OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Colomer (organista)

Josep Colomer (s.XIX) fou un organista i mossèn català, conegut per la seva important contribució a la música religiosa en la seva regió. Va exercir com a organista de la coŀlegiata de Tremp i com a organista ajudant i suplent d'Isidre Janer a l'escolania de Vilafranca del Penedès. Va ser l'encarregat de la Capella de Sant Pelegrí i de la Confraria de Sant Francesc de Paula, i mestre d'orgue de Josep Maideu i Auguet. Part de les seves obres es conserven a l'Arxiu de l'Església del Pi i a l'Institut Municipal d'Història de Barcelona.
Segons el diari catòlic Acción Católica, Colomer va morir en circumstàncies que es van descriure com a «màrtir del Senyor» la qual cosa suggereix una visió devota de la seva vida i la seva dedicació religiosa.

## Referències

* ↑ García, Fernando «Diccionario de la música española e hispanoamericana, 10 tomos. Director Emilio Casares Rodicio. Madrid: SGAE, INAEM, ICCMU.1999-2002». Anales de la Universidad de Chile, 0, 16, 24-09-2010. DOI: 10.5354/0365-7779.2004.3324. ISSN: 0365-7779.
* ↑ M.L.G.P.. Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana.
* ↑ «ACCIÓN CATÓLICA, nº18», 07-05-1955. [Consulta: 28 novembre 2024].

## Bibliografia

* M.L.G.P.. <<Colomer, José [Josep]>>, Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 1, p. 832
# The Fire This Time (documental d'àudio)

The Fire This Time és un documental d'àudio que tracta de la història i les conseqüències de la Guerra del Golf i també de les sancions econòmiques contra l'Iraq que vindrien després d'aquesta. Produït pel cineasta Grant Wakefield, el conjunt de 2 CD inclou música electrònica d'artistes com ara Michael Stearns, Pan Sonic i Aphex Twin.

## Rerefons

La idea per The Fire This Time va sorgir quan Wakefield i l'escriptora Miriam Ryle van viatjar a l'Iraq per filmar una continuació del documental de Ryle; Voices in Iraq. Els metratges que gravaren allà, incloent-hi una entrevista amb el coordinador humanitari de les Nacions Unides , Hans-Christof von Sponeck, crític amb les sancions a l'Iraq, van ser rebutjades per la BBC i Channel 4, i BBC World va respondre que "no accepten obres de malparlar". Wakefield i Ryle, en canvi, van produir un documental en format de CD, que consistia en Paraula parlada, música i clips de declaracions fetes per funcionaris, periodistes, experts dels mitjans i altres figures populars com ara el còmic nord-americà Bill Hicks.

## Recepció

The Fire This Time des que va sortir ha rebut una aclamació gairebé unànime. L'àlbum va ser considerat com un dels 50 millors àlbums del 2002 per la revista The Wire.

## Referències

* ↑ Anonymous, Adam. «Various The Fire This Time». Drowned in Sound, 16-10-2002. [Consulta: 19 octubre 2023].
* ↑ Murphy, Maureen Clare. «Review: "The Fire This Time" CD Set Extinguishes Media Myths» (en anglès). Electronic Iraq. [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «2002 Rewind» (en anglès). The Wire. [Consulta: 28 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Aïllament de la unió p–n

L'aïllament de la unió p–n és un mètode utilitzat per aïllar elèctricament components electrònics, com ara transistors, en un circuit integrat (IC) envoltant els components amb unions p–n polaritzades inversament.
En envoltar un transistor, una resistència, un condensador o un altre component en un IC amb material semiconductor que es dopa amb una espècie oposada del dopant del substrat, i connectant aquest material circumdant a un voltatge que polaritza la unió p–n que es forma, és possible crear una regió que formi un "pou" aïllat elèctricament al voltant del component.
Suposem que l'oblia semiconductora és un material de tipus p. Suposem també que un anell de material de tipus n es col·loca al voltant d'un transistor i es col·loca sota el transistor. Si el material de tipus p dins de l'anell de tipus n ara està connectat al terminal negatiu de la font d'alimentació i l'anell de tipus n està connectat al terminal positiu, els "forats" de la regió de tipus p s'allunyen de la unió p–n, fent que l'amplada de la regió d'esgotament no conductora augmenti. De la mateixa manera, com que la regió de tipus n està connectada al terminal positiu, els electrons també s'allunyaran de la unió.
Això augmenta efectivament la barrera potencial i augmenta considerablement la resistència elèctrica contra el flux de portadors de càrrega. Per aquest motiu no hi haurà corrent elèctric (o mínim) a través de la unió.
A la meitat de la unió del material p–n, es crea una regió d'esgotament per evitar la tensió inversa. L'amplada de la regió d'esgotament creix amb una tensió més alta. El camp elèctric creix a mesura que augmenta la tensió inversa. Quan el camp elèctric augmenta més enllà d'un nivell crític, la unió es trenca i el corrent comença a fluir per ruptura d'allau. Per tant, s'ha de vigilar que les tensions del circuit no superin la tensió de ruptura o s'interrompi l'aïllament elèctric.

