OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cerfull

El cerfull (Anthriscus cerefolium), és una espècie de planta amb flors de la família de la família de les apiàcies, que s'usa com a condiment uns dels component de les fines herbes de la cuina francesa.
Addicionalment pot rebre els noms de cerfull ver i timó negre. També s'han recollit les variants lingüístiques cerafoll, cerefoll, cerepoll, cerpull, sarfull, sarpull, serpoll i serpull.

## Distribució

És una planta nativa d'Europa oriental. el Caucas, Turquia i Turkmenistan, que s'ha expandit per gairebé tot Europa, nord d'Àfrica i Amèrica del nord.

## Descripció

És un planta herbàcia anual, amb la tija dreta, que fa de 30 a 80 cm. Fulles compostes. Flors blanques, petites, agrupades en inflorescències, umbel·les compostes. Fruits negres.
Una altra espècie similar és A. sylvestris anomenada vulgarment cerfull bord i que es troba en els prats de dall de muntanya.

## Referències

* 1 2 «Anthriscus cerefolium». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 abril 2022].
* 1 2 «Anthriscus cerefolium» (en anglès). Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ «Chervil, One of the Best & Least Appreciated Herbs». The Art of Eating, 01-10-2014. Arxivat de l'original el 4 d’agost 2018. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ Vaughan, J.G.; Geissler, C.A.. The New Oxford Book of Food Plants. Oxford University Press, 1997. ISBN 978-0-19-854825-6.
* ↑ Dickinson, Richard; Royer, France. Weeds of North America (en anglès). University of Chicago Press, 2014-09-08, p. 21-33. ISBN 978-0-226-07644-7.

## Enllaços externs

* Spice Pages: Chervil
* chervil
# Paradoxa de Curry

Anomenada així per Haskell Curry, la paradoxa de Curry té lloc en teoria ingènua de conjunts o en lògiques ingènues. També s'anomena paradoxa de Löb per Martin Hugo Löb.
Intuïtivament, la paradoxa de Curry és: "si no m'equivoco, I és veritat", en què I pot ser qualsevol declaració lògica ("el negre és blanc", "1 = 2", "Gödel existeix ", "el món acabarà en una setmana"); si s'anomena aquesta declaració X, llavors hem d'afirmar: "Si X és veritat, llavors I és veritat".
La declaració X "si aquesta declaració és veritat, el món acabarà en una setmana" serà abreujada com "si X és veritat, llavors I". Per tant, en assumir X, I és veritat. La declaració anterior es pot reformular "si X és veritat, llavors I". Perquè aquesta declaració veritable és equivalent a X, X és veritat. Per tant, I és veritat, i el món s'acabarà en una setmana.
Qualsevol cosa es pot "provar" semblantment via la paradoxa de Curry. La diferència amb la paradoxa de Russell és que aquesta paradoxa no depèn de quin model de negació s'utilitza, ja que està completament lliure de negació. Així, les lògiques paraconsistents encara necessiten anar amb compte. La resolució de la paradoxa de Curry és un tema contenciós perquè les resolucions no trivials (com ara rebuig de X directament) són difícils i no intuïtives. En les teories de conjunts que permeten la comprensió sense restricció, es pot provar qualsevol declaració lògica I a partir del conjunt.

## Enllaços externs

* Curry paradox L'enciclopèdia de Stanford de filosofia té una discussió tècnica aprofundida.

## Referències

* ↑ Barwise, Jon and John Etchemendy 1987: The Liar, p. 23. Oxford University Press.
# Sent Mesard de Miranda

Sent Mesard (en francès Saint-Médard) és un municipi francès situat al departament del Gers i a la regió d'Occitània.

## Administració i política

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Annie Bourdallé | PS |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 338 | 282 | 281 | 274 | 277 | 293 | 338 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2009-12-26. [Consulta: 25 agost 2010].
* ↑ Mapa del Gers amb els municipis en gascó
# L'home de la casa

L'home de la casa (títol original: Man of the House) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Stephen Herek el 2005 i escrit per John J. McLaughlin/Mclaughlin i Scott Lobdell. Ha estat doblada al català.

