OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Punyed

La Casa Punyed és una casa modernista de Reus (Baix Camp) protegida com a bé cultural d'interès local i projectada per l'arquitecte Pere Caselles. L'encàrrec el van fer els germans Iglesias Òdena -grafiat com a Yglesias-, propietaris de la «Manufacturera de Algodón», una important fàbrica de filatures i teixits de cotó popularment coneguda amb el nom de Vapor Vell, i s'enllestí el 1902. És coneguda popularment com la Casa Punyed, per la farmàcia d'aquest nom que n'ocupava els baixos, que l'any 1908 hi va instal·lar Artur Punyed Lloveras.

## Descripció

És un edifici d'habitatges entre mitgeres de planta baixa i tres pisos, que dona a dos carrers, el de Llovera i el de l'Amargura. La façana principal és al carrer de Llovera. En aquesta casa destaca el caire neogoticista present tant als elements arquitectònics com als ornamentals. A la planta baixa hi ha tres obertures d'arc mixtilini amb ziga-zaga i decoració a base de motllures i motius vegetals als brancals, tot construït amb material petri que contrasta amb l'obra vista del cos superior. L'escala de veïns conserva la porta original, de doble batent, decorada amb motius vegetals, obra de l'ebenista Enric Oliva, col·laborador de l'arquitecte Pere Caselles, a qui s'atribueix la casa, encara que els plànols van signats per Pau Monguió.
El neogoticisme és fa evident a la balconada del primer pis, de pedra treballada, als arcs conopials i flamígers, a les traceries, a les formes trevolades dels ampits i a la representació de les quatre barres catalanes en els espiralls de l'última planta.
Un tret que caracteritza aquest edifici és la presència d'una sèrie de rostres humans i de cares grotesques als trencaaigües del primer pis. A les mènsules del tercer pis apareixen fesomies masculines on hi reconeixem un rei cristià, un àrab i un xinès, entre d'altres.
A la planta principal hi ha un ampli balcó corregut, recolzat sobre vuit grans mènsules, amb una barana de pedra treballada com si es tractés d'una traceria d'un edifici gòtic. El trencaaigües de la porta central d'aquest balcó està coronat per un relleu de formes vegetals.

## Referències

* ↑ «Els Iglesies Ódena». [Consulta: 13-VIII-2014].
* ↑ Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus 10. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 6. ISBN 9788409559398.
* ↑ Guia modernista. Reus: Ajuntament de Reus. Patronat de Turisme, 2011, p. 10.
* «Casa Punyed». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 abril 2012].
# Molièras (Òlt)

Molièras (en francès Molières) és un municipi francès situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 393 | 456 | 436 | 448 | 404 | 364 | 368 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Marie Laborie | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 6 novembre 2010].
# Mornats

Mornats (en francès Mornas) és un municipi francès situat al departament de la Valclusa i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 915 | 1.103 | 1.189 | 1.737 | 2.087 | 2.209 | 2.248 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Denis Dussargues | Divers gauche-PCF |

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Valclusa
# Tanús

Tanús (en francès Tanus) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 597 | 608 | 598 | 531 | 464 | 436 | 547 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Rolande Azam | PS |

## Vegeu també

* Viaur.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Māris Štrombergs

Māris Štrombergs (Valmiera, 10 de març de 1987) és un ciclista letó que competeix en competicions de BMX. Ha estat dos cops guardonat amb el premi al millor esportista letó de l'any, el 2008 i el 2012.
En les olimpíades de Pequín de 2008 va aconseguir la medalla d'or en aquest esport, que era olímpic per primera vegada. A principis del mateix any havia guanyat el Campionat del Món de BMX. L'any 2012 guanyà de nou la medalla d'or en BMX als Jocs Olímpics de Londres.

## Palmarès

* 2008
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Pequín en BMX
** Campió del món en BMX
** Campió d'Europa en BMX
* 2010
** Campió del món en BMX
** 1r a la Copa del món de BMX
* 2012
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Londres en BMX
* 2013
** Campió d'Europa en BMX
* 2014
** Campió d'Europa en BMX

## Referències

* ↑ «'Latvijas Gada balva sportā' vēsture: 2008.gads – Māris Štrombergs un Anete Jēkabsone-Žogota» (en letó). Delfi.lv, 18-12-2009. Arxivat de l'original el 28 de novembre de 2012. [Consulta: 3 novembre 2011].
* ↑ «Strombergs keeps his head to win BMX gold», 22-08-2008. Arxivat de l'original el 2012-02-01. [Consulta: 22 agost 2008].

