OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neoeburnella

Neoeburnella avocalis és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Neoeburnella.
És un endemisme de Costa d'Ivori.
Fou descrit per primera vegada per A. Ö. Koçak l'any 1986,

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ «Gen. Neoeburnella Koçak, 1986». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Koçak, A. Ö.. Priamus, 1986.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Cassville (Virgínia de l'Oest)

Cassville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia de l'Oest. Segons el cens del 2000 tenia 1.586 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cassville tenia 1.586 habitants. La densitat de població era de 40,6 habitants per km².
Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cassville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Frente de Liberación Popular

Frente de Liberación Popular (FLP) més conegut per FELIPE, fou una organització política antifranquista que va actuar a Espanya entre 1958 i 1969, a causa del fracàs en la implantació en l'interior de les formacions polítiques d'esquerres tradicionals a causa de la repressió, com ara el PSOE, el PCE, la UGT, la CNT i el POUM, a més d'oferir una visió nova del socialisme no sorgida necessàriament de la tradició republicana.
La majoria dels seus components provenien de les formacions estudiantils clandestines de les universitats i fou el gresol d'algunes de les opcions polítiques de renovació de l'esquerra espanyola coincident amb la revisió de les teories comunistes més lligades a la Unió Soviètica per concepcions pròximes a models de socialisme democràtic radical de caràcter occidental, així com cristians de base. Entre les seves característiques destacaven les mobilitzacions a favor de la renovació socialista que es vivia a França o Itàlia, així com el suport als moviments que sorgien al Tercer Món com a Cuba o Palestina o les crítiques a l'intervencionisme soviètic a Hongria i Txecoslovàquia.
Les actuacions dels seus militants es van plasmar en edicions d'obres prohibides en l'època d'autors prohibits com Herbert Marcuse o André Gorz. Entre els seus membres es trobaven Julio Cerón Ayuso, que fou el seu màxim dirigent, Manuel Vázquez Montalbán, el jove Miquel Roca i Junyent, José Luis Leal Maldonado (que fou Ministre de la Unió de Centre Democràtic), Vicente Albero Silla, Ángel Abad o José Ramón Recalde. Entre les seves accions va destacar el suport a la vaga general convocada pel Partit Comunista d'Espanya el 18 de juny de 1959. També hi militava Enrique Ruano Casanova, estudiant de Dret mort en estranyes circumstàncies mentre estava detingut per la policia.
A Catalunya el seu equivalent era el Front Obrer de Catalunya, i al País Basc l'Euskadiko Sozialisten Batasuna (ESB).

## Referències

* García Alcalá, Julio Antonio. Centro de Estudios Políticos y Constitucionales, Madrid, 2001.
* García Rico, Eduardo. Queríamos la revolución. Crónicas del FELIPE, Frente de Liberación Popular, Flor del Viento ediciones, Barcelona 1998.
# Tadayoshi Yamamuro

Tadayoshi Yamamuro (山室直儀, Yamamuro Tadayoshi) (1960) és un animador i dissenyador de personatges japonès, relacionat amb els estudis Toei Animation.
El seu nom està relacionat principalment amb el de l'anime de Bola de Drac, una transposició animada del manga homònim escrit i il·lustrat per Akira Toriyama i serialitzat a Revista Weekly Shōnen Jump.

## Biografia

Des de petit va voler estudiar arts marcials, cosa que més tard va aconseguir als 23 anys en un temple Shaolin. L'any següent als seus estudis, el 1984, va ser contractat per l'empresa fundada per Mitsuo Shindō, Shindō Production, per treballar en l'adaptació televisiva del famós manga d'Akira Toriyama, Dr. Slump. Més tard, després d'haver contribuït a la creació d'algunes sèries d'animació, aviat es va convertir en un animador clau de la primera sèrie Bola de Drac, i posteriorment de les seqüeles Bola de Drac Z i Bola de Drac GT , incloses pel·lícules i especials de televisió. També és el dissenyador de personatges del videojoc arcade Dragon Ball Heroes. Des del 2015 s'ha incorporat oficialment a la plantilla de la nova sèrie de televisió d'anime produïda per Toei Animation, Dragon Ball Super, juntament amb altres veterans com Naoki Tate i Naotoshi Shida.