## Argument

Sharp és un Ranger de Texas que ha consagrat la seva vida a la persecució del crim i a la defensa de la justícia. Acostumat a tots els perills, especialista en l'alt risc, és avui a la investigació d'un informant essencial, que compta fer sortir amb l'ajuda d'un ex-detingut que s'ha fet prevere, Percy Stevens
Quan aquest informador clau és abatut, l'afer es complica. Sharp a partir d'aleshores ha de protegir els únics testimonis de l'homicidi... cinc animadores de la Universitat del Texas! Perquè la seva cobertura sigui creïble, Sharp ha de traslladar amb aquestes cinc noies incontrolables i hiperactives.

## Repartiment

* Tommy Lee Jones: Roland Sharp
* Cedric the Entertainer: Percy Stevens
* Christina Milian: Anne
* Monica Keena: Evie
* Kelli Garner: Barb
* Vanessa Ferlito: Heather
* Paula Garcés: Teresa
* Anne Archer: Professora Molly McCarthy
* Brian Van Holt: Eddie Zane
* Shea Whigham: Ranger Holt
* Terrence Parks: Ranger Riggs
* R. Lee Ermey: Capità Nichols
* Paget Brewster: Binky
* Shannon Marie Woodward: Emma Sharp
* Liz Vassey: Maggie Swanson
* Rick Perry: ell mateix

## Crítica

"Vegonyosa (...) Potser perquè el bo de Lee Jones va pensar que els rèdits de 'L'home de la casa' l'ajudarien a finançar 'Els tres enterraments de Melquiades Estrada', presentada aquest any a Cannes. (...) l'actor es converteix en una caricatura dels seus millors papers"

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules >L'home de la casa». [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ «Man of the House» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Ocaña, Javier «Man of the House». El País.
# Nikolai Saltikov

Nikolai Ivànovitx Saltikov (31 d'octubre de 1736 - 28 de maig de 1816) fou un mariscal i cortesà rus. President del Consell de Guerra entre 1791 i 1802, va succeir en aquest lloc a Grigori Potiomkin, també fou president del consell de ministres entre 1812 i 1816.

## Biografia

Caterina II de Rússia el va nomenar preceptor del tsarévitx Pau Petróvitx de Rússia (futur Pau I de Rússia), després va esdevenir preceptor del gran duc Constantí Pàvlovitx de Rússia i d'Alexandre Pàvlovitx de Rússia (futur Alexandre I de Rússia)
El 1791, Pau I de Rússia el va nomenar president del consell militar. Després de la reforma d'Alexandre I el 1802, aquesta funció va prendre el nom de ministeri de forces terrestres, i després d'una nova reforma del mateix tsar el 1815 va esdevenir ministre de guerra. Serguei Kuzmitx Viazmitinov el va succeir en el càrrec de ministre de forces terrestres el 8 de setembre de 1802. També va ser lloctinent del Gran Mestre de l'Hospital per delegació del nou mestre el tsar Pau I.
# Leandre Roura i Garriga

Leandre Roura i Garriga (Sabadell, 1887 - Sabadell, 1969) fou periodista local i escriptor en català, i ocasionalment en castellà, de temes populars.

## Formació

De formació autodidacta, fou orientat pel poeta i cronista de Sabadell Manuel Ribot i Serra, que també li facilità la publicació d'articles a la Revista de Sabadell.

## Obres

* El promès de la malalta. Sabadell: 1917.
* El cop de riu. Sabadell: 1926.
* Proses viscudes (1). Sabadell: 1926. Establiment Tipogràfic Vives. Pròleg d'Ambrosi Carrion.
* Proses viscudes (2). Sabadell: 1927. Establiment Tipogràfic Vives. Pròleg de Josep Torres i Vilalta.
* Proses viscudes (3). Sabadell: 1929. Establiment Tipogràfic Vives. Pròleg de Pere Rimblas.
* Del meu romiatge. Poesies. Sabadell: 1930. José Figuerola.
* Garba. Poesies. Llibret d'homenatge. Sabadell: 1934.
* La suprema lluita. Sabadell: 1926.
* Rimas nuevas: poesías catalanas i castellanas. Sabadell: 1950. Impremta Linograf.
* El llibre de les sardanes. Sabadell: 1953. Impremta Linograf. Presentació d'Aureli Capmany.
* Claverianas i otras poesías. Sabadell: 1959. Impremta Gispert.
* Consells a la joventut. Sabadell: 1956. Impremta Gispert.
* La vida com un la veu. Sabadell: 1955. Impremta Gispert.
* A la Joventut de la Faràndula. Sabadell: 1957.

