OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 7 ans

7 ans és una pel·lícula dramàtica francesa del 2006 protagonitzada per Bruno Todeschini, Valérie Donzelli i Cyril Troley. Està escrita i dirigida per Jean-Pascal Hattu. La pel·lícula explora la tensió sexual entre una dona i un marit complint una llarga pena de presó.

## Argument

Maïté (Valerie Donzelli) és la dona jove i devota de Vincent (Bruno Todeschini), que compleix 7 anys de presó per un delicte no especificat. Porta roba neta a Vincent i posa diners al seu compte de menjador. Ella i Vincent, òbviament, encara es necessiten sexualment, i és difícil que tots dos estiguin separats.
Un dia, Maïté és abordada per un jove anomenat Jean (Cyril Troley), que diu que el seu germà també està empresonat durant 7 anys. Ràpidament inicien una relació sexual, però la Maïté és freda i no respon.
Té una bona relació amb la seva veïna, Djamila, que té un fill petit, Julien. La Maïté el cuida amb freqüència mentre la Djamila treballa, i les dues són pròximes. Finalment, la Maïté descobreix que Jean és de fet un guàrdia a la presó del seu marit. L'afer pren un gir quan Vincent se n'assabenta; en comptes d'aturar-los, insisteix a Jean que enregistri les seves reunions. Ell aconsella a Jean com moure a Maïté emocionalment i sexualment, però, Jean li diu que "està buida".
Quan Jean s'enamora de la Maïté, ella intenta distanciar-se d'ambdós. No obstant això, quan Jean marxa per ocupar un lloc a Lille, Vincent intenta suïcidar-se i a l'escena final se la veu entrant amb confiança a la presó per visitar-lo una vegada més.

## Repartiment

* Valérie Donzelli com a Maïté
* Cyril Troley com a Jean
* Bruno Todeschini com a Vincent
* Pablo de la Torre com a Julien
* Nadia Kaci com a Djamila

## Premis

* Premi especial del jurat per a la mostra del nou director - Festival Internacional de Cinema de Seattle 2007 - Guanyador
* Premis al millor guió i a la millor interpretació femenina a la XXVIII edició de la Mostra de València.
* 63a Mostra Internacional de Cinema de Venècia: Menció especial al Lleó de Futur.

## Referències

* ↑ 7 ans, la prosa poética, Cineuropa, 5 de setembre de 2006
* ↑ Seattle International Film Festival 2007 Winners List Arxivat 2011-01-06 a Wayback Machine. Retrieved on 2011-02-25.
* ↑ La película argelina 'La maison jaune' gana la Palmera de Oro de la XXVIII Mostra de Valencia, Las Provincias, 24 d'octubre de 2007
* ↑ «All The Prizes 2006 to the Films of Giornate Degli Autori – Venice Days». venice-days.it. [Consulta: 21 maig 2018].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Dailymotion
# 666 Satan

O-Parts Hunter, conegut com 666 Satan (japonès: 666 ~サタン~, Hepburn: Roku-Roku-Roku Satan) al Japó, és una sèrie de manga japonesa escrita i il·lustrada per Seishi Kishimoto.
Va ser publicat originalment per Enix, que més tard es va convertir en Square Enix, a la seva revista Monthly Shōnen Gangan de 2001 i 2007, amb els capítols recollits en 19 volums tankōbon. La sèrie beu en gran manera de les tradicions cabalístiques i la demonologia judeocristiana per la seva trama, i menys en el folklore japonès. 666 Satan ha estat llançat internacionalment a Espanya, França, Itàlia i Amèrica del Nord, encara que, Viz Media va canviar el títol a O-Parts Hunter en aquest últim.

## Referències

* ↑ Hodgkins, Crystalyn «O-Parts Hunter's Seishi Kishimoto Ends Sukedachi Nine Manga» (en anglès). Anime News Network, 18-06-2016 [