OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pica de llavis negres

La pica de llavis negres (Ochotona curzoniae) és una espècie de pica de la família dels ocotònids que viu a l'Índia, el Nepal i la Xina. Des de principis del tercer quart del segle xx ha estat víctima d'allò que és probablement la campanya d'enverinament més extensa contra un mamífer no invasor, impulsada per la creença errònia que és una plaga.

## Referències

* ↑ «pica de llavis negres». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 6 octubre 2024].
* ↑ Smith et al., 2018, «Introduction» (A. T. Smith).

## Bibliografia

* Smith, A. T.; Johnston, C. H.; Alves, P. C.; Hackländer, K. Lagomorphs: Pikas, Rabbits, and Hares of the World (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2018. ISBN 9781421423418.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Rattus losea

Rattus losea és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids que viu a la Xina, Laos, Taiwan, Tailàndia i el Vietnam.

## Referències

* Baillie, J. 1996. Rattus losea. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 gener 2008
# Talp de musell llarg

El talp de musell llarg (Euroscaptor longirostris) és una espècie de mamífer de la família dels tàlpids. És endèmic de la Xina.

## Referències

Espècies vivents de la família dels tàlpids :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Laurasiatheria · Ordre Eulipotifles :
Subfamília Scalopinae :
Subfamília Talpinae :
Subfamília Uropsilinae :
Categoria :
# Talp xinès gros

El talp xinès gros (Euroscaptor grandis) és una espècie de mamífer de la família dels tàlpids. Viu a la Xina i el Vietnam.

## Referències

Espècies vivents de la família dels tàlpids :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Laurasiatheria · Ordre Eulipotifles :
Subfamília Scalopinae :
Subfamília Talpinae :
Subfamília Uropsilinae :
Categoria :
# Turó marbrat

El turó marbrat (Vormela peregusna) és un mamífer carnívor de la família dels mustèlids que habita les estepes de l'Àsia central. La seva distribució s'estén des de Turquia fins a Mongòlia i la Xina, passant pel sud de Rússia i el Kazakhstan. A Europa, la subespècie Vormela peregusna peregusna s'estén des de Grècia i Sèrbia fins a Ucraïna. Es diferencia del turó comú i del turó de l'estepa pel seu pelatge jaspiat, entre altres caràcters.

## Referències

* ↑ Entrada «Vormela peregusna» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 30 abril 2023].
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Can Cinto Xuà

Can Cinto Xuà és una casa situada al barri vell de l'Escala, al carrer de la Torre, 35, prop de la platja de l'antic port. És una de les poques cases que encara manté la típica estructura de casa de pescadors, sense cap intervenció de la segona meitat del segle xx, i l'única que es pot visitar. Va ser edificada en el segle xvii per la família Callol, de pescadors i corallers. Consta de dues habitacions a baix, separades per la caixa d'escala. En una es conserven els fogons de carbó, la llar de foc i el forn del segle XVIII; a l'altra hi ha la cuina de principis del XX i el rebost, que comunicava amb un antic pati i graner que donava al carrer Sant Pere. Al pis de dalt hi ha tres habitacions, una de les quals és una alcova. La casa s'ha museïtzat des del Museu de l'Anxova i de la Sal, amb objectes donats de moltes llars escalenques per poder explicar com era la vida quotidiana durant els segles XVII, XVIII, XIX i fins a l'arribada del turisme.

## Referències

* ↑ Catalunya, Agència Catalana del Patrimoni, Generalitat de. «Casa de pescadors Can Cinto Xuà · Visitmuseum · Catalonia museums». visitmuseum.gencat.cat. Arxivat de l'original el 2020-08-10. [Consulta: 5 desembre 2016].
# Can Collboni

Can Collboni és una masia situada al municipi de Mieres, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ «Mieres». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya p. 520, 2003. Arxivat de l'original el 2024-01-26. [Consulta: 27 gener 2024].
# Loís Combas