## Bibliografia

* AA.VV. Judicis crítics a l'obra literària de Leandre Roura Garriga. Sabadell: 1962. Impremta Linograf. Pròleg de Ramon Ribera Llobet.
* AA.VV. Gran Enciclopèdia Catalana, volum 12. Barcelona: 1978. Enciclopèdia Catalana, S.A. Pàgina 781.

## Referències

* ↑ «Leandre Roura i Garriga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Leandre Roura i Garriga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Combinació de fonts d’energia

La combinació de fonts d'energia o combinació energètica, o mix energètic, terme molt freqüent a l'àmbit de l'energia i l'economia per enginyers i juristes (aquest darrer és considerat un anglicisme incorrecte per alguns lingüistes), és la "recepta" que indica de quin origen prové l'energia primària d'un país o comunitat, és a dir, quines són les seves fonts i quin pes té cadascuna d'elles. Aquesta ponderació es pot fer en valors relatius (percentatge, fraccions) o absoluts, i sol fer referència als watts consumits durant un període, per exemple un any.
Actualment se solen considerar els blocs d'energia tèrmica (que prové de centrals tèrmiques amb cogeneració o no, que cremen combustibles fòssils), energia nuclear (centrals nuclears) i energies renovables, que inclouen l'energia hidràulica, l'eòlica, la solar i la geotèrmica. És útil per a conèixer, per exemple, les emissions de diòxid de carboni o els residus radioactius que genera l'ús de l'electricitat. Depèn de cada país, per exemple a Islàndia la combinació està formada sobretot per energia geotèrmica i hidràulica mentre que a França la font dominant és la nuclear.
Se sol expressar en percentatges de cada tipus de font d'energia primària d'una comunitat (d'un país, del món, etc.), un exemple seria "40% de nuclear, 30% de tèrmica, 20% d'hidràulica i 10% de renovables". La intensitat de carbonització d'un vehicle elèctric, per exemple, és major com més proporció d'energia tèrmica (electricitat obtinguda cremant carbó, gas natural, petroli, etc. en una central tèrmica) hi hagi en la combinació energètica, (més alta si hi ha un 50% de tèrmica que si és un 30% del total, per exemple) que és diferent a cada país i que en un mateix país pot canviar quan, per exemple, s'hi obre o es tanca una central nuclear o una tèrmica.

## Consum d'energia primària a Espanya

Segons les dades de la Secretaría de Estado de Energía:
| Origen | Proporció al total d'energia primària | Proporció al total d'energia primària |
| Origen | 2008 | 2022 |
| Carbó | 9,5 | 3,0 |
| Petroli | 48,1 | 45,5 |
| Gas natural | 24,6 | 24,0 |
| Energies renovables | 7,4 | 15,6 |
| Nuclear | 10,7 | 12,9 |
| Intercanvis internacionals | −0,7 | −1,4 |

## Consum d'energia primària a Catalunya

Segons les dades de 2022:
| Origen | Proporció al total d'energia primària |
| Renovables | 5,9 |
| Residus no renovables | 0,8 |
| Nuclear | 25,3 |
| Elèctrica | 1,0 |
| Fòssil | 68,1 |
| Bioenergia | 2,6 |

## Referències

* ↑ Sens dubte, gestor de consultes lingüístiques i terminològiques: mix energètic Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Universitat de Barcelona
* ↑ Balance energético de España. 2021-2022.
* ↑ «Balanç energètic de Catalunya». [Consulta: 27 novembre 2024].
# Barçalona

Barçalona de Gèrç (en francès Barcelonne-du-Gers) és un municipi francès situat al departament del Gers i a la regió d'Occitània.

