OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vincent Goes Ahead

Vincent Goes Ahead Jr. és un polític estatunidenc i líder tribal de la Nació Crow de Montana. Goes Ahead va servir com a Cap interí de la Nació Crow de setembre a novembre de 2002 després de la dimissió del seu predecessor, l'antic cap Clifford Birdinground, degut a una acusació de suborn.
Goes Ahead fou elegit vice-cap de la Nació Crow en maig de 2000. Es va convertir en president en funcions de la Nació Crow després que Clifford Birdinground va renunciar al seu càrrec en una carta de dimissió datada el 5 de setembre de 2002.
Goes Ahead participà en una elecció especial per a completar la resta del mandat inacabat de Birdinground. Tanmateix, Goes Ahead fou derrotat en les eleccions per Carl Venne. Venne va guanyar en obtenir 1.589 vots, mentre que Goes Ahead va rebre 1.481 vots. Venne va jurar com a successor de Birdinground el 12 de novembre de 2002. Goes Ahead continuà com a vicecap fins que acabà el seu mandat en 2004.
Goes Ahead va servir com a vicecap de l'Associació Amics de Plenty Coups.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Hagengruber, James «New leader takes Crow Tribe reins». Billings Gazette, 12-11-2002 [Consulta: 5 març 2012].
* ↑ «Chairman of Crow tribe resigns». Associated Press Billings Gazette, 08-09-2002 [Consulta: 5 març 2012].
* ↑ «Chief Plenty Coups State Park Attractions Continued». [Consulta: 17 gener 2013].

## Enllaços externs

* Vincent Goes Ahead Jr. dances for Plenty Coups "Day of Honor"
# La vita agra

La vita agra és una pel·lícula italiana del 1964 dirigida per Carlo Lizzani i basada en la novel·la homònima de Luciano Bianciardi. El 2008 la pel·lícula fou seleccionada per entrar en la llista dels 100 film italiani da salvare.

## Sinopsi

Luciano Bianchi (Ugo Tognazzi), un intel·lectual d'una província italiana, es trasllada a la metròpoli de Milà amb un propòsit: volar el palau d'una gran companyia per a venjar la mort de quaranta-tres miners. Però, sense adonar-se, Luciano serà derrotat pel ritme frenètic de la gran ciutat, pel consumisme i pel arribismo de la classe mitjana. Ni tan sols l'amor per la jove comunista romana Anna (Giovanna Ralli) el salvarà de la seva derrota intel·lectual.

## Repartiment

* Ugo Tognazzi - Luciano Bianchi
* Giovanna Ralli - Anna
* Nino Krisman - El cap
* Giampiero Albertini - Libero
* Rossana Martini - Mara
* Elio Crovetto - Carlone
* Enzo Jannacci - El cantant de ballades
* Paola Dapino - Iolanda
* Pippo Starnazza - El llibreter
* Maria Pia Arcangeli - L'editorialista
* Augusto Bonardi - el propagandista
* Antonio Bruno - El superintendent de policia
* Pupo De Luca - Don Torneri, el sacerdot

## Referències

* ↑ Massimo Bertarelli, Il cinema italiano in 100 film: i 100 film da salvare, Gremese Editore, 2004, ISBN 88-8440-340-5.
* ↑ Massimo Borriello «Cento film e un'Italia da non dimenticare». Movieplayer, 04-03-2008 [Consulta: 19 abril 2013].
* ↑ «Ecco i cento film italiani da salvare». Corriere della Sera, 28-02-2008 [Consulta: 19 abril 2013].

## Enllaços externs

* La vita agra a Facebook
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Gigòrds

Gigòrds (en francès Gigors) és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 132 | 140 | 224 | 143 | 209 | 209 | 225 | 236 | 230 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 208 | 207 | 212 | 188 | 192 | 175 | 163 | 147 | 138 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 143 | 137 | 122 | 108 | 81 | 70 | 60 | 62 | 49 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 38 | 29 | 34 | 37 | 39 | 41 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977- | Gérard Magaud | ecologista |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps de l'Alta Provença
# Les Arengades i el Camp dels Enginyers

Les Arengades i el Camp dels Enginyers és una entitat de població del municipi de Vilafant, a l'Alt Empordà. Es compon d'urbanitzacions fundades a la dècada del 1960. L'1 de gener del 2023 tenia 2.476 habitants. El 2005 tenia una superfície de 2.336 hectàrees.

