OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ralf Kirsten

Ralf Kirsten (30 de maig de 1930 - 23 de gener de 1998) va ser un director de cinema i guionista alemany. Va dirigir 22 pel·lícules entre 1955 i 1986. La seva pel·lícula de 1984 Wo andere schweigen va ser presentada al 14è Festival Internacional de Cinema de Moscou.

## Vida i carrera

Després de fer un aprenentatge com a electricista, Kirsten va anar a la universitat per estudiar literatura i teatre alemanys, primer a la Universitat Humboldt de Berlín, i més tard a l'Theater Institut a Weimar. Després va estudiar direcció de cinema a l'Escola de Cinema i Televisió de l'Acadèmia d'Arts Escèniques de Praga (FAMU) al costat del seu compatriota alemany de l'Est Frank Beyer. Es va graduar el 1956 i va començar a treballar en televisió.
El 1960, Kirsten es va unir a DEFA, l'estudi de cinema de propietat estatal de la República Democràtica Alemanya (RDA), on abans havia produït la seva pel·lícula de diploma FAMU Bärenburger Schnurre, i el seu primer llargmetratge, Skimeister von morgen. La seva primera pel·lícula per DEFA va ser Steinzeitballade, una pel·lícula experimental sobre dones enderrocadores al Berlín de postguerra, que va ser ben rebut per la crítica. El 1961 Kirsten va tenir un èxit popular amb Auf der Sonnenseite, una comèdia sobre un treballador d'una fàbrica que somia convertir-se en una estrella, amb Manfred Krug al paper principal. Kirsten i Krug col·laborarien en diverses altres pel·lícules.
El 1966, Kirsten va dirigir una adaptació cinematogràfica de Der verlorene Engel, una novel·la de Franz Fuhmann sobre l'escultor Ernst Barlach. La pel·lícula va ser inicialment prohibida, i només es va mostrar en públic per primera vegada l'any 1970, amb una estrena general l'any següent. Kirsten va fer diverses pel·lícules sobre personatges històrics, inclosa [[[Wo andere schweigen]], ade 1984, sobre la líder comunista alemanya de principis del segle XX Clara Zetkin.
Quan DEFA va tancar després de la reunificació d'Alemanya, Kirsten va ensenyar a la Filmuniversität Babelsberg Konrad Wolf. Va morir a Berlín el 23 de gener de 1998.

## Filmografia

* Bärenburger Schnurre (1957)
* Skimeister von morgen (1957)
* Steinzeitballade (1960)
* Auf der Sonnenseite (1961)
* Beschreibung eines Sommers (1962)
* Mir nach, Canaillen! (1964)
* Der verlorene Engel (1966, reestrenada el 1971)
* Frau Venus und ihr Teufel (1967)
* Netzwerk (1969)
* Zwei Briefe an Pospischiel (minisèrie, 1970)
* Die Elexiere des Teufels (1972)
* Junger Mann (1973)
* Unterm Birnbaum (1973)
* Eine Pyramide für mich (1975)
* Ich zwing dich zu leben (1977)
* Lachtauben weinen nicht (1979)
* Wo andere schweigen (1984)
* Käthe Kollwitz – Bilder eines Lebens (1986)

## Referències

* ↑ «14th Moscow International Film Festival (1985)». MIFF. Arxivat de l'original el 16 March 2013. [Consulta: 10 febrer 2013].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Kirsten, Ralf». DEFA Film Library. University of Massachusetts Amherst. [Consulta: 15 febrer 2018].
* ↑ Berghahn, Daniela. Hollywood Behind The Wall: The Cinema of East Germany. Manchester University Press, 15 July 2005, p. 78 [Consulta: 15 febrer 2018].
# Ramón Peón

Ramón Peón (l'Havana, Cuba; 1897 - San Juan, Puerto Rico; 1971) va ser un periodista, ballarí, músic, productor, director, camerògraf, actor i guionista de cinema cubà.

