OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albert Namatjira

Albert Namatjira (28 de juliol de 1902 - 8 d'agost de 1959), anomenat en un principi Elea Namatjira, i Albert després del seu bateig cristià, va ser un famós pintor aborigen australià de la tribu dels Aranda.
Va néixer a Alice Springs i va créixer a la missió cristiana de Hermannsburg. Ja era un artista amb talent abans que el pastor Albrecht de la missió li regalés el 1934 el seu primer equip de pintura. El 1936 va acompanyar com a guia a l'artista australià Rex Battarbee en el seu viatge per pintar el proper Palm Valley i allà és on aquest li va ensenyar la tècnica de l'aquarel·la. Sota la tutela i suport de Battarbee desenvolupar la seva tècnica distintiva. Les seves aquarel·les d'àrids paisatges del desert, realitzats a l'estil occidental, van arribar a adquirir molta fama i en la seva primera exposició de pintura, a Melbourne a 1938, es van vendre tots els quadres. El 1957 li van ser atorgats els drets de ciutadania australiana complets, deu anys abans que tota la població aborigen del país els rebés.
Fins a la dècada dels 80, gràcies a una certa abundància d'exposicions, publicacions i documentals sobre Namatjira, no es va començar a reconèixer que, malgrat que pintés amb tècniques i materials occidentals, estava adaptant el simbolisme del paisatgisme d'occident per als seus propis propòsits culturals aborígens. La seva pintura es basa d'una manera consistent en la tradició, mitologia i entorn dels Aranda. Així, per exemple, la seva utilització de tons ocres es correspon amb els colors que utilitzaran habitualment les seves grans i poden percebre en la seva obra repeticions de roques i arbres similars com a creació de símbols eterns, propis de les concepcions espirituals de la seva cultura ancestral.

## Referències

* ↑ Splatt, William; Burton, Barbara. A treasury of Australian landscape painting (en anglès). Melbourne: Currey O'Neil, 1980. ISBN 0-85902-013-4.
* ↑ Kleinert, Sylvia. Namatjira, Albert (Elea) (1902–1959) (en anglès). Canberra: National Centre of Biography, Australian National University, 2006.
* 1 2 «Albert Namatjira» (en anglès). Art Gallery of NSW. [Consulta: 28 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Seeing the Centre: The art of Albert Namatjira 1902-1959 Arxivat 2010-07-11 a Wayback Machine., exhibició online a la National Gallery of Australia (anglès)
* Col·lecció de fotografies d'Albert Namatjira, a la National Library of Australia
* Treballs de Namatjira Arxivat 2010-04-18 a Wayback Machine. a la National Gallery of Australia
# Tribu Ponca de Nebraska

La tribu Ponca de Nebraska és una de les tribus reconegudes federalment del ponca. L'altra és la tribu Ponca d'Oklahoma. Celebren un powwow anyal cada agost.

## Reserva

De la reserva índia Ponca original la tribu ha recomprat una base de terra en fideïcomís de 819 acres. Des de l'aprovació de la Ponca Restoration Act, la tribu té el dret legal de fer negocis a Iowa.

## Govern

La tribu Ponca de Nebraska té la seu a Niobrara (Nebraska). La tribu és governada per un consell tribal escollit democràticament. El cap tribal actual és Rebecca White.

