OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blindat

Blindat (títol original en anglès, Armored ) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Nimród Antal, estrenada el 2009.

## Argument

Tyler Hackett és nou en una companyia de transport en vehicles blindats. Per tal d'aconseguir pagar les factures dels seus pares morts i de continuar vivint amb el seu germà, vigilat pels serveis socials, decideix robar els 42 milions de dòlars que contenen dos camions blindats amb els seus col·legues. Però les coses no passen com estava previst...

## Repartiment

* Matt Dillon: Mike Cochrone
* Jean Reno: Quinn
* Amaury Nolasco: Palmer
* Fred Ward: Duncan Ashcroft
* Milo Ventimiglia: Eckehart
* Skeet Ulrich: Dobbs
* Columbus Curt: Ty Hackett
* Andre Jamal Kinney: Jimmy Hackett
* Andrew Fiscella: Despatxador 1
* Nick Jameson: Home sense abric
* Glenn Taranto: Joe el cuiner
* Lorna Raver: Agent de la protecció de la infantesa
* Garry Guerrer: Guarda federal
* Robert Harvey: Guarda del banc
* Shawn Devorse: Guarda federal #2

## Referències

* ↑ Títol català
* ↑ «Armored». The New York Times.
# Bona nit i bona sort

Bona nit i bona sort (títol original en anglès Good Night, and Good Luck.) és una pel·lícula estatunidenca de 2005 dirigida per George Clooney. Va ser doblada al català un any després.

## Argument

En els anys 50, Edward R. Murrow, el presentador de notícies estatunidenc de la CBS de l'època, i el productor Fred Friendly (George Clooney) van contribuir a la caiguda del senador Joseph McCarthy, en l'època de la caça de bruixes. Aquesta pel·lícula ofereix una reflexió sobre el paper dels mitjans de comunicació en la societat.

## Repartiment

* David Strathairn: Edward R. Murrow (periodista de TV de la CBS, en el programa See It Now)
* George Clooney: Fred Friendly (coproductor, amb Murrow, de See It Now)
* Frank Langella: William S. Paley (director executiu de la CBS)
* Robert Downey Jr.: Joe Wershba
* Patricia Clarkson: Shirley Wershba
* Jeff Daniels: Sig Mickelson
* Ray Wise: Don Hollenbeck (periodista i col·laborador de Murrow a la CBS, fou acusat de comunista)

## Premis i nominacions
### Premis

* 2005: Copa Volpi per la millor interpretació masculina per David Strathairn
* 2005: Premi Osella pel millor guió per George Clooney i Grant Heslov

### Nominacions

* 2005: Lleó d'Or
* 2006: Oscar a la millor pel·lícula
* 2006: Oscar al millor director per George Clooney
* 2006: Oscar al millor actor per David Strathairn
* 2006: Oscar al millor guió original per George Clooney i Grant Heslov
* 2006: Oscar a la millor fotografia per Robert Elswit
* 2006: Oscar a la millor direcció artística per James D. Bissell i Jan Pascale
* 2006: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 2006: Globus d'Or al millor director per George Clooney
* 2006: Globus d'Or al millor actor dramàtic per David Strathairn
* 2006: Globus d'Or al millor guió per George Clooney i Grant Heslov
* 2006: BAFTA a la millor pel·lícula
* 2006: BAFTA al millor director per George Clooney
* 2006: BAFTA al millor actor per David Strathairn
* 2006: BAFTA al millor actor secundari per George Clooney
* 2006: BAFTA al millor guió original per George Clooney i Grant Heslov
* 2006: BAFTA al millor muntatge per Stephen Mirrione

## Referències

* ↑ «Bona nit i bona sort». ésAdir. [Consulta: 13 gener 2019].
* ↑ «Good Night, and Good Luck - Review - Movies - New York Times». [Consulta: 13 gener 2019].

## Enllaços externs

* Bona nit i bona sort a Goita què fan, ara!
# Bright (pel·lícula de 2017)

Bright és una pel·lícula d'acció, policíaca i de fantasia urbana estatunidenca dirigida per David Ayer i escrita per Max Landis. La pel·lícula és protagonitzada per Will Smith, que interpreta un agent de policia del Departament de Policia de Los Angeles, i Joel Edgerton, el seu company; l'argument transcorre en un món poblat per criatures tant humanes com fantàstiques. També hi destaca la participació d'actors com Noomi Rapace, Lucy Fry, Édgar Ramírez o Ike Barinholtz, i va ser publicada mundialment per la plataforma Netflix el 22 de desembre de 2017.