## Enllaços externs

* Biografia a la pàgina oficial de Beijin 2008 (castellà)
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Dendropicos elliotii

Dendropicos elliotii és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida i altres formacions boscoses de l'est de Nigèria, nord i sud de Camerun, illes del golf de Guinea, Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo, sud-oest de la República Centreafricana, sud, nord-est i est de la República Democràtica del Congo, Ruanda, oest i est d'Uganda, nord-oest d'Angola.
En diverses llengües rep el nom de "picot d'Elliott" (Anglès: Elliot's Woodpecker. Francès: Pic d'Elliott).
# Palau Boule

El Palau Boule és un edifici historicista de Reus (Baix Camp) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Història

Construït per Josep Boule entre 1860 i 1870 com a residència familiar i per albergar les oficines de la companyia de vins, amb naus industrials utilitzades per la criança de vins, tenia cups enormes, bótes i bocois de gran capacitat que arribaven als 4.000 hectolitres. La finca era de més de 8 hectàrees, i arribava fins al passeig de Mata. Hi havia un hort, avellaners, vinya i arbres fruiters, i un mas, més endavant dit Mas del Mayner, el seu gendre, que seguí l'explotació de l'empresa de vins i mantingué la propietat de l'edifici fins al 1932. Posteriorment, en els primers anys quaranta, la casa va ser convertida en clínica, dirigida pel doctor Aluja Pons. Des del 1954 va ser ocupada per l'Escola Maria Cortina, un col·legi concertat

## Descripció

És un palau de planta baixa i dos pisos. Es tracta d'un edifici aïllat en el que domina un cos central emergent i regulat respecte al pla de la façana principal. Les obertures de cada planta es componen de manera diferent: en la planta baixa són finestres grans rematades amb arcs de mig punt, mentre que en la planta primera són balconeres que donen a un balcó corregut i en la planta segona són finestres quadrades i de mides petites. L'edifici es troba rematat per una cornisa sobre mènsules i per un ampit d'obra superior. Cada tram vertical de composició es troba separat per un pilar en baix relleu en la superfície. El cos central es remata també per una cornisa però més senzilla, i per un ampit que combina parts massisses i parts amb balaustrades.
Al tractament de la façana es distingeix un acabat amb un estuc llis a excepció dels elements singulars abans esmentats. Els balcons són lloses de pedra amb baranes de ferro forjat. A les façanes laterals de les naus encarades a l'edifici hi ha dos plafons en alt relleu que representen el comerç i la indústria.
L'interior de l'edifici ha sofert moltes variacions degut a l'ús que se n'ha fet: residència particular, clínica privada i escola femenina. Es conserva l'estructura bàsica de tres crugies amb la sala al mig, estructura que es troba a la base de la masia tradicional catalana. El pis principal el centra una sala circular amb cúpula i llanterna, que feia les funcions d'un distribuïdor. Algunes de les sales del pis, ara convertides en aules, conserven plafons centrals al sostre de la construcció original.

## Referències

* ↑ Anguera, Pere. Urbanisme i arquitectura de Reus. Reus: La Caixa, 1988, p. 132-133. ISBN 8440423306.
* ↑ Anguera, Pere. Urbanisme i arquitectura de Reus. Reus: La Caixa, 1988, p. 134. ISBN 8440423306.
# Sent Julian de Lamponh

Sent Julian de Lamponh (en francès Saint-Julien-de-Lampon) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània. Limita al nord amb Carluç, al sud amb Masclat, la Mota de Fenelon i Senta Mundana, a l'oest amb Calviac de Perigòrd i a l'est amb Lo Ròc, Nadalhac i Pairilhac e Milhac.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 538 | 516 | 522 | 552 | 586 | 574 | 590 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gérard Garrigue | app. PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 7 novembre 2010].
# Viladieu