## Referències

* ↑ «P-N Junction Isolation» (en anglès). https://www.circuitstoday.com,+02-07-2010.+[Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ «Isolation» (en anglès). https://old.amu.ac.in. Arxivat de l'original el 2022-11-10. [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ «Double wall pn junction isolation for monolithic integrated circuit components» (en anglès). https://patents.google.com.+[Consulta: 10 novembre 2022].
# Adam's Lament

Adam's Lament (en anglès, El lament d'Adam) és una composició per a cor i orquestra del 2009 del compositor estonià Arvo Pärt sobre un text en eslau eclesiàstic de sant Silvà del Mont Atos.
Adam's Lament fou un encàrrec conjunt de les Capitals de la Cultura Istanbul (2010) i Tallinn (2011). L'estrena va tenir lloc a l'Església de la Santa Pau, que es troba dins el recinte del Palau de Topkapı d'Istanbul el 7 de juny de 2010, amb l'Orquestra Filharmònica Borusan i el Cor de Cambra de la Filharmònica d'Estònia, dirigits tots per Tõnu Kaljuste.
L'obra està dedicada a l'Archimandrita Sofroniĭ i es basa en un text de Sant Silvà, un monjo de la Muntanya Athos que va morir el 1938. Sofroniĭ, el seu deixeble, va difondre el seu llegat primer a França i després a Anglaterra, on va fundar el monestir de Sant Joan Baptista a Essex. Silvà va ser canonitzat el 1987, sis anys abans de la mort de Sofroniĭ. Sofroniĭ havia recopilat els textos de Sant Silvà, que eren testimonis de fe, escrits de forma senzilla però en profunditat. Adam's Lament és una d'aquestes obres, escollida per Arvo Pärt per expressar el testimoni de Silvà i llançar un missatge de connexió entre les cultures de Turquia i Estònia. Segons Pärt: «el nom d'Adam és un terme col·lectiu no només per al conjunt de la humanitat, sinó per a cada individu, sense importar el moment, era, classe social o religió. El nostre avantpassat Adam va preveure la tragèdia humana que havia de venir i ho va experimentar com la seva pròpia responsabilitat culpable, el resultat del seu acte pecaminós. Va patir tots els cataclismes de la humanitat en les profunditats de la desesperació, inconsolable en la seva agonia».
Per escriure la música, Pärt va optar pel cor i orquestra de corda, una de les seves formacions favorites.

## Referències

* ↑ Cunningham, Harriet «Simple merges with complex in right hands». The Sydney Morning Herald. Fairfax Media, 08-04-2013 [Consulta: 15 juny 2014].
* 1 2 3 Fernández Guerra, Jorge. «Programa de mà» (en castellà). Orquesta y Coro Nacionales de España. Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2018. [Consulta: 22 octubre 2018].
* ↑ Fiona Maddocks «Arvo Pärt: Adam's Lament – review». The Observer. Guardian Media Group, 28-10-2012 [Consulta: 15 juny 2014].
# Lamentate

Lamentate (Homenatge a Anish Kapoor i la seva escultura "Marsyas") per a piano i orquestra és el treball instrumental més gran del compositor estonià Arvo Pärt. L'obra va ser encarregada per Tate and Egg Live, escrita el 2002 i estrenada els dies 7 i 8 de febrer de 2003 al Turbine Hall del Tate Modern Museum de Londres, on es va instal·lar el massís "Marsyas". La pianista de l'estrena va ser Hélène Grimaud, amb Alexander Briger dirigint la London Sinfonietta. La peça està escrita amb l'estil tintinnabuli, la tècnica que Pärt va crear el 1976.

