OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guy Henry (genet)

Guy Vernor Henry, Jr. (Fort Robinson, Nebraska, 28 de gener de 1875 - Wenatchee, Washington, 29 de novembre de 1967) va ser un genet i general major de l'exèrcit dels Estats Units estatunidenc.

## Carrera militar

Guy V. Henry, Jr. va néixer en el si d'un ambient militar. Era fill de Guy Vernor Henry, i es graduà a West Point el 1898, i ben aviat destacà en la seva carrera, en ser reconegut amb l'Estrella de Plata el 1899 pels seus serveis durant la guerra hispano-estatunidenca.
Henry marxà a estudiar a l'Escola de Cavalleria Francesa, a Saumur i emprà els seus aprenentatges per millorar el tractament i la formació dels cavalls de la cavalleria dels Estats Units.
Durant la seva llarga carrera milita, que s'allargà fins al 1947, fou condecorat nombroses vegades: Medalla del Servei Distingit a l'Exèrcit, Estrella de Plata, Medalla del Servei de la Guerra d'Espanya, Medalla de la Campanya de les Filipines, Medalla de l'Ocupació de Puerto Rico, Medalla de la Victòria a la I Guerra Mundial, Medalla de la Victòria a la II Guerra Mundial, Medalla del Servei de Defensa Americana, Medalla de la Campanya Americana, Medalla de la Campanya Europea, Africana i de l'Orient Mitjà, Legió d'Honor i Orde del Bany.

## Carrera esportiva

El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar quatre proves del programa d'hípica. Va guanyar la medalla de bronze en la prova del concurs per equips, amb el cavall Poppy, formant equip amb Ben Lear, John Montgomery i Ephraim Graham. En el concurs de salts d'obstacles per equips fou quart, en el concurs complet individual onzè i en el concurs de doma clàssica tretzè.
Posteriorment Henry fou cap de l'equip dels Estats Units entre 1936 i 1948, fou president del Comitè Olímpic d'Hípica entre 1930 i 1960, i director de les proves d'hípica als Jocs de Los Angeles de 1932. Entre 1931 i 1935 fou president de la Federació Eqüestre Internacional.

## Referències

* 1 2 «Gen. Guy V. Henry Is Dead» (PDF). The New York Times, 28-10-1899. [Consulta: 12 abril 2009].
* ↑ «Guy Henry Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 15 juliol 2017].
# Frederick Hird

Frederick Sylvester Hird (New Diggings, Wisconsin, 6 de desembre de 1879 - Des Moines, Iowa, 27 de setembre de 1952) va ser un esportista estatunidenc va competir a començaments del segle xx.
De jove va jugar a bàsquet semiprofessionalment i fou professional de la boxa. El 1900 ingressà a l'Iowa National Guard. El 1943 es jubilà com a tinent coronel. Lluità contra Pancho Villa a la frontera mexicana el 1914 i a la Primera Guerra Mundial.
Disputà dues edicions dels Jocs Olímpics. El 1912, a Estocolm, disputà set proves del programa de tir. Guanyà tres medalles: una d'or en carrabina, 50 metres, i dues de bronze, en carrabina, 50 metres per equips i carrabina, 25 metres per equips. En carrabina, 25 metres fou vuitè, mentre en les altres proves que disputà quedà en posicions molt endarrerides.
El 1920, una vegada finalitzada la Primera Guerra Mundial va disputar els Jocs d'Anvers. En aquesta ocasió sols disputà una prova del programa de tir, sense obtenir cap resultat destacable.