## Referències

* ↑ «172214 Vilafant». Institut d'Estadística de Catalunya, 8 desembre 2014. [Consulta: 8 desembre 2014].
* ↑ «Vilafant». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 8 desembre 2024].
# En carn viva

En carn viva (títol original en anglès: In the Cut) és un drama protagonitzat per Meg Ryan i Mark Ruffalo. Dirigit per Jane Campion. Estrenat el 22 d'octubre de 2003 als Estats Units. Ha estat doblada al català.

## Argument

Frannie Avery (Meg Ryan), professora d'escriptura creativa, viu sola a Nova York. Intel·ligent i reservada, ha aconseguit mantenir-se al marge dels aspectes més aspres de la ciutat, dedicant-se a investigar sobre el llenguatge del carrer i la novel·la policíaca. Però tot això canvia una nit, quan Frannie sorprèn sense voler un moment d'intimitat entre un home i una dona. La càrrega eròtica de la situació la paralitza de cop, i encara que no arriba a veure el rostre de l'home, no oblidarà el tatuatge del seu canell ni la barra de la seva mirada. Al cap de poc temps, Frannie s'assabenta, per boca d'un policia que insisteix a interrogar-la, d'un fosc crim comès a prop del seu apartament. El detectiu Malloy (Mark Ruffalo), un home seductor i que a Frannie li resulta estranyament familiar, creu que ella pot saber alguna cosa. Malloy desconcerta Frannie des del primer moment, i encara que ella intenta mantenir les distàncies, el cert és que se sent atreta per ell.

## Repartiment

* Meg Ryan: Frannie Avery
* Mark Ruffalo: Detectiu Giovanni Malloy
* Jennifer Jason Leigh: Pauline
* Nick Damici: Detectiu Ritchie Rodriguez
* Sharrieff Pugh: Cornelius Webb
* Kevin Bacon: John Graham
* Micheal Nuccio: Pare de Frannie
* Alison Nega: Pormesa del pare de Frannie
* Heather Litteer: Angela Sands
* Daniel T. Booth: Red Turtle Barkeeper

## Rebuda de la crítica i comercial

Segons la pàgina d'Internet Rotten Tomatoes va aconseguir un 33% de comentaris positivos, arribant a la següent conclusió: Ryan està molt bé en el seu paper, però el thriller de Jane Campion està lluny de ser emocionant.
Segons la pàgina d'Internet Metacritic va tenir crítiques mixtes, amb un 46%, basat en 38 comentaris dels quals 10 són positius.
Va recaptar gairebé 5 milions de dòlars als Estats Units. Sumant les recaptacions internacionals la xifra puja a 23 milions.

## DVD

En carn viva va sortir a la venda l'1 de juny de 2004 a Espanya. El disc conté menús interactius, accés directe a escenes, tràilers, tràiler de cinema, comentaris del director i del productor i com es va fer En carn viva.

## Referències

* ↑ esadir.cat. En carn viva. esadir.cat.
* ↑ Crítica a In the Cut. Rottentomatoes (anglès)
* ↑ Crítica a In the Cut. Metacritic Arxivat 2007-12-28 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ 'En carn viva' en venda en DVD a Espanya

## Enllaços externs

* Trailer (anglès)
# Maqamat al-Harirí (manuscrit)

Maqamat al-Harirí és un manuscrit il·luminat elaborat per Yahya ibn Mahmud al-Wasiti l'any 1237. El manuscrit del maqama es troba ara a la Biblioteca Nacional de França, a París.
El manuscrit és un recull de 50 contes o maqama escrits a la fi del segle XI o primeria del XII per Al-Harirí de Bàssora, un poeta àrab. Segons el colofó, el manuscrit fou copiat l'any 634 del calendari islàmic (equivalent a 1237 en el calendari occidental) per un copista anomenat Yahya ibn Mahmud al-Wasiti, nascut a Wasit, però resident a Bagdad. El manuscrit conté una sèrie de contes sobre les aventures del protagonista Abu Zayd de Gorka, que viatja i enganya els que l'envolten amb la seua habilitat en àrab per a guanyar recompenses.
El llibre està escrit amb tinta roja i negra i conté 99 miniatures, que representen gran varietat d'escenes de maqamat i de la vida quotidiana. La majoria són decorades amb or.