## Estructura

Lamentate és un treball en deu moviments:
* Minacciando ~ 3 min
* Spietato ~ 3 min 30 s
* Fragile ~ 1 min
* Pregando ~ 6 min
* Solitudine - stato d'animo ~ 5 min 30 s
* Consolante ~ 1 min 30 s
* Stridendo ~ 1 min 30 s
* Lamentabile ~ 6 min
* Risolutamente ~ 3 min
* Fragile e conciliante ~ 7 min
L'execució de l'obra dura uns 40 minuts.

## Referències

* ↑ «Dades de l'obra» (en anglès). Universal Edition. [Consulta: 7 febrer 2019].
# Badamgarh

Badamgarh és un pic de l'estat d'Orissa, a l'antic principat de Bonai i modern districte de Sundagarh.
Està situat a 21° 49′ N, 85° 16′ E﻿ / ﻿21.817°N,85.267°E﻿ / 21.817; 85.267. Culmina a una altitud de 1.074 metres.

## Referències

* ↑ «District Survey Report (DSR) of Sundagarh District, Odisha on brick earth mining» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-07-23. [Consulta: 23 juliol 2021].

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Yottabyte

Un yottabyte (de símbol YB) és una unitat d'emmagatzematge, que segueix la pauta del Sistema Internacional d'Unitats, formada pels prefixos yotta del grec ὀκτώ (okto), que significa "vuit", i byte. Equival a 10$^{24}$ bytes.

## Equivalències

Múltiples de bytes :
| Prefix del SI (SI) | Prefix del SI (SI) | Prefix del SI (SI) | Prefix binari (IEC 60027-2) | Prefix binari (IEC 60027-2) | Prefix binari (IEC 60027-2) |
| Nom | Símbol | Múltiple | Nom | Símbol | Múltiple |
| kilobyte | kB | 10$^3$ (o 2$^{10}$) | kibibyte | KiB | 2$^{10}$ |
| megabyte | MB | 10$^6$ (o 2$^{20}$) | mebibyte | MiB | 2$^{20}$ |
| gigabyte | GB | 10$^9$ (o 2$^{30}$) | gibibyte | GiB | 2$^{30}$ |
| terabyte | TB | 10$^{12}$ (o 2$^{40}$) | tebibyte | TiB | 2$^{40}$ |
| petabyte | PB | 10$^{15}$ (o 2$^{50}$) | pebibyte | PiB | 2$^{50}$ |
| exabyte | EB | 10$^{18}$ (o 2$^{60}$) | exbibyte | EiB | 2$^{60}$ |
| zettabyte | ZB | 10$^{21}$ (o 2$^{70}$) | zebibyte | ZiB | 2$^{70}$ |
| yottabyte | YB | 10$^{24}$ (o 2$^{80}$) | yobibyte | YiB | 2$^{80}$ |

### Megabyte

Per a emplenar un yottabyte amb megabytes, en calen un trilió: ${10^{24} \over 10^{6}}=10^{18}=1\;000\;000\;000\;000\;000\;000$
o
* ${1\;YB \over 10,78\;MB}=93\;370\;681\;605\;975\;723,62$ Fotografies digitals de 16 megapíxels.

### Gigabyte

Per a emplenar un yottabyte amb gigabytes, en calen mil bilions: ${10^{24} \over 10^{9}}=10^{15}=1\;000\;000\;000\;000\;000$
o
* ${1\;YB \over 54\;GB}=18\;518\;518\;518\;518,51$ Discos Blu-ray de doble capa de 54 GB.
* ${1\;YB \over 750\;GB}=1\;333\;333\;333\;333,33$ Discos durs de 750 GB.

### Terabyte

Per a emplenar un yottabyte amb terabytes, en calen un bilió: ${10^{24} \over 10^{12}}=10^{12}=1\;000\;000\;000\;000$
o
* ${1\;YB \over 1,5\;TB}=666\;666\;666\;666,66$ Discos durs d'1,5 TB.
* ${1\;YB \over 91,000\;TB}=10\;989\;010,98$ Vegades la mida orientativa de l'Internet invisible del 1997 (91,000TB).