## Obres

* Dr. Slump
* Bola de Drac
* Bola de Drac Z
* Bola de Drac Z: La Resurrecció d'en Freezer
* Bola de Drac GT
* Dragon Ball Kai
* One Piece
* Digimon Frontier
* Konjiki no Gash Bell!!
* Toriko
* Dragon Ball Super

## Referències

* ↑ La escena de Dragon Ball más difícil de animar según Tadayoshi Yamamuro, HobbyConsolas, 17 de desembre de 2019
* ↑ Tadayoshi Yamamuro, uno de los grandes representantes de Dragon Ball, Ramen Para Dos, 24 d'octubre de 2015
* ↑ Dragon Ball Super - Los últimos diseños de Tadayoshi Yamamuro, Hobby Consolas, 6 de juliol de 2018
# Mario García Gómez

Mario García Gómez (Barcelona, 1967) és un polític i educador social català, diputat al Parlament de Catalunya durant la tretzena legislatura, en representació del Partit dels Socialistes de Catalunya.
Es va llicenciar en Filosofia i Ciències de la Educació per la Universitat de Barcelona. També és graduat en Ciències Polítiques i de l’Administració per la UNED. Va completar els seus estudis amb un màster en Comunicació i lideratge polític per la Universitat Autònoma Barcelona, i amb un postgrau en Gestió de Polítiques Educatives de la Universitat de Barcelona.
Ha desenvolupat la seva carrera professional com a educador social, en centres de la DGAIA. També ha fet d'assessor a l'Ajuntament de Barcelona.
El 2021 es va presentar a les eleccions al Parlament de Catalunya, sent escollit el 23è i darrer diputat del PSC a la circumscripció electoral de Barcelona. Com ha diputat, va formar part de les comissions de justícia i d'interior, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Mario García Gómez» (en castellà). [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ Fitxa de Diputat
# Hlamiac

Hlamiac (en francès Laméac) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 106 | 114 | 111 | 105 | 110 | 133 | 127 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1893-1996 | Jean-Marie Laberou |
| 1896-1902 | Pierre Ducos |
| 1902-1920 | Charles Capdeville |
| 1920-1941 | Jean Maumus |
| 1941-1959 | Jean Senmartin Duco |
| 1959-1962 | Eloi Lestelle |
| 1962-1971 | Roger Duffau |
| 1971- | José Debat |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Blindatge (aparell)

El blindatge és una carcassa incorporada a una càmera que s'utilitza per a esmorteir el soroll del disparador, particularment en les càmeres reflex. S'utilitza principalment en el camp de la foto fixa, per tal que el dispar no interfereixi en el rodatge d'un film, i també en altres situacions on el so pot arribar a distreure: fotografia teatral, càmeres de vigilància, i fotografia de flora i fauna.
Va ser inventat per Irving Jacobson a mitjans dels anys 60 i va revolucionar el món de la foto fixa, perquè va permetre realitzar fotografies durant el rodatge, en lloc de després d'aquest.

## Estructura

Pel que fa a l'estructura, un sound blimp és una caixa rígida, folrada en el seu interior amb escuma, amb forats per la lent i el visor, i interruptors per a poder enfocar i alliberar l'obturador des de l'exterior de la carcassa.
Qualsevol es pot fer un sound blimp utilitzant una carcassa, funda o maleta de càmera existent i un cable de disparador.
El "Camera Muzzle", un clos tou, va ser creat per Sam Cranston. Aquest és menys eficaç que un clos dur, però significativament més barat i fàcil d'utilitzar. Va ser dissenyat més per un ús no-intrusiu, no per un ús exigent com el dels sets cinematogràfics.
Nikon fabrica una carcassa de càmera feta de cuir, la CS-13 (NIK446), que suprimeix una mica el so, tot i que està dissenyada principalment per l'avanç de la pel·lícula de les càmeres cinematogràfiques, i realitza una supressió del so molt petita en les càmeres digitals. Una solució similar era la carcassa Minolta Insulation (6081-660, 43325-74196-8), principalment dissenyada per a càmeres reflex cinematogràfiques i utilitzada en baixes temperatures, tot i que també s'anunciava per a reduir el so de la càmera.