## Referències

* 1 2 «Fred Hird Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 23 d’octubre 2014. [Consulta: 20 juliol 2017].
# Alfred Lane

Alfred Page "Al" Lane (Nova York, 26 de setembre de 1891 - Nova York, octubre de 1965) va ser un tirador estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà quatre proves del programa de tir. Guanyà la medalla d'or en tres de les proves disputades: les proves de Pistola ràpida, 30 metres, pistola lliure individual i pistola militar per equips. En la prova de pistola militar, 30 metres per equips fou quart.
Vuit anys més tard, un cop finalitzada la Primera Guerra Mundial, va prendre part en els Jocs d'Anvers, on disputà quatre proves del programa de tir. Va guanyar la medalla d'or en les proves de pistola militar, 30 metres per equips i pistola lliure, 50 metres per equips, així com la medalla de bronze en la prova de pistola lliure, 50 metres.
Lane va començar a practicar el tir a la Manhattan Rifle and Revolver Association de Nova York, i amb 19 anys ja havia guanyat diversos campionats de l'U.S. Revolver Association (USRA). Posteriorment va ser contractat per fer campanyes publicitàries de Remington Arms.

## Referències

* 1 2 3 «Al Lane Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 20 octubre 2017].
# Donald Lippincott

Donald "Don" Fithian Lippincott (Filadèlfia, 16 de novembre de 1893 – Filadèlfia, 9 de gener de 1963) va ser un atleta estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on guanyà la medalla de plata en la cursa dels 200 metres i la de bronze en la dels 100 metres. Lippincott va ser el primer plusmarquista reconegut per la IAAF en la distància dels 100 metres, amb una marca de 10,6 segons aconseguits en les sèries dels 100 metres als Jocs de 1912.
Lippincott estudià a la Universitat de Pennsilvània. El 1913, va igualar el rècord del món de les 100 iardes amb un temps de 9,6", i també igualà el rècord de Ralph Craig de les 220 iardes en pista recta, amb un temps de 21,2". El 1915 fou membre de l'equip de Pennsilvània dels 4×440 iardes que va establir un nou rècord mundial amb 3' 18.0". En les 440 iardes té registrat un temps no homologat de 48,0".

## Referències

* 1 2 3 «Donald Lippincott Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 d’octubre 2013. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ Franks, Tim (12 juny 2012) How Donald Lippincott blazed trail as first 100m record holder, BBC Sport
* ↑ Duncanson, p. 33.
* ↑ Quercetani, p. 37.

## Enllaços externs

* Duncanson, Neil, "The Fastest Men on Earth", Andre Deutsch, 2011, ISBN 978-0-233-00336-8.
* Quercetani, R. L. & Pallicca, G. (2006) A World History of Sprint Racing 1850–2005, SEP Editrice Srl, ISBN 978-88-87110-75-3.
* IAAF, Progression of IAAF World Records, 2011 Edition, Editor Imre Motrahazi, IAAF.
# Patrick McDonald

Patrick Joseph "Pat" McDonald (nascut McDonnell, Doonbeg, Comtat de Clare, Irlanda, 29 de juliol de 1878 – Nova York, 16 de maig de 1954) va ser un atleta irlandès de naixement, però estatunidenc d'adopció que va competir a començaments del segle xx.
Especialista en les proves de llançaments, era membre de l'Irish American Athletic Club i treballava al New York City Police Department com a policia de trànsit. Formà part del grup d'atletes irlandesos-americans coneguts com a "Irish Whales".
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En el llançament de pes guanyà la medalla d'or, mentre en el llançament de pes a dues mans fou segon, rere Ralph Rose.
Després de l'obligada pausa de la Primera Guerra Mundial McDonald va prendre part en els Jocs d'Anvers, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En la prova del llançament de pes fou quart, mentre en el llançament de pes de 56 lliures guanyà la medalla d'or. Amb 42 anys en el moment de guanyar aquesta medalla d'or es va convertir en l'atleta més veterà en haver guanyat un or olímpic.
Durant la seva llarga carrera esportiva també guanyà 16 campionats nacionals dels Estats Units, el darrer dels quals el 1933, quan ja tenia 55 anys, cosa que el converteix en l'atleta més veterà en haver guanyat un campionat de l'AAU.
El 2012 fou inclòs al National Track and Field Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 4 «Pat McDonald Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2008. [Consulta: 16 setembre 2016].
* Greenberg, Stan. Olympic Games: The Records. London: Guinness Books, 1987. ISBN 0-85112-896-3.
* Kieran, John. The Story of the Olympic Games; 776 B.C. to 1976. Philadelphia and New York: J.B. Lippincott Company, 1977. ISBN 0-397-01168-7.
* Police Athletes of the Past: Patrick Mcdonald - Spring 3100
# William McDonnell