## Administració i política
### Alcaldes

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-2008 | André Dehez | PS |
| 2008- | Jacques Gaïotti | PS |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.091 | 1.190 | 1.134 | 1.183 | 1.312 | 1.303 | 1.319 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2009-12-26. [Consulta: 25 agost 2010].
* ↑ Mapa del Gers amb els municipis en gascó la transcriu com Barçalona deu Gèrs
Viccionari
# Charlie Athersmith

William Charles Athersmith (10 de maig de 1872 - 18 de setembre de 1910) fou un futbolista anglès de la dècada de 1890.
Fou internacional amb la selecció d'Anglaterra entre 1892 i 1900. La major part de la seva carrera la passà a Aston Villa FC, on jugà 307 partits i marcà 85 gols. Posteriorment jugà a Small Heath.

## Referències

* ↑ Joyce, Michael. Football League Players' Records 1888 to 1939. Nottingham: SoccerData (Tony Brown), 2004. ISBN 978-1-899468-67-6.
* ↑ Perfil a englandstats
* ↑ Athersmith and the umbrella
* ↑ Matthews, Tony. Birmingham City: A Complete Record. Derby: Breedon Books, 1995, p. 148-151. ISBN 978-1-85983-010-9.
# Martin Ohm

Martin Ohm (1792-1872) fou un matemàtic alemany germà del conegut físic Georg Simon Ohm.
Va estudiar a la Universitat d'Erlangen on es va doctorar el 1811. Va donar classes com assistent a la universitat fins al 1817 en què va ser nomenat professor de l'escola secundària de Toruń. El 1821 es trasllada a Berlín per fer de professor ajudant a la Universitat de Berlín, en la qual serà successivament professor extraordinari (1824) i professor titular (1839).
El 1822 es publiquen els dos primers volums de la seva obra en nou volums Versuch eines vollkommen consequenten Systems der Mathematik (traduïble com "temptativa d'un sistema perfectament consistent de les matemàtiques").
La seva intenció era basar tota la matemàtica sobre la noció de nombre natural i la manipulació de les fórmules d'acord amb regles algebraiques.

## Referències

* ↑ Ferreirós, pàgina 32.
* ↑ Ferreirós, pàgina 12.

## Bibliografia

* Ferreirós, José. Labyrinth of Thought: A History of Set Theory and Its Role in Modern Mathematics (en (anglès)). Basel: Springer, 1999. ISBN 3-7643-5749-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Martin Ohm» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Enric de Hessen-Darmstadt

Enric de Hessen-Darmstadt (en alemany, Heinrich von Hessen-Darmstadt; 1674–1741) va ser un príncep de la casa Hessen-Darmstadt, general imperial i governador de Lleida durant la guerra de Successió Espanyola.

## Orígens familiars

Enric va néixer a Darmstadt el 29 de setembre de 1674, fill del landgravi Lluís VI de Hessen-Darmstadt (1630–1678) i de la seva segona esposa Elisabet Dorotea de Saxònia-Gotha-Altenburg (1640–1709), filla d'Ernest I de Saxònia-Gotha-Altenburg.
| 8. Lluís V de Hessen-Darmstadt | 8. Lluís V de Hessen-Darmstadt | 8. Lluís V de Hessen-Darmstadt | 8. Lluís V de Hessen-Darmstadt | | | |
| | | | | | | | | 4. Jordi II de Hessen-Darmstadt | 4. Jordi II de Hessen-Darmstadt | 4. Jordi II de Hessen-Darmstadt | 4. Jordi II de Hessen-Darmstadt | | | | |
| | | | | | | | | | | | 9. Magdalena de Brandenburg | 9. Magdalena de Brandenburg | 9. Magdalena de Brandenburg | 9. Magdalena de Brandenburg | |
| | | | | | | | | | | | 2. Lluís VI de Hessen-Darmstadt | 2. Lluís VI de Hessen-Darmstadt | 2. Lluís VI de Hessen-Darmstadt | 2. Lluís VI de Hessen-Darmstadt | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | 10. Joan Jordi I de Saxònia | 10. Joan Jordi I de Saxònia | 10. Joan Jordi I de Saxònia | 10. Joan Jordi I de Saxònia | | | |
| | | | | | 5. Sofia Elionor de Saxònia | 5. Sofia Elionor de Saxònia | 5. Sofia Elionor de Saxònia | 5. Sofia Elionor de Saxònia | | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | 11. Magdalena Sibil·la de Prússia | 11. Magdalena Sibil·la de Prússia | 11. Magdalena Sibil·la de Prússia | 11. Magdalena Sibil·la de Prússia | | | |
| | | 1. Enric de Hessen-Darmstadt | 1. Enric de Hessen-Darmstadt | 1. Enric de Hessen-Darmstadt | 1. Enric de Hessen-Darmstadt | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | 12. Joan II de Saxònia-Weimar | 12. Joan II de Saxònia-Weimar | 12. Joan II de Saxònia-Weimar | 12. Joan II de Saxònia-Weimar |
| 6. Ernest I de Saxònia-Gotha-Altenburg | 6. Ernest I de Saxònia-Gotha-Altenburg | 6. Ernest I de Saxònia-Gotha-Altenburg | 6. Ernest I de Saxònia-Gotha-Altenburg | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | 13. Dorotea Maria d'Anhalt-Zerbst | 13. Dorotea Maria d'Anhalt-Zerbst | 13. Dorotea Maria d'Anhalt-Zerbst | 13. Dorotea Maria d'Anhalt-Zerbst | | | |
| | | | | | 3. Elisabet Dorotea de Saxònia-Gotha-Altenburg | 3. Elisabet Dorotea de Saxònia-Gotha-Altenburg | 3. Elisabet Dorotea de Saxònia-Gotha-Altenburg | 3. Elisabet Dorotea de Saxònia-Gotha-Altenburg | | | | | | | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | 14. Joan Felip de Saxònia-Altenburg | 14. Joan Felip de Saxònia-Altenburg | 14. Joan Felip de Saxònia-Altenburg | 14. Joan Felip de Saxònia-Altenburg |
| | | | | | | | | | | | 7. Elisabet Sofia de Saxònia-Altenburg | 7. Elisabet Sofia de Saxònia-Altenburg | 7. Elisabet Sofia de Saxònia-Altenburg | 7. Elisabet Sofia de Saxònia-Altenburg | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 15. Elisabet de Brunsvic-Wolfenbuttel | 15. Elisabet de Brunsvic-Wolfenbuttel | 15. Elisabet de Brunsvic-Wolfenbuttel | 15. Elisabet de Brunsvic-Wolfenbuttel | |
# La llegenda de Billie Jean

La llegenda de Billie Jean (títol original: The Legend of Billie Jean) és una pel·lícula d'acció de 1985 dirigida per Matthew Robbins i protagonitzada per Helen Slater, Keith Gordon, Christian Slater, Richard Bradford. Ha estat doblada al català.

## Argument

Hubie Pyatt és un jove ric que un dia furta i posteriorment destrossa l'apreciada motocicleta de Binx Davy. La germana gran de Binx, Billie Jean Davy, li reclama els 608 dòlars que costa arreglar-la. Després d'una discussió, dispara accidentalment al senyor Pyatt, el pare de Hubie. Serà llavors quan Billie Jean i les seves amigues Ophelia i Putter fugen de la ciutat iniciant una vida delictiva i arribant a convertir-se en criminals. Billie Jean es converteix així en una llegenda, un símbol de llibertat per als adolescents de qualsevol part del món.

## Repartiment

* Helen Slater - Billie Jean
* Keith Gordon - Lloyd
* Christian Slater - Binx
* Richard Bradford - Pyatt
* Peter Coyote - Ringwald
* Martha Gehman - Ophelia
* Yeardley Smith - Putter
* Dean Stockwell - Muldaur
* Barry Tubb - Hubie
* Mico Lee Fultz - Donna Davy
* Bobby Jones - Kenny

## Referències

* ↑ esadir.cat. La llegenda de Billie Jean. esadir.cat.
* ↑ «The Legend of Billie Jean». The New York Times.
# Josep Torrella i Pineda

Josep Torrella i Pineda (Sabadell, 30 de setembre de 1910 - Sabadell, 15 de juny de 2003) fou un escriptor, historiador i estudiós del cinema català.

## Biografia

Va treballar a l'Ajuntament de Sabadell durant la Segona República, quan hi havia Salvador Sarrà de regidor de Cultura. Va presidir la Fundació Bosch i Cardellach i va dirigir la revista Otro Cine. Feu col·laboracions a Diari de Sabadell, Destino, Revista Internacional del Cine, Cine Experimental i Estafeta Literària. Va publicar diverses monografies locals.

## Obres

* L'espurna. Barcelona: Catalònia (1930). Novel·la
* Pobra ocelleta arraulida (1931), poema presentat als Jocs Florals de Barcelona
* El cine amateur español (1950)
* 50 anys de la Fundació Bosch i Cardellach. Sabadell: Fundació Bosch i Cardellach (1995)
* Crónica y análisis del cine amateur español (1965)
* Una història de Sabadell per a tots. Sabadell: Amics de les Arts i de les Lletres (1981, quarta edició del 1989)
* Amb la ciutat a l'hora del record.Sabadell: Amics de les Arts i de les Lletres (1983). Autobiogràfic
* Garba de mal lligar. Sabadell: Amics de les Arts i de les Lletres (1985). Narrativa
* L'Anatema, premi de Teatre Ciutat d'Igualada el 1987
* Vida teatral sabadellenca. Sabadell: Amics de les Arts i de les Lletres (1988)
* Els 70 anys de la Mútua. Sabadell: Amics de les Arts i de les Lletres (1988)
* Rodatges de postguerra a Barcelona. Barcelona: Institut del Cinema Català (1991)
* Sabadell. Un segle de cinema. Sabadell: Amics de les Arts i de les Lletres (1996)

## Premis i reconeixements

* Ciutat d'Igualada de teatre, 1987: L'anatema
* Ciutat de Sabadell, 1952: Mariagna o el desencantament
* Destino de reportatges, 1955: Siete siglos de dinastia rural
* Premi Sant Jordi de cinematografia a la millor revista especialitzada (1963)
* Premi Tenacitat, concedit per les Agrupacions Professionals Narcís Giralt de Sabadell (1994)
* És membre numerari d'honor de la Fundació Bosch i Cardellach

## Referències

* ↑ «Josep Torrella i Pineda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Josep Torrella i Pineda al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques, any 1931, document 94
* ↑ «Sabadell recorda a Josep Torrella com una figura molt implicada en la vida social i cultural de la ciutat». Ràdio Sabadell. Arxivat de l'original el 1 d’octubre 2015. [Consulta: 30 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Torrella, una vida pel cinema (1997) - documental biogràfic dirigit per Sergi Rubió
# Himilce

Himilce o Imilce (del llatí Himilce o Imilce) va ser l'esposa ibera d'Hanníbal Barca segons diverses fonts històriques.

## Història

Titus Livi registra que Hanníbal es va casar amb una dona de Càstulo, una poderosa ciutat ibèrica aliada de Cartago. El poeta romà Sili Itàlic identifica aquesta dona amb Himilce. Sili suggereix un origen grec per a Himilce, però Gilbert Charles-Picard defensava una herència púnica basada en una etimologia de l'arrel semítica m-l-k ('cap', 'rei'). Sili també suggereix l'existència d'un fill, que, d'altra manera, no és testimoniat per Livi, Polibi ni Apià. Hom creu que el fill es deia Hàspar (o Àspar) Barca. Segons Sili, durant les guerres púniques, Hanníbal va enviar entre llàgrimes Himilce i el seu fill cap a Cartago per seguretat. Alguns historiadors han posat en dubte la historicitat d'aquest esdeveniment i han suggerit que es tracta d'una imitació de Pompeu enviant la seva dona cap a Lucca per seguretat durant el conflicte militar.

## Representacions culturals

Himilce és homenatjada a Baeza, Andalusia, amb una estàtua com a part de la Fuente de Los Leones («Font dels Lleons»).

## Referències

* ↑ Vega Blázquez, Miguel El rastro de Himilce. Centro de Estudios Linarenses, 2012, pàg. 65–71.
* ↑ «The History of Rome: Vol III»., by Livy

## Vegeu també

* Llista dels pobles preromans de la península Ibèrica
* Ibèria cartaginesa