OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stonewood

Stonewood és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia de l'Oest. Segons el cens del 2000 tenia 1.815 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stonewood tenia 1.815 habitants, 789 habitatges, i 522 famílies. La densitat de població era de 824,4 habitants per km².
Dels 789 habitatges en un 24,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,3% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 30% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,1% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 20,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.000 $ i la renda mediana per família de 31.078 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.962 $ mentre que les dones 25.788 $. La renda per capita de la població era de 16.520 $. Entorn de l'11,8% de les famílies i el 13,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stonewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stonewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Jang Ok-rim

Jang Ok-rim (8 de febrer de 1948) va ser una jugadora de voleibol nord-coreana que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol.

## Referències

* ↑ «Jang Ok-Rim Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2012. [Consulta: 3 juny 2019].
# Ajust matrimonial

Ajust matrimonial (títol original: Period of Adjustment) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per George Roy Hill i estrenada l'any 1962. Està doblada al català.

## Argument

Òpera primera de George Roy Hill. George Haverstick, un veterà de la guerra de Corea (1950-1953), es casa precipitadament amb Isabel, una infermera a la qual va conèixer a l'hospital mentre es recuperava d'una crisi nerviosa

## Repartiment

* Anthony Franciosa: Ralph Baitz
* Jane Fonda: Isabel Haverstick
* Jim Hutton: George Haverstick
* Lleis Nettleton: Dorothea Baitz
* John McGiver: Stewart P. McGill
* Mabel Albertson: la Sra. Alice McGill
* Jack Albertson: Sergent
* John Astin: Smoky Anderson (no surt als crèdits)
* William Fawcett: Propietari del motel (no surt als crèdits)
* Jesse White: Christmas Caroler (no surt als crèdits)

## Nominacions

* 1962: Oscar a la millor direcció artística
* 1962: Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Fonda

## Referències

* ↑ «Ajust matrimonial». esadir.cat. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ «Period of Adjustment». ‘‘The New York Times'’.
# El gal moribund

El gal moribund (títol original: The Dying Gaul) és una pel·lícula nord-americana dirigida per Craig Lucas i basada en l'obra teatral homònima, que va agafar el nom de l'estàtua Gàlata moribund. Ha estat doblada al català.

## Argument

A Robert, un guionista principiant gai, li ofereixen un milió de dòlars per produir un guió seu, The Dying Gaul (basat en la història d'amor amb la seva parella recentment morta), amb la condició de convertir-la en una historia heterosexual. A contracor accepta i es posa a treballar en el projecte. Molt ràpidament, Jeffrey, el productor, se li insinua i inicien una relació clandestina perquè està casat i té dos fills. La seva dona Elaine, guionista retirada, llegeix la història original quedant fascinada per ella, insisteix a conèixer a Robert i tots dos congenien.
A Elaine se li acudeix ficar-se en el xat gai que freqüenta Robert fent-se passar per un home i així descobreix, de manera casual i inesperada, que el seu marit l'està enganyant amb ell. Llavors contracta a un detectiu que recopila tota classe d'informació sobre Robert, que utilitzarà en connectar per internet de nou amb ell, aquesta vegada fent-se passar pel seu amant mort, aprofitant les creences budistes en la reencarnació d'aquest. Al principi, Robert desconfia, i creu que algú li està gastant una cruel broma però la multitud de detalls íntims i secrets sobre la seva vida privada acaba convencent-lo. Així Elaine s'assabenta que Robert no pretén arrabassar-li al seu marit sinó que només passa l'estona i el complau perquè no canviï massa la pel·lícula. Però Jeffrey li havia confessat que si no fora pels nens s'hagués divorciat i que havia fantasiejat amb matar-la. En llegir que el seu marit havia pensat matar-la, Elaine decideix immediatament trencar amb tot i divorciar-se.