William Neil McDonnell (Detroit, Michigan, 15 de juliol de 1876 – 11 de maig de 1941) va ser un tirador estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà sis proves del programa de tir. Guanyà la medalla de plata en la competició de tir al cérvol, tret simple per equips i la de bronze en la de carrabina, 25 metres per equips. En les altres quatre proves que disputà quedà més enllà de la desena posició.

## Referències

* ↑ «Neil McDonnell Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2011. [Consulta: 11 abril 2017].
# Frank Lukeman

Francis Lawrence "Frank" Lukeman (Montreal, Quebec, 20 de juny de 1885 – ibíd., 23 de desembre de 1945) va ser un atleta quebequès que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va disputar quatre proves del programa d'atletisme. En la prova del salt de llargada fou tretzè, mentre en els 100 metres, 200 metres i relleus combinats quedà eliminat en sèries.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm, va disputar cinc proves del programa d'atletisme. En el pentatló fou inicialment quart, però la posterior desqualificació, el 1913, de Jim Thorpe en ser acusat de professionalisme va fer que a Lukeman se li atorgués la medalles de bronze. El 1982 el COI tornà a reconèixer a Thorpe com a campió olímpic, però se li va mantenir la medalla de bronze a Donahue. En el decatló abandonà, mentre en els 100 metres, 110 metres tanques i 4x100 metres relleus quedà eliminat en sèries.
Durant la Primera Guerra Mundial va entrar en combat amb el 3r Regiment Victoria Rifles de l'Exèrcit Canadenc i va obtenir el rang de sergent major. Es va retirar de l'atletisme després de la guerra.

## Millors marques

* 100 metres. 10.8" (1912)
* 200 metres. 21.7" (1910)
* 110 metres tanques. 15.8" (1910)
* Salt de llargada. 7,04 metres (1908)
* Decatló, 5.591,76 punts (1912)

## Referències

* 1 2 3 4 «Frank Lukeman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 18 setembre 2016].
* ↑ International Olympic Committee medal database
* ↑ Perfil a databaseolympics.com'
# Margarete Adler

Margarete "Grete" Adler (Viena, 13 de febrer de 1896 – 10 d'abril 1990) va ser una nedadora, saltadora i professora de gimnàstica austríaca jueva que va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà dues proves del programa de natació. En la prova dels 100 metres lliures quedà eliminada en sèries, mentre que en la prova dels relleus 4x100 metres lliures guanyà la medalla de bronze, amb la qual cosa es convertia en la primera dona austríaca a guanyar una medalla olímpica, conjuntament amb les seves companyes d'equip Klara Milch, Josephine Sticker i Berta Zahourek. Amb els 16 anys i 152 dies que tenia aleshores continua sent l'austríaca més jove a haver guanyat mai una medalla als Jocs d'estiu.
Dotze anys més tard va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va disputar la prova dels palanca de 10 metres del programa de salts. Fou quarta en la seva sèrie i quedà eliminada, posant punt final a la seva carrera olímpica.