## Història

Persones Ponca es creu que van emigrar a les Grans Planes des de la vall del riu Ohio. A la meitat del segle xvi, els ponca emigraren amb els kanza, omaha i osage al nord, fins al Mississipi. Se separaren dels omaha a la meitat del segle xvii, però es van reunir amb ells prop del riu Niobrara de Nebraska en 1793. La introducció de malalties europees va delmar el 90% dels ponca el 1804 quan l'expedició de Lewis i Clark arribà a les seves terres.
Els ponca signar el seu primer tractat amb els Estats Units en 1817, cedint dos milions d'hectàrees de les seves terres. En 1858, la seva reserva s'havia reduït a 100.000 hectàrees. Els ponca van ser traslladats a Territori Indi; no obstant això, el 25% de la tribu va morir de malaltia i fam en un sol any. El cap Standing Bear va portar un grup en una marxa de 500 milles de tornada a la seva terra natal a Nebraska per enterrar els seus morts. En el judici posterior, Standing Bear v Crook va establir el recurs d'habeas corpus per primera vegada per a nadius americans, i també va permetre als ponca tenir terres recuperades per ells a Nebraska.
En la dècada de 1950, el govern dels Estats Units va terminar unilateralment el reconeixement de la tribu Ponca de Nebraska. El 1990 la tribu va tornar a adquirir 413 hectàrees de les seves terres perdudes. El govern dels Estats Units per fi tornar a reconèixer la tribu en 1990.

## Notables membres tribals

* Standing Bear, cap
* Verdell Primeaux, cantant i predicador de la Native American Church

## Notes

* 1 2 3 "Yankton Agency." US Department of the Interior, Bureau of Indian Affairs. Retrieved 27 May 2013.
* 1 2 Pritzker 353
* ↑ Pritzker 353–354

## Referències

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1

## Enllaços externs

* Ponca Tribe of Nebraska
# Dryolestes

Dryolestes és un gènere de mamífers teris extints de la família dels driolèstids que visqueren durant el Juràssic. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units i Portugal.
| Mammaliaformes | Sinoconodon Adelobasileus Morganucodon Megazostrodon Haldanodon Castorocauda Hadrocodium Mammalia Australosphenida (monotremes i parents extints) Boreosphenida Fruitafossor Eutriconodonta Allotheria Tinodon Haramiyavia Arboroharamiya Multituberculata Plagiaulacida Cimolodonta Symmetrodonta Dryolestes Henkelotherium Amphitherium Peramus Vincelestes Nanolestes Aegialodon Theria Metatheria Eutheria |

## Referències

* 1 2 Entrada «Dryolestes» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 6 octubre 2023].
# Bòrmas

Bòrma dei Mimòsas (nom occità, en francès Bormes-les-Mimosas) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava. L'any 1999 tenia 6.324 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.486 | 2.965 | 3.093 | 3.839 | 5.083 | 6.324 | 7.051 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1965-1989 | Henri Delon | |
| 1989-1995 | Michel Lambotin | |
| 1995- | Albert Vatinet | Divers droite |
# Paavo Aaltonen

Paavo Aaltonen (Kemi, Finlàndia 1919 - Sipoo 1962) fou un gimnasta artístic finlandès, guanyador de cinc medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 12 de desembre de 1919 a la ciutat de Kemi, població situada a la província de Lapònia.
Va morir el 9 de setembre de 1962 a la ciutat de Sipoo, situada a la regió d'Uusimaa.

## Carrera esportiva

Va participar, als 28 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar quatre medalles olímpiques: la medalla d'or en la competició per equips, en la prova de salt sobre cavall i de cavall amb arcs, així com la medalla de bronze en la prova individual, a més de finalitzar setè en la prova de barres paral·leles com a resultat més destacat. En la prova de cavall amb arcs compartí la seva victòria amb els seus compatriotes Veikko Huhtanen i Heikki Savolainen.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova per equips, si bé en la resta de proves no tingué cap mena d'èxit.
Al llarg de la seva carrera guanyà una medalla d'or en el Campionat del Món de gimnàstica artística.
# Claire L. Evans

Claire L. Evans (1985) és una cantant, escriptora i artista estatunidenca que viu a Los Angeles. És la cantant principal del duo de pop dance Yacht. És membre del col·lectiu feminista Deep Lab i la creadora de l'aplicació mòbil 5 Every Day.