Loís Combas (Bedarius, 30 de maig de 1925 - Cenhac, Llenguadoc, 22 de setembre de 2006) més conegut com a Joan de Cantalausa, nom amb el qual signava les seves obres, fou un sacerdot catòlic, professor, escriptor, lingüista i gran defensor de la llengua i cultura occitanes.
Cantalausa fou un gran savi a l'estil del jesuïta Miquel Batllori o Joan Coromines erudit solitari i poc reconegut, amb coneixements profunds de múltiples disciplines científiques i una incansable capacitat de treball. Cantalausa fou mestre, pedagog, i un lingüista poliglot que abraçà l'occità, català, arameu, grec, llatí, anglès, alemany, francès, castellà, rus, etc.), professor, editor, productor audiovisual, poeta, assagista, investigador, traductor i lletrat de cultura anglosaxona. Durant anys va tenir càrrec d'una parròquia francesa a Nova York, fins que durant la dècada dels vuitanta es va instal·lar a la vora de Rodés i va dedicar la seva vida a dignificar el fet nacional occità i a divulgar la llengua d'oc, que ell en deia llengua miracle. L'any 1979 fundà l'associació Cultura d'Òc, per difondre la llengua occitana.
Cantalausa és autor d'una gran obra humanística que comprèn més de trenta obres en occità. La seva obra més coneguda és el Diccionari General Occitan, publicat el 2002, diccionari amb més de 100.000 entrades i 200.000 definicions i que és el primer diccionari occità en què les definicions també són en aquesta llengua. Incorpora tots els mots dels anteriors diccionaris de Frédéric Mistral i Loís Alibèrt afegint-hi paraules noves i neologismes. La majoria d'entrades són del dialecte llenguadocià, però també hi apareixen mots propis d'altres dialectes. Dedicà vint anys de la seva vida en aquest diccionari. Entre les altres obres trobem també el Diccionari Occitan Illustrat amb 15.000 paraules acompanyades d'una definició breu i una imatge. També ha traduït a l'occità els quatre Evangelis, El llibre de la jungla de Rudyard Kipling, La revolta dels animals de George Orwell i algunes historietes d'Astèrix.
El 13 de maig de 2003, el Centre d'Agermanament Occitano-Català (CAOC) li va retre un sopar d'homenatge a Barcelona.
El 22 de setembre de 2006 va morir a Cenhac, prop de Rodés (Llenguadoc, Occitània), a 81 anys. Serà recordat per la seva defensa continuada de la cultura, la llengua i la nació occitanes.

## Enllaços externs

* Diccionari general occitan de Cantalausa. Edició augmentada en occità ei en francès per Miquèl Joffre
* Diccionari General Occitan en PDF
* Diccionari General Occitan en línia, eina de cerca (a la dreta d'aquesta web)
* Introduccion, informacions, sumari... del Diccionari General Occitan
# Eospalax fontanierii

Eospalax fontanierii és una espècie de mamífer rosegador de la família dels espalàcids. És endèmic de la Xina (Pequín, Gansu, Hebei, Henan, Mongòlia Interior, Ningxia, Qinghai, Shaanxi, Shandong, Shanxi i Sichuan). Els seus hàbitats naturals són els herbassars d'estepa, els herbassars i matollars alpins, els camps de conreu i els erms. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor d'Henri Victor Fontanier, cònsol francès a la Xina.

## Referències

* ↑ Smith, A. T.; Johnston, C. H. Eospalax fontanierii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 gener 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 138. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'espalàcids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Myospalacinae :
Rhizomyinae :
Spalacinae :
Categoria :
# Winning

Winning és una pel·lícula estatunidenca dirigida per James Goldstone, estrenada el 1969.

## Argument

La cursa de les 200 milles de Redburne suposa un repte a què un pilot avesat a la pista, com Frank Capua, no pot resistir-se. El moment és encara més intens per a Capua, ja que ha conegut una atractiva divorciada, Elora, amb un fill adolescent. Aviat decideixen casar-se, però la passió de Capua per la velocitat és tan gran que comencen a sorgir problemes en el matrimoni. La situació es complica amb la infidelitat d'Elora amb el rival de Capua en la pista, Luther Erding.

