OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deidamia (Händel)

Deidamia és una òpera italiana en tres actes composta per Georg Friedrich Händel. El llibret és de Paolo Antonio Rolli (poeta italià instal·lat a Londres), basat en el mateix llibret de Pietro Metastasio, ja utilitzat per Antonio Caldara.
Deidamia és l'última òpera composta per Händel, completada el 20 de novembre de 1740 i estrenada als Lincoln's Inn Fields de Londres el 10 de gener de 1741, amb la soprano Elisabeth Duparc La Francesina en el paper de Deidamia. Com en les darreres òperes de Händel, s'allunya de la gravetat i seriositat habitual en obres inspirades en temes clàssics i tant la música com el llibret introdueixen un cert grau de comèdia i cinisme en els personatges.

## Discografia

| Any | Director | Orquestra | Cantants | Editorial | Notes |
| 2001 | Rudolf Palmer | Brewer Chamber Orchestra | Julianne Baird Brenda Harris John Cheek | Albany Records | |
| 2002 | Alan Curtis | Il Complesso Barocco | Simone Kermes Anna Bonitatibus Antonio Abete | Accademia Musicale Chigiana | |
| 2003 | Alan Curtis | Il Complesso Barocco | Simone Kermes Anna Bonitatibus Antonio Abete | Virgin Classics | reedició de l'anterior |

## Referències

* ↑ Kaminski, Piotr. Mille et un opéras. Fayard, 2003, p. 608 (Les indispensables de la musique). ISBN 978-2-213-60017-8.

## Vegeu també

* Llista d'òperes de Georg Friedrich Händel
Òperes de Georg Friedrich Händel :
Almira (1705)
Florindo (1708)
Rodrigo (1707)
Agrippina (1709)
Rinaldo (1711)
Il pastor fido (1712)
Silla (1713)
Teseo (1713)
Amadigi di Gaula (1715)
Acis and Galatea (1718)
Radamisto (1720)
Muzio Scevola (1721)
Floridante (1721)
Ottone (1723)
Flavio (1723)
Giulio Cesare (1724)
Tamerlano (1724)
Rodelinda (1725)
Scipione (1726)
Alessandro (1726)
Admeto (1727)
Riccardo Primo (1727)
Siroe (1728)
Tolomeo (1728)
Lotario (1729)
Partenope (1730)
Poro (1731)
Ezio (1732)
Sosarme (1732)
Orlando (1733)
Arianna in Creta (1734)
Oreste (1734)
Ariodante (1735)
Alcina (1735)
Atalanta (1736)
Arminio (1737)
Giustino (1737)
Berenice (1737)
Alessandro Severo (1738)
Faramondo (1738)
Serse (1738)
Giove in Argo (1739)
Imeneo (1740)
Deidamia (1741)
Semele (1744)
Alceste (1750) :
Oratoris de Georg Friedrich Händel :
Il trionfo del Tempo e del Disinganno (1707)
La resurrezione (1708)
Brockes Passion (1715)
Esther (1732)
Deborah (1733)
Athalia (1733)
Alexander's Feast (1736)
Il trionfo del Tempo e della Verità (1737)
Saul (1738)
Israel in Egypt (1738)
L'Allegro, il Penseroso ed il Moderato (1740)
El Messies (1741)
Samson (1741)
Semele (1743)
Joseph and his Brethren (1743)
Hercules (1744)
Belshazzar (1744)
Occasional Oratorio (1746)
Judas Maccabaeus (1746)
Joshua (1747)
Alexander Balus (1747)
Susanna (1748)
Solomon (1748)
Theodora (1749)
The Choice of Hercules (1750)
Jephtha (1751)
The Triumph of Time and Truth (1757) :
Cantates de Georg Friedrich Händel :
Ero e Leandro (1707)
Clori, Tirsi e Fileno (1707)
Aci, Galatea e Polifemo (1708)
Dalla guerra amorosa (1709)
Apollo e Dafne (1710)
Ode for the Birthday of Queen Anne (1713)
Ode for St. Cecilia's Day (1739) :
# Esquistos de Maotianshan