## Galeria

* La reina d'Oman donant a llum
* Caravana de peregrins a La Meca
* Una illa oriental, amb animals mítics
* Mercat d'esclaus a la ciutat de Zabid del Iemen

## Referències

* ↑ Arvide Cambra, L., "Las Maqamas de Al-Hariri", Granada, 2009 (espanyol).
* ↑ Ettinghausen, 1977, p. 104.
* ↑ Grabar, Oleg. «Maqamat Al-Hariri: Illustrated Arabic Manuscript from the 13th century». [Consulta: 16 desembre 2023].

## Bibliografia

* Ettinghausen, Richard. La Peinture arabe (en francés). Ginebra: Skira, 1977.
# Núria Albó i Corrons

Núria Albó i Corrons (la Garriga, 2 de juliol de 1930) és una escriptora i política catalana.

## Biografia

El 1948 inicià els estudis de Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona, on es llicencia en Pedagogia. Exercí de professora fins al 1979, quan encapçalà la candidatura d'esquerres de la Garriga i fou elegida alcaldessa d'aquesta població vallesana. Col·laborà a diverses revistes com ara Inquietud i el 9 Nou de Vic.
Com a escriptora, s'inicià en el certamen de Cantonigròs, on rebé el premi de narració pel conte "Perquè veuran Déu". Posteriorment, el 1961, publicà el llibre de poesies La mà pel front, premi Cant espiritual de Cantonigròs. El 1972 aparegué Díptic, poemari en col·laboració amb Maria Àngels Anglada. Guanyà també els premis Caravel·la pel llibre de poemes L'encenedor verd (1980) i el Guillem Viladot pel recull de poesia infantil M'ho ha dit el vent (2001).
En narrativa ha conreat sobretot la literatura infantil i juvenil: El fantasma Santiago (1979), Cucut (1981), Mixet (1984), Tanit (1984), Arfa (1988), Gina (1993), Ariadna (1994), Natàlia (1996), Íngrid (2002)... També ha publicat les novel·les de base històrica: Fes-te repicar (1979), Agapi mou (1980), Desencís (1980), Tranquil, Jordi, tranquil (1984) i Quan xiula el tren (1997).
És autora de les versions literàries de les cantates: L'ocell daurat (1967) -música de Frederic Mompou-, En Pere sense por (1972) -música d'Ernest Cervera-, Tirant lo blanc (1977) -música d'Antoni Ros-Marbà- i El timbaler del Bruc (1997) -música de Manuel Oltra. Ha escrit obres d'assaig polític i de divulgació com ara Les dones i la política en col·laboració amb Rosa Martí i Juli Busquets.
És autora, juntament amb el compositor Josep Maria Torrents, del recull de cançons Picant de mans, editat per Amalgama edicions.
El 2010, en el marc de l'Any Núria Albó que l'Ajuntament de La Garriga va decidir celebrar amb motiu del seu vuitantè aniversari, es va assignar a la Biblioteca de La Garriga el nom de “Biblioteca Núria Albó de la Garriga”.
El 2012 va guanyar la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Núria Albó i Corrons». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «Núria Albó. Biografia». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC). [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ Bellmunt, Marc. «Núria Albó dona el seu nom a la Biblioteca». La Garriga Digital, 07-05-2010. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 abril 2015].
* ↑ El Govern distingeix 25 personalitats i 15 entitats amb la Creu de Sant Jordi

## Enllaços externs

* Núria Albó a Escriptors.cat
# Dongfeng CA71

El Dongfeng CA71 (xinès simplificat: 东风CA71, pinyin: Dōngfēng CA71, literalment 'Vent de l'est CA71') és una limusina de mida mitjana fabricada pel fabricant d'automòbils xinés First Automotive Works (FAW) i produïda en xicotetes quantitats l'any 1958. Va ser el primer cotxe de passatgers que es va produir íntegrament a la Xina.