Viladieu (en francès Villedieu) és un municipi francès situat al departament de la Valclusa i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 713 | 602 | 802 | 927 | 941 | 948 | 919 | 971 | 1.011 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 994 | 947 | 915 | 898 | 892 | 824 | 789 | 777 | 711 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 716 | 717 | 733 | 592 | 605 | 543 | 504 | 505 | 471 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 442 | 472 | 438 | 480 | 548 | 508 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1944-1961 | Gustave Tardieu |
| 1961-1965 | Wilfrid Brieux |
| 1965-1974 | Gustave Tardieu |
| 1974-1983 | Wilfrid Brieux |
| 1983-2001 | Jean-Louis Vollot |
| 2000-2001 | Mireille Dieu |
| 2001-2008 | Jean-Louis Vollot |
| 2008- | Yves Tardieu |

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Valclusa
# Sant Liuç e la Fenassa

Sant Lionç e la Fenassa (en francès Saint-Lieux-Lafenasse) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Administració i política

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Serge Chanaud | PCF |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 487 | 497 | 392 | 348 | 362 | 399 | 428 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Elegy

Elegy és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Isabel Coixet estrenada el 2008, basada en la novel·la de Phillip Roth Elegy (The Dying Animal). Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.
Va ser nominada a l'Os d'Or al Festival de Berlín 2008.

## Argument

David Kepesh (Ben Kingsley) és un carismàtic professor i crític cultural, orgullós de seduir alumnes desitjoses de provar noves experiències. Encara que mai no deixa que cap dona se li apropi massa.
Però quan una estudiant amanerada, Consuela Castillo (Penélope Cruz), entra en la seva classe, despertant un sentit de possessió i el seu vernís de protecció es dissol. Aquesta bellesa de cabells negres el captiva alhora que el desconcerta.
Malgrat que Kepesh afirma que el seu cos és una obra d'art perfecta, Consuela és més que un objecte de desig, i es converteix en una obsessió per a Kepesh.

## Repartiment

* Penélope Cruz: Consuela Castillo
* Ben Kingsley: David Kepesh
* Dennis Hopper: George O'Hearn
* Peter Sarsgaard: Kenneth Kepesh
* Patricia Clarkson: Carolyn
* Sonja Bennett: Beth
* Debbie Harry: Amy O'Hearn

## Crítica

* "L'animal moribund està lluny de ser una bona novel·la; Elegy està prop de ser una excel·lent pel·lícula. (...) la disquisició panegírica i la luxúria amb tendència al grotesc han deixat pas al romanticisme i a la delicadesa."
* "Hi ha molt poques coses plaents que trobar en aquesta pel·lícula (...) Tampoc hi ha molta substància, a pesar que es basa en The Dying Animal, una brutal novel·la curta de Philip Roth."

## Valoració

La Motion Picture Association of America ha qualificat aquesta pel·lícula de R per la sexualitat, nuesa i llenguatge. (Rating: Rated R for sexuality, nudity and language.)

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Elegy». [Consulta: 14 gener 2019].
* ↑ Ebert, Roger. «Elegy Movie Review & Film Summary (2008) | Roger Ebert» (en anglès). [Consulta: 14 gener 2019].
* ↑ Ocaña, Javier «Elegy». El País.
* ↑ Dargis, Manohla «Elegy». The New York Times.

## Enllaços externs

* Elegy a IMDb
* Tràiler en català a Youtube
Viccionari
# Serguei Kútxerov

Serguei Viatxeslàvovitx Kútxerov (en rus Сергей Вячеславович Кучеров) (Tula, 18 de juliol de 1980) va ser un ciclista rus, especialista en la pista. Va participar en els Jocs Olímpics de 2008 i del 2012.

## Palmarès

* 2011
** Campió de Rússia en Velocitat per equips (amb Denís Dmítriev i Serguei Boríssov)

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2011-2012
** 1r a Pequín, en Velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Casa Moratiel

La Casa Moratiel, o Casa MMI (inicials del promotor Manuel Moratiel Ibáñez), és un edifici racionalista construït el 1958 per Josep Maria Sostres i Maluquer a la urbanització Ciutat Diagonal d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat). Està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa unifamiliar aïllada. L'edifici està estructurat de manera que la zona comunitària se situa a la part central i al seu voltant el cos de dormitoris i el de serveis. La planta superior presenta terrassa-jardí i estudi. A la planta soterrani hi ha el garatge.
L'edifici apareix lligat a terra, establint una gradació de l'interior a l'exterior, orientat al nord, amb l'entrada resguardada i el jardí de darrere obert al sol. L'accés és comú, es bifurca després de la petita escalinata, la qual inicia un moviment lineal de profunditat vers l'exterior. A l'interior domina el joc de superfícies mates i brillants, de tons clars i foscos, marcats per l'efecte de la llum que entra per les finestres apaïsades. Una escala interior de caragol relaciona els tres nivells de l'edifici.