## Repartiment

* Peter Sarsgaard: Robert Sandrich
* Patricia Clarkson: Elaine Tishop
* Campbell Scott: Jeffrey Tishop
* Elizabeth Marvel: Kelly Cartonis
* Bill Camp: Malcolm

## Premis

* 2005: National Board of Review: Menció especial
* 2005: Festival de Sundance: Nominada al Gran Premi del Jurat

## Referències

* ↑ «El gal moribund». esadir.cat.
* ↑ «The Dying Gaul». The New York Times.
# Mothman: l'última profecia

Mothman: L'última profecia (títol original: The Mothman Prophecies) és una pel·lícula fantàstica estatunidenca basada en fets reals, dirigida per Mark Pellington, estrenada el 2002. Està inspirada en el llibre homònim escrit per John A. Keel del 1975. Ha estat doblada al català

## Argument

Un periodista del diari The Washington Post investiga sobre misteriosos fenòmens que s'han produït a una petita ciutat de Virgínia de l'Oest. John Klein, periodista al Washington Post ho té tot per ser feliç: el seu treball, la seva dona Mary i la casa que acaba de comprar. Però un accident de cotxe ho trastorna tot. Perd la seva dona Mary, afectada d'un tumor al cervell descoberta després de l'accident. Abans la seva mort, li parla d'estranyes siluetes que ha trobat dibuixades a un quadern.

## Repartiment

* Richard Gere: John Klein
* Laura Linney: Connie Mills
* Will Patton: Gordon Smallwood
* Alan Bates: Alexander Leek
* Debra Messing: Mary Klein
* David Eigenberg: Ed Fleischman
* Lucinda Jenney: Denise Smallwood
* Bob Tracey: Cyrus Bills
* Tom Stoviak: Brian
* Yvonne Erickson: Dr. McElroy
* Zachary Mott: Otto
* Ann McDonough: Lucy Griffin
* Shane Callahan: Nat Griffin
* Nesbitt Blaisdell: Cap Josh Jarrett

## Al voltant de la pel·lícula

* El film (o més exactament el llibre del qual s'ha tret) s'inspira en esdeveniments reals sobrevinguts a Point Pleasant entre novembre de 1966 i desembre de 1967.
* El nom del personatge d'Alexander Leek està inspirat del nom de l'autor del llibre The Mothman Prophecies: John A. Keel.
* La història de Leek que explica com ha volgut evitar l'esfondrament d'un edifici del qual havia tingut la premonició recorda Arlington Road, el precedent film de Mark Pellington.
* La veu de Indrid Cold al telèfon no és altre que la del director Mark Pellington. Fa d'altra banda un cameo en el paper d'un barman.
* Cap al minut 75, a l'escena on John Klein (Richard Gere) és sol a la seva cambra d'hotel, després de penjar violentament el telèfon, es pot percebre un rostre estrany, una aparició fantasmagòrica: Gere pica la porta de l'armari, sobre la qual es troba un gelat. I sobre aquest mirall es percep per l'espai d'un segon, un rostre prou cadavèric. Efecte gelant, que recorda la pel·lícula Repulsió dirigida per Roman Polanski.
* Amb la finalitat de confirmar el caràcter de ficció del film, el nombre de morts del pont de Punt Pleasant passa de 46 (1967) a 36 (per a les necessitats del guió del film): el film no es refereix als esdeveniments de 1967, els fets tenen lloc en els nostres dies, sense data.
* Després de Les dues cares de la veritat, és la segona vegada que Richard Gere i Laura Linney es troben junts interpretant un film.

## Referències

* ↑ «Mothman: L'última profecia». Esadir.
* ↑ Mitchell, Elvis «FILM REVIEW; Mysteries Multiply In Spooky Adventures» (en anglès). The New York Times.
* 1 2 3 «The Mothman Prophecies (2002)». [Consulta: 21 setembre 2018].
# Star City (Virgínia de l'Oest)

Star City és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia de l'Oest. Segons el cens del 2000 tenia 1.366 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Star City tenia 1.366 habitants, 697 habitatges, i 333 famílies. La densitat de població era de 1.076,4 habitants per km².
Dels 697 habitatges en un 17,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,6% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 52,1% no eren unitats familiars. En el 41,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15% tenia menys de 18 anys, un 17,1% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.771 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.188 $ mentre que les dones 21.838 $. La renda per capita de la població era de 17.003 $. Entorn del 12,1% de les famílies i el 15,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Star City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Star City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Andrew Ingersoll