## Història del desenvolupament

El Dongfeng CA71 va ser desenvolupat per FAW a Changchun. FAW es va fundar el 1953 amb el suport tècnic i financer de la Unió Soviètica. Va produir principalment vehicles comercials, especialment camions pesants basats en models soviètics. L'any 1958 la Xina va llançar la Campanya del Gran Salt Endavant, que tenia com a objectiu posar-se al mateix nivell que els països industrialitzats occidentals.
A partir de 1958, diverses plantes xineses, inclosa FAW, van començar a dissenyar cotxes de passatgers per a ús civil.
El Dongfeng CA71 es va utilitzar per a diverses campanyes de propaganda i algunes van incloure a Mao Zedong. Es van produir uns 30 Dongfeng CA71. Com que el CA71 era un cotxe de mides reduïdes, el Hongqi CA72 era la limusina preferida per a viistes oficials i funcionaris d'alt càrrec. Els funcionaris mitjans van tendir a utilitzar el Fenghuang (Shanghai SH760).

## Disseny

El Dongfeng CA71 es va modelar a partir de dos vehicles estrangers. El xassís és estilísticament semblant al Mercedes-Benz W120, axí com el seu motor de quatre cilindres en línia d'1,9 litres. La carrosseria es basava en el Simca Vedette francesa, encara que la forma real s'acosta més a la del Ford Zephyr Mk2, de mida semblant i de la mateixa època. Això es deu possiblement a la relació de Ford amb Simca en aquell moment.
Els detalls xinesos incloïen un motiu d'un drac daurat a la graella del capó i elements d'un disseny de llanterna xinesa als llums posteriors, com el Hongqi CA72. Es diu que el motor era de 70 hp (52 kW) mentre que la velocitat màxima era de 130 km/h (81 mph).

## Producció

El primer prototip del Dongfeng CA71 es va completar el 12 de maig de 1958. A l'estiu van fer-se diverses proves de conducció. El 1958 es van construir diverses còpies més. El cotxe estava fet a mà amb la xapa trenada a mà. Només se'n coneixen dos exemplars que encara es conserven. Un es conserva al Museu de la Fàbrica Hongqi de Changchun i l'altre al Museu de Cotxes Clàssics de Pequín.

## Referències

* ↑ «中国第一辆国产轿车——东风CA71» (en chinese). FAW Group, 07-11-2014. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2017. [Consulta: 28 juliol 2017].
* 1 2 Beijing Automobile Museum (Hrsg.): Red Flag. 60 years of Chinese Automobile History. Broschüre zur Ausstellung in der Cité de l’Automobile, Schlumpf Collection, Mulhouse (6. November 2014 bis 30. März 2015)
* ↑ George Nick Georgano, The International Encyclopedia of the Automobile, Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1
* ↑ Maurice A. Kelly: Russian Motor Vehicles: Soviet Limousines 1930-2003, Veloce Publishing Ltd, 2011, ISBN 9781845843007
* ↑ Simca History, retrieved 15 October 2018
# Clarac (Pirineus Atlàntics)

Clarac (en francès Claracq) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 368 | 332 | 353 | 387 | 453 | 388 | 458 | 433 | 430 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 460 | 417 | 437 | 416 | 414 | 411 | 418 | 387 | 356 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 346 | 327 | 317 | 303 | 285 | 292 | 231 | 232 | 215 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 205 | 201 | 218 | 208 | 193 | 208 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Jean Bousquet | |
| 2008- | Bernard Cassou | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Regan Gough

Regan Gough (6 d'octubre de 1996) és un ciclista de Nova Zelanda ja retirat. Combinà la carretera amb la pista on s'ha proclamat Campió del món de persecució per equips. En carretera destaca el campionat de Nova Zelanda en contrarellotge.