## Vegeu també

* Foto fixa

## Notes

* ↑ Universitat de les Illes Balears. «B». A: Lèxic bàsic de cinema (català-castellà-francès-anglès) ( PDF), octubre 2009, p. 22 (Lèxics Bàsics). ISBN 978-84-8384-099-3 [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ Foto fixa a Hollywood
* ↑ Gómez Grau, Frederic. Recuerdos y anécdotas, 2013, p. 7.
* ↑ Article de fòrum en alemany Minolta-el fòrum que parla el Insulation Cas i altres solucions

## Enllaços externs

* Instruments fotogràfics Jacobson, inventors del sound blimp.
* Sound blimp avançat Arxivat 2009-09-03 a Wayback Machine. Sound blimp dissenyat per càmeres digitals Cànon.
* Fatboy sound blimp Arxivat 2018-08-05 a Wayback Machine. Sound blimp dissenyat per càmeres digitals de les marques Cànon i Nikon.
* Com fer un sound blimp per la vostra càmera Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine.
* Tutorial per a fabricar un sound blimp
# Xavier Castellsagué

Xavier Castellsagué Piqué (Granollers, 1959 - Bruguera, 12 de juny de 2016) fou un doctor i investigador català, especialista en el virus del papil·loma. Va treballar com a cap de la Unitat d'Infeccions i Càncer de l'Institut Català d'Oncologia. És conegut per haver estat l'investigador principal dels assajos clínics per provar la vacuna contra el virus del papil·loma humà, que en les dones pot arribar a provocar càncer de coll de matriu. Era metge especialista en epidemiologia per la Universitat Autònoma de Barcelona i doctorat en Salut Pública per la Universitat Yale, als Estats Units, gràcies a una beca de doctorat de la Fundació La Caixa.

## Referències

* ↑ «Defunció de Xavier Castellsagué i Piqué». [Consulta: 5 març 2017].
* ↑ «Mor el doctor Xavier Castellsagué». ara Granollers. Arxivat de l'original el 2017-03-06 [Consulta: 5 març 2017].
* ↑ Estudio bibliométrico de la producción científica de los becarios de "la Caixa" (convocatorias 1982-2013). Febrer de 2017
* ↑ «Mor als 57 anys el doctor i investigador Xavier Castellsagué, de Granollers». Elnou9.

## Enllaços externs

* Xavier Castellsagué i Piqué - Galeria de Metges Catalans
# Tatiana Iankelévitx

Tatiana Iankelévitx (rus: Татьяна Янкелевич; Sant Petersburg, Rússia, 1950) és una investigadora russa. Filla de Ielena Bónner i del seu primer marit, Ivan Semenov, és llicenciada en literatura russa per la Universitat de Moscou. El 1977 s'estableix als Estats Units amb la seva família tot fugint de les pressions del KGB. Durant els anys vuitanta i noranta, treballa com a professora d'història i literatura russes a diverses universitats nord-americanes. Així mateix, centra els seus esforços a defensar la causa del seu padrastre, escriptor i premi Nobel de la Pau l'any 1975, Andrei Sàkharov, pels Estats Units i diferents països europeus. Ha estat també editora i traductora de part de la seva obra. En l'actualitat dirigeix el programa Sàkharov de Drets Humans del Davis Center for Russian and Eurasian Studies de la Universitat Harvard, seu de l'Arxiu Andrei Sàkharov.