## Argument

En un present alternatiu, on els humans i les criatures fantàstiques, com ara els orcs, les fades, els elfs, els centaures o els nans coexisteixen des del principi dels temps, l'agent humà del Departament de Policia de Los Angeles Daryl Ward (Will Smith) i el seu company orc, Nick Jakoby (Joel Edgerton), s'embarquen en una patrulla nocturna rutinària només per descobrir un antic i poderós artefacte: una vareta màgica, que es considerava que havia estat destruïda, enfrontant-se amb una foscor que, finalment, alterarà el futur del seu món tal com el coneixen.

## Repartiment

* Will Smith com Daryl Ward, policia del Departament de Policia de Los Angeles.
* Joel Edgerton com Nick Jakoby, el primer orc policia i company de Ward.
* Noomi Rapace com Leilah, una elf fosca que busca el control de la vareta màgica.
* Lucy Fry com Tikka, una elf jove que es troba en possessió de la vareta.
* Édgar Ramírez com Kandomere, elf que treballa a la divisió màgica de l'FBI.
* Ike Barinholtz com Gary Harmeyer, policia humà.
* Happy Anderson com Montehugh, agent humà que treballa amb Kandomere.
* Kenneth Choi com l'agent Coleman
* Margaret Cho
* Andrea Navedo com la capitana Perez, policia humana superior de Ward
* Brad William Henke com Dorghu, líder d'una banda d'orcs.
* Dawn Olivieri com Sherri Ward, muller de Daryl.
* Brandon Larracuente com Mike
* Cle Shaheed Sloan com OG Mike
* Alex Meraz com Serafin
* Matt Gerald com Hicks, policia humà
* Enrique Murciano com Poison
* Jay Hernandez
* Veronica Ngo com Tien
* Nadia Gray com Larika

## Banda sonora

La banda sonoram titulada Bright: The Album, va ser publicada per Atlantic Records el 15 de desembre de 2017, només una setmana abans de la publicació oficial de la pel·lícula.

## Referències

* ↑ Goldberg, Matt. «David Ayer to Direct Will Smith and Joel Edgerton in Fantastical Cop Flick 'Bright'» (en anglès). Collider, 02-03-2016. [Consulta: 20 febrer 2017].
* ↑ Kroll, Justin «William Smith, David Ayer Reteaming on Max Landis Spec 'Bright'» (en anglès-us). Variety, 03-03-2016 [Consulta: 20 febrer 2017].
* ↑ Khatchatourian, Maane. «Watch the First Teaser for Will Smith's Fantasy Cop Thriller 'Bright'», 27-02-2017. [Consulta: 3 març 2017].
* ↑ «Bright: The Album by Various Artists on Apple Music» (en anglès).
# Segle XI aC

El segle XI aC a Europa forma part del període de l'edat del ferro on continuen els canvis engegats al segle anterior, de manera que les antigues civilitzacions de l'edat del bronze cedeixen el control a nous pobles.

## Política

Es produeix la fundació de l'Estat de Jin de l'antiga Xina, amb l'adveniment de la Dinastia Zhou. El regnat de Codros a Atenes és el darrer del període absolutista (i mític) de la història de la regió. Per contra Israel comença el seu període monàrquic amb Saül i després David. L'Imperi Nou d'Egipte arriba a la seva fi. Es produeix l'auge de Tartessos.

## Economia i societat

Els fenicis aconsegueixen el control del comerç a la Mediterrània, actuant com a intermediaris de diversos pobles i imposant tributs al transport per mar. Ajuden a avançar pobles de l'oest d'Europa i nord-oest d'Àfrica fins al moment amb poc contacte amb la resta de la civilització.

## Invencions i descobriments

Els fenicis desenvolupen l'alfabet, que serà la base de la majoria de sistemes d'escriptura occidentals posteriors. La correlació entre so i grafia i no entre concepte i ideograma fa que sigui més fàcil d'aprendre i transmetre.
S'inventa una ballesta de repetició (data probable) a la Xina, que permet disparar més ràpidament als enemics.