## Repartiment

* Paul Newman: Frank Capua
* Joanne Woodward: Elora Capua
* Robert Wagner: Luther "Lou" Erding
* Richard Thomas: Charley
* David Sheiner: Crawford
* Clu Gulager: Larry
* Barry Ford: Bottineau
* Karen Arthur: Miss Dairy Queen
* Bobby Unser: Ell mateix
* Dan Gurney: Ell mateix

## Producció

Durant la preparació d'aquesta pel·lícula, Newman va ser entrenat en esports de motor per Bob Sharp i Lake Underwood en una pista d'entrenament de curses, cosa que provocà en Newman entusiasme per l'esport i farà que participi en competicions de cotxes de carreres durant la resta de la seva vida. Finalment va llençar el molt exitós equip Newman/Haas Racing amb el seu competidor i amic Carl Haas, guanyant més de 100 curses i 8 campionats més a la IndyCar Series. La pel·lícula inclou rodatge filmat a l'Indianapolis Motor Speedway, la llegendària pista de 2,5 milles. La majoria del rodatge és de la cursa del 1968. L'accident durant la primera bandera verda és de la cursa del 1966.

## Crítica

* "Poques pel·lícules de Newman són tan insulses com aquesta, però a l'actor d'ulls blaus li encanta la velocitat, i va poder rodar-la sense dobles"

## Referències

* ↑ «Winning». Filmaffinity.
* ↑ Belinchón, Gregorio «Winning». El País.
Viccionari
# Staffa

Staffa (Stafa en gaèlic) és una petita illa de les Hèbrides Interiors, situada al nord-oest d'Escòcia. Es troba a 10 km de l'illa de Mull i a 9 km de l'illa d'Iona.
Mesura aproximadament un quilòmetre de llarg per mig km d'ample i té una circumferència de prop de tres quilòmetres. Envoltada de nombrosos penya-segats, està formada per una plana rocosa d'herbes.

## Geologia

Staffa és una illa d'origen volcànic formada a partir d'erupcions ocorregudes fa milions d'anys. Staffa significa «illa dels pilars» o també «cova melodiosa» en gaèlic en referència als nombrosos penya-segats compostos d'orgues basàltiques que s'aboquen sobre el mar i formant, en alguns indrets, coves submarines, com per exemple la cova de Fingal.
El sòl de l'illa està format d'una capa de basalt que reposa sobre les orgues basàltiques. Tot plegat es troba, al mateix temps, sobre una capa de tuf.

## Història

L'illa fou conquerida per l'Imperi Romà l'any 83.
Fou víctima dels raids víkings i a les diferents onades migratòries alt-medievals que arribaren successivament Escòcia (scots, angles, saxons, víkings…)
El 1707 Staffa esdevingué britànica amb la signatura de l'Acta d'Unió que annexionà el Regne d'Escòcia al Regne Unit. Una llegenda explica que el poble suís de Stäfa fou batejat així per un monjo de l'illa d'Iona.
Avui, l'illa es troba deshabitada, però atrau nombrosos turistes que s'hi acosten per admirar-hi el paisatge, les cavernes i les fraternules. El 2005, l'illa fou designada la 8a meravella natural del Regne Unit pels oients de Radio Times.

## Bibliografia

* Bray, Elizabeth (1996) The Discovery of the Hebrides: Voyages to the Western Isles 1745-1883. Edinburgh. Birlinn.
* Cooper, Derek (1979) Road to the Isles: Travellers in the Hebrides 1770-1914. London. Routledge & Kegan Paul.
* Haswell-Smith, Hamish. (2004) The Scottish Islands. Edinburgh. Canongate.
* Keay, J. & Keay, J. (1994) Collins Encyclopaedia of Scotland. London. HarperCollins.
* Murray, W.H. (1973) The Islands of Western Scotland. London. Eyre Methuen.