## Referències

* ↑ Roig, Joan. «Casas Iranzo y MMI». [Consulta: 7 maig 2012].
* 1 2 «Casa Moratiel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2012].
# Bosic

Bosic (en francès Bouzic) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 174 | 148 | 141 | 128 | 133 | 132 | 134 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Jean-Pierre Valéry | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 7 novembre 2010].
# J. Edgar

J. Edgar és una pel·lícula dramàtica estatunidenca estrenada el 9 de novembre de 2011. Protagonitzada per Leonardo DiCaprio, on Clint Eastwood assumeix les tasques de direcció, producció i composició de la banda sonora. Basada en la vida de J. Edgar Hoover, que fou el primer director de l'Oficina Federal d'Investigació (FBI) des del 10 de maig de 1924 fins a la seva mort, el 2 de maig de 1972. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Argument

J. Edgar Hoover (Leonardo DiCaprio) es convertirà durant la major part de la seva vida en l'home més poderós dels Estats Units, sent el president de l'Oficina Federal d'Investigació des del 1924, amb només 29 anys, fins a la seva mort el 1972. Hoover va saber enfrontar-se durant la seva presidència a tres guerres i vuit presidents diferents, un dels quals va voler destituir-lo, sense aconseguir-ho finalment.

## Repartiment

* Leonardo DiCaprio: J. Edgar Hoover
* Armie Hammer: Clyde Tolson
* Naomi Watts: Helen Gandy
* Josh Lucas: Charles Lindbergh
* Judi Dench: Annie Hoover
* Ed Westwick: Agent Smith
* Dermot Mulroney: Norman Schwarzkopf, Sr.
* Jeffrey Donovan: Robert F. Kennedy
* Damon Herriman: Richard Hauptmann
* Adam Driver: Walter Lyle

## Producció

Va ser filmada a les ciutats de Los Angeles (Califòrnia), Washington D.C. i Warrenton (Virgínia), tots elles als Estats Units. Durant el procés de composició del repartiment es va rumorejar que Joaquin Phoenix interpretaria a Clyde Tolson, però els rumors foren negats posteriorment. Per interpretar a Helen Gandy es va contractar a Charlize Theron, però va abandonar el projecte en favor de Blancaneu i la llegenda del caçador (2012). També Amy Adams va ser temptejada per donar vida al personatge, però finalment va recaure en Naomi Watts.

## Nominacions

* 2011: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Leonardo DiCaprio
* 2011: Premis del Sindicat d'Actors al millor actor per Leonardo DiCaprio
* 2011: Premis del Sindicat d'Actors al millor actor secundari per Armie Hammer

## Crítica

* "Una pel·lícula potser antipàtica, però també complexa, fascinant, omple de capes"
* "Sent fidel al caràcter discret d'Eastwood, 'J. Edgar' ofereix un tractament respectuós a un tema potencialment escandalós, però un enfocament una mica més atrevit a l'Oliver Stone podria haver aconseguit una pel·lícula més viva."

## Referències

* ↑ «J. Edgar». ésAdir. [Consulta: 8 febrer 2018].
* ↑ «J. Edgar». Goita què fan, ara!. [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ Dargis, Manohla «‘J. Edgar,’ Starring Leonardo DiCaprio - Review» (en anglès). The New York Times, 08-11-2011. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Fotogramas.es «J. Edgar» (en castellà). Fotogramas.
* ↑ Debruge, Peter Variety.
# L'Auriòu dau Comtat

L'Auriòu de la Comtat (en francès Loriol-du-Comtat) és un municipi francès situat al departament de la Valclusa i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 875 | 903 | 1.191 | 1.426 | 1.710 | 1.871 | 2.186 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1945-1977 | Germain Nicolet | |
| 1993- | Michel Nicolet | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Valclusa
# Grasac (Tarn)

Grasac (en francès Grazac) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 344 | 391 | 310 | 312 | 386 | 412 | 458 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Noblet | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Els Blandings ja tenen casa

Els Blandings ja tenen casa (original: Mr. Blandings builds his Dream House) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Henry C. Potter el 1948 i doblada al català.