## Art, cultura i pensament

La cultura dels camps d'urnes arriba a Catalunya des del centre d'Europa, com proven els enterraments de cendres de gent de diversa classe socials a les entrades dels pobles.
# Llissa morruda

La llissa morruda, la llissa galubet, la llissa marcenca, la llíssera morruda o la caluga (Oedalechilus labeo) és una espècie de peix de la família dels mugílids i de l'ordre dels mugiliformes.
Pot assolir 25 cm de longitud total. És ovípar i els ous pelàgics. És un peix de clima subtropical i demersal que es troba des del Marroc fins a Gibraltar i, també, a la Mediterrània. És absent de la mar Negra.
Es pot observar pasturant per la superfície en mars tranquils o a l'interior dels ports, on assoleixen mides considerables. Malgrat que la carn és força apreciada en alguns països, no és freqüent trobar-ne al mercat català, ja que s'associa amb les aigües brutes dels ports i amb regust de petroli.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, Georges. Le Règne Animal, distribué d'après son organisation, pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée (en francès). v. 2. 2a ed. Règne Animal, 1829, p. i-xv + 1-406.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Ben-Tuvia, A., 1986. Mugilidae. p. 1197-1204. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and Mediterranean. Volum 3. UNESCO, París.
* ↑ Alegre, M., J. Lleonart i J. Veny, 1992. Espècies pesqueres d'interès comercial. Nomenclatura oficial catalana. Departament de Cultura, Generalitat Catalunya, Barcelona.
* ↑ «Llissa morruda». Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, 01-10-2018. Arxivat de l'original el 2019-12-30. [Consulta: 30 maig 2020].

## Bibliografia

* Cataudella, S., M.V. Civitelli i E. Capanna, 1974. Chromosome complements of the mediterranean mullets (Pisces, Perciformes). Caryologia . 27(1):93-105.
* Harrison, I.J., 1995. Mugilidae. Lisas. p. 1293-1298. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Vassíliev, V. P. «Chromosome numbers in fish-like vertebrates and fish» (en anglès). Journal of Ichthyology, 20, 3, 1980, pàg. 1–38. ISSN: 0032-9452.
# Atto di dolore

Atto di dolore és una pel·lícula italiana del 1990 dirigida per Pasquale Squitieri, protagonitzada per Claudia Cardinale i Bruno Cremer.
El títol és també el títol de la cançó que els pecadors canten a Déu per deixar clar que s'han penedit dels seus pecats. Fou projectada fora de concurs al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1991.

## Argument

Milà. L'Elena, ara vídua, ha de criar els seus dos fills Martina i Sandro. La seva vida, certament no fàcil, es capgira quan descobreix que Sandro és víctima de les drogues. El noi, malgrat els intents de la seva mare, és incapaç d'escapar de la seva addicció i la dona, després de patir més agressions per part del seu fill, decideix matar-lo.

## Repartiment

* Claudia Cardinale: Elena
* Bruno Cremer: Armando
* Karl Zinny: Sandro
* Giulia Boschi: Martina
* Memè Perlini: Ramella
* Ferruccio De Ceresa: Salvi
* Enrico Lo Verso: Geraci
* Clara Colosimo: comtessa Cini
* Gabriele Muccino: Zico

## Reconeixements

* 1992 - Nastro d'argento
** Nominació Millor actriu protagonista a Claudia Cardinale
* 1992 - Globo d'oro
** Millor actriu a Claudia Cardinale

## Referències

* ↑ Fabio Melelli; Enrico Lancia. Claudia Cardinale. Rome: Gremesse, 2009, p. 12. .
* ↑ Atto di dolore a Il Cinematografo
* ↑ San Sebastián; Claudia Cardinale renuncia al papel de estrella, La Vanguardia, 21 de setembre de 1991
* ↑ Nastri d'Argento 1992, mymovies.it

## Enllaços externs

* Uno speciale di Pasquale Squitieri tratto dal film Atto di dolore (1991) a YouTube
# Cristià III del Palatinat-Zweibrücken-Birkenfeld

Cristià III del Palatinat-Zweibrücken-Birkenfeld (Estrasburg, 7 de novembre de 1674 - Zweibrücken, 3 de febrer de 1735) fou comte de Rappolstein. Era fill del duc de Cristià II (1637 - 1717) i de Caterina Àgata de Rappoltstein (1648 - 1683). El 1699 va ser nomenat pel seu pare comte de Rappoltstein, i el 1717 el va succeir també en el govern del territori que heretà. El 1731 va heretar el ducat de Zweibrücken de Gustau Samuel Leopold de Zweibrücken i va decidir canviar el nom de les seves possessions adoptant el de Palatinat-Birkenfeld-Zweibrücken. Va ser, doncs, comte palatí de Birkenfeld i de Birkenfeld-Bischweiler de 1715 a 1735, així com duc del Palatinat-Birkenfeld-Zweibrücken de 1731 a 1735. Va començar la seva carrera a l'exèrcit francès el 1697 i es va fer càrrec del regiment d'Alsàcia. El 1702 es va convertir en el mariscal de camp i el 1704 va ser ascendit a tinent general. Militarment, va destacar a la batalla d'Oudenaarde. Després de la mort del seu pare el 1717 va deixar l'exèrcit.