## Referències

* ↑ «The International System of Units (SI): Prefixes» (en anglès). Bureau International des Poid et Mesures. [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ International Electrotechnical Commission «IEC 60027-2:2019 Letter symbols to be used in electrical technology - Part 2: Telecommunications and electronics». Genève: IEC, 2019.
* ↑ Manual d'usuari, Casio EX-ZR1000 (en castellà), p. 199 [Consulta: 4 desembre 2012]. «The One Hundred Trillion Dollars Hard Drive» (en anglès). Gizmodo. Arxivat de l'original el 2017-09-05. [Consulta: 7 març 2013].
* ↑ Michael Lesk. «How much information is there in the world?» (en anglès), 1997. [Consulta: 4 desembre 2012].
# DrugBank

DrugBank és una base de dades disponible a la Universitat d'Alberta conjuntant en una interfície única tant bioinformàtica com de quimioinformática i que bàsicament proporciona dades sobre fàrmacs. Conté prop de 4.800 entrades, incloent més de 1.480 petites molècules aprovades per la FDA, 128 fàrmacs biòtics aprovats per la FDA i més de 3.200 fàrmacs experimentals. Addicionalment, conté més de 2.500 seqüències de proteïnes. Cada registre de fàrmac (DrugCard) conté més de 100 camps de dades amb dades sobre l'estructura química i amb dades de la diana terapèutica del fàrmac. Els usuaris poden fer consultes de diferents formes. Està mantinguda per David Wishart i Craig Knox.

## Referències

* ↑ Wishart DS, Knox C, Guo AC, et al «DrugBank: a knowledgebase for drugs, drug actions and drug targets». Nucleic Acids Res., 36, Database issue, 2008, pàg. D901–6. DOI: 10.1093/nar/gkm958. PMID: 18048412.

## Vegeu també

* ChemSpider
* PubChem
* PubMed

## Enllaços externs

* Pàgina del DrugBank
# Magatzem Mory

El Magatzem Jean Mory és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Magatzem Jean Mory està situat a la zona de l'estació, on hi ha nombroses mostres de l'arquitectura industrial de principis de segle. És un magatzem entre mitgeres, de planta única i coberta de teules àrabs a dues vessants. Té dues façanes de composició similar: divisió en tres trams per dues bandes verticals de maó, línia d'impostes, finestra central d'arc de mig punt dividida en cinc parts, coronament esglaonat, etc. Hi ha utilització del maó vist, on tots els elements de la façana estan realitzats amb aquest material llevat de la porta.

## Història

La cronologia d'aquest edifici s'inicia el 1917. L'empresa Joan Mory i Companyia va encarregar el projecte a l'arquitecte Santiago Güell. El 1920 hi ha un segon projecte. Ambdós es conserven a l'arxiu de l'Ajuntament de Vilafranca del Penedès.

## Referències

* ↑ Zaballa Madrid, Ramon Ignacio; Rafael Marañón González, director. «Adaptació i canvi d'ús d'un antic magatzem de vi a equipament municipal de caràcter cultural». Projecte final de carrera d'arquitectura tècnica.. Barcelona: Escola Politècnica Superior d'Edificació de Barcelona, 01-06-2011. [Consulta: 28 gener 2015].
* 1 2 3 4 «Magatzem Mory». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «Interiors de Vilafranca». RTVVilafranca, 21-03-2024. [Consulta: 12 agost 2024].

## Enllaços externs

* Vilaweb-el barrinaire
* Magatzem de Jean Mory i Cia, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Mas Berenguera (Sant Pere de Ribes)

El Mas Berenguera és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia en estat ruïnós que està situada prop d'un parc públic de la Urbanització Pineda Parc. És de planta quadrangular i s'estructura en dues crugies, trobant-se la part de tramuntana, l'accés, bona part de l'estructura interior i la teulada enderrocades. Originalment constava de planta baixa i pis i tenia la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. Les obertures conservades es corresponen amb finestres amb llinda de fusta. A la façana de ponent s'hi observa un petit tram del ràfec, acabat amb una senzilla imbricació de rajols ceràmics. A la façana de migdia hi ha adossat un cobert d'un sol nivell d'alçat que s'obre amb tres pòrtics d'arc de mig punt de pedra disposada a sardinell. Adossat a aquest, orientat cap a sol ixent, hi ha un dipòsit quadrangular que sembla correspondre's amb una cisterna per la recollida d'aigua. El parament dels murs és de pedra irregular lligada amb fang. L'interior és ple de deixalles i vegetació.