## Biografia

Evans es va unir a Yacht el 2008 i ha gravat quatre àlbums,: See Mystery Lights, Shangri-La, I Thought the Future Would Be Cooler i Chain Tripping amb Bechtolt. Coneguda com a intèrpret pel seu personatge andrògin a l'escenari, The New York Times la va anomenar «la nova Annie Lennox». El periodista musical de la National Public Radio, Bob Boilen, s'hi va referir com «una de les intèrprets més sorprenents que he vist en una banda de rock».
Evans també és periodista i autora de Broad Band: The Untold Story of the Women Who Made the Internet i d'un blog de ciència i cultura popular titulat Universe, allotjat a la xarxa Scienceblogs de National Geographic Chane. També escriu per a Vice, The Guardian, Wired i Aeon. L'agost de 2013, es va convertir en l'editora en cap d'Omni Reboot, una nova versió en línia de la revista científica Ooni.

## Obra publicada

* Broad Band, Penguin Random House, 2018. ISBN 9780735211759
* Terraform: Watch/Worlds/Burn, MCD x FSG Originals, Farrar, Straus and Giroux, New York, 2022. ISBN 9780374602666

## Referències

* 1 2 Spiridakis, Elizabeth. «The Insider - Yacht's Claire Evans». tmagazine.blogs.nytimes.com, 15-10-2009. [Consulta: 27 juny 2016].
* ↑ Gutiérrez, Àlex. «Un fals vídeo sexual que es gira en contra dels seus autors». Ara, 14-05-2016. [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ Wendy Syfret. «exploring feminist hacktivism with deep lab» (en english). i-d.vice.com. i-d Vice, 20-07-2015. Arxivat de l'original el 26 July 2017. [Consulta: 27 juny 2016].
* ↑ French, Agatha. «Claire L. Evans created an app, leads the band Yacht and now has written a book about female tech pioneers» (en english). Los Angeles Times, 23-03-2018. [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ «Sent from Space: YACHT's Claire Evans». Mother Jones. [Consulta: 19 desembre 2013].
* ↑ Boilen, Bob. «YACHT: Tiny Desk Concert». NPR, 22-06-2011. [Consulta: 19 desembre 2013].
* ↑ Addie Wagenknecht.. «How Claire Evans Is Writing Women Back Into The Internet». Forbes, 05-03-2018. [Consulta: 18 juliol 2018].
* ↑ «Universe - Always Expanding». Scienceblogs.com, 15-02-2013. [Consulta: 19 desembre 2013].
* ↑ Evans, Claire L. «The Best Science Writing Online 2012 – Universe». Scienceblogs.com, 20-09-2012. [Consulta: 19 desembre 2013].
* ↑ Robertson, Adi. «Omni, reboot: an iconic sci-fi magazine goes back to the future». The Verge, 08-08-2013. [Consulta: 19 desembre 2013].
* ↑ «Science's Invisible Women». The New York Times, 19-03-2018. [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ Evans, Claire L. «BROAD BAND». Kirkus Reviews. [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ Merchant, Brian. Terraform. New York: MCD x FSG Originals, Farrar, Straus and Giroux, New York, 2022. ISBN 9780374602666.
* ↑ Clark, M.L. «Terraform: Watch/Worlds/Burn, edited by Brian Merchant and Claire L. Evans». Strange Horizons, 16-01-2023. [Consulta: 22 setembre 2023].
# Cándido Orbe y Gaytán de Ayala