## Trajectòria

Es va iniciar com a camerògraf en els antics estudis Kalem i Vitagraph, de Nova York. El 1920 va ser assistent de direcció, a Hollywood, de dues comèdies curtes titulades Welcome rotarians i The latest from parell. Després va decidir tornar al seu país natal, on es va convertir en un dels més fecunds realitzadors del cinema mut cubà, en filmar entre 1920 i 1930, dotze pel·lícules, l'última d'elles va ser La Virgen de la Caridad. Va arribar a Mèxic en 1931 com a assistent de Antonio Moreno en la pel·lícula Santa, interpretada per Lupita Tovar. En 1933 va debutar amb el megàfon a La Llorona i d'aquí es va convertir en el director més requerit de la naixent indústria fílmica mexicana. En 1937 va realitzar La madrina del diablo, amb la qual va debutar Jorge Negrete, i el 1938 Sucedió en La Habana, la primera pel·lícula sonora cubana. Després de l'èxit de la sèrie El águila negra, protagonitzada per Fernando Casanova, va dedicar els últims anys de la seva carrera a dirigir el gènere western.

## Filmografia

Sèrie de les pel·lícules d'El águila negra:
* 1954 El águila negra (com Ramón Peón García)
* 1954 El águila negra en el tesoro de la muerte (com Ramón Peón García)
* 1954 El águila negra en 'El vengador solitario' (com Ramón Peón García)
* 1958 El águila negra en la ley de los fuertes
* 1958 El águila negra vs. los diablos de la pradera
* 1958 El águila negra contra los enmascarados de la muerte

## Actor

* 1967 El hermano Pedro
* 1948 Angelitos negros
* 1947 Cuando lloran los valientes
* 1934 Juárez y Maximiliano
* 1933 Sobre las olas
* 1933 Revolución
* 1932 Águilas frente al sol
* 1931 Camino del infierno (USA)
* 1931 El código penal (USA)
* 1930 La virgen de la Caridad (Cuba)

## Referències

* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 2019-11-22. [Consulta: 28 març 2015].
* ↑ Biografoa a Escritores del Cine Mexicano
* ↑ Hershfield & Maciel, p. 41
* ↑ AC «Peón, Ramón». Somos "Época de Oro del cine mexicano de la A a la Z", 11, 194, 1 abril 2000.

## Bibliografia

* Joanne Hershfield & David R. Maciel. Mexico's Cinema: A Century of Film and Filmmakers. Rowman & Littlefield, 1999.nemexicano.unam.mx/biografias/P/PEON_garcia_ramon/biografia.html En escritores del cine mexicano]
* RAMÓN PEÓN: EL DESEO COMPULSIVO DE FILMAR Arxivat 2019-11-22 a Wayback Machine.
* En caribe. Enciclopedia de Historia y Cultura del Caribe Arxivat 2018-01-21 a Wayback Machine.
# Renzo Badolisani

Renzo Badolisani, pseudònim de Vincenzo Badolisani (Gioiosa Ionica, 1958), és un guionista i director de cinema italià.

## Biografia

Nascut a Gioiosa Ionica, a Calàbria, però format artísticament a Torí, es va graduar a l'Acadèmia de Belles Arts i va començar a interessar-se pel cinema. El 1978 va dirigir el seu primer curtmetratge Super8, La danza del quotidiano, que va guanyar el primer premi "Città di Milano", seguit de Barboni a vent'anni el 1981. Va començar a treballar per a televisió, dirigint diversos documentals per la Rai (Oblò, La-rai-che-vedrai, Voglio il coniglio, Mercati rionali, Fata Morgana) e la miniserie Albergo Verdi di Rai 3. El 1985 va ser al cinema amb el seu primer llargmetratge, I ragazzi di Torino sognano Tokyo e vanno a Berlino, on també va ser l'actor protagonista. La van seguir Cinecittà... Cinecittà (1992), amb Amanda Sandrelli, premiat al Festival de Cinema Italià d'Annecy, i Tornare indietro (2002), guanyador d’un Globo d'oro al millor actor novell per Lele Nucera. El 1994 va dirigir la minisèrie Isola Margherita, però la postproducció és problemàtica, el projecte s'ajorna contínuament i després s'abandona definitivament: la ficció serà pescada dels arxius de la Rai només vint anys després, i la sèrie s'emet així a l'estiu de 2015.
Badolisani també és molt actiu en el teatre i té nombrosos guions teatrals al seu crèdit.