Els Esquists de Maotianshan són una jaciment paleontològic sedimentat durant el període Atdabanià (Cambrià inferior), d'una antiguitat d'uns 522 milions d'anys i que es troba a la província de Yunnan a la Xina, a prop de la ciutat de Kunming. Els Esquists de Maotianshan són part de la secció de Qiongzhusi del membre de Yu'anshan de la formació Heilinpu, i comprenen un gran aflorament, d'uns 50 metres de gruix, d'estrats sedimentaris argilosos. Els organismes de Chengjiang són extremament variats, i inclouen molts organismes tous perfectament conservats com a fòssils, formant un jaciment de gran importància. En el temps en què aquests sediments foren depositats, aquesta secció de la meseta de Yangtze es trobava en una zona equatorial. Alguns braquiòpodes que s'hi troben, i els continguts dels estómacs d'alguns animals que s'alimentaven de fang indiquen que es tractava d'un mar càlid i somer amb un fons fangós.
Aquests esquists van ser descoberts al voltant del 1984 per Xianguang Hou, i els seus fòssils són i han estat estudiats per paleontòlegs tant xinesos com occidentals. Els esquists contenen una fauna molt variada i ben conservada, incloent-hi molts dels tàxons que es troben en els Esquists de Burgess a la Colúmbia Britànica o els Esquists d'Emu Bay a Austràlia. Sovint se'n parla com a biota de Chengjiang.
A més de l'Anomalocaris, Opabinia, Hallucigenia i altres espècies espectaculars, conegudes ja als Esquists de Burgess, els Esquists de Maotianshan inclouen almenys quatre possibles tipus de cordats, dos dels quals semblen peixos autèntics; Haikouella, Haikouichthys, Yunnanozoon i Myllokunmingia. També hi ha una gran varietat d'organismes, com ara trilobits, braquiòpodes i esponges.
Els Esquists de Maotianshan encara donen més motius per a creure en una explosió cambriana que els Esquists de Burgess, amb l'aparició d'un gran nombre d'estructures corporals molt diferents en un espai de temps desconcertantment curt.

## Llista parcial de gèneres trobats als Esquists de Maotianshan
### Artròpodes

* Acanthomeridion
* Anomalocaris
* Canadaspis
* Chengjiangocaris
* Chuandianella
* Cindarella
* Eoredlichia, un trilobit
* Fortiforceps
* Fuxianhuia
* Isoxys
* Jianfengia
* Kuamaia
* Kuanyangia, un trilobit
* Leanchoilia
* Misszhouia
* Naraoia
* Primicaris
* Retifacies
* Saperion
* Sinoburius
* Skioldia
* Squamacula
* Xandarella
* Yunnanocephalus, un trilobit

### Cucs i aliats

* Hallucigenia
* Microdictyon
* Palaeoscolex

### Cordats

* Cathaymyrus
* Haikouella
* Haikouichthys
* Myllokunmingia
* Yunnanozoon

### Vetulicolia

* Banffia
* Didazoon
* Vetulicola
* Xidazoon

### Altres

* Dinomischus
* Eldonia
* Maotianshania
* Opabinia
* Xianguangia
* Cotyledion
# John Edward Gray

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Gray».
John Edward Gray (12 de febrer del 1800 – 7 de març del 1875) fou un zoòleg britànic. Era el germà gran de George Robert Gray i fill del farmacòleg i botànic Samuel Frederick Gray (1766-1828).
John Gray fou Conservador de Zoologia al Museu Britànic de Londres des del 1840 fins al Nadal del 1874. Publicà diversos catàlegs de col·leccions del museu, que incloïen discussions en profunditat de grups d'animals, així com descripcions de noves espècies. Millorà les col·leccions zoològiques fins a fer-ne unes de les millors del món.
# Gina Haspel