## Història

Segons consta al cadastre de l'any 1717, el Mas Berenguera pertanyia a Pere Raventós i n'era propietari Joan Mayner.

## Referències

* 1 2 «Mas Berenguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 Mas Berenguera, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Zemgale

Zemgale, també conegut amb els noms llatinitzats de Semigàlia o Semigallia (en livonià: Zemgale) és una de les regions històriques i culturals de Letònia, de vegades també una part s'inclou a Lituània. Es troba al mig de la part sud de la República de Letònia i fa frontera amb les regions històriques de Selònia, Samogítia, Curlàndia i Livònia. El territori és predominantment pla. El riu Lielupe és el riu més important després del Daugava. La ciutat més poblada és Jelgava, les altres ciutats són Auce, Baldone, Dobele, Engure, Iecava, Jaunpils, Jelgava, Ozolnieki, Rundāle, Tērvete, Tukums i Vecumnieki. Entre 1795 i 1918 Semigalia va ser inclosa dins del governorat de Curlàndia i va passar a la República de Letònia després de la Primera Guerra Mundial.
Aquesta regió pren el nom de la tribu bàltica dels semigalians.

## Referències

* Žiemgaliai. The Semigallians. Baltic archaeological Exhibition Catalogue. Lietuvos nacionalinis muziejus, Latvijas Vēstures muzejs, 2005
* Ilona Vaškevičiūtė. The Semigallian cultural area Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Castell Šlokenbeka
* Castell de Jaunpil
# Zhao Lei

Zhao Lei (xinès simplificat: 赵雷, xinès tradicional: 趙雷, pinyin: Zhào Léi; Beijing, 20 de juliol de 1986) és cantautor xinès. Les seues cançons parlen sobre vivències personals, i entre els seus seguidors es troba Liu Huan.
Va aprendre a tocar la guitarra a l'institut, i va començar a fer música pels pubs, tocant una cinquantena de cançons per uns 80 yuan al dia. El 2007, va viatjar per l'interior de la Xina, al Tibet, Yunnan i Sichuan. A la capital de la regió, Chengdu, va començar a tocar en una taverna menuda, situada a Yulin Xi. Aquella part de la ciutat era freqüentada per artistes, i conforme Zhao Lei va ser més conegut, la zona es va convertir en un espai més popular, conegut també per ser l'ambientació d'una de les seues cançons. En aquella època va conèixer al cantautor Zhao Zhao, de qui Zhao Lei es considera deixeble.
Va publicar el seu primer treball "赵小雷" (Zhao Xiaolei) el 2011, en el qual s'inclou la reeixida cançó "南方姑娘" (La xica del sud).

## Referències

* ↑ «"Singer" Zhao Lei why the success of detonating social topics». Entertainment. Top News. Arxivat de l'original el 6 de desembre 2017. [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ Chen Nan. «From the heart». Life. China Daily USA. [Consulta: 10 octubre 2016].
* ↑ «After listening to Zhao Lei and his mother's story, you will be better able to understand his song _ NetEase subscription». Arxivat de l'original el 2017-12-02.
* ↑ «Zhao Lei: singer along the way to».
* 1 2 «Zhao Lei, the Beijing man finally red!». Arxivat de l'original el 2017-12-02.
* 1 2 Xinhao, Chen. «El arte y la vida van de la mano en la calle Yulin -». ConfucioMag, 17-01-2019. [Consulta: 3 novembre 2019].
* ↑ «The folk circle has a pair of master and apprentice, master called Zhao Zhao, disciple called Zhao Lei». 简书.
* ↑ «Zhao Lei: since he decided to make music, he didn't plan to get rid of poverty». ent.xinmin.cn. Arxivat de l'original el 2016-11-17. [Consulta: 10 novembre 2017].
# Montalban