Cándido Orbe y Gaytán de Ayala (I Comte de Mariaca (Astigarraga, 4 d'abril, 1855 - † Sant Sebastià?, ¿?) va ser un combatent carlí i polític espanyol, fill de Juan Nepomuceno de Orbe y Mariaca i germà de José María de Orbe y Gaytán de Ayala.
Va estudiar amb els jesuïtes al Col·legi de Carrión de los Condes fins que per la supressió de la Companyia va haver de passar a França, on va completar la seva educació i se li va reunir la seva família quan va emigrar a conseqüència de la revolució de 1868. El 1869 li va conferir don Carlos l'ocupació d'alferes de cavalleria, i en aquest any i els següents d'emigració va exercir satisfactòriament importants comissions polítiques.
Nomenat ajudant de camp del general Elío, va entrar amb ell en campanya en 1873. Es va distingir en les operacions contra el guerriller Santa Cruz, del qual va caure presoner, podent escapar gràcies a la seva valentia i seguretat. El 1873 va reemplaçar el seu germà José María en el càrrec d'ajudant de camp del general marquès de Valde-Espina (José María de Orbe y Elío), va trobar-se a l'atac d'Ibero, mereixent la creu vermella del Mèrit Militar; va assistir a la rendició de Las Campanas, a l'atac del fort d'Estella, a les accions d'Allo i Discastillo i al atac i rendició de Viana; va prendre part en la batalla de Montejurra, va assistir al memorable setge de Bilbao, en un dels atacs del qual va ser ferit de gravetat al cap, es va distingir notablement en l'acció de les altures de Santa Marina, en recompensa del qual va ser ascendit a capità de cavalleria (1874).
Va figurar al setge d'Irun, a les accions de la línia d'Oyarzun, i posteriorment a la de la línia de Vera, especialment a la de Sant Marcial. En 1876 va ser nomenat comandant i de tornada a Espanya va contreure matrimoni i va fixar la seva residència a la vila d'Astigarraga, al palau de Murguía, de la qual va ser alcalde diversos anys, deixant grat record del seu govern, i després de Sant Sebastià.

## Bibliografia

* Francesc de Paula Oller i Simón, Album de personajes carlistas (1887);
* Antonio Pirala y Criado, Història contemporània. Segona part de la guerra civil. Anals des de 1843 fins a la mort de Don Alfonso XII. Madrid: Felip Rojas, 1892-1906, 6 toms.
* José López Domínguez, San Pedro Abanto y Bilbao (1872/74);
* Antonio Brea, La campaña del Norte de 1873 a 1876 (1897);
* Nicolás María Serrano, Anales de la Guerra Civil, 1868 a 1876, (Madrid, 1875). En col·laboració amb Melchor Pardo;
* Cos de l'Estat Major de l'Exèrcit, Narración militar de la guerra carlista de 1869 a 1876;
* Ramón Fajardo Izquierdo i Tomas de Reina y Reina, La batalla de Lácar;
# Convent de Sant Francesc de Paula de Barcelona

El Convent de Sant Francesc de Paula va ser un recinte conventual de l'Orde dels Mínims, situat al carrer de Sant Pere Més Alt de Barcelona. Es va començar a construir a finals del segle xvi i va ser enderrocat a principis del segle xx. En el seu solar s'alça actualment el Palau de la Música Catalana.

## Història

El 1510 es va oferir un terreny als frares de Sant Francesc de Paula per a que s'instal·lessin a la ciutat, però la iniciativa no va tenir èxit. El 1569, els frares Mínims van demanar poder-se establir a l'antic convent de Dominiques de la Mare de Déu dels Àngels, extramurs, que havien deixat el 1562 per a traslladar-se a la capella del Peu de la Creu. Entre els anys 1573 i 1578 van residir a l'ermita de Sant Bertran, a Montjuïc, i després van passar a la Creu Trencada, prop del portal Nou, on van residir fins al 1589, quan es van traslladar definitivament al carrer de Sant Pere més Alt.
El 1597 es van enceten les obres de l'església, inaugurada el 1608. Era de nau única amb capelles laterals entre els contraforts. A llevant hi havia el claustre, de tres pisos amb galeries més un tercer, tancat.
La comunitat va ser desamortitzada el 1835, encara que l'església va romandre com a parròquia. El 1838, els edificis del convent van ser reconvertits en fàbrica (vegeu casa-fàbrica Achon). El 1902 s'enderrocà el claustre, en una part del qual es construí el Palau de la Música Catalana. L'església, cremada el 1936, va ser reconstruïda i oberta al culte l'1 d'octubre del 1950. El 2002 va ser enderrocada per a l'ampliació del Palau.
* Porxada del claustre durant el període d'enderroc.
* Planta baixa del claustre.
* Segona planta de la porxada del claustre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Convent de Sant Francesc de Paula de Barcelona». monestirs.cat.

## Bibliografia

* Barraquer i Roviralta, Gaietà. Los religiosos en Cataluña durante el primer tercio del siglo XIX, cap. 13º. Los Minimos.
# Terry Neill

Terry Neill (Belfast, 8 de maig de 1942 - 28 de juliol de 2022) fou un exfutbolista nord-irlandès de la dècada de 1960 i entrenador.
Fou internacional amb la selecció d'Irlanda del Nord, de la que també en fou entrenador entre 1971 i 1975. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Arsenal FC, durant més d'una dècada, i del Hull City AFC.
Fou l'entrenador de l'Arsenal que guanyà la Copa l'any 1979.

## Palmarès

Arsenal
* FA Cup: 1979

## Referències

* ↑ «Terry Neill - Player Profile». Arxivat de l'original el 2 d'agost 2013. [Consulta: 30 gener 2013].
* ↑ «Arsenal Stats». thearsenalhistory.com [Consulta: 25 gener 2018]. Arxivat 15 de juliol 2016 a Wayback Machine.
* ↑ «1979 FA Cup Final». [Consulta: 30 gener 2013].
* ↑ Harris, Jeff. Arsenal Who's Who. Independent UK Sports, 1995. ISBN 1-899429-03-4.
# Miroirs (Ravel)

Miroirs (en català, Miralls) és una obra per a piano de Maurice Ravel composta el 1905. Està formada per cinc peces de les quals dues (Une barque sur l'océan el 1906, i Alborada del gracioso el 1919) van ser orquestrades posteriorment pel mateix compositor. El conjunt participa de l'estil impressionista de Ravel, que va justificar en el títol amb aquesta citació de Shakespeare (Juli Cèsar, acte I, escena 2): «La vista no es coneix ella mateixa abans d'haver viatjat i haver trobat un mirall on es pot reconèixer».
Les cinc peces són les següents:
* Noctuelles
* Oiseaux tristes (Ocells tristos)
* Une barque sur l'océan (Una barca sobre l'oceà)
* Alborada del gracioso
* La vallée des cloches (La vall de les campanes)

## Comentari del compositor

| « | «Els Miralls formen un recull de peces per al piano que marquen en la meva evolució harmònica un canvi bastant considerable, i he desconcertat els músics que estaven més acostumats a la meva manera de fer. [...] El títol dels "Miralls" ha autoritzat els meus crítics a considerar aquest recull entre les obres que participen del moviment anomenat impressionista. No ho contradic, si s'espera parlar per analogia. Analogia bastant fugitiva, d'altra banda, ja que l'impressionisme no sembla tenir cap sentit precís fora de la pintura. Aquesta paraula de mirall no ha de fer suposar una voluntat d'afirmar una teoria subjectivista de l'art.» | » |
| — Ravel, Esbós autobiogràfic, 1928 |||
# Thatsadaphone Nosing

Thatsadaphone Nosing és una política laosiana. És membre del Partit Popular Revolucionari de Laos. És representant de l'Assemblea Nacional de Laos per a la província de Bokeo (circumscripció 5).

## Referències

* ↑ «List of members by province:Constituency 5, Bokeo Province» (en anglès). The National Assembly of the Lao People's Democratic Republic, 16-05-2007. Arxivat de l'original el 2008-08-30. [Consulta: 19 setembre 2020].
# Reserva índia Poarch Creek

La reserva índia Poarch Creek és una reserva índia dels amerindis creek a l'estat d'Alabama. És la llar de la Banda Poarch d'indis creek, l'única tribu reconeguda federalment a l'estat d'Alabama.
Las reserva és situada a 13 km al nord-oest d'Atmore. Dels 2.340 membres de la Banda Poarch un miler vivien a la reserva de 230 acres (0,93 kilòmetres quadrats) en 2006. La Banda Poarch Band també posseeix altres terres en fideïcomís a Alabama i Florida.