Gina Cheri Walker Haspel, nascuda Gina Cheri Walker (Ashland, Kentucky, 1 d'octubre de 1956) és una oficial dels serveis d'intel·ligència estatunidenca. És actualment, i d'ençà del 21 de maig del 2018, directora de l'Agència Central d'Intel·ligència dels Estats Units (CIA). Haspel, que fou nomenada pel president Trump com a directora de l'entitat, esdevingué aleshores la primera dona a ocupar aquest càrrec. Aquesta promoció, des de la seva posició anterior de directora adjunta, es degué a la dimissió del seu superior Mike Pompeo, que passà posteriorment a ser el Secretari d'Estat del govern de Trump.
El seu nomenament va suscitar llavors certa controvèrsia arran del seu rol el 2002 com a cap d'una presó secreta de la CIA a Tailàndia, en la qual els presoners varen patir tortures.

## Referències

* ↑ Holpuch, Amanda. «Who is Gina Haspel? Trump's pick for CIA chief linked to torture site». The Guardian, 13-03-2018.
# Mitchell Lichtenstein

Mitchell Wilson Lichtenstein (nascut el 10 de març de 1956) és un actor, escriptor, productor i director estatunidenc.

## Primera vida i educació

Fill d'Isabel (de soltera Wilson) i Roy Lichtenstein, va estudiar actuació al Bennington College a Vermont. El seu pare és d'origen jueu.

## Carrera professional

El primer paper de Mitchell va ser a la pel·lícula de 1983 Lords of Discipline, filmada en gran part al Wellington College al Regne Unit. A la pel·lícula d'Ang Lee The Wedding Banquet (1993), Lichtenstein va interpretar la parella d'un taiwanès gai que viu als Estats Units que es veu obligat a casar-se pels seus pares. Altres crèdits d'actuació cinematogràfica inclouen Streamers , pel qual ell i altres membres del repartiment Guy Boyd, George Dzundza, David Alan Grier, Matthew Modine i Michael Wright van ser guardonats amb la Copa Volpi per la millor interpretació masculina del Festival Internacional de Cinema de Venècia.
Va produir, escriure i dirigir la pel·lícula de terror de comèdia negra del 2007 Teeth, sobre les trampes i el poder d'una noia com a exemple viu del mite de la vagina dentata mite. La pel·lícula es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance de 2007 amb crítiques positives.
La seva pel·lícula Happy Tears es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Berlín el 2009. La seva pel·lícula Angelica i va ser seleccionada per ser projectada a la secció Panorama del 65è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Filmografia
### Actor
#### Cinema

| Any | Títol | Paper |
| 1983 | The Lords of Discipline | Tradd St. Croix |
| 1983 | Streamers | Richie |
| 1984 | Crackers | Artista |
| 1993 | The Wedding Banquet | Simon |
| 1995 | Kangaroo Man | Dr. Peter Briggs |
| 1996 | Ratchet | Tim Greenleaf |
| 1999 | Flawless | Portantveu republicà gai |

#### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1984 | Miami Vice | Mark Jr. | Episodi: "Little Prince" |
| 1987 | L'equalitzador | Alex Hayes | Episodi: "Coal Black Soul" |
| 1990 | Blue Bayou | Martin Vernet | Telefilm |
| 1993 | Cheers | Cambrer | Episodi: "One for the Road" |
| 1993 | As the World Turns | Gili | Episodi #1.9548 |
| 1995, 1998 | Law & Order | Joe Gibb /Eddie Chandler | 2 episodis |
| 1998 | Homicide: Life on the Street | Adam / David Ralston | Episodi: "Brotherly Love" |

### Director

| Any | Títol | Notes |
| 2007 | Teeth | També productor i guionista |
| 2009 | Happy Tears | També productor i guionista |
| 2015 | Angelica | També productor i guionista |

## Referències

* 1 2 Julianelli, Jane «Actor Finds That His Roles Walk on the Darker Side of Life». , 02-02-1997.
* ↑ Herman, Tony «Romance: man to man». , 03-09-1993.
* ↑ «Volpi Cup for Best Actor». Portale di Venezia®, 19-04-2010. [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ Harmanci, Reyhan «Horror comedy 'Teeth' based on 'vagina dentata' myth». , 20-01-2008.
* ↑ Cole, Deborah «Demi Moore plays against sexy type». [Manila], 12-02-2009. Arxivat de febrer 14, 2009, at Archive.is
* ↑ «Panorama 65th Berlinale». Berlinale. [Consulta: 17 gener 2015].