## Filmografia
### Director de cinema

* La danza del quotidiano – curtmetratge (1978)
* Barboni a vent'anni (1981)
* Albergo Verdi – minisèrie TV (1983)
* I ragazzi di Torino sognano Tokyo e vanno a Berlino (1985)
* Cinecittà... Cinecittà (1992)
* Tornare indietro (2002)
* Isola Margherita – minisèrie TV (2015)

### Actor

* Venerdì sera, lunedì mattina, dirigida per Alberto Chiantaretto i Daniele Pianciola (1983)
* I ragazzi di Torino sognano Tokyo e vanno a Berlino, dirigida per Vincenzo Badolisani (1985)

## Notes

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Vincenzo Badolisani». Enciclopedia del cinema in Piemonte.
* 1 2 3 4 5 Renzo Badolisani a Google Books
* 1 2 «Renzo Badolisani. Filmografia». Mediatime.
* ↑ Adriana Marmiroli. «La fiction italiana girata a Cuba e arrivata in tivù con 20 anni di ritardo». La Stampa, 04-08-2015.
# Mikio Sato

Mikio Sato (japonès: 佐藤幹夫) (Tòquio, 18 d'abril de 1928 - Kyoto, 9 de gener de 2023) va ser un matemàtic japonès.

## Vida i Obra

Malgrat les pèssimes condicions de vida que va patir a l'adolescència per la Guerra del Pacífic, va aconseguir ingressar a la universitat de Tòquio el 1948 per graduar-se en matemàtiques el 1952. A continuació va ser professor de secundària, mentre continuava estudiant per si mateix física i matemàtiques. Des de 1958 fins a 1960 va ser professor ajudant a la universitat de Tòquio. El seu tutor, Shokichi Iyanaga, en veure l'originalitat dels seus treballs, els va enviar a André Weil, qui el va invitar dos anys a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton. En retornar, va obtenir el doctorat el 1963 i va ser professor de la universitat d'Osaka i, a partir de 1970, de la de Kyoto, fins que es va retirar el 1991. També va ser professor visitant a la Universitat de Colúmbia el període 1964-1966.
En el camp de les matemàtiques, Sato és recordat per haver inventat l'anàlisi algebraica i per haver introduït el concepte d'hiperfunció, motius pels quals va rebre el Premi Wolf en Matemàtiques. Amb aquestes idees, també va fer notables aportacions en el camp de la física matemàtica: en la teoria quàntica de camps holonòmica, en el model Ising, en les equacions dels solitons i en les matrius aleatòries.

## Referències

* ↑ Chang, 2011, p. 337.
* ↑ Kashiwara, 1998, p. 613.
* ↑ Schapira, 2007, p. 243.
* ↑ Schapira, 2007, p. 2434.
* ↑ McCoy, 2011, p. 19-23.
* ↑ McCoy, 2011, p. 25.

## Bibliografia

* Chang, Sooyoung. Academic Genealogy of Mathematicians (en anglès). World Scientific, 2011. ISBN 978-981-4282-29-1.
* Kashiwara, Masaki. Mikio Sato: A Great Japanese Mathematician of the Twentieth Century (en anglès). International Press, 1998. ISBN 9781571460813.
* McCoy, Barry M. «Mikio Sato and Mathematical Physics» (en anglès). Publications of RIMS, Vol. 47, 2011, pàg. 19-28. Arxivat de l'original el 2023-10-21. ISSN: 0034-5318 [Consulta: 21 octubre 2023].
* Schapira, Pierre «Mikio Sato, a Visionary of Mathematics» (en anglès). Notices of the American Mathematical Society, Vol. 54, Num. 2, 2007, pàg. 243-245. ISSN: 0002-9920.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Mikio Sato» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Mikio Sato» (en anglès). Wolf Foundation, 2018. Arxivat de l'original el 26 de setembre 2023. [Consulta: 20 octubre 2023].
# Sant Soplèci

Sant Soplèci (en francès Saint-Sulpice) és un municipi francès situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 142 | 147 | 124 | 116 | 126 | 109 | 130 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Jacques Raffy | Divers gauche |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 2 novembre 2010].
# El lluitador (pel·lícula de 2008)

El lluitador (títol original en anglès The Wrestler) és una pel·lícula estatunidenca dirigida l'any 2008 per Darren Aronofsky. Va ser premiada amb dos Globus d'Or al millor actor de drama (Mickey Rourke) i a la millor cançó. Al Festival de Venècia se li concedí el Lleó d'Or a la millor pel·lícula. Ha estat doblada al català.