## Palmarès en pista

* 2013
** Campió de Nova Zelanda júnior en Puntuació
* 2014
** Campió del món júnior en Puntuació
** Campió del món júnior en Madison (amb Luke Mudgway)
** Campió de Nova Zelanda júnior en Persecució
* 2015
** Campió del món en Persecució per equips, amb Pieter Bulling, Dylan Kennett, Alex Frame i Marc Ryan
* 2020
** Campió de Nova Zelanda d'eliminació
* 2021
** Campió de Nova Zelanda d'americana (amb Tom Sexton)
** Campió de Nova Zelanda d'òmnium

## Palmarès en carretera

* 2016
** Vencedor d'una etapa al Tour de Southland
* 2017
** Campió de Nova Zelanda sub-23 en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a l'An Post Rás
* 2022
** Campió de Nova Zelanda en contrarellotge

## Referències

* ↑ «Grassroots Trust Elite Road National Championships Time Trial», 11-02-2022. Arxivat de l'original el 11 de febrer 2022.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Clamençana

Clamençana (en francès Clamensane) és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 424 | 466 | 260 | 486 | 375 | 442 | 429 | 426 | 404 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 382 | 369 | 369 | 347 | 340 | 353 | 304 | 287 | 255 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 276 | 249 | 256 | 220 | 175 | 174 | 161 | 153 | 133 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 128 | 125 | 106 | 110 | 115 | 131 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1977-2008 | Jean-François Giacomino |
| 2008-2010 | Elsa Raymond |
| 2010- | Franck Chapot |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps de l'Alta Provença
# Ezequiel Ávila

Ezequiel Ávila (castellà: Chimy Ávila) (Rosario, 6 de febrer de 1994) és un futbolista professional argentí que juga com a davanter pel Real Betis Balompie.

## Enllaços externs

* Chimy Ávila a BDFutbol
* Chimy Ávila, Fitxa a Soccerway
# Hua Tuo

    En aquest nom xinès, el cognom és Hua.
Hua Tuo (mort el 208) va ser un metge xinès que va viure durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental i el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Els Registres dels Tres Regnes i el Llibre del Han Tardà registren a Hua com la primera persona a la Xina en usar l'anestèsia durant la cirurgia. Utilitzava una combinació d'anestèsia general de vi amb una barreja d'herbes anomenada mafeisan (麻沸散 lit. 'cànnabis bullida en pols'). A més de ser respectat per la seva experiència en la cirurgia i l'anestèsia, Hua Tuo va ser famós per les seves habilitats en acupuntura, moxa, medicina herbolària i exercicis mèdics daoyin. Va desenvolupar el wuqinxi (五禽戲 'exercici dels cinc animals') després d'estudiar els moviments del tigre, el cérvol, l'os, el mico i la grua.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Chen Jinhua 陈金华. 2007. Philosopher, Practitioner, Politician: The Many Lives of Fazang (643-712). Brill.
* Chen Yinque 陈寅恪. 1977. "Sanguozhi Cao Chong Hua Tuo zhuan yu fojiao gushi" (Biografies de Cao Chong i Hua Tuo en el Sanguozhi i la seva relació amb llegendes budistes), Chen Yinque xiansheng quan ji (Obres completes de Chen Yinque), Jiushi chuban. (xinès)
* DeWoskin, Kenneth J. 1983. Doctors, Diviners and Magicians of Ancient China: Biographies of Fang-Shih. Columbia University Press.
* Fan, Ka Wai. 2004. "On Hua Tuo's Position in the History of Chinese Medicine," The American Journal of Chinese Medicine, 32.2:313-320.
* Giles, Herbert A. 1897. A Chinese Biographical Dictionary. Kelly & Walsh.
* Giles, Lionel. 1912. Taoist Teachings from the Book of Lieh-Tzŭ. Wisdom of the East.
* Giles, Lionel. 1948. A Gallery of Chinese Immortals. J. Murray.
* Li Hui-Lin. 1973. "The Origin and Use of Cannabis in Eastern Asia: Linguistic-Cultural Implications", Economic Botany 28.3:293-301.
* Lu Gwei-Djen and Joseph Needham. 2002. Celestial Lancets: A History and Rationale of Acupuncture and Moxa. Routledge.
* Mair, Victor H., tr. 1994. "The Biography of Hua-t'o from the History of the Three Kingdoms, in The Columbia Anthology of Traditional Chinese Literature, ed. by Victor H. Mair. Columbia University Press. 688-696.
* Salguero, C. Pierce. 2009. "The Buddhist medicine king in literary context: reconsidering an early medieval example of Indian influence on Chinese medicine and surgery", History of Religions 48.3:183-210.
* Schuessler, Axel. 2007. An Etymological Dictionary of Old Chinese. University of Hawaii Press.
* Smith, Frederick P. 1871. Contributions towards the Materia Medica and Natural History of China. Trubner & Co.
* Veith, Ilza. 1966. Huang Ti Nei Ching Su Wen; The Yellow Emperor's Classic of Internal Medicine. University of California Press.
* Wang Zhenguo and Ping Chen. 1999. History and Development of Traditional Chinese Medicine. IOS Press.