## Enllaços externs

* Mitchell Lichtenstein a Internet Broadway Database (anglès)
* Mitchell Lichtenstein a Internet Off-Broadway Database
# Raj Chetty

Nadarajan "Raj" Chetty (1979) és un economista estatunidenc d'ascendència índia que treballa com a professor d'economia pública a la Universitat Harvard. Alguns dels articles recents de Chetty han estudiat la igualtat d'oportunitats als Estats Units i l'impacte a llarg termini dels professors en el rendiment dels estudiants. A l'edat de 28 anys, Chetty va ser una de les professores titulars més joves de la història del departament d'economia de Harvard. Ha rebut la medalla John Bates Clark i una beca MacArthur 2012. També és editor assessor del Journal of Public Economics. El 2020 va rebre el Premi Infosys d'Economia, el premi monetari més alt que reconeixia els èxits en ciència i recerca, a l'Índia.

## Referències

* ↑ Chetty, Raj. «RajChetty.com». [Consulta: 5 febrer 2019].
* ↑ «The Equality of Opportunity Project». www.equality-of-opportunity.org.
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2014-08-05. [Consulta: 1r agost 2014].
* ↑ «2012 MacArthur Foundation 'Genius Grant' Winners». 1 October 2012. AP. Arxivat de l'original el 30 de juny 2015. [Consulta: 1r octubre 2012].
* ↑ «Infosys Laureate - Social Sciences (2020) ~ Raj Chetty». Infosys Science Foundation.
# Li Quan

Li Quan (全莉) és una conservacionista dels tigres i la vida salvatge nascuda a Beijing i que viu a Londres. Defensa la renaturalització Per a la conservació del tigre. Això facilita que els tigres nascuts al zoo puguin desenvolupar la caça i altres habilitats que els faciliten la supervivència a un espai natural controlat abans de tornar a la vida salvatge. Va iniciar els seus experiments amb el Tigre del sud de la Xina en col·laboració amb l'administració i la reserva natural Laohu de Sud-àfrica. El concepte va ser inicialment controvertit, però amb el temps va ser acceptat com a estrategia viable per la conservació de la vida salvatge. Ha. obtingut el suport de diverses organitzacions d'animals salvatges incloent el Fons Mundial per la Natura.
Ha fundat diverses organitzacions benèfiques relacionades amb el tigre i la conservació de la vida salvatge. El 2017 és directora de la China Tiger Revival. Va escriure dos llibres, Rewilded, Saving the South China Tiger i Diary of the South China Tiger.

## Referències

* ↑ Liu, Cecily. «Rewilded: Saving the South China Tiger», 16-10-2010. Arxivat de l'original el 29 de setembre 2011. [Consulta: 27 agost 2011].
* ↑ Blandy, Fran. «South China tiger finds hope in South Africa», 13-12-2007. [Consulta: 27 agost 2011].
* ↑ 10, Wild. «Unsung Heroes - Li Quan», 05-02-2015. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2015. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ Pound, British. «Quan», 05-08-2014. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 28 agost 2015].
# X González

X González (Estats Units d'Amèrica, 11 de novembre de 1999), abans coneguda com a Emma González, és una jove activista nord-americana pel control d'armes de foc. Filla d'una tutora de matemàtiques i d'un advocat d'origen Cubà emigrat a la ciutat de Nova York l'any 1968. És una de les supervivents del Tiroteig a l'escola secundària Stoneman Douglas de Parkland, Florida el 14 de febrer del 2018. Com a resposta a la tragèdia, va co-fundar un grup d'activisme pel control d'armes anomenat Never Again MSD. El seu discurs en una manifestació contra la violència amb armes de foc, va esdevenir viral, captant l'atenció nacional i internacional. D'aquesta manera s'ha reobert als EUA el diàleg sobre la legislació al respecte de la possessió d'armes de foc.