## Repartiment

* Mickey Rourke: Randy "The Ram" Robinson
* Marisa Tomei: Cassidy / Pam
* Evan Rachel Wood: Stephanie Robinson
* Todd Barry: Wayne
* Ernest Miller: Bob / "The Ayatollah"

## Premis i nominacions
### Premis

* 2008: Lleó d'Or per Darren Aronofsky
* 2009: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Mickey Rourke
* 2009: Globus d'Or a la millor cançó original per Bruce Springsteen amb "The Wrestler"
* 2009: BAFTA al millor actor per Mickey Rourke

### Nominacions

* 2009: Oscar al millor actor per Mickey Rourke
* 2009: Oscar a la millor actriu secundària per Marisa Tomei
* 2009: Globus d'Or a la millor actriu secundària per Marisa Tomei
* 2009: BAFTA a la millor actriu secundària per Marisa Tomei
* 2010: Grammy a la millor cançó escrita per pel·lícula, televisió o altre mitjà visual per Bruce Springsteen amb "The Wrestler"

## Vegeu també

* El lluitador (pel·lícula de 1975)

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir
* 1 2 Fitxa de doblatge al català
* ↑ Salvador Llopart. La Vanguardia 7 de setembre de 2008

## Enllaços externs

* El lluitador - Lloc web oficial
# Pablo Linares

Pablo Linares (Borriol, 1993) és un pilotaire valencià. Juga de rest a Escala i Corda i també és conegut com a Pablo II o Pablo de Borriol.
És un dels pocs jugadors en haver guanyat l'individual sub-16, sub-18 i sub-23 d'Escala i Corda.
Va començar a jugar amb 11 anys, a l'escola de Vila-real, i amb 15 anys debutava com a professional. Destacà als trinquets de Vila-real i Borriana, on li posaven rivals difícils per al seu nivell i els guanyava. En juny de 2016 va participar en la Copa Diputació en substitució de Francés, tot guanyant a Puchol II en la seua primera partida en la competició. Aquell mateix any participa en la XXXI edició de l'Individual. Va acabar l'any imposant-se al Trofeu de Joves.

## Referències

* 1 2 Montes, Mari Carmen. «La pilota es queda sense màximes figures de Castelló». PilotaValenciana.com, 19-06-2014. [Consulta: 5 gener 2017].
* ↑ «Ajuntament de Borriol». Ajuntament de Borriol, 30-12-2013. Arxivat de l'original el 2017-01-06. [Consulta: 5 gener 2017].
* ↑ Montes, Mari Carmen. «“Cada partida per a mi és una final”». PilotaValenciana.com, 05-12-2014. [Consulta: 5 gener 2017].
* ↑ «Pablo de Borriol se reivindica al ganar a Puchol II en su estreno en la Copa Diputació (60-55)». Las Provincias, 21-06-2016.
* ↑ «11 partides, 12 jugadors i sols una meta: ser campió individual d'escala i corda». PilotaVeu, 07-10-2016. Arxivat de l'original el 2016-10-05 [Consulta: 5 gener 2017].
* ↑ Durà, Paco «Pablo de Borriol i Bueno, campions del I Trofeu de Joves Diputació de Castelló». PilotaVeu. Arxivat de l'original el 2017-01-06 [Consulta: 5 gener 2017].
# 1164

L'any 1164 (MCLXIV) va ser un any de traspàs començat en dimecres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Fundació de l'orde de Calatrava a Castella.

## Necrològiques
### Països Catalans
### Món

* 4 de setembre - Pavia (Itàlia) - Enric II de Leez, príncep-bisbe del principat de Lieja.