## Història

Malgrat la deportació forçada dels creeks de Geòrgia i Alabama en 1836, alguns creeks al districte de Tensaw d'Alabama mantingueren una comunitat distinta al voltant de la petita ciutat de Poarch, amb escoles segregades establerts en 1908. El govern federal va dur a terme una extensió de terra a Poarch en fideïcomís per als amerindis fins a 1924. En la dècada de 1940 la comunitat començà a organitzar-se políticament pel seu propi interès, i de 1950 a 1970 el líder tribal Calvin McGhee va encapçalar una campanya per al reconeixement de les reivindicacions de terres creek en els estats del sud-est. La Banda Poarch va recaptar fons en gran manera a través d'una celebració anual del pow wow el Dia d'Acció de Gràcies.
Establerta com a reserva federal el 1984, la Reserva Índia Poarch Creek es regeix per un consell tribal de nou membres i proporciona serveis de policia, bombers, judicial, i serveis socials. Un "bingo palace" és propietat total del govern tribal des de 1990, juntament amb algunes petites plantes industrials, un restaurant i un motel que atenen els turistes.

## Referències

* ↑ History of the Poarch Band of Creek Indians Arxivat 2010-07-27 a Wayback Machine.," accessed 7 May 2007.
* 1 2 U.S. Department of Commerce, Economic Development Administration, "Alabama: Poarch Creek Reservation Arxivat 2015-12-31 a Wayback Machine.", accessed 7 May 2007
* ↑ Paredes, J. Anthony. "Federal Recognition and the Poarch Creek Indians" in Peredes, J. Anthony, ed. Indians of the Southeastern United States in the Late 20th Century (Tuscaloosa: The University of Alabama Press, 1992) p. 121

## Enllaços externs

* Poarch Band of Creek Indians
* US Census Bureau's tract maps for Reservation 2865 (Poarch Creek)
# Thecla

Thecla és un gènere de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels licènids (Lycaenidae).

## Taxonomia

El gènere Thecla inclou moltes espècies, entre altres:
* Thecla betulae (Linnaeus, 1758)
* Thecla betulina Staudinger, 1887
* Thecla ohyai Fujioka, 1994
* Thecla chalybeia De Nicéville 1892
* Thecla hemon Cramer, 1775
* Thecla leechii De Nicéville 1892
* Thecla letha (Watson, 1896)
* Thecla pavo (De Nicéville, 1887)
* Thecla ziha (Hewitson, 1865)
* Thecla hemon

## Referències

* «Taxon profile» (en anglès). BioLib.
* Savela, Markku. «Thecla (Fabricius, 1807)» (en anglès). Lepidoptera and Some Other Life Forms.

## Enllaços externs

* «Images representing Thecla» (en anglès). Consortium for the Barcode of Life.
# Råbelövsbanan

El circuit de Kristianstad, anomenat Råbelövsbanan en suec a causa del proper castell de Råbelöv, va ser un circuit de curses temporal situat a prop de Kristianstad, a Escània (Suècia). El circuit es trobava a 5 km de Kristianstad i a 100 de Malmö, tenia una longitud de 6,537 km i una amplada de 6-8 metres.

## Història

Inaugurat el 14 de setembre de 1952, Kristianstad va acollir el Campionat del Món de Sport prototips dos anys (1956–1957) i el Gran Premi de Suècia de motociclisme de 1959 a 1961. A més de curses internacionals, el circuit també en va acollir de locals com ara les curses de motociclisme Skåneloppet entre 1952 i 1956.
Després de l'edició de 1961, el Gran Premi de Suècia es va reubicar al circuit d'Anderstorp i Kristianstad es va tancar i ja no es va tornar a fer servir.

## Referències

* ↑ «Råbelövsbanan - Guido de Carli» (en italià). gdecarli.it. [Consulta: 25 desembre 2022].
* 1 2 «Råbelövsbanan - Svensk Racing» (en suec). svenskracing.se. [Consulta: 25 desembre 2022].
* ↑ «Sveriges Grand Prix 1957» (en anglès). racingsportscars.com. [Consulta: 25 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina dedicada al GP de Kristianstad (suec)