## Referències

* ↑ Taylor, Paul. Jews and the Olympic Games: The Clash Between Sport and Politics : with a Complete Review of Jewish Olympic Medallists. Sussex Academic Press, 2004. ISBN 9781903900871.
* 1 2 «Grete Adler Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2013. [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Women's Olympic 400-Meter Freestyle Relay». The Washington Post, 08-02-1996 [Consulta: 16 setembre 2011].
* ↑ «Olympic Medal Winners». Jewish Women's Archive. Arxivat de l'original el 25 de novembre 2010. [Consulta: 16 setembre 2011].
# Edouard Mény de Marangue

Édouard Marie Marc Mény de Marangue (París, França, 30 de novembre de 1882 − Bèuluec de Mar, 23 de gener de 1960) fou un tennista francès, guanyador d'una medalla de bronze olímpica en els Jocs Olímpics d'Estocolm 1912 en la modalitat de dobles masculins junt a Albert Canet. També hi va participar en categoria individual però fou eliminat en primera ronda.
Era fill d'Alice Victoire Emilie Boulangé i Georges Mény, director d'una oficina d'assegurances La Nationale-Vie. Va tenir una germana més petita anomenada Amélie Marie Marguerite. Es va casar el 23 de d'abril de 1912 a l'església de Saint-Honoré-d'Eylau amb Yvonne Léonie Félicité Leduc.
Fou guardonat amb les condecoracions de Legió d'Honor i Creu de Guerra 1914-1918.
A banda del Jocs Olímpics, fou semifinalista en el Championnat de France (1908), precursor del Roland Garros que només disputaven tennistes de clubs francesos, on fou superat per Max Decugis.

## Jocs Olímpics
### Dobles masculins

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1912 | Jocs Olímpics, Estocolm, Suècia | Albert Canet | Ladislav Žemla-Rázný Jaroslav Just | 13−11, 6−3, 8−6 |
# Louis Ségura

Louis Ségura (Sidi Bel Abbès, Algèria, 23 de juliol de 1889 - 1963) va ser un gimnasta espanyol de naixement, però nacionalitzat francès que va competir durant els primers anys del segle xx.
El 1908 va participar en els Jocs Olímpics de Londres, en què va guanyar la medalla de bronze en la prova del concurs complet individual. Va quedar per darrere d'Alberto Braglia i Walter Tysall, que foren segon i tercer respectivament.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm, guanyà la medalla de plata en la mateixa prova, darrere d'Alberto Braglia.
El 1909 guanyà el concurs complet per equips del Campionat del Món de gimnàstica artística disputat a Luxemburg.

## Referències

* 1 2 3 «Louis Ségura Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 14 novembre 2015].
* ↑ Oran la joyeuse: mémoires franco-andalouses d'une ville d'Algérie - Alfred Salinas - pàg. 189
# Lampris

Lampris (gr., "brillant") és un gènere de peixos teleostis de l'ordre Lampriformes conegut com a opah, peix sol, peix rei, peix lluna (però no s'ha de confondre amb Molidae). És un peix pelàgic, gran i de colors vius.
Rarament es capturen exemplars, és més, té un escàs valor comercial, malgrat que són usats com a trofeus per a alguns pescadors esportius de profunditats ja que la seva gran mida i forma atractiva es presta bé a la taxidèrmia.
Ocasionalment la indústria de la tonyina en captura pel mètode de palangre i són preparats com sashimi, així com rostits i fumats. La seva carn (malgrat ser fibrosa i dura de tallar) té un sabor moderat i és apreciat a causa d'això, especialment en Hawaii, on incrementa l'interès dels restaurants en la seva introducció al sector alimentari. En mitjana el 35% del pes corporal d'un opah és utilitzat per al consum humà.
Lampris guttatus, és el primer peix que s'ha descobert que manté la sang calenta a tot el seu cos; tot i que hi ha d'altres peixos que tenen la capacitat de regular-la per escalfar parts de la seva anatomia.

## Taxonomia

Del es coneixen solament dues espècies:
* Lampris guttatus - es troba en les aigües tropicals temperades de tots els oceans del món,
* Lampris immaculatus - té una distribució circumdant a l'oceà Antàrtic, amb el paral·lel 34º com el seu límit nord.