## Referències

* ↑ «NOW - Participants. Tatiana Iankelévitx». CCCB. Projecte NOW. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Tatiana Iankelévitx | CCCB». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2019].
# Josep Maria Antó i Boqué

Josep Maria Antó i Boqué (Cornellà de Llobregat, 1952) és un metge català. El 1975 es llicencià en medicina en la Universitat Autònoma de Barcelona, on es doctorà el 1990. Des de 1986 treballa a l'IMIM (Institut Municipal d'Investigació Mèdica), on ha estat cap del Departament d'Epidemiologia i Salut Pública. Actualment és director del Centre de Recerca en Epidemiologia Ambiental (CREAL), director de la Xarxa de Recerca Biomèdica del Centre d'Epidemiologia i Salut Pública (CIBERESP) i professor de medicina de la Universitat Pompeu Fabra. També és membre del Consell Assessor del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya.
La seva recerca se centra principalment en l'epidemiologia de l'asma i de la malaltia pulmonar obstructiva crònica, dirigida cap a la identificació dels determinants ambientals i la prevenció d'aquestes malalties.
El 1994 va rebre el Premi Narcís Monturiol al mèrit científic de la Generalitat de Catalunya i el 2009 la Medalla Josep Trueta. Ha estat membre dels consells assessors i de redacció de les revistes científiques American Journal of Epidemiology, European Journal of Public Health i European Respiratory Journal.

## Obres

* Epidemiological Investigations of Asthma Epidemics (tesi doctoral)
* Cournant Lecture (European Respiratory Society, 1994)

## Referències

* ↑ «Josep Maria Antó Boqué». [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ «Josep Maria Antó». web. CCCB. [Consulta: 28 gener 2015].

## Enllaços externs

* (anglès) Dr. Antó, director of CREAL, awarded the Josep Trueta medal for his outstanding contribution to healthcare
* (català) Biografia Arxivat 2011-11-09 a Wayback Machine. a gencat.cat
# Cristina Campos

Cristina Campos (Barcelona, 1975) és una escriptora i guionista catalana.
Llicenciada en Humanitats a la Universitat Autònoma de Barcelona, va acabar els estudis a la Universitat de Heidelberg. Compagina la seva tasca com a directora de càsting en la indústria cinematogràfica amb l'escriptura. La seva novel·la Pan con limón con semillas de amapola, del 2016, s'ha traduït a diverses llengües i se ella mateixa en va fer una adaptació cinematogràfica amb guió seu. El 2022 va ser finalista del Premi Planeta amb Historias de mujeres casadas amb el pseudònim Gabriela Hausmann. Està casada amb Jaume Balagueró amb qui tenen tres fills.

## Referències

* ↑ «Entrevistamos a Cristina Campos, finalista del Premio Planeta 2022» (en castellà), 03-02-2023. [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ Hoy, Granada. «Cristina Campos: "Con esta novela he sublimado un deseo oculto"» (en espanyol europeu), 04-05-2023. [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ Ferrer, Clara. «Cristina Campos: «La vulnerabilidad del hombre frente a la belleza femenina me decepciona»» (en castellà), 04-06-2023. [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ «Cristina Campos, finalista del Premio Planeta: "La falta de deseo de las mujeres casadas hacia sus maridos es un tema tabú"» (en castellà). El Mundo, 16-10-2022. [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ Sánchez-Mellado, Luz. «Cristina Campos: “La mujer es infiel mental”» (en castellà). El País, 22-01-2023. [Consulta: 23 abril 2024].
# Marie Ambroisine Minette de Cussy

Marie Ambroisine Minette de Cussy (París, 1817 - idm. 1870) fou una cantant i actriu francesa, coneguda com a Madame Potier en ser l'esposa del compositor Henri Hippolyte Potier.
Estudià al Conservatori de París, i fou aplaudida des de 1847 fins al 1855 al Teatre de l'Òpera Còmica de París, a l'Òpera Nacional i als concerts de la capital francesa.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). volum 46 Polo - Predz. Madrid: Espasa-Calpe, 1973, p. 1038. ISBN 84-239-4546-4.
# Franz Xaver Rafael

Franz Xaver Rafael (Opava i Brno, 12 de febrer de 1816 - Graz, 19 d'abril de 1867) fou un compositor alemany.
Se sap només d'aquest autor que va compondre les òperes Enric el violinista (Olomouc, 1860), Wittekind (Graz, 1862), i La vetllada (Graz, 1864).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 49, pàg. 321. (ISBN-84-239-4549-9)
# Arno Julius Reichert

Arno Julius Reichert (Dresden, Saxònia, 31 de maig, 1866 - idem. 10 de febrer, 1933), va ser un bibliotecari, cantant i compositor alemany.