## Enllaços externs

* Hua Tuo, Subhuti Dharmananda
* Hua Tuo: A miraculous healer in ancient China Arxivat 2010-12-22 a Wayback Machine., Associació per la Recerca Asiàtica
* Hua Tuo (Yuanhua), biografia Sanguozhi, tr. Giao Chau
# Ilmari Salminen

Ilmari Salminen (Elimäki, 21 de setembre de 1902 - Kouvola, 5 de gener de 1986) va ser un atleta finlandès, especialista en curses de fons, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre als Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla d'or en la cursa dels 10.000 metres, mentre en la dels 5.000 fou sisè.
En el seu palmarès destaquen dues medalles d'or i una de plata al Campionat d'Europa d'atletisme de 1934 i 1938 i sis campionats nacionals, dos dels 5.000 (1932 i 1942) i quatre dels 10.000 (1934, 1935, 1937 i 1942). El 1937 aconseguí millorar el rècord del món dels 10.000 metres amb un temps de 30'05.6". També millorà el rècord del món de les sis milles. El 1939 es retirà. Posteriorment fou jutge esportiu i encapçalà el comitè organitzador dels Jocs Olímpics de Hèlsinki de 1952.

## Millors marques

* 5.000 metres. 14' 22.0" (1939)
* 10.000 metres. 30'05.5" (1934)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ilmari Salminen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 d’octubre 2009. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Kato apo t' astra

Kato apo t' astra (Kάτω από τ' άστρα), comercialitzada internacionalment com Under the Stars és una pel·lícula de coproducció britànica, grega i xipriota del 2001 dirigida per Christos Georgiou.

## Arguments

Luka és un home que viu com un ermità a la Nicòsia dividida, corsecat pel record de l’assassinat de la seva mare durant la invasió turca de Xipre, quan ell tenia deu anys. Coneix Foivi, víctima de la invasió però que es dedica a fer contraban a la frontera entre la part turca i la part grega.

## Repartiment

* Mirto Alikaki com Foivi
* Akis Sakellariou com a Loukas
* Stella Fyrogeni com la mare de Loukas
* Achilleas Grammatikopoulos com el pare de Foivi
* Marinos Hadjivassiliou com a Panikos
* Antonis Katsaris com a actor
* Andros Kritikos com l'oncle Nikos
* Neoklis Neokleous com el pare de Loukas
* Stelios Onoufriou com a Lukas
* Nefeli Papadaki com Phoebe
* Christina Paulidou com la mare de Foivi
* Sotos Stavrakis com a Alexis

## Estrena

La pel·lícula es va estrenar a Grècia el 15 de novembre de 2001 al Festival Internacional de Cinema de Tessalònica; els Països Baixos el 31 de gener de 2001 al Festival Internacional de Cinema de Rotterdam; Sèrbia el 3 de febrer de 2002 al Festival de Cinema de Belgrad; el Regne Unit el 3 de juliol de 2002 al Commonwealth Film Festival; i Irlanda el 17 de febrer de 2004 al Festival de Cinema de Dublín.

## Premis

* Premi del públic, Commonwealth Film Festival.
* Primer premi de cinema de Montreal, Festival Internacional de Cinema de Montreal.
* Nominat Golden Alexander, Festival Internacional de Cinema de Tessalònica.

## Referències

* ↑ «Review: 'Under the Stars'». Variety.
* ↑ Uner the Stars al web del Festival
* ↑ «Under the Stars». cineuropa. [Consulta: 23 abril 2015].

## Enllaços externs

* Kato apo t' astra al web del Festival de Brooklyn