Montalban (francès: Montauban) és un municipi d'Occitània (Estat francès), capital del departament de Tarn i Garona, a la regió d'Occitània. Està situada a la regió occitana de Guiena.
Situada a la zona de contacte entre el Baix Carcí i l'extrem occidental del Llenguadoc, s'emplaça a la confluència dels rius Tarn i Tescon.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 26 160 | 21 950 | 23 973 | 25 357 | 24 660 | 23 865 | 23 561 | 25 102 | 24 726 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 25 095 | 27 054 | 25 991 | 25 624 | 26 952 | 28 335 | 29 863 | 30 388 | 29 470 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 30 506 | 28 688 | 29 778 | 26 094 | 28 829 | 29 981 | 32 025 | 36 281 | 38 321 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 41 002 | 45 872 | 48 028 | 50 682 | 51 224 | 51 855 | 53 941 | 56 536 | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Economia

És un centre comercial i administratiu, mercat d'una comarca agrícola i ramadera, que estén la seva influència a tot el departament, malgrat la proximitat de Tolosa de Llenguadoc, 50 km al sud. Té indústria d'equipament elèctric i aeronàutic i productes alimentaris.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1956-1965 | Henri Lacaze | MRP |
| 1965-1983 | Louis Delmas | SFIO, després PS |
| 1983-1994 | Hubert Grouze | PS |
| 1994-2001 | Roland Garrigues | PS |
| 2001- | Brigitte Barèges | UMP |

## Curiositats

Cal esmentar, entre els monuments, el pont de rajola sobre el Tarn i l'església de Sant Jaume (ambdós del segle xiv); la catedral, d'estil clàssic francès, fou construïda entre la fi del segle XVII i el començament del segle xviii. El museu Ingres, instal·lat a l'antic bisbat, edifici del 1658, conté una col·lecció molt completa d'obres de Jean Auguste Dominique Ingres, col·lecció començada per ell mateix amb la donació que feu a la seva ciutat natal, el 1851.
A partir del 1939 va allotjar, al mas veí anomenat la Maison Bleue, un grup nombrós de refugiats catalans, entre els quals hi havia Marcel·lí Perelló i la seva família.

## Monuments

* L'església de Sant Jacme.
* L'ajuntament.
* El museu Ingres.
* La catedral.
# (134) Sofrosina

Sofrosina és el nom que rep l'asteroide número 134, del cinturó d'asteroides. Fou descobert per l'astrònom Robert Luther el 27 de setembre de 1873 des de l'observatori de Düsseldorf-Bilk.
Friedrich Wilhelm August Argelander (1799-1875) i Theodor Wolff van proposar el nom basant-se en el personatge de la mitologia grega Sofrosina.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 25. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la NASA
# Wang Lei (escaquista)

Wang Lei (en xinès: 王磊); nascuda el 4 de febrer de 1975 a Xangai) és una jugadora d'escacs xinesa, que té el títol de Gran Mestre Femení. Estigué dins el top 50 femení de la FIDE entre 2000 i 2003, i arribà a ser la 5a jugadora del món l'octubre de 2001, amb un Elo de 2512 aquell mes.
Tot i que es troba inactiva des de gener de 2003, a la llista d'Elo de la FIDE de novembre de 2014, hi tenia un Elo de 2484 punts, cosa que en feia la jugadora número 36 de la Xina. El seu màxim Elo va ser de 2512 punts, a la llista d'octubre de 2001 (posició 487 al rànquing mundial absolut).

## Resultats destacats en competició

Ha guanyat en quatre ocasions el campionat femení de la Xina (1997–1998, 2000–2001).
Wang ha competit per l'equip nacional xinès quatre cops a les olimpíades d'escacs femenines (1990, 1996–2000) amb 32 partides jugades i uns resultats de (+21, =8, -3), i un cop al campionat d'Àsia per equips (1999) amb un resultat de (+3, =0, -1).

## Notes i referències

* ↑ «中国国际象棋运动员等级分数据库». Arxivat de l'original el 2013-11-12. [Consulta: 24 desembre 2013].
* ↑ «Nota biogràfica de Wang Lei (escaquista)» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 24 desembre 2013].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Xina"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 1r novembre 2014].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Wang Lei (escaquista) «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2017-03-05. [Consulta: 9 gener 2014].
* ↑ OlimpBase :: Women's Asian Team Chess Championship :: Wang Lei

## Enllaços externs

** FIDE Rating World Top Lists for Wang Lei
* Chessmetrics Career ratings for: Wang Lei