## Referències

* ↑ «Whole-body endothermy in a mesopelagic fish, the opah, Lampris guttatus». Science. American Association for the Advancement of Science. [Consulta: 15 maig 2015].
* ↑ «Descobreixen el primer peix de sang calenta». naciodigital.cat. SCG Aquitània SL. Arxivat de l'original el 17 de maig 2015. [Consulta: 15 maig 2015].
# József Berkes

József Berkes, també conegut com amb el cognom Szendrey i Bittenbinder (Pancsova, Austrohongria, 31 de desembre de 1890 – Budapest, Hongria, 25 de gener de 1963) va ser un gimnasta artístic hongarès, que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «József Berkes Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 2 setembre 2016].
# János Krizmanich

János Krizmanich (Sopron, Austrohongria, 6 de desembre de 1880 – Budapest, 26 de juliol de 1944) va ser un gimnasta artístic hongarès que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica. En el concurs complet individual fou dinovè.

## Referències

* ↑ «János Krizmanich Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
* ↑ Perfil a mek.oszk.hu (hongarès)
# Elemér Pászti

Elemér Pászti (Szolnok, Austrohongria, 20 de desembre de 1889 – Budapest, 27 d'octubre de 1965) va ser un gimnasta artístic hongarès que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica. En aquests mateixos Jocs disputà el concurs complet individual, que finalitzà en 13a posició.
El 1928, als Jocs d'Amsterdam, disputà set proves del programa de gimnàstica, amb uns resultats força discrets.

## Referències

* 1 2 «Elemér Pászti Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2012. [Consulta: 6 octubre 2016].
* ↑ Perfil (hongarès)
# Adam Saitíev

Adam Hamidovich Saitíev (en txetxè: Адам Хамидович Сайтиев, neix el 12 de desembre de 1977, Khassaviürt, Unió Soviètica) és un lluitador rus d'ascendència txetxena que va guanyar la medalla d'or als Jocs Olímpics d'estiu de 2000 per a la Federació Russa amb 82 kg. Considerat com un dels millors lluitadors de tots els temps, Adam també va guanyar els Campionats del Món de Lluita el 1999 i el 2002. El seu germà gran Buvaisar Saitíev, també lluitador, va ser tres vegades campió olímpic i sis vegades campió del món.

## Referències

* ↑ «Adam Saytiyev Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com», 17-04-2020. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ Spey, Andrew. «The Match That Started A Russian Riot» (en anglès), 02-07-2018. [Consulta: 5 octubre 2024].
# Linda Kepp

Linda Kepp (Tartu, 29 de febrer de 1936 - Tartu, 26 de setembre de 2006), posteriorment de casada Ojastu, fou una atleta estoniana, especialista en curses de velocitat que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1950.
En el seu palmarès destaca una medalla d'or en els 4x100 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1958, formant equip amb Vera Krepkina, Nina Polyakova i Valentina Maslovskaya. El 1954, 1955 i 1956 es proclamà campiona nacional d'Estònia dels 200 metres i els 80 metres obstacles, a banda de quatre campionats de relleus.

## Millors marques

* 100 metres. 11.8"
* 200 metres. 24.6" (1957)

## Referències

* 1 2 3 «ESBL». [Consulta: 21 octubre 2020].
* ↑ «In Memoriam: Linda Kepp-Ojastu» (en estonià), 1159736400. [Consulta: 21 octubre 2020].
* ↑ «European Championships (Women)». [Consulta: 18 agost 2020].
* ↑ «Berlin 2018 Statistics Handbook». european-athletics.org, p. 513-515 [Consulta: 20 juny 2020].
# Kelsey Plum

Kelsey Christine Plum (nascuda el 24 a Poway, Califòrnia) és una jugadora de bàsquet estatunidenca. Amb 1.73 metres d'alçada, juga a la posició de base.
Va guanyar l'or olímpic als Jocs Olímpics de Tòquio 2020 en la categoria de Bàsquet 3x3 amb els Estats Units amb Stefanie Dolson, Allisha Gray i Jacquelyn Young.