## Matrimoni i fills

El 21 de setembre de 1719, es va casar al castell de Lorenzen, a Nassau, amb la comtessa Carolina de Nassau-Saarbrücken (1704 - 1774), filla de Lluís de Nassau Saarbrücken (1663 - 1713) i de Felipa Enriqueta de Hohenlohe-Langenburg (1679 - 1751). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Enriqueta Carolina (1727 - 1774), casada amb Lluís IX de Hessen-Darmstadt (1719 - 1790).
* Cristià IV (1722 - 1775), casat amb Joana Camasse (1734 - 1807).
* Frederic (1724 - 1767) casat amb Francesca del Palatinat-Sulzbach (1724-1794).
* Cristina (1725 - 1816), casada amb Carles de Waldeck (1704-1763).

## Enllaços externs

* Eintrag in GeneaNet
* Kurzbiographie in Einleitung zu einer vollständigen Geschichte der Chur- und Fürstlichen Häuser
# L'Appel du sang

L'Appel du sang és una pel·lícula muda dramàtica francesa dirigida per Louis Mercanton el 1919, estrenada el 12 de març de 1920. L'argument es basa en la novel·la Call of the Blood (1906) de Robert Hichens. La pel·lícula destaca per haver-hi debutat a la pantalla l'actor gal·lès Ivor Novello, que es va convertir en una gran estrella a la dècada de 1920.

## Sinopsi

Els nuvis Maurice Delarey i Hermione Lester estan de lluna de mel a Sicília. Quan la dona va al llit d'un amic moribund, en Maurice és portat per un ancià, Émile d'Arbois, a una festa del poble. Allà s'enamora de la Maddalena, filla del pescador Salvatore i germana de Gaspare...

## Repartiment

* Phyllis Neilson-Terry : Hermione Lester
* Desdemona Mazza : Maddalena
* Charles Le Bargy : Émile d'Arbois
* Ivor Novello : Maurice Delarey
* Gabriel de Gravone : Gaspare
* Salvatore Lo Turco : Salvatore

## Remake

* 1948 : Call of the Blood, pel·lícula italo-britànica de Ladislao Vajda i John Clements.

## Referències

* ↑ Louis Mercanton a cineartistes.com
* ↑ Macbnab p.39

## Bibliografia

* Macnab, Geoffrey. Searching for Stars. Cassell, 2000.
# Theodor Lessing

Theodor Lessing (* 1872 Hannover - 1933 Marienbad) va ser un filòsof alemany d'origen jueu. Destaca pel seu concepte d'autoodi entre la comunitat jueva, que explica que fins i tot aquesta promogui a vegades l'antisemitisme.

## Bibliografia

* Rainer Marwedel: Theodor Lessing 1872-1933. Eine Biographie. Luchterhand Verlag, Frankfurt am Main 1987
* Maja I. Siegrist: Theodor Lessing – Die entropische Philosophie – Freilegung und Rekonstruktion eines verdrängten Denkers. Peter Lang Verlag, Bern 1995
* Elke-Vera Kotowski, Feindliche Dioskuren – Theodor Lessing und Ludwig Klages – Das Scheitern einer Freundschaft, Jüdische Verlagsanstalt, Berlin 2000
# Ilmari Keinänen

Ilmari Keinänen (Kuopio, 5 de novembre de 1887 – Joensuu, 8 de novembre de 1934) va ser un gimnasta finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema lliure del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Ilmari Keinänen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 5 octubre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Jalmari Kivenheimo

Viktor Jalmar "Jalmari" Kivenheimo (Tuusula, 25 de setembre de 1889 – Mikkeli, 29 d'octubre de 1994) va ser un gimnasta finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema lliure del programa de gimnàstica. En el moment de la seva mort, amb 105 anys, era el medallista olímpic més vell.