## Referències

* ↑ «orde de Calatrava | enciclopedia.cat». [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ «Henri II de Leez» (en francès). Académie royale des Sciences, des Lettres et des Beaux-Arts de Belgique. [Consulta: 22 novembre 2024].
# Amédée Thubé

Amédée Georges Marie Thubé (Nantes, 8 de desembre de 1884 - París, 29 de gener de 1941) va ser un regatista francès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 6 metres del programa de vela. Thubé navegà a bord del Mac Miche junt als seus germans Gaston i Jacques Thubé.

## Referències

* ↑ «Amédée Thubé Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 19 febrer 2017].
# Dezső Földes

Dezső Földes (Miskolc, Borsod-Abaúj-Zemplén, 30 de desembre de 1880 – Cleveland, Ohio, 27 de març de 1950) va ser un tirador d'esgrima hongarès que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la competició de sabre per equips del programa d'esgrima, formant equip amb Jenő Fuchs, Péter Tóth, Péter Tóth i Lajos Werkner. En les proves individuals de sabre i espasa quedà eliminat en semifinals i primera ronda respectivament.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm, guanyà una nova medalla d'or en la competició de sabre per equips, mentre en la prova sabre individual fou vuitè i en floret individual quedà eliminat en semifinals.

## Referències

* 1 2 «Dezső Földes Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2011. [Consulta: 17 desembre 2015].
# István Herczeg

István Herczeg (Apátfalva, Austrohongria, 7 de desembre de 1887 – Szatymaz, 3 de juliol de 1949) va ser un gimnasta artístic hongarès que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «István Herczeg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
* ↑ Perfil a mek.oszk.hu (hongarès)
# Lajos Kmetykó

Lajos Kmetykó, a vegades Lajos Aradi, (Košice, Austrohongria, 22 de març de 1884 – Budapest, Hongria, 4 de gener de 1952) va ser un gimnasta artístic hongarès que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Lajos Aradi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
* ↑ Perfil a mek.oszk.hu (hongarès)
# Governació de Dohuk

La governació o muhàfadha de Dohuk (kurd: پارێزگەھا دھۆک, Parêzgeha Dihokê; àrab: محافظة دهوك, muḥāfaẓat Dihūk) és una província o governació de l'Iraq que es troba al Kurdistan. Té una superfície de 6.553 km², i una població estimada d'1.300.000 habitants (2013). N'és la capital la ciutat de Duhok, de la que en pren el nom.

## Districtes

La governació es divideix en set districtes:
* Amadiya
* Zakho
* Duhok
* Semel
* Akre
* Bardarash
* Al-Shekhan

## Ciutats i pobles

* Bamarni
* Araden
* Avzrog
* Badarash
* Bebadeyy
* Dehi
* Dawodiya
* Dohuk
* Gir-e Kumar
* Harmash
* Hezany
* Sarsink
* Sumail
* Zawita
* Bet tanura

## Vegeu també

* Operació Claw-Eagle 2
* Universitat de Duhok

## Referències

* ↑ «www.krg.org». Arxivat de l'original el 2014-12-02. [Consulta: 24 abril 2014].
* ↑ «www.kurdishglobe.net». Arxivat de l'original el 2014-04-25. [Consulta: 24 abril 2014].

## Enllaços externs

* Duhok Governorate (anglès)
| | Turkey | |
| Syria | | Governació d'Erbil |
| | Governació de Nínive | |
# Ferenc Szűts

Ferenc Szűts (Budapest, Austrohongria, 16 de desembre de 1891 – Budapest, 28 de novembre de 1966) va ser un gimnasta artístic hongarès que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Ferenc Szűts Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Béla Varga

Béla Varga (Kiskunfélegyháza, Àustria-Hongria, 2 de juliol de 1889 - Budapest, 4 dd'abril de 1969) va ser un lluitador hongarès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on guanyà la medalla de bronze de la categoria del pes semipesant de lluita grecoromana. Dotze anys més tard, el 1924, va disputar els Jocs de París, finalitzant en sisena posició de la categoria del pes semipesant de lluita grecoromana.