## Argument

Els Blandings són un matrimoni amb dues filles que viuen en un apartament de Nova York que els ha quedat petit. Cansats també de viure a Nova York, decideixen fer construir en el camp la "casa dels seus somnis". Però el camí, fins a l'acabament, estarà sembrat de trampes: empresaris i obrers que es fan pregar, preocupacions financeres, etc. El somni va cap al malson...

## Repartiment

* Cary Grant: Jim Blandings
* Myrna Loy: Muriel Blandings
* Melvyn Douglas: Bill Cole
* Reginald Denny: Henry L.Simms
* Sharyn Moffett: Joan Blandings
* Connie Marshall: Betsy Blandings
* Louise Beavers: Gussie
* Ian Wolfe: Smith
* Harry Shannon: W. D. Tesander
* Tito Vuolo: M. Zucca
* Nestor Paiva: Joe Apollonio
* Jason Robards Sr.: John W. Retch
* Lurene Tuttle: Mary
* Lex Barker: Foreman, el fuster
* Emory Parnell: M. PeDelford
* Will Wright: Eph Hackett
I, entre els actors que no surten als crèdits:
* Friedrich Von Ledebur: Un obrer
* Frank Darien: El jutge Quarles
* Stanley Andrews: M. Murphy
* Cliff Clark: Jones
* Franklin Parker: Simpson, l'expert
* Charles B. Middleton: El destructor

## Al voltant de la pel·lícula

* Rodatge d'octubre a desembre de 1947.
* Última pel·lícula de l'estilista Robert Kalloch que va morir el 20 d'octubre de 1947, just després de crear el vestuari per a Myrna Loy.

## Crítica

Comèdia de "sa ambient familiar", la realització de la qual, sense sortir-se’n d'un nivell artesanal, aconsegueix amb l'eficaç aplicació de pautes establertes, moments feliços en un clima d'amorosa complicitat entre els personatges, propiciant un magnífic joc dels actors del trio protagonista. Una pel·lícula molt agradable.

## Referències

* ↑ Els Blandings ja tenen casa
* ↑ «Els Blandings ja tenen casa» (en anglès). tcm. [Consulta: 16 febrer 2012].
* ↑ «Els Blandings ja tenen casa» (en anglès). tcm. [Consulta: 16 febrer 2012].
* ↑ Calderon, pàg. 65

## Bibliografia

* Calderón, Teo. Calderón & Villamandos. Movie Movie (en castellà). ISBN 84-605-6130-5.
# La Sala Gran

La Sala Gran és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi del Papiol (Baix Llobregat).

## Descripció

És un edifici de planta rectangular amb coberta a dues vessants. A la façana principal hi ha tres portes adovellades resoltes en arc de mig punt. Sobre la porta central figura una data: 1665. hi ha nou finestres amb llinda. A la façana lateral hi ha una antiga porta adovellada, actualment reformada com a finestra. Al costat lateral hi ha diferents finestres disposades a diferents nivells. Les naus s'aguanten per grapes.

## Història

Edificada l'any 1665, pertanyia al castell del Papiol. Actualment s'usa com a nau industrial de fosa de metall artístic.

## Referències

* «La Sala Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2012].
# Castèlnòu e la Capèla

Castèlnòu e la Capèla (en francès Castelnaud-la-Chapelle) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 497 | 440 | 380 | 374 | 408 | 426 | 461 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983- | Germinal Peiro | PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 7 novembre 2010].
# Sent Aubin (Landes)

Sent Aubin (en francès Saint-Aubin) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 397 | 458 | 453 | 450 | 452 | 461 | 484 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Stéphane Delpeyrat | PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 26 desembre 2010].
# Sant Martin de Castilhon

Sant Martin de Castilhon (en francès Saint-Martin-de-Castillon) és un municipi francès situat al departament de la Valclusa i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2012 |
| 380 | 387 | 449 | 538 | 526 | 563 | 739 | 741 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Pierre Carbonnel | Divers droite |

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Valclusa
# Lo Dorn

Lo Dorn (en francès Le Dourn) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 149 | 163 | 144 | 154 | 129 | 125 | 130 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Maille | UMP |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana