i 1809 va formar part del grup de músics Jasna Góra. Havia vingut de Rudno prop d'Opole. Les col·leccions de Jasna Góra inclouen 25 composicions escrites per Filip Gotschalk.

## Referències

* ↑ Detalls a requiemsurvey.org
# Zenobio Vitarelli

Zenobio Vitarelli (1780 - valor desconegut) fou un baix italià.
Va començar a cantar com a baix a la Capella Sixtina de Roma. Després va canviar d'escenari i va actuar principalment en els teatres de Roma. No obstant això, també va aparèixer des del principi a la Scala de Milà. En l'estrena de Rossini El barber de Sevilla, tan memorable com lamentable, va cantar Don Basilio. En aquesta actuació, va caure a l'escenari i va haver de cantar la seva ària La calúmnia amb el nas sagnant. El 25 de gener de 1817 va cantar Alidoro en l'estrena de La Cenerentola de Rossini. Curiosament, hi ha una nota que sorgeix en diverses ocasions que el cantant Zenobio Vitarelli era conegut com l'home amb "un mal d'ull".

## Referències

* ↑ Programa de La Cenerentola. Viena: Wiener Staatsoper, 26 de gener de 2013.
# Wilhelm Ferdinand Rong

Wilhelm Ferdinand Rong (Trutnov, 5 d'agost de 1759 - Bützow, 13 de novembre de 1842) fou un compositor, músic de cambra, professor de música.
Fou músic de cambra del príncep Enric de Prússia, a la mort d'aquest el 1802, va ser professor de música a Berlín.
Entre les seves composicions hi figuren: el duo drama Alma; diversos cors de circumstàncies (un d'ells amb motiu de la mort de la reina Lluïsa); himnes; música sacra, etc. A més, va escriure: Elementar Lehre amb Klavier (1786); Theoretisch praktisches Handbuch der Tonartenkentnis (1805), etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 51, pàg. 265. (ISBN-84-239-4551-0)
# Theo Strack

Theo Strack (Viena, 3 d'octubre de 1881 - Groß-Gmelin, 19 de febrer de 1946) fou un tenor austríac, associat al teatre Badisches Staatstheater de Karlsruhe.
La Temporada 1932-1933 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Dades» (en alemany). Deutsche Digitale Bibliothek. [Consulta: 25 febrer 2018].
# Karl Preuss

Karl Preuss o Carl Preuß fou un compositor alemany de la segona meitat del segle xviii.
Va pertànyer a l'orquestra de cambra de la cort britànica a Hannover i deixà tres quartets, per a piano dos violins i violoncel; Vermischte Oden und Lieder (1783), una col·lecció d'odes i cançons amb acompanyament de piano, i altres composicions instrumentals.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). volum 47 Pree - Ptz. Madrid: Espasa-Calpe, 1975, p. 332. ISBN 84-239-4547-2.
* ↑ Friedländer, Max. Das deutsche Lied im 18. Jahrhundert. Quellen und Studien [La cançó alemanya al segle 18, fonts i estudis] (en alemany). volum 1. Musik. Stuttgart i Berlín: J.G. Cotta'sche Buchhandlung, 1902, p. 34. Arxivat 2020-09-26 a Wayback Machine.
# Augustin Jacob Landré-Beauvais

Augustin Jacob Landré-Beauvais (Orleans, 4 d'abril de 1772 - antic 1r districte de París, 27 de desembre de 1840) va ser un cirurgià francès més conegut per la seva descripció de l'artritis reumatoide. Nascut a Orleans, va estudiar amb Pierre-Joseph Desault i Xavier Bichat a París, i després a partir de 1792 amb Marc-Antoine Petit (1766-1811) a Lió. El 1796 va obtenir una pràctica al famós Hospital de la Salpêtrière, on va assistir a Philippe Pinel. Va ser nomenat professor de medicina clínica a la Salpêtrière el 1799. Després de la restauració, va ocupar també la càtedra a l'escola politècnica de París. Va ser destituït l'any 1830 a la insistència del rei Louis-Philippe de França.
La seva descripció de l'artritis reumatoide, ara considerada com el primer relat modern de la malaltia, la va identificar incorrectament com una forma de gota. Abans de Landré-Beauvais, diversos altres metges ja havien descobert que pot ser diferent de la gota. El mateix nom "artritis reumatoide" va ser encunyat l'any 1859 per Alfred Baring Garrod.
L'altra obra conservada de Landré-Beauvais, Séméiotique, ou traité des signes des maladies (publicada inicialment el 1809) es refereix als signes físics de les malalties mèdiques en general.