## Enllaços externs

* National Trust for Scotland: Cova de Fingal
# El pilot

El pilot (Plane en anglès) és un thriller d'acció nord-americana de 2023 dirigida per Jean-François Richet a partir d'un guió de Charles Cumming i J. P. Davis. La pel·lícula és protagonitzada per Gerard Butler, Mike Colter, Yoson An i Tony Goldwyn. La trama se centra en un pilot (Butler) que fa equip amb un presoner (Colter) per salvar els seus passatgers d'un territori hostil on han aterrat per a un aterratge d'emergència.
La pel·lícula va ser anunciada el 2016, adquirida per Lionsgate el 2019, venuda a Solstice Studios el 2020 i tornada a adquirir per Lionsgate el 2021. Es va rodar a Puerto Rico. El pilot es va estrenar als Estats Units el 13 de gener de 2023. Va rebre crítiques generalment favorables de la crítica i va recaptar 74 milions de dòlars a tot el món. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Sinopsi

A la nit de cap d'any, el pilot expert Brodie Torrance (Gerard Butler) realitza un arriscat aterratge quan el seu avió, ple de passatgers, és impactat per un llamp. Perduts enmig d'una illa devastada per la guerra, Torrance s'adonarà que sobreviure al vol només ha estat el principi d'una aventura trepidant plena de perills. El pilot haurà d'usar tot el seu enginy per portar els passatgers a les seues destinacions sans i estalvis.

## Referències

* ↑ «The Plane». Writers Guild of America West, 02-03-2022. Arxivat de l'original el 7 abril 2023. [Consulta: 11 maig 2022].
* 1 2 «El pilot». Goita què fan, ara!. [Consulta: 30 setembre 2023].
# Herman Donners

Herman Louis Clement Donners (Anvers, 5 d'agost de 1888 – 14 de maig de 1915) va ser un waterpolista belga que va competir a principis del segle xx.
Al seu palmarès destaquen dues medalles en la competició de waterpolo dels Jocs Olímpics: una de plata als de Londres de 1908, i una de bronze als d'Estocolm de 1912. Morí en combat durant la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «Herman Donners Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 1 d’agost 2015. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2017. [Consulta: 22 novembre 2015].
# Funció parany

Una funció parany és una funció matemàtica el càlcul directe de la qual és senzill, però en la qual el càlcul de la funció inversa és molt complex; és a dir, involucra un elevat nombre d'operacions, per exemple, exponencial. Són especialment utilitzades en criptografia.
A títol d'exemple, es pot considerar el producte de nombres primers:
    (p, q) &*rarr; m = p. q
L'operació anterior és molt ràpida, però l'operació inversa, és a dir, donat m trobar p i q, és, en general, de complexitat exponencial en la longitud de m. Per exemple, si m té 100 xifres, el nombre mitjà d'operacions requerides per a factorizar m seria 10$^{50}$ operacions, de forma que un ordinador que faci 1 milió d'operacions per segon trigaria més de 10$^{36}$ anys. En aquest cas, m seria utilitzat com a clau pública, mentre que els nombres primers (p,q) serien la clau privada.

## Referències

* ↑ «Cryptography: What Is a Trapdoor? | Baeldung on Computer Science» (en anglès americà), 01-10-2022. [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ «Trapdoor function» (en anglès). [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ «[https://eprint.iacr.org/2018/529.pdf Trapdoor Functions from the Computational Diffie-Hellman Assumption∗]» (en anglès). [Consulta: 5 desembre 2024].
# César Tomás Laguía

César Tomás Laguia (Torremocha de Jiloca, 1903 — Terol, 1979), conegut com «Don César», va ser un sacerdot catòlic, escriptor i historiador aragonès.