## Palmarès olímpic

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2021 | Tòquio ( Japó) | 1 | Bàsquet 3x3 |

## Referències

* ↑ «Fitxa de la jugadora». basketball-reference. [Consulta: octubre 2018].
* ↑ Yahoo Esports. «Hace 11 días estaba de vacaciones y ahora es campeona olímpica», 29-07-2021. [Consulta: 8 agost 2021].
* ↑ As. «Estados Unidos gana el oro de Tokio 2020 en baloncesto 3x3», 28-07-2021. [Consulta: 8 agost 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa a eurobasket
# Marek Dąbrowski

Marek Dąbrowski (Gliwice, 28 de novembre de 1949) és un tirador d'esgrima polonès, ja retirat, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on disputà dues proves del programa d'esgrima. En la prova del floret per equips guanyà la medalla d'or, mentre en la del floret individual fou sisè. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, fou cinquè en la prova del floret per equips, mentre en la del floret individual quedà eliminat en els quarts de final.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat del Món d'esgrima, quatre de plata i dues de bronze, entre les edicions de 1969 i 1974, així com dues medalles de plata i una de bronze a les Universíades de 1970 i 1973. A nivell nacional guanyà vuit campionats de Polònia.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Marek Dąbrowski». [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ «Marek Dąbrowski – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 2 agost 2023].
# Arthur Lora

Arthur Lora (comuna de Valdagno, Vèneto (Itàlia), 11 de març, 1903 - Santa Bàrbara, Califòrnia (Estats Units), 28 de novembre, 1992), va ser un flautista i professor de música nord-americà d'origen italià. Germà del compositor Antonio Laura.
El 1907, ell i la seva família es van traslladar als Estats Units, on va viure primer a Rhode Island, i a partir de 1916 a Nova York. El 1919/1923 Va estudiar a la Juilliard School, amb Georges Barrère. A partir de 1926, va treballar com a ajudant a la classe de Barrère, que depenia molt de la Laura pel seu gran compromís amb els concerts i els temes organitzatius. Després de la mort de Barrère el 1944, va impartir classe de flauta durant tres dècades més. Segons els records de la seva alumna Nancy Toff, Laura va ensenyar als seus alumnes a adoptar un enfocament conscient i exploratori del treball que realitzaven i a comparar-ne les diferents edicions. Entre els seus alumnes hi ha, entre d'altres, Samuel Baron i Carol Vinzenz.
Al llarg dels anys 1920/30, va tocar en diverses orquestres de Nova York entre 1937 i 1944. va ser la primera flauta de la "Metropolitan Opera Orchestra", 1948/1952, amb l'Orquestra Simfònica de la NBC, i el 1955 va participar en la gira de l'Extrem Orient de la seva successora, l'orquestra Simfònica de l'Aire. El 1949, es va convertir en el primer intèrpret (amb el pianista Leonid Hambro) de la sonatina d'Eldin Burton en guanyar el concurs del "New York Flute Club" per a la millor obra per a flauta.

## Referències

* ↑ Nancy Toff. Monarch of the Flute: The Life of Georges Barrere. — Oxford University Press, 2005. — P. 221.
* ↑ Nancy Toff. Monarch of the Flute: The Life of Georges Barrere. — Oxford University Press, 2005. — P. 297.
* ↑ Nancy Toff. The Flute Book: A Complete Guide for Students and Performers. — Oxford University Press, 1996. — P. xvii.
* ↑ https://www.nyfluteclub.org/uploads/Centennial/NYFC%20Centennial%20booklet_110819_final-low.pdf/https://web.archive.org/web/20220105020935/https:/Arxivat%5BEnllaç+no+actiu%5D amb data del 5 de gener de 2022 a Wayback Machine - P. 6.