## Referències

* 1 2 Landré-Beauvais AJ. La goutte asthénique primitive (doctoral thesis), 1800. reproduced in Landré-Beauvais AJ Joint Bone Spine, 68, 2, 3-2001, pàg. 130–43. DOI: 10.1016/S1297-319X(00)00247-5. PMID: 11324929.
* ↑ «Destins». Arxivat de l'original el 2007-10-09. [Consulta: 5 maig 2008].
* ↑ J. Rheumatol., 28, 4, 4-2001, pàg. 751–7. PMID: 11327245.
* ↑ Garrod AB. The Nature and Treatment of Gout and Rheumatic Gout. Londres: Walton and Maberly, 1859.
* ↑ Landré-Beauvais AJ. Séméiotique, ou traité des signes des maladies. París: J.A. Brosson, 1818.
# Carmen Romero López

Carmen Romero, de nom complet María del Carmen Julia Romero López (Sevilla, 15 de novembre de 1946) és una política espanyola, molt coneguda per haver estat l'esposa de l'ex president del Govern Felipe González durant 39 anys.

## Biografia

Filla del coronel mèdic de l'Exèrcit Vicente Romero, es llicencià en Filosofia i Lletres per la Universitat de Sevilla, exercint posteriorment com a professora agregada d'institut en matèria de llengua i literatura.
Es va afiliar al PSOE en 1968, durant la dictadura del general Franco, quan aquest partit era encara il·legal. Va mantenir durant anys una presència pública de perfil molt baix, sense optar a cap càrrec públic fins a 1989. Afiliada al sindicat d'ensenyament d'UGT, va formar part de la Comissió Executiva Federal de FETE-UGT entre 1977 i 1987. Al XXI Congrés del PSOE va participar activament en l'estratègia per a la consecució del 25% de la quota de representació per a les dones.
Va residir durant gairebé 14 anys al Palau de la Moncloa, durant la presidència del Govern del seu marit (1982-1996). Cap a la meitat d'aquest període, va decidir participar de forma més activa en la política, presentant-se en les llistes del PSOE al Congrés dels Diputats, per la província de Cadis, a les eleccions generals del 29 d'octubre de 1989, en les quals va sortir escollida diputada.
Es va mantenir com a diputada socialista per Cadis durant les legislatures constitucionals IV (1989-1993), V (1993-1996), VI (1996-2000) i VII (2000-2004), renunciant a repetir candidatura al Congrés a les eleccions generals del 14 de març de 2004, al mateix temps que el seu marit.
Actualment presideix el Cercle Mediterrani, organització que pretén impulsar relacions d'amistat i bon veïnatge entre els diferents països que circumden el Mar Mediterrani.
El 24 de novembre de 2008 els mitjans informatius es van fer ressò de la ruptura del matrimoni entre Carmen Romero i Felipe González, per la relació sentimental d'aquest amb María del Mar García Vaquero.
Candidata en el sisè lloc de la llista del PSOE a les eleccions europees del 7 de juny de 2009, hi resultà elegida eurodiputada.

## Referències

* ↑ «Felipe González and Carmen Romero separate», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-06. [Consulta: 17 agost 2011].
* ↑ http://www.congreso.es/portal/page/portal/Congreso/Congreso/Diputados/BusqForm?_piref73_1333155_73_1333154_1333154.next_page=/wc/fichaDiputado?idDiputado=340&idLegislatura=7
* ↑ http://www.psoe.es/download.do?id=210837
* ↑ Notícia Arxivat 2011-11-05 a Wayback Machine. de la Cadena SER, 15 d'abril de 2009

## Enllaços externs

* Carmen Romero - Fitxa del Parlament Europeu