## Referències

* ↑ «Jalmari Kivenheimo Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2012. [Consulta: 5 octubre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
* ↑ Greenberg, Stan. Olympian Almanack 2008, setembre 2007.
# Erik Lindh (navegant)

Erik Aleksander Lindh (Hämeenkoskie, Päijät-Häme, 1 de maig de 1865 - Juva, Savònia del Sud, 1 de desembre de 1914) va ser un regatista finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de 10 metres del programa de vela. Lindh navegà a bord del Nina junt a Waldemar Björkstén, Jacob Björnström, Bror Brenner, Juho Aarne Pekkalainen, Allan Franck i Harry Wahl.

## Referències

* ↑ «Erik Lindh Pekkalainen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 10 març 2017].
# Pont de Sassanat

El Pont de Sassanat és un pont situat a la parròquia d'Escaldes-Engordany, a Andorra. La construcció, datada entre 1942 i 1944, és considerada com patrimoni andorrà.
El pont va ser construït en el transcurs d'unes obres per la captació d'aigua realitzades per part de l'empresa FHASA a la vall del Madriu, realitzades a principis de la dècada de 1940, i que van obligar a millorar les vies d'accés a la vall. La més important d'aquesta adequació va ser la del camí de la Muntanya, que surt de Sassanat i creua el riu a través d'aquest pont de pedra. FHASA es va comprometre a millorar i mantenir el camí, motiu pel qual va construir el pont, de granti, entre el 1942 i el 1944.
A nivell descriptiu, es tracta d'un pont d'esquena plana, amb l'ull en arc rebaixat i barana de pedra. Està construït mitjançant blocs de granit, presentant un aparell irregular, amb l'excepció del de les pedres que formen les dovelles, les quals estan ben escairades i disposades. Es tracta d'un exemple molt il·lustratiu de l'adaptació de l'arquitectura d'alta muntanya als nous corrents estilístics, que a la vegada és un testimoni de la intervenció humana en el seu entorn natural, en aquest cas la vall del Madriu.

## Referències

* ↑ «Pont de Sassanat». Patrimoni Cultural d'Andorra. Govern d'Andorra. [Consulta: 18 agost 2017].
# Ilmari Pernaja

Kustaa Ilmari Pernaja (Kymi, Kotka, 10 de febrer de 1892 – Rauma, 20 de juliol de 1963) va ser un gimnasta finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema lliure del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Ilmari Pernaja Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 5 octubre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Kaarlo Vähämäki

Karl Gustaf "Kaarlo" Vähämäki (Hèlsinki, 30 de maig de 1892 – 1 de gener de 1984) va ser un gimnasta finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema lliure del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Kaarlo Vähämäki Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 2 octubre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Platja del Far

La platja del Far és una platja urbana del municipi de La Ràpita (Montsià), situada a la badia dels Alfacs, al costat del far de la Ràpita. Està delimitada per espigons, que la separen de la platja de les Delícies, a ponent, i la platja de la Senieta, a llevant. Té una longitud de 97 metres i una amplada mitjana de 23 metres, formada per sorra fina i daurada. Situada al costat del passeig marítim, disposa de dutxes i neteja diària.

## Referències

* ↑ «Platja del Far». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Platja del Far». Turisme de La Ràpita.
# Josep Pedrals i Urdàniz

Josep Pedrals i Urdàniz (Barcelona, 13 de gener de 1979) és un poeta i rapsode barceloní. Bregat en el món del recital poètic en l'àmbit de parla catalana, ha col·laborat a més en diversos mitjans de comunicació, entre d'altres el diari Avui i Catalunya Ràdio. En l'àmbit musical, l'any 2007 dugué a terme l'espectacle de hip-hop Endoll, junt amb Guillamino. Abans havia actuat amb «Explosión Bikini» i actualment treballa amb la banda Els Nens Eutròfics. Ha col·laborat amb el diari Ara, on publicà un sonet diari. El seu pare fou el capellà i pedagog català Ricard Pedrals i Blanxart.