## Biografia

Va estudiar Llatí i Humanitats, Filosofia i Teologia al Seminari Conciliar de Terol i va ser ordenat sacerdot el 4 d'octubre de 1925.
Com a prevere, va exercir d'ecònom en diferents parròquies de la diòcesi de Terol, com ara les de Mont Agut i Saldón, i, més tard, va exercir de mestre de cerimònies a la Catedral de Terol, on també va fer d'arxiver.
Durant el pontificat del bisbe León Villuendas Polo (1885-1968), va ser nomenat «sotssecretari de Cambra i Govern» del bisbat, i «examinador pro-Sinodal» (1947).
Posteriorment, va obtenir per oposició la càtedra d'Història Eclesiàstica, Patrologia i Litúrgia Doctrinal al Seminari diocesà de Terol.
En tant clergue, va ser un «sacerdot de gran espiritualitat, de reconegudes qualitats humanes i d'una extraordinària sensibilitat artística»; la seva gran passió intel·lectual va ser la recerca historiogràfica.
Gran part de la seva obra com a investigador va ser publicada a la revista Teruel, òrgan oficial de l'Institut d'Estudis Terolencs (IET), de la Diputació Provincial de Terol, adscrit al Consell Superior de Recerques Científiques (CSIC). La seva primera obra publicada en aquest mitjà -«L'erecció de la Diòcesi d'Albarrasí»- va rebre el Premi de l'IET al Primer Certamen d'Albarrasí de 1953. En homenatge a la seva tasca investigadora i historiogràfica, la revista li va dedicar els números 55 i 56 (1976).

## Referències

* ↑ Gran Enciclopedia Aragonesa (2000). «Tomás Laguía, César»
* ↑ Mateu Ibars, Josefina y Mª Dolores (1991). Texto y transcripciones, Universitat de Barcelona, ed. Colectánea paleográfica de la Corona de Aragón. Siglos IX-XVIII. Barcelona. ISBN 84-7528-694-1.
* ↑ «Teruel: Revista del Instituto de Estudios Turolenses. 1976» (en castellà). [Consulta: 16 novembre 2024].
# Pessebre vivent de Sant Pere de Ribes

El pessebre vivent de Sant Pere de Ribes és un pessebre vivent parlat celebrat des del 1989 al municipi de Sant Pere de Ribes. Destaca per ser l'únic pessebre vivent itinerant de Catalunya. Ho organitza l'entitat ribetana Els Xulius.
La nova ubicació fa que cada any els textos siguin diferents, però sense perdre l’esperit nadalenc que els caracteritza. És un espectacle ben preparat, amb actors de tots els rangs d’edat i una organització que té en compte el gaudi del públic.

## Galeria d'imatges

* any 2022
* any 2017
* any 2017
* any 2017
* any 2017

## Referències

* ↑ «Federació de Pessebres Vivents de Catalunya > Pessebres > Fitxa». [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ «El Pessebre Vivent Parlat – ribes.org». [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ «Pessebre vivent – XULIUS». [Consulta: 18 desembre 2023].
# Madeleine Baranger

Madeleine Baranger (Coldefy, 23 de gener de 1920 - Buenos Aires, 19 de juny de 2017) és una psicoanalista francesa, autora de diversos articles i llibres.

## Biografia

Diplomada en lletres clàssiques a la Universitat Féderale Toulouse Midi-Pyrénées (1941). Es casà l'any 1943 amb Willy Baranger i s'instal·laren a l'Argentina l'any 1946. Es formà com a psicoanalista influenciada per les teories de Melanie Klein. S'especialitzà en l'anàlisi dels nens. És membre titular de l'Associació psicoanalítica argentina i de l'Associació Psicoanalítica Internacional (API) des del 1959. Willy Baranger i ella s'instal·len, l'any 1954, a Montevideo, on l'any següent crearen l'Associació Psicoanalítica Uruguaiana. Fundaren la Revista Uruguaya de Psicoanálisis i un institut de psicoanàlisis, el qual ella dirigí des de 1955 fins al 1964, i on donà seminaris i feu supervisions i anàlisis didàctics. L'any 1966 tornà a Buenos Aires.

