OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cinderella (pel·lícula de 2015)

Cinderella és una pel·lícula de fantasia romàntica dirigida per Kenneth Branagh i escrita per Aline Brosh McKenna i Chris Weitz. Produïda per Walt Disney Pictures, la història està basada en el conte de La Ventafocs de Charles Perrault i la mateixa pel·lícula animada de Disney del 1950.
El paper principal de la princesa Ventafocs està interpretat per l'actriu anglesa Lily James que surt acompanyada per Cate Blanchett en el paper de la malvada madrastra de la Ventafocs, Lady Tremaine, i Helena Bonham Carter com la fada bona i padrina de la Ventafocs.

## Argument

La història de la Ventafocs segueix les aventures de la jove Ella després que es morís la seva bonica, dolça i bona mare, i el seu pare es quedés vidu, després, decidís tornar-se a casar per segonda vegada amb Lady Tremaine, una malvada i cruel viuda amb dues filles tan dolentes i cruels com ella, del seu primer i antic matrimoni anterior amb un altre home anomenat Lord Sir Francis Tremaine però, ara mort també, anomenades les seves dues filles Anastasia i Drizella. L'Ella acull a la seva madrastra i les seves dues germanastres, Anastasia i Drizella. Tanmateix, la segona i tràgica mort inesperada del seu pare la deixa sola en mans de la seva nova i cruel família, la seva malvada madrastra i les seves dues malvades germanastres, l'Anastasia i la Drizella, que es mostren totes tres cruels i geloses amb l'Ella, a qui posteriorment la seva malvada madrastra i les seves dues malvades germanastres, l'Anastasia i la Drizella, li posen el sobrenom de la Ventafocs.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge |
| Lily James | La Ventafocs/Ella |
| Richard Madden | Kit, el Príncep Blau de la Ventafocs |
| Cate Blanchett | Lady Tremaine, la malvada madrastra de la Ventafocs |
| Helena Bonham Carter | La fada bona i padrina de la Ventafocs |
| Holliday Grainger | Anastasia Tremaine, la primera germanastra de la Ventafocs |
| Sophie McShera | Drizella Tremaine, la segona germanastra de la Ventafocs |
| Stellan Skarsgård | El gran duc |
| Derek Jacobi | El rei, el pare del Príncep Kit |
| Hayley Atwell | La mare de la Ventafocs |
| Ben Chaplin | El pare de la Ventafocs |

## Referències

* ↑ «Disney's live action "Cinderella" begins principal photography in London». The Walt Disney Company. The Walt Disney Studios, 23-09-2013. Arxivat de l'original el 2013-09-26. [Consulta: 23 setembre 2013].
# La doble vida del faquir

La doble vida del faquir és una pel·lícula dirigida per Elisabet Cabeza i Esteve Riambau el 2005 i protagonitzada per Joaquim Jordà, Joan Altamiras, Xavier Bagué Bofill, Jordi Bertran, Ramón Cléries, María Teresa Pascual, Artur Pous i Lluís Ros.

## Argument

Les golfes d'un col·legi construït a finals del segle xix a Sant Julià de Vilatorta allotgen un vell projector cinematogràfic que torna a funcionar per projectar una pel·lícula rodada allí mateix el 1937: "Imitant al faquir". Els protagonistes eren els alumnes d'aquella institució, llavors orfes i ara venerables espectadors de la seva pròpia infància atrapada en les imatges rodades per Felip Sagués, un cineasta amateur refugiat durant la guerra civil en aquest poble proper a Vic.
Carmina Sagués evoca la figura del seu pare mentre cinc dels protagonistes de "Imitant al faquir" rememoren el rodatge i la vida quotidiana en aquella escola gestionada per cures. A aquests testimoniatges s'afegeix el de María Teresa Pascual, filla d'un marquès que estiuejava a Sant Julià i protagonista femenina del film. Ella i Artur Pous, el noi que interpretava al valent explorador que es disfressa de faquir per alliberar a la seva germana de ficció de les arpes d'un pervers sultà, no han tornat a veure's des que van compartir aquella aventura adolescent i ara rememoren l'experiència. Un grup d'alumnes d'ara, de la mateixa escola, assisteixen a una projecció de la pel·lícula protagonitzada pels seus vells condeixebles.
L'escena final que contemplen, una batalla campal d'intenció còmica, remet a una guerra molt més sagnant que es lluitava cada vegada més prop de les portes del col·legi. Els records del final de la guerra deixen pas a una nova aventura cinematogràfica protagonitzada per alguns dels alumnes que avui acudeixen al col·legi. Els nens es tornen a disfressar de sultans davant d'un mirall que esborra la frontera entre el passat i el present i un nou faquir, interpretat pel cineasta Joaquim Jordà, els proposa un altre joc de màgia, un encanteri derivat d'un atzar que, alhora, il·lumina les paradoxes de la memòria històrica.

## Referències

* «La doble vida del faquir, documental (2005)». Oberon Cinematográfica. Arxivat de l'original el 12 de març 2017. [Consulta: 10 març 2017].
* «La doble vida del faquir» (en anglès). IMDb. [Consulta: 10 març 2017].
# Kuaican che

Kuaican Che (xinès tradicional: 快餐車, xinès simplificat: 快餐车, pinyin: Kuàicān Chē; cantonès: Faai3 Caan1 Ce1) és una pel·lícula hong-konesa dirigida per Sammo Hung Kam-Bo que va ser estrenada en castellà amb el nom de Los supercamorristas: El títol original en xinès, que es pot traduir per: “Camió de menjar”, que no va ser l'inicialment previst (el motiu tenia a veure amb el fet que el que li corresponia es considerava que no donaria bona sort després de dos fracassos comercials). Una de les versions en anglés és Wheels on Meals. El film està ambientat a Barcelona i entre altres escenaris apareixen La Sagrada Família i Les Rambles

## Argument

Tomàs i David són cosins i es guanyen la vida amb una furgoneta preparant i servint menjar ràpid xinès. Les seves vides es creuen amb Moby i la Sílvia. Moby és un detectiu privat que rep l'encàrrec de trobar la Sílvia, una lladre de carteres, que resulta ser l'hereva d'una família molt rica, però un malvat comte la vol segrestar. Els tres homes, Tomàs, David i Moby ajudaran Sílvia a escapar dels perills dels homes enviats pel comte.

## Repartiment

* Jackie Chan (en el paper de Tomàs)
* Sammo Hung (detectiu Moby)
* Yuen Biao (David)
* Lola Forner (Sílvia)
* Benny Urquidez (malfactor)
* Keith Vitali (malfactor)
* Herb Edelman (Henry Matt)
* José Sancho (Mondale, el dolent)
* Susanna Sentís (Glòria)
* Paul Chang (el pare de David i oncle de Tomàs; està internat en un Psiquiàtric)
* Amparo Moreno (Susanna)
* Richard Ng (brillant pacient mental)
* John Shum (pacient mental)
* Wu Ma (pacient mental que fa de rellotge)
* Lau Sau-leung

## Referències i enllaços externs

* http://www.imdb.com/title/tt0087578/
* http://www.elpuntavui.cat/noticia/article/-/8-articles/291091--estrelles-a-barcelona-.html?tmpl=component&print=1&page=
# La calle sin sol

La calle sin sol és una pel·lícula espanyola de 1948 dirigida per Rafael Gil Álvarez sobre guió de Rafael Gil i Miguel Mihura.
La pel·lícula és un dels millors treballs de Rafael Gil, recolzat en la lleugera ironia de Mihura que va aportar un realisme i una naturalitat influenciades pel neorealisme italià, encara que cal apuntar que l'escena dels pobres reunits per a prendre cada matí l'únic raig de sol que donava al carrer sense sol, és anterior a l'escena que apareix a Miracle a Milà.
En aquesta pel·lícula es pot apreciar una fotografia particular quant al joc de llums i ombres i els enquadraments. Va obtenir el premi a millor argument original per part del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics l'any 1949.

## Argument

Un home arriba a Barcelona fugint de la justícia. Es refugia en una pensió del barri xino i s'enamora de Pilar, la neboda de l'amo. En cometre's un assassinat en el barri, recauen les sospites en aquest home de fosc passat. Pilar confia en la seva innocència i intenta defensar-lo buscant la veritat, però les circumstàncies semblen anar contra ell.

## Repartiment

* Amparo Rivelles - Pilar
* Antonio Vilar - Mauricio
* Manolo Morán - Manolo
* Alberto Romea - Pedro
* Fernando Fernández de Córdoba
* Ángel de Andrés - José
* Irene Caba Alba - Diana
* Julia Caba Alba - Flora
* Félix Fernández - Basilio
* José Prada - Inspector
* Rufino Inglés
* Juana Mansó - Portera
* Casimiro Hurtado - Camarero
* Santiago Rivero - Camarero
* Mary Delgado - Elvira
* José Nieto - Luis
* Manuel Requena

## Premis

Miguel Mihura va rebre la Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics al millor argument original en 1948. Rafael Gil com a director va rebre 350.000 pessetes als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1948.

## Referències

* ↑ Galán, Diego. La calle sin sol', melodrama y testimonio social. El País, 17 d'octubre de 1982
* ↑ La calle sin sol página digital de El Mundo
* ↑ Revista de cinema filmaffinity
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1948». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-05-26. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 57-58

## Enllaços externs

* Noticiario nº 575 B, 22 de marzo de 1948 NO-DO Rodaje de la película nacional La calle sin sol, en los Estudios CEA (Sin sonido).
# La filla d'un lladre

La filla d'un lladre (originalment en castellà, La hija de un ladrón) és una pel·lícula de l'any 2019, ópera prima de la directora barcelonina Belén Funes. S'ha doblat al català.

## Sinopsi

La Sara ha estat sola tota la seva vida. Té 22 anys i un nadó, el seu desig és formar una família amb el seu germà petit i el pare del seu fill. Aquest darrer, Manuel, després d'anys d'absència i en sortir de la presó, decideix reaparèixer en les seves vides. La Sara sap que ell és el principal obstacle en els seus plans i pren una decisió difícil: allunyar-se d'ella i del seu germà.

## Repartiment

* Greta Fernández: Sara.
* Eduard Fernández: Manuel.
* Àlex Monner: Dani.
* Borja Espinosa: Borja.
* Tomás Martín: Martín.
* Adela Silvestre: Noe.
* Frank Feys : Marcel.
* Cristina Blanco : Adri.
* Anabel Moreno : Flora.
* Daniel Medrán : Ramón.
* Manuel Mateos : Carlos.
* Eloy Álvarez : Eloy.
* Dylan Salas : Joel.
* Anna Alarcón : Laura.
* Silvia de la Rosa : Lesly.
* Ignasi Guasch : Xavi.

## Premis i nominacions

* Premis Gaudí de 2020:
| Categoria | Nominat/Guanyador | Resultat |
| Millor pel·lícula en llengua no catalana | La filla d'un lladre | Guanyadora |
| Millor direcció | Belén Funes | Guanyadora |
| Millor guió | Belén Funes i Marçal Cebrián | Guanyadors |
| Millor actriu | Greta Fernández | Nominada |
| Millor actor | Eduard Fernández | Nominat |
| Millor direcció de producció | Marta Ramírez | Nominada |
| Millor direcció artística | Marta Bazaco | Nominada |
| Millor actor secundari | Àlex Monner | Nominat |
| Millor muntatge | Bernat Aragonés | Nominat |
| Millor fotografia | Neus Ollé AEC | Nominat |
| Millor vestuari | Desirée Guirao | Nominat |
| Millor so | Sergio Rueda, Enrique G. Bermejo i Carlos Jiménez | Nominat |
| Millor maquillatge i perruqueria | Elisa Alonsos | Nominat |
* XXXIV Premis Goya:
| Categoria | Nominat/Guanyador | Resultat |
| Millor actriu protagonista | Greta Fernández | Nominada |
| Millor direcció novella | Belén Funes | Guanyadora |

## Referències

* ↑ «Huérfanos» (en castellà). El País. Elsa Fernández-Santos, 29-11-2019. [Consulta: 20 gener 2020].
* ↑ «La filla d’un lladre». Goita què fan, ara!. [Consulta: 2 abril 2024].
* ↑ «La hija de un ladrón» (en castellà). Film Affinity. [Consulta: 20 gener 2020].
* ↑ «'La hija de un ladrón'» (en euscar). Berria, 23-11-2019. Arxivat de l'original el 23 de novembre 2019. [Consulta: 20 gener 2020].
# Las cartas de Alou

Las cartas de Alou és una pel·lícula espanyola dirigida per Montxo Armendáriz que tracta de la immigració subsahariana a Espanya i els prejudicis.

## Sinopsi

Alou, un senegalès que ha ingressat il·legalment a Espanya, només pot trobar treballs ocasionals a causa de la seva situació. Gràcies a les cartes que envia regularment als seus pares, escoltem les seves experiències i sentiments mentre tracta laboriosament d'integrar-se a la societat espanyola. Comença en la costa d'Almeria, treballant en els hivernacles. Després viatja a Madrid, on entra en contacte per primera vegada amb les vendes il·legals. Després es dirigeix al Segrià per a treballar collint fruita i, finalment, a Barcelona, on treballa a la botiga de roba d'un altre immigrant africà. La seva aventura arriba a un abrupte final quan és arrestat per la policia. Però creua l'Estret novament, tancant el cercle que deixa una porta oberta a l'esperança.

## Repartiment

* Mulie Jarju: Alou
* Eulàlia Ramon: Carmen
* Ahmed El-Maaroufi: Moncef
* Akonio Dolo: Mulai
* Albert Vidal: Pare de Carmen
* Rosa Morata: Esposa de Mulai
* Mamadou Lamine: Kassim
* Ly Babali: Ibrahima
* M'Barick Guisse: Lami
* Joaquín Notario: Antonio

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1991

| Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor pel·lícula | Millor pel·lícula | Guanyadora |
| Millor fotografia | Joan Amorós i Andreu | Guanyador |
| Millor guió original | Montxo Armendáriz | Guanyador |

### V Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula | Millor pel·lícula | Nominada |
| Millor director | Montxo Armendáriz | Nominat |
| Millor guió original | Montxo Armendáriz | Guanyador |
| Millor fotografia | Alfredo F. Mayo | Guanyador |
| Millor muntatge | Rosario Sáinz de Rozas | Nominada |
| Millor so | Pierre Lorraine Eduardo Fernández | Nominada |
| Millors efectes especials | Reyes Abades Juan Ramón Molina | Nominada |
| Millor direcció de producció | Primitivo Álvaro | Nominat |
Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià (1990): Conquilla d'Or

## Referències

* ↑ Deveny, Thomas G. Migration in Contemporary Hispanic Cinema. Scarecrow Press, 2012, p. 26–34. ISBN 9780810885059.
* ↑ El protagonista de 'Las cartas de Alou' pide más comprensión para los negros, El País, 6 d'octubre de 1990
* ↑ Las cartas de Alou a Fotogramas
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1991». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-02-26. [Consulta: 11 desembre 2015].
* ↑ Las cartas de Alou al web dels Premis Goya
* ↑ Las carts de Alou al web del Festival de Sant Sebastià
# Ocaña, retrat intermitent

Ocaña, retrat intermitent és un documental dirigit per Ventura Pons que retrata la vida del pintor transvestit José Pérez Ocaña, i de la Barcelona post-franquista de 1978 a través de la mirada de l'artista.
És un passeig pels carrers de la ciutat i els seus ambients en una època durant la qual encara estava vigent la llei de perillositat social, utilitzada per a reprimir els homosexuals.
El documental va representar la primera incursió de Pons en el món del cinema, després de més de deu anys dirigint obres teatrals, i va competir en el Festival de Canes d'aquell any.

## Referències

* ↑ «Ocaña, retrat intermitent» (en anglès). The New York Times. Arxivat de l'original el 23 juliol 2015. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «Article sobre el cinema de Ventura Pons». Arxivat de l'original el 2008-10-13. [Consulta: 8 setembre 2009].
* ↑ «Selecció oficial del Festival de Canes de 1978». Arxivat de l'original el 2012-11-03. [Consulta: 8 setembre 2009].

## Enllaços externs

* Tràiler al web de Ventura Pons Arxivat 2011-09-04 a Wayback Machine.
* La seva fitxa a EstamosRodando (castellà)
* La seva fitxa a HomoCine Arxivat 2007-11-06 a Wayback Machine. (castellà)
# Perros callejeros

Perros callejeros és una pel·lícula espanyola de 1977 dirigida per José Antonio de la Loma i protagonitzada per Ángel Fernández Franco, àlies El Torete. Va ser la primera pel·lícula d'una trilogia dirigida íntegrament pel mateix director. Les dues seqüeles de Perros callejeros van ser Perros callejeros II (1979) i Los últimos golpes de «El Torete» (1980).
Perros callejeros va ser també la pel·lícula que va donar inici al gènere cinematogràfic conegut com a cinema quinqui.

## Sinopsi

En un barri obrer situat als afores de Barcelona, El Torete i els seus amics formen una colla de petits delinqüents l'edat mitjana dels quals ronda els quinze anys.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Ángel Fernández Franco | El Torete |
| Nadia Windell | Isabel |
| Christa Leem | La Merche |
| Miguel Ugal Cuenca | El Pijo |
| Jesús Miguel Martínez | El Corneta |
| César Sánchez | El Fitipaldi |
| Francisco Javier Sánchez | El Chungo |
| Basilio Fernández Franco | El Cornetilla |
| Miguel Ángel Hernández | El Bocas |
| Luis Martínez | El Mosque |
| Manuel Sánchez | El Piruli |
| Víctor Petit | Manolo |
| Frank Braña | El Esquinao |
| Xabier Elorriaga | Pare Ignacio |
| Marta Flores | Familiar d'Isabel |
| Jaume Mir Ferri | Pasiego |

## Referències

* ↑ Historia de nuestro cine: Perros Callejeros a rtve.es
* ↑ Perros Callejeros a abc.es
* ↑ Perros Callejeros a paramountchannel.es

## Enllaços externs

* Perros Callejeros 1 y 2 ANUNCIO TV! (Paramount Channel 2014), tràiler a Youtube
# Rosa de foc (documental)

Rosa de foc és un documental sobre les protestes contra el Banc Mundial a Barcelona estrenat el 2002. Va ser rodat per la Unidad Documental Jorge Müller.

## Argument

El juny del 2001, a Barcelona es preveu una reunió del Banc Mundial. Així doncs, els col·lectius socials de la ciutat, entre els quals algunes seccions sindicals i organitzacions polítiques d'esquerres, s'uneixen per a organitzar una conferència paral·lela i ideològicament alternativa. Prèviament, es fan debats i comissions de treball sobre sanitat, ensenyament i cultura, medi ambient, transport i comunicacions, sensibilització i premsa. Durant la data de la cimera del Banc Mundial, es convoquen assemblees i manifestacions multitudinàries als carrers, amb la qual cosa la reunió abans esmentada es cancel·la forçosament per falta de garantia de seguretat. El seguiment de les protestes és alt, fins i tot més que el de la Confederació Europea de Sindicats amb la UGT i les CCOO, així que per a palesar el caràcter pacífic de l'esdeveniment s'enregistra aquest documental.

## Producció

Gravat en vídeo i complementat per imàtgens de baixa definició, alterna les manifestacions, que mostra amb un estil directe i popular com el de Patricio Guzmán, i breus entrevistes a Susan George, Carlos Taibo i Samir Amin. Va ser rodat per la Unidad Documental Jorge Müller, un grup de jóvens de diferents nacionalitats que es van conèixer en les dites circumstàncies i van difondre'l sota el nom de Jorge Müller, un cineasta xilè assassinat pel govern d'Augusto Pinochet. El títol del film prové del nom col·loquialment atorgat a Barcelona com a capital simbòlica de l'anarquisme després de la Setmana Tràgica al segle xx.

## Recepció

Segons la investigadora Laura Grifol-Isely, desprèn valor documental perquè fa constar la vivacitat del moviment antiglobalització a Barcelona abans de la crisi econòmica de 2008.

## Referències

* ↑ «Comença el cicle de cinema contra la globalització». La Xarxa de Comunicació Local, 11-03-2002. [Consulta: 28 juliol 2023].
* 1 2 3 4 Entrambasaguas, Javier. «CAPÍTULO 1.- LOS MOVIMIENTOS ANTIGLOBALIZACIÓN». A: The Social Movements in Contemporary Spanish Culture (PDF) (tesi) (en castellà). Universitat de Michigan, 2011, p. 72-87 [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ Damián Mellado, Antonio. «La irrupción del #15M». A: Tomás Herreros Sala. Genealogías del #15M (PDF) (tesi) (en castellà). Universitat Oberta de Catalunya, 18 juny 2012, p. 30 [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ Grifol-Isely, Laura «Cine documental y 15-M, un diálogo a múltiples voces» (en castellà). Cahiers de civilisation espagnole contemporaine. De 1808 au temps présent, 28, 07-02-2022. DOI: 10.4000/ccec.13164. ISSN: 1957-7761 [Consulta: 28 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina de visionament a Internet Archive
# Semos peligrosos (uséase Makinavaja 2)

Semos peligrosos (uséase Makinavaja 2) és una pel·lícula de 1993 dirigida per Carlos Suárez i escrita per Ramon Tosas i Carlos Suárez com a continuació de Makinavaja, el último choriso. S'hi manté el repartiment de la primera pel·lícula, amb Andrés Pajares i Jesús Bonilla en els papers principals de Maki i Popeye, i hi destaca l'aparició d'actors secundaris com Pedro Reyes, Mario Pardo, Lita Claver, Llàtzer Escarceller, Rafael Alonso o Benito Pocino.
La pel·lícula està dedicada a l'actriu Mary Santpere, tal com s'indica als títols inicials, que va morir el setembre del 1992. És per això que la mare de Makinavaja no apareix en aquesta segona part.

## Argument

La pel·lícula adapta de manera més o menys fidedigna les diferents històries del còmic original per a crear una història continuada que comença quan el Maki surt de la presó i torna a integrar-se a la societat, trobant-se en un primer atracament que el seu amic Popeye està treballant a l'entitat bancària. Aleshores tots dos s'uneixen per treure l'avi de l'asil i anar-se'n de farra a Sitges.

## Referències

* ↑ Olid, Victor. «Aqui Vale Todo: LOS FOTOCROMOS DE "SEMOS PELIGROSOS (USEASÉ, MAKINAVAJA 2)"», 15-03-2017. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ Mancebo, Oliver. «Despeses militars per a birres als bars!». El Nacional, 08-07-2022. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ Casado López, Francisco. «Semos peligrosos» (en castellà). Criticalia.com. [Consulta: 18 març 2023].
# Yo, «el Vaquilla»

Yo, «el Vaquilla» és una pel·lícula de 1985 dirigida per José Antonio de la Loma i protagonitzada per Raúl García Losada que narra la vida del delinqüent El Vaquilla. Ha estat doblada al català

## Argument

Juan José Moreno Cuenca, àlies el Vaquilla, té 23 anys i narra la seva història com a delinqüent des del penal Ocaña 1 de Toledo. Orfe de pare, el delinqüent explica la seva tendra infància i com va canviar tot quan la seva mare va ingressar a la presó.

## Repartiment

* Raúl García Losada: El Vaquilla
* Teresa Giménez: Rosita
* Carmen de Lirio: Tia Penes
* Frank Braña: Manuel
* Daniel Medrán: Antonet
* Mingo Ràfols: Penques
* Nat Collado: Isabel
* Lino Evangelista: Xinès
* Eva Robin: Antonia
* Rebeca Romer: Luisa
* Ángel Fernández Franco: Advocat
* Juan José Moreno Cuenca: Juan José Moreno Cuenca
* Xavier Vinader: Periodista
* Carmen Serret: Anita

## Producció

La banda sonora va ser a càrrec de Los Chichos i com a curiositat cal destacar l'actuació d'Ángel Fernández Franco, àlies el Torete en el paper d'advocat.
El rodatge de la pel·lícula es va realitzar a Barcelona, Gavà, Castelldefels, Lloret de Mar, Vilanova i la Geltrú, Girona i Perpinyà.
El 1995, el director va filmar la que seria la seva última pel·lícula Tres dies de llibertat, inspirada en els tres dies de permís que li van donar al Vaquilla.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Yo, «el Vaquilla». esadir.cat.
* ↑ IMDb. Yo, «el Vaquilla» (en anglès). IMDb.