Andrew Perry Ingersoll és professor de ciències planetàries a l'Institut Tecnològic de Califòrnia.
Va néixer a Chicago, Illinois el 1940 i es va traslladar a Brooklyn quan era nen i es va graduar a l'escola secundària als 16 anys. Va obtenir el títol de llicenciat a l'Amherst College el 1960 i el seu màster per la Harvard el 1961. Va rebre el seu doctorat de la Universitat Harvard el 1966.
Després de la seva graduació, es va incorporar a Caltech com a professor ajudant al departament de ciències planetàries el 1966. Es va convertir en professor associat el 1971 i professor titular el 1976. Va ser el Professor Earle C. Anthony de ciències planetàries en Caltech de 2003 a 2011. Ha realitzat importants contribucions per entendre les atmosferes planetàries, inclosos estudis fonamentals sobre l'efecte hivernacle fugitiu sobre Venus, i la dinàmica atmosfèrica dels planetes gegants.
Ha estat entrevistat sobre la seva investigació en el documental Science Channel "The Planets". Entre molts altres premis, va rebre el Premi Gerard P. Kuiper el 2007, la Medalla d'assoliment científic excepcional de la NASA el 1981 pel seu treball en el programa Voyager, i va ser elegit membre de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències el 1997.

## Referències

* ↑ Exceptional Scientific Achievement Medal (ESAM)
* ↑ 2007 DPS Prize Recipients Andrew P. Ingersoll - 2007 Gerard P. Kuiper Prize recipient
* ↑ «The Team». Southwest Research Institute. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ Caltech (2007-10-10). "Caltech's Ingersoll Receives Achievement Award". Nota de premsa.

## Enllaços externs

* Andrew P. Ingersoll A Institut de Califòrnia de Tecnologia
* Sóc Andrew Ingersoll Arxivat 2017-04-09 a Wayback Machine.
* oralhistories.Biblioteca.caltech.edu/124/
* COM el clima TREBALLA 8: Andrew Ingersoll HOW CLIMATE WORKS 8: Andrew Ingersoll a YouTube
# Marie

Marie és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Roger Donaldson, estrenada l'any 1985. Ha estat doblada al català

## Argument

Després de divorciar-se del seu violent marit, Marie Ragghianti haurà de superar múltiples dificultats per tirar endavant els seus fills, els més petits dels quals pateixen una malaltia crònica. Malgrat tot, gràcies a la seva tenacitat aconsegueix acabar amb èxit els seus estudis. Eddie Sisk, l'ajudant del governador de Tenneessee, es fixa en ella i li proporciona un treball com a cap del comitè encarregat d'atorgar la llibertat condicional. Tanmateix, quan semblava que, per fi, havia aconseguit l'estabilitat, el descobriment d'un gravíssim cas de corrupció li complica extraordinàriament la vida. Basada en fets reals.

## Repartiment

* Sissy Spacek : Casa Ragghianti
* Jeff Daniels : Eddie Sisk
* Keith Szarabajka : Kevin McCormack
* Morgan Freeman : Charles Traughber
* Fred Dalton Thompson : ell mateix
* Don Hood : El governador Ray Blanton
* Lisa Banes : Toni Greer
* Trey Wilson : L'agent de l'FBI
* John Cullum : El fiscal general
* Graham Beckel : Charlie Benson
* Macon McCalman : Murray Henderson
* Collin Wilcox Paxton : Virginia
* Robert Green Benson III : Dante Ragghianti
* Dawn Carmen : Therese Ragghianti
* Shane Wexel : Ricky Ragghianti

## Rebuda

* ''Marie'' és una pel·lícula absorbent sobre una dona valenta (...) L'única pega és que també és predecible (...) Puntuació: ★★★ (sobre 4)"

## Referències

* ↑ esadir.cat. Marie . esadir.cat.
* ↑ The New York Times. [ http://www.nytimes.com/movie/review?res=9E02E0DC1539F934A1575AC0A963948260 ] (en anglès). The New York Times.
* ↑ Ebert, Roger. Chicago Sun-Times. Marie (en anglès). Chicago Sun-Times.
# El joc de Hollywood

El joc de Hollywood (títol original en anglès The Player) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Robert Altman i estrenada l'any 1992. Ha estat doblada al català.