## Reconeixements

* 1996 : Premi Konex de psicoanàlisi
* 2008 : Sigourney Award

## Referències

* ↑ «The Sigourney Award Madeleine Baranger 2008» (en anglès). Arxivat de l'original el 4 d’agost 2017. [Consulta: 14 desembre 2017].
* ↑ Nölleke, Brigitte. «Psychoanalytikerinnen in Lateinamerika». [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «Madeleine Baranger geb. Coldefy (1920-2017)». [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Madeleine Baranger». Fundacion Konex. [Consulta: 14 desembre 2017].
# Adrian Bowyer

Adrian Bowyer (1952, Londres) és un enginyer britànic i matemàtic, acadèmic de la Universitat de Bath.
A l'inici dels anys setanta, Adrian Bowyer es va llicenciar en Enginyeria Mecànica a l'Imperial College i, més tard, va dedicar el seu doctorat a la investigació en Tribologia. Va ser el fundador de la Bath University Microprocessor Unit el 1981 i en va ser el responsable durant quatre anys. Després d'això, va començar a ensenyar Manufacturing al Departament d'Enginyeria de la Bath University, d'on actualment és professor senior. La seva àrea de recerca és el modelatge geomètric i la computació geomètrica en general (és un dels autors de l'algoritme Bowyer-Watson pels diagrames Voronoi), l'aplicació dels ordinadors a la fabricació i la biomimètica. El seu treball principal en biomimètica és en les màquines autoreplicants.

## Referències

* ↑ «Open Source Fabbers». Arxivat de l'original el 2012-05-15. [Consulta: 14 abril 2012].

## Enllaços externs

* Adrian Bowyer's home page
* RepRapLtd.com
* RepRapPro.com Arxivat 2013-05-28 a Wayback Machine.
* Wealth Without Money Arxivat 2011-12-02 a Wayback Machine., Adrian Bowyer at Medialab-Prado
# Christopher Tugendhat

Christopher Samuel Tugendhat (Londres, Anglaterra, 15 d'octubre de 1937) és un polític anglès que fou Vicepresident de la Comissió Europea entre 1981 i 1985.

## Biografia

Va néixer el 1937 a la ciutat de Londres, en una família catòlica d'origen austro-polonesa. Va estudiar ciències econòmiques a la Universitat de Cambridge, en la qual fou professor. Així mateix ha estat rector de la Universitat de Bath.
L'any 1993 li fou concedit el títol de "Baró Tugendhat".

## Activitat política

Membre del Partit Conservador, fou escollit diputat al Parlament de Westminster l'any 1970 per les circumscripcions de Londres-Westminster, restant en aquesta cambra fins al 1977.
Aquell any abandonà la política nacional per ser escollit Comissari Europeu en la Comissió Jenkins responsable dels Pressupostos. En la formació de la Comissió Thorn l'any 1981 fou nomenat Vicepresident de la Comissió i Comissari Europeu de Fiscalitat, mantenint així mateix la cartera de Pressupostos.
# Han Kum-ok

Han Kum-ok (22 de setembre de 1987), és una lluitadora nord-coreana de lluita lliure. Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012 en la categoria de 55 kg, aconseguint un 10è lloc. Va competir en tres campionats mundials, guanyadora d'una medalla de plata el 2011. Va guanyar sis medalles al Campionat Asiàtic, de plata en 2009 i 2015. .

## Referències

* ↑ ««Biography and Olympic Results»». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-13. [Consulta: 13 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Perfil en la página iat.uni-leipzig.de (anglès)
# Guido Bernardi

Guido Bernardi (Pontenure, Província de Piacenza, 21 de setembre de 1921 - Pontenure, Província de Piacenza, 22 de gener de 2002) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1950 i 1952.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, tot guanyant una medalla de plata en la prova de persecució per equips, fent equip amb Rino Pucci, Arnaldo Benfenati i Anselmo Citterio.

## Palmarès

* 1948
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Londres en persecució per equips
** Vencedor de 2 etapes del Giro de la Pulla i la Lucània
* 1949
** 1r al Trofeu Banfon
** 1r a la Coppa San Geo
* 1950
** 1r al Gran Premi Ceramisti-Ponzano Magra

## Referències

* ↑ «BERNARDI Guido». [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Guido Bernardi». [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Guido BERNARDI» (en italià). [Consulta: 30 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Guido Bernardi a sitiodeciclismo.net
* Fitxa de Guido Bernardi a museociclismo.it