## Biografia

Arno Julius Reichert fou estudiant del Conservatori de Dresden. Primer es va convertir en professor de música a l'Institut Maçònic de Dresden. De 1894 a 1904 va ensenyar a l'escola de música de Richard Ludwig Schneider a Dresden. Des de 1904 va treballar com a administrador del departament de música de la Biblioteca Reial de Dresden.
Va compondre l'òpera còmica Onkel Stark, nombroses cançons, cors i peces per a piano. Va organitzar unes 450 cançons populars per a cor. Va escriure 50 anys de concerts simfònics (estadístiques del programa 1858-1908; Dresden 1908) i els manuscrits musicals originals de la Biblioteca de l'Estat de Saxon (Leipzig 1923).
Va compondre una òpera, cors, cançons i peces per a piano. Va editar cançons populars.

## Publicacions d'Arno Julius Reichert

* 50 anys de concerts simfònics (Dresden 1908; recopilació d'obres interpretades a Dresden entre 1958 i 1908).
* Els manuscrits musicals originals de la Biblioteca Estatal Saxona (Leipzig, 1923).

## Referències

* 1 2 3 Abschnitt nach: Wilibald Gurlitt: Arno Julius Reichert. In: Riemann Musiklexikon.
* 1 2 Abschnitt nach: Nicolas Slonimsky: Arno Julius Reichert. In: Baker's Biographical Dictionary of Musicians.
* 1 2 Abschnitt nach: Altmann: Arno Julius Reichert. In: Kurzgefaßtes Tonkünstlerlexikon.

## Bibliografia

* Reichert, Arno Julius. A: Wilibald Gurlitt (ed.): Riemann Musiklexikon. 12a edició totalment revisada. Part personal: L–Z. Schott, Mainz 1961, pàg. 481.
* Reichert, Arno Julius. A: Paul Frank, Wilhelm Altmann: Tonkünstlerlexikon condensat. 14a edició. Gustav Bosse Verlag, Regensburg 1936, pàg. 490.
* Reichert, Arno Julius. A: Nicolas Slonimsky: Baker's Biographical Dictionary of Musicians. 7a edició. Oxford University Press, Londres, Nova York, Toronto 1984, ISBN 0-19-311335-X, pàg 1873 (anglès).
# Robert L. Friedheim

Robert Lyle Friedheim (1 d'agost de 1934 - 31 de gener de 2001) va ser un acadèmic de relacions internacionals i professor de la Universitat del Sud de Califòrnia. Va ser antic director de l'Escola de Relacions Internacionals de la USC.

## Biografia

Friedheim va néixer l'1 d'agost de 1934 a la ciutat de Nova York Va obtenir tant el grau com el màster a Universitat de Colúmbia i es va doctorar en ciències polítiques a la Universitat de Washington. Va servir a l'exèrcit dels Estats Units en la intel·ligència militar.
Friedheim va començar la seva carrera ensenyant ciències polítiques a la Universitat de Purdue. Després es va dedicar al dret oceànic internacional quan va anar a treballar pel Centre d'Anàlisi Naval del comtat d'Arlington com a investigador i director del projecte Law of the Sea.
El 1976 es va incorporar a la facultat i va dirigir el programa Sea Grant de la USC per a la investigació interdisciplinària que se centra en el medi ambient oceànic i les regulacions per protegir i utilitzar els seus recursos. De 1986 a 1996, va ser assessor de la Comissió d'Investigació de l'Àrtic dels Estats Units.
Entre el 1992 i el 1995 va presidir l'Escola de Relacions Internacionals de la USC i va ser director associat de l'Institut de Ciències del Mar i del Litoral. La seva recerca es va centrar en la política oceànica i mediambiental i va escriure àmpliament sobre el dret del mar i la política de caça de balenes, tot influint en l'elaboració de polítiques en aquests àmbits. També va elaborar una crònica de la història de la vaga general de Seattle de 1919.
Friedheim va morir el 31 de gener de 2001 a Playa del Rey, Los Angeles, d'un càncer de pulmó.