## Obres
### Poesia

   * Escola italiana. Barcelona: Ed. 62, 2003 (ISBN 978-84-297-5272-4)
   * Eclosions. (Amb Ester Andorrà). Cornellà de Llobregat: LaBreu Edicions, 2005 (ISBN 978-84-933762-3-9)
   * El furgatori. Cornellà de Llobregat: Labreu Edicions, 2006 (ISBN 978-84-933762-8-4)
   * En/doll. Cornellà de Llobregat: Labreu Edicions, 2007, amb Guillamino
   * El Romanço d'Anna Tirant. Cornellà de Llobregat: Labreu Edicions, 2012 (ISBN 978-84-938583-8-4)
   * Qui no mereix una pallissa! (amb Melcior Comes, Pere Antoni Pons i Jordi Rourera)
   * Els límits del Quim Porta (LaBreu, 2018)(ISBN 978-84-948332-4-3)
   * El joc del penjat. Barcelona: Ànimallibres, 2022.
   * Confessió del goliart. Barcelona: Vibop, 2022
   * Feiners festius. Lleida: Universitat de Lleida, 2023

### Poesia infantil i juvenil

   * Exploradors, al poema!. Barcelona: Estrella Polar, 2014 (ISBN 978-84-9057-431-7)

### Obres dramàtiques representades

   * Puaj!. Reus: Teatre La Palma, 2005
   * Wamba va! (amb Eduard Escoffet, Martí Sales Sariola). Barcelona: Mercat de les Flors, 2005
   * En comptes de la lletera. Barcelona: La Seca. Espai Brossa, 2012
   * El Furgatori. Barcelona: La Seca. Espai Brossa, 2012

### Traduccions

   * Esperant Godot. Barcelona: Proa, 2020

## Premis literaris

* Lletra d'Or, 2013: El Romanço d'Anna Tirant
* Premi Ciutat de Barcelona 2018

## Referències

* ↑ Josep Pedrals i Urdàniz al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ «Josep Pedrals». Poetàrium poesia catalana contemporània. fundació Ramon Llull. [Consulta: 21 gener 2014].
* ↑ «Adéu a un petit gran festival». Diari Avui, 11-06-2027. [Consulta: 23 agost 2011].
* ↑ «Josep Pedrals a Bestiari Il·lustrat». TV3, 16-02-2011. Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 23 agost 2011].
* ↑ «Josep Pedrals: 'Jo sóc d'aquells nens que agafaven gàlbuls del xiprer per tirar-los a l'escocell'». VilaWeb, 01-10-2018. [Consulta: 13 agost 2020].
* ↑ «nosaltresllegim.cat».
* ↑ «Esperant Godot». Sala Beckett. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «La Lletra d'Or per a Josep Pedrals». Ara, 22-06-2013 [Consulta: 23 gener 2014].
* ↑ Bassas, Antoni. «Rosalía, Josep Pedrals i Jordi Prat i Coll, premis Ciutat de Barcelona 2018», 31-01-2019. [Consulta: 31 gener 2019].

## Enllaços externs

* Joseppedrals.com web oficial del poeta
# Achmore

Achmore (en gaèlic escocès An t-Acha Mòr) és un llogaret de les Hèbrides Exteriors escoceses, a l'illa de Lewis. El poble és l'únic de Lewis que no es troba a la costa.

## Cromlec

Les restes d'un antic cercle de pedra, les lloses del qual estan caigudes en la seva major part, es troben prop del llogaret, i és conegut com el cercle de pedra d'Achmore.
Podria estar vinculat a les sortides i postes de la lluna i el sol respecte a una cadena de turons que sembla una dona jacent (i solament des del cercle de pedres d'Achmore amb aparença d'embarassada), anomenada la bella dorment.
El cercle va ser descobert l'any 1981, encara que hi havia sospites que algunes roques desenterrades en la dècada de 1930 fossin un cercle, i fa 41 metres de diàmetre. Construït al voltant de l'any 2000 aC, probablement estava format per 22 monòlits de fins a dos metres d'altura, dos dels quals romanen en peus.
* Vista panoràmica d'Achmore des del cercle de pedres de la localitat
* Lloses caigudes i ara fora de la torba on jeien. Com a referència, el nen fa 1 metre

## Notes i referències

* ↑ (Ponting & Ponting 1989, p. 2)

## Bibliografia

* Ponting, Margaret; Ponting, Gerald. M. Pointing. A mini-guide to Achmore Stone Circle. Isle of Lewis (en anglès). Callanish, Isla de Lewis: G. and M. Ponting "Olcote", 1989. ISBN 0 9505998 7 5.

## Enllaços externs

* Cercle de pedra.
* Canmore - Lewis, info del poble.
* Canmore - Lewis, Achmore, info del cromlec.
* Canmore - Lewis, info del cromlec.