## Referències

* ↑ «Advice from a survivor of the Florida school shooting: It's time to start ignoring Trump». The Washington Post, 18-02-2018.
* ↑ «Florida student Emma Gonzalez to lawmakers and gun advocates: 'We call BS'» (Includes video and transcript). CNN, 17-02-2018.
* ↑ «Florida survivors to march on Washington». BBC News, 18-02-2018.
* ↑ Lowery, Wesley «Emma González hated guns before. Now, she's speaking out on behalf of her dead classmates.» (en anglès). The Washington Post, 21-02-2018 [Consulta: 22 febrer 2018].
* ↑ «Emma González Leads a Student Outcry on Guns: 'This Is the Way I Have to Grieve'». The New York Times, 18-02-2018.
* ↑ «How the Survivors of Parkland Began the Never Again Movement» (en anglès). The New Yorker, 19-02-2018.
* ↑ «Open Secrets/Center for Responsive Politics/National Rifle Assn». [Consulta: 2 abril 2018].
# Lester Cowan

Lester Cowan (Akron, 1 d'abril de 1906 - Nova York, 21 d'octubre de 1990) va ser un productor de cinema estatunidenc.
Va produir pel·lícules durant gairebé vint anys, entre les seves produccions més famoses hi ha Love Happy protagonitzada pels germans Marx i una desconeguda Marilyn Monroe.

## Filmografia parcial

* The Whole Town's Talking (1935), sense acreditar
* You Can't Cheat an Honest Man (1939)
* My Little Chickadee (1940)
* Ladies in Retirement (1941)
* Commandos Strike at Dawn (1942)
* The Story of G.I. Joe (1945)
* One Touch of Venus (1948)
* Love Happy (1949)
* Main Street to Broadway (1953)

## Referències

* ↑ «Lester Cowan». mubi.com. [Consulta: 5 maig 2024].
* ↑ Giacovelli, Enrico. Mariliyn Monroe vita carriera e film, 2009, p. 66. ISBN 978-88-7180-861-1.
# Sofia Vera-Lorini

Sofia Vera-Lorini (1825 - Liorna, 8 de gener de 1882) fou una soprano operística italiana.

## Biografia

Sofia Vera fou filla de l'advocat Giuseppe Vera i de la seva dona, Charlotte Henriette Häser (1784-1867), una cantant nascuda a Leipzig, Alemanya, que va fer una reconeguda carrera operística a Itàlia. Charlotte Häser fou filla de Johann Georg Häser (1729-1809), mestre de capella de Leipzig. El seu germà va ser el compositor d'òperes Edoardo Vera (1821–1889), qui va facilitar l'accés al món de l'òpera a la seva germana. Sofia es va casar amb el cantant, director d'escena i empresari Achille Lorini, fet pel qual se la coneix com a Vera-Lorini.
La carrera de Sofia Vera-Lorini es va desenvolupar a Itàlia, França (París i altres ciutats), Anglaterra (Londres), Espanya (Barcelona) i Amèrica del Sud (Argentina, Uruguai i Brasil). A París va ser prima donna al Théâtre-Italien, a Londres va actuar al Her Majesty's Theatre, a Espanya va cantar al Gran Teatre del Liceu. A Montevideo va ser la primera soprano considerada com a "diva" en arribar al Teatro Solís. Va participar en la inauguració del teatre, el 25 d'agost de 1856, cantant el paper d'Elvira a l'òpera Ernani de Giuseppe Verdi. A Buenos Aires va participar en la inauguració de l'antic Teatro Colón el 24 d'abril de 1857, representant el paper de Violetta en La traviata de Verdi, acompanyada del famós tenor Enrico Tamberlick com Alfredo Germont.
Va estrenar l'òpera Giuditta d'Achille Peri a La Scala de Milà l'any 1860, obra que va cantar també a l'estrena al Gran Teatre del Liceu el 5 de novembre de 1862. Al teatre barceloní va actuar per primer cop en la temporada 1851-1852, interpretant La figlia del reggimento de Gaetano Donizetti, en el mes de març de 1852. Va tornar les temporades 1861-1862 i 1862-1863. La seva darrera obra representada en aquest teatre va ser Il profeta de Giacomo Meyerbeer, que va estrenar el 31 de gener de 1863 i va cantar al llarg de les 26 representacions de l'obra.
Al llarg de la seva carrera va cantar les òperes del seu germà Edoardo: Valeria, fent el paper de Licisca (1869, Teatro Comunale de Bolonya) i Adriana Lecouvreur (26 de gener de 1856 al Teatre Argentina de Roma), fent el paper d'Adriana.