## Referències

* ↑ Gould, Wesley L. Social Science Literature: A Bibliography for International Law (en anglès). Princeton University Press, 2015-03-08. ISBN 978-1-4008-7253-4.
* 1 2 3 4 5 6 7 Olivere, Myrna. «Robert L. Friedheim; USC Expert on the Oceans and International Relations» (en anglès americà). Los Angeles Times, 09-02-2001. [Consulta: 19 juny 2022].
* 1 2 3 4 «Obituary: Robert L. Friedheim, 66; his scholarly research influenced Law of the Sea, whaling policies» (en anglès americà). USC News, 04-02-2001. Arxivat de l'original el 2022-02-23. [Consulta: 19 juny 2022].
* ↑ Toward a Sustainable Whaling Regime. University of Washington Press, 2001. ISBN 978-0-295-98088-1.
* ↑ Friedheim, Robert L. SAIS Review (1956-1989), 17, 1, 1972, pàg. 41–47. ISSN: 0036-0775. JSTOR: 45348983.
* ↑ «The Seattle General Strike of 1919 and a century of evolution» (en anglès americà). The Seattle Times, 18-01-2019. [Consulta: 19 juny 2022].
* ↑ «Ahead of its 100th anniversary, revisiting the Seattle General Strike and the city's long legacy of organized labor» (en anglès americà). The Seattle Times, 18-01-2019. [Consulta: 19 juny 2022].
# Morris Chang

Morris Chang (Xina, 1931) és un empresari i enginyer elèctric estatunidenc originari de la República de la Xina. Va construir la seva carrera primer als Estats Units i després a Taiwan per invitació del llavors primer ministre de la República de Corea, Sun Yun-suan. És el fundador, així com antic president i conseller delegat, de Taiwan Semiconductor Manufacturing Company (TSMC). És conegut com el fundador de la indústria dels semiconductors a Taiwan. Al febrer de 2024, el seu patrimoni net s'estimava en 2.800 milions de dòlars.

## Referències

* ↑ ; Liu, John «The Chip Titan Whose Life's Work Is at the Center of a Tech Cold War» (en anglès). The New York Times, 04-08-2023.
* ↑ School of Engineering. «Morris Chang — founding chairman of Taiwan Semiconductor» (en anglès). California: Stanford University, 04-05-2015. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2018. [Consulta: 3 d’abril 2024].
* ↑ «Forbes profile: Morris Chang» (en anglès). Forbes. [Consulta: 26 octubre 2021].
# Hubert Jervoise Huddleston

Sir Hubert Jervoise Huddleston GCMG GBE CB DSO MC (20 de gener de 1880 - 2 d'octubre de 1950) fou un oficial britànic amb rang de major-general i governador a Irlanda del Nord i al Sudan.
Educat a la Felsted School, Huddleston fou després oficial comissionat als Coldstream Guards el 1898 servint seguidament a la Segona Guerra Bòer a Sud-àfrica. Va servir a la I Guerra Mundial i el 1924 va esdevenir comandant general militar al Sudan. Fou nomenat comandant de la catorzena Brigada d'Infanteria Britànica el 1930 i fou incorporat al Comandament Oriental a l'Índia el 1934. Fou designat comandant del districte de Balutxistan a la comandància occidental de l'Índia el 1935. Posteriorment fou nomenat lloctinent governador i secretari de l'Hospital Reial de Chelsea (Londres) i fou breument comandant general del districte d'Irlanda del Nord des de l'abril al juny de 1940, just abans de ser nomenat governador general del Sudan Angloegipci el 1940. Es va retirar d'aquest càrrec el 1947, enmig de fortes crítiques a causa del tractat amb Egipte.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Liddell Hart Centre for Military Archives
* ↑ Anglo-Egyptian Treaty Arxivat 2012-10-17 a Wayback Machine. Hansard, 27 January 1947