## Argument

Griffin Mill (Tim Robbins), productor cinematogràfic de Hollywood, rep amenaces escrites d'un guionista al qual va rebutjar un projecte. Intenten arribar a un acord, però després d'una terrible discussió, Griffin el mata. Donada la crisi econòmica per la qual travessen els estudis, aquests faran tot el possible perquè eludeixi la responsabilitat dels fets.

## Repartiment

* Tim Robbins: Griffin Mill
* Greta Scacchi: June Gundmundsdottir
* Whoopi Goldberg: la inspectora Susan Avery
* Fred Ward: Walter Stuckel
* Peter Gallagher: Larry Levy
* Brion James: Joel Levison
* Cynthia Stevenson: Bonnie Sherow
* Vincent D'Onofrio: David Kahane
* Dean Stockwell: Andy Civella
* Lyle Lovett: Detectiu DeLongpre
* Richard E. Grant: Tom Oakley
* Sydney Pollack: Dick Mellen
* Dina Merrill: Celia Beck
* Gina Gershon: Whitney Gersh

## Comentari

El joc de Hollywood es va vendre com el retorn de Robert Altman, recuperat dotze anys després del fracàs comercial de Popeye (1980). Aquesta afirmació no era correcta, ja que Altman no havia deixat de dirigir pel·lícules, obres de teatre i programes de televisió. No obstant això, El joc de Hollywood, que evidencia modernitat i mestratge estremidores, va col·locar Altman de nou a la cresta de l'onada, malgrat que tracta d'un entreteniment fabulosament cínic.
L'enginyós guió, una adaptació de Michael Tolkin de la seva pròpia novel·la, sembla una adaptació a la pantalla de La foguera de les vanitats, de Tom Wolfe, més reeixida que l'adaptació oficial realitzada per Brian De Palma el 1990.
La trama és un thriller que gira al voltant d'una identitat misteriosa, un assassinat accidental, la decepció, el fracàs, les coincidències, el perill físic i la intriga sexual. Altman la porta endavant d'una manera impecable. Com és habitual en ell, Altman s'esplaia a l'hora de mostrar aquest detallat mosaic, un món en miniatura. Amb excèntrics personatges secundaris, incidents fugaços, converses intranscendents, i estranyes digressions que converteixen El joc de Hollywood en una cosa meravellosa.

## Premis

* Robert Altman va guanyar diversos premis europeus com a millor director (el BAFTA, al Festival de Canes, i va ser nominat a un Oscar i un Globus d'Or al millor director (la pel·lícula va guanyar el Globus d'Or a la millor comèdia o musical).
* Tolkin va ser nominat per un Oscar al millor guió adaptat, i va rebre un Premi Edgar al millor guió.
* Geraldine Peroni va ser nominada a l'Oscar al millor muntatge.
* Tim Robbins també va guanyar el Globus d'Or com a millor actor en una comèdia o musical i el millor actor al Festival de Cinema de Cannes.
* Nominat al César a la millor pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ «El joc de Hollywood». esadir.cat.
* ↑ «the player». The New York Times.
* 1 2 «Festival de Canes: The Player». festival-cannes.com. [Consulta: 15 agost 2009].
# Philomena

Philomena és un drama de 2013 dirigit per Stephen Frears, coproduït pel Regne Unit, Estats Units i França i protagonitzat per Judi Dench. La pel·lícula està inspirada en fets reals i basada en la novel·la The Lost Child of Philomena Lee de Martin Sixsmith, que explica la història de Philomena Lee, que va estar cinquanta anys buscant el seu fill.
La cinta es va presentar al Festival Internacional de Cinema de Venècia, on va guanyar el premi al millor guió i, dies més tard, va competir en el Festival Internacional de Cinema de Toronto on va guanyar la segona plaça del Premi del Públic.
El 2014 es va subtitular al català i el 6 d'abril de 2022 es va estrenar el doblatge al català central a TV3. També s'ha doblat al valencià per À Punt, que va emetre-la el 29 de gener de 2023.

## Argument

Philomena Lee (Judi Dench) és una dona irlandesa que de jove es va veure obligada a donar en adopció el fill il·legítim que va tenir. Anys més tard es va posar a buscar-lo dedicant-hi la major part de la seva vida.

## Repartiment

* Judi Dench: Philomena Lee
* Steve Coogan: Martin Sixsmith
* Mare Winningham: Mary
* Michelle Fairley: Sally Mitchell
* Neve Gachev: viatger novaiorquès
* Charlie Murphy: Kathleen
* Simone Lahbib: Kate Sixsmith
* Sophie Kennedy Clark: Philomena (jove)
* Charles Edwards: David

## Premis i nominacions
### Premis

* 2014: BAFTA al millor guió adaptat per a Steve Coogan i Jeff Pope

### Nominacions

* 2013: Lleó d'Or
* 2014: Oscar a la millor pel·lícula
* 2014: Oscar a la millor actriu per Judi Dench
* 2014: Oscar a la millor banda sonora per Alexandre Desplat
* 2014: Oscar al millor guió adaptat per Steve Coogan i Jeff Pope
* 2014: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 2014: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Judi Dench
* 2014: Globus d'Or al millor guió per Steve Coogan i Jeff Pope
* 2014: BAFTA a la millor pel·lícula
* 2014: BAFTA a la millor pel·lícula britànica
* 2014: BAFTA a la millor actriu per Judi Dench

## Referències

* 1 2 Philomena: nun too sloppy when it comes to the facts a The Guardian, per Alex von Tunzelmann, 11/11/2013 (anglès)
* ↑ Official Awards of the 70th Venice Film Festival Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine. al web de la Bienale (anglès)
* ↑ TIFF 2013: 12 Years a Slave wins film fest’s top prize al web del Festival de Toronto (anglès)
* ↑ «Philomena». ésAdir. [Consulta: 2 abril 2022].
* ↑ «Philomena». À Punt, 30-01-2023. [Consulta: 1r febrer 2023].

## Enllaços externs

* Philomena - Lloc web oficial
# Thurmond

Thurmond és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia de l'Oest. Segons el cens del 2000 tenia 7 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Thurmond tenia 7 habitants, 5 habitatges, i 1 famílies. La densitat de població era de 27 habitants per km².
Dels 5 habitatges en un 0% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 20% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 80% no eren unitats familiars. En el 60% dels habitatges hi vivien persones soles el 40% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 0% tenia menys de 18 anys, un 14,3% entre 18 i 24, un 14,3% entre 25 i 44, un 42,9% de 45 a 60 i un 28,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 56 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 40 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.750 $ i la renda mediana per família de 0 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 10.782 $. Cap de les famílies i el 54,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Thurmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Thurmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# La nit dels gegants

La nit dels gegants (títol original en anglès The Stalking Moon) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Robert Mulligan i estrenada l'any 1968. Està doblada al català.

## Argument

Arizona, 1881. Sam Varna (Gregory Peck), un explorador de l'exèrcit recentment retirat, ajuda a una dona blanca (Eva Marie Saint) i el seu fill mestís que han aconseguit escapar d'un campament indi. Sam els allotja al seu ranxo, però el pare del nen, un apatxe, els persegueix implacablement.

## Comentaris

Set anys després de To Kill a Mockingbird, es repetia una fructífera col·laboració entre Robert Mulligan i Gregory Peck en un western amb fina descripció psicològica dels personatges.

## Repartiment

* Gregory Peck: Sam Varner
* Eva Marie Saint: Sarah Carver
* Robert Forster: Nick Tana
* Noland Clay: el nen
* Nathaniel Narcisco: Salvaje
* Russell Thorson: Ned
* Frank Silvera: major
* Lonny Chapman: Purdue
* Lou Frizzell: El cap d'estació

## Referències

* ↑ Títol en català, a Ésadir
* ↑ La pel·lícula, a Fotogramas (castellà)

## Enllaços externs

* La seva fitxa a TCM (anglès)