## Referències

* 1 2 «Béla Varga Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 6 febrer 2017].
# Arthur Zborzil

Arthur Zborzil (Viena, Imperi Austrohongarès, 15 de juliol de 1885 − 15 d'octubre de 1937) fou un tennista austrohongarès, guanyador d'una medalla d'argent olímpica en els Jocs Olímpics d'Estocolm 1912 en la modalitat de dobles masculins, junt a Felix Pipes i sota la bandera austríaca. També havia competit en els Jocs Olímpics de Londres 1908 tant en categoria individual i de dobles masculins però sense el mateix èxit.

## Jocs Olímpics
### Dobles

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1912 | Jocs Olímpics, Estocolm, Suècia | Felix Pipes | Harold Kitson Charles Winslow | 6−4, 1−6, 2−6, 2−6 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Arthur Zborzil». [Consulta: 10 desembre 2023].
# Yūzuki

El Yūzuki (夕月, lluna vespertina (?)) va ser l'últim destructor de la Classe Mutsuki. Va servir en l'Armada Imperial Japonesa durant la Segona Guerra Sinójaponesa i la Segona Guerra Mundial.

## Història

El primer d'agost de 1928 el Yūzuki va rebre el seu nom, perquè fins a aquest moment els membres de la seva classe tan sols havien estat numerats, sent identificat el Yūzuki amb el numeral 34. Entre 1941 i 1942 va experimentar modificacions per ser convertit en un transport ràpid, perdent dues peces de 120 mm, la meitat del seu armament principal. Així mateix va incorporar 10 canons antiaeris de 25 mm, es va incrementar el seu desplaçament a 1590 tones (1883 en proves), i va veure lleugerament reduïda la seva velocitat, fins als 34 nusos.
Durant l'inici de la Segona Guerra Mundial va formar part de les forces d'invasió de Guam, Kavieng, Gasmata, Lae i els arxipèlags de les Salomó (les del nord) i el Almirantazgo. Realitzant una mateixa missió similar durant la invasió de Tulagi, va anar lleugerament danyat per un atac aeri d'aparells provinents de l'USS Yorktown, morint deu membres de la seva tripulació, incloent-hi el seu capità, Tachibana Hirota. Es va convertir en vaixell almirall de la 23a Divisió de Destructors després de l'enfonsament del seu bessó Kikuzuki en el mateix atac.
El 21 de juliol de 1942 va participar en una nova força d'invasió, en Buna, Papua Nova Guinea. Va realitzar algunes missions d'escorta a aquesta posició fins al 21 d'agost. Al juny de 1944 va veure incrementat el seu armament antiaeri a 20 canons de 25 mm i altres 5 de 13,2 mm. No obstant això i malgrat aquest defensa, va resultar enfonsat en la posició (11° 20′ N, 124° 10′ E﻿ / ﻿11.333°N,124.167°E﻿ / 11.333; 124.167 11° 20′ N, 124° 10′ E﻿ / ﻿11.333°N,124.167°E﻿ / 11.333; 124.167) per un atac aeri a 100 quilòmetres al nord-est de Cebú, mentre escortava un transport de tropes. Només va haver-hi 20 morts en l'atac i posterior enfonsament, rescatant el destructor Kiri a 217 supervivents.

## Notes

* ↑ Chesneau indica que tots els Mutsuki van ser reconvertits d'aquesta manera entre el 1941 i el 1942, mentre que Jentschura limita aquest canvi als Fumizuki, Kikuzuki, Mikazuki, Minazuki, Nagatsuki i Satsuki, després d'una prèvia modificació entre el 1935 i el 1936.

### Bibliografia

* Jentschura, Hansgeorg; Jung, Dieter; Mickel, Peter (1977). Jentschura, Hansgeorg; Jung, Dieter; Mickel, Peter. Warships of the Imperial Japanese Navy, 1869-1945 (en anglès). Naval Institute Press, 1977, p. 143-144. ISBN 0-87021-893-X. La referència utilitza paràmetres obsolets (ajuda)
* Chesneau, Roger, ed. (1980). Chesneau, Roger. All the World's Fighting Ships 1922-1946 (en anglès). Conway Maritime Press Ltd., 1980, p. 192. ISBN 0-85177-146-7.
* Nevitt, Allyn D. (1998). Nevitt, Allyn D. «IJN Yuzuki: Tabular Record of Movement» (en anglès). Combined Fleet, 1998.