## Referències

* ↑ Kutsch, Karl-Josef; Riemens, Leo. Großes Sängerlexikon (en alemany). Vol. 4. Múnic: K. G. Saur, 2003, p. 1921-1922. ISBN 3-598-11598-9.
* 1 2 Salgado, Susana. The Teatro Solís: 150 Years of Opera, Concert and Ballet in Montevideo (en anglès). Middletown, Connecticut: Wesleyan University Press, 2003, p. 11, 27-28. ISBN 0-8195-6293-8.
* ↑ Suarez Urtubey, Pola «El "viejo" Colón». La Nación, 04-01-2007.
* ↑ Llibre de representacions del Liceu 1847-1936.
# Kiriakí Khristoforidi

Kiriakí Khristoforidi (1976) és una dramaturga i traductora grega. Llicenciada en Estudis teatrals per la Universitat d'Atenes i en filologia grega per la Universitat de Creta, ha realitzat el seu treball d'investigació (DEA) sobre el teatre espanyol a la Universitat de Barcelona. Imparteix conferències i cursos sobre història i teoria del teatre i el cinema. Ha publicat diversos textos, articles, crítiques, entrevistes i versions d'obres literàries per a l'escena a revistes de literatura, art i investigació (Anagnórisis, Cinephilia, Mandragoras Magazine, loinestable.com, Tabaquiera, Apantisis).

## Referències

* ↑ «Curs divulgatiu d'història i teoria teatral». [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «Cursos divulgativos de historia y teoría teatral en el obrador de la Sala Beckett» (en castellà). [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «anamnese / textos» (en castellà). [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «Josep Maria Mestres dirige a Mònica Glaenzel en M.A.R.I.L.U.L.A., un monólogo de Lena Kitsopoulou en La Seca-Espai Brossa» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-04-08. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «Kyriakí Cristoforidi | CCCB». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 24 març 2016].

## Bibliografia

* Kiriakí Khristoforidi. Poesía desde el fin de la era del petróleo: poesía de denuncia. K. Christoforidi, 2013. ISBN 978-84-616-4765-1.
* Pedro Salgado & Erika Yurre. Genealogía despoblada/Egkataleimmenē genealogia. Gestingraf, 2011. ISBN 978-84-614-6528-6.
* Kiriakí E. Khristodulu. Montaigne et l'histoire des Hellènes: 1592-1992. Klincksieck, 1994.
# Sílvia Romero Galera

Sílvia Romero Galera (Tremp, 4 de febrer de 1968) és una llicenciada en filologia catalana i doctora en lingüística per la Universitat de Barcelona. Es batllessa de Tremp d'ençà el 2023 i diputada al Parlament de Catalunya (13a legislatura) pel Partit dels Socialistes de Catalunya.
Tècnica de normalització lingüística al Consorci per a la Normalització Lingüística (1991-2021), actualment en excedència, i professora associada a la Universitat de Barcelona (1994-1996), a la Universitat de Lleida (2004-2006) i a la Universitat Oberta de Catalunya (2000-2021). És coautora de diversos llibres: El català nord-occidental (2004), Llengua i ràdio (2000) i Llengua i ús a les Terres de Ponent (2000).
Ha publicat nombrosos articles especialitzats en dialectologia, sociolingüística i història de la llengua. Sòcia de l'Associació de Dones Rosa d'Abril i de l'Associació Pirineus.watt. Consellera de l'Institut d'Estudis Ilerdencs. Té títols de màster en govern local per la Universitat Autònoma de Barcelona, i en immigració, llengua i treball social per la Universitat de Lleida.
És viceprimera secretària de la Federació del PSC Lleida, Alt Pirineu i Aran. Regidora de l'Ajuntament de Tremp des de l'any 2007. Tinenta d'alcalde de l'Ajuntament de Tremp (2007-2015) i consellera del Consell Comarcal del Pallars Jussà (2015-2019).

## Referències

* ↑ Catalunya, Parlament de. «Fitxa del diputat/ada». [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ «Sílvia Romero Galera». [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ «Silvia Romero Galera» (en castellà). [Consulta: 26 maig 2024].
# Maria Jaén

Maria José Jaén Calero (Utrera, Sevilla, 29 de maig del 1962) és escriptora i guionista de televisió.
Llicenciada en Filologia Catalana per la Universitat Autònoma de Barcelona. Ha conreat la novel·la i el relat. Es va donar a conèixer el 1986 amb la novel·la Amorrada al piló, que va ser adaptada al cinema aquell mateix any per Antoni Verdaguer amb el títol de L'escot.
Actualment viu a Barcelona, és col·laboradora del diari El País i guionista de televisió. Ha col·laborat en sèries de Televisió de Catalunya com Sitges o El cor de la ciutat.

## Obra

* Estimat Pablo. Rosa dels vents, 2021
* La princesa valenta, i altres contes de sentiments. RBA Libros, 2009
* La pinça birmana. La Magrana. RBA Libros, 2009. ISBN 9788498674132
* La promesa. Edicions 62, 1999
* La dona discreta. Edicions 62, 1998
* Dones enamorades. Edicions 62, 1998
* La teva noia. Columna, 1992
* Sauna. Columna, 1987
* Amorrada al piló. Columna, 1986

## Referències

* ↑ Maria Jaén al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ Maria Jaén a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ Maria Jaén retrata l'univers de les telesèries a «La pinça birmana», El Punt, 25-09-2009, Pg. 32
* ↑ Vilaweb, 23-09-2009
# Imma Merino Serrat

Imma Merino Serrat (Castellfollit de la Roca, 1962) és professora d’història i teoria del Cinema i de periodisme cultural a la Universitat de Girona. Llicenciada en Filosofia per la UAB i doctora en comunicació per la UPF, i exerceix com a crítica cinematogràfica i periodista cultural a El Punt Avui. També col·labora regularment a la revista cultural L’Avenç. És autora del llibre Agnès Varda: espigadora de realidades y de ensueños (Donostia Kultura, 2019, de propera publicació en català a l'editorial Ela Geminada) i ha coeditat, amb Ariadna Lorenzo, el llibre Carol: bellesa subversiva del desig (Documenta Universitaria, 2019). Ha col·laborat en diversos llibres col·lectius, entre els quals destaquen Al otro lado de la ficción. Trece documentalistas españoles contemporáneos (Cátedra, 2007) i monografies sobre Jacques Demy, François Truffaut, Max Ophüls, Jacques Becker i Rainer Werner Fassbinder.

## Referències

* ↑ «Festival de San Sebastián» (en castellà). [Consulta: 4 juliol 2024].
* ↑ «Imma Merino | Barcelona Metròpolis | Ajuntament de Barcelona». [Consulta: 4 juliol 2024].
* ↑ «Imma Merino». CCCB (amb permís OTRS), 01-06-2024. [Consulta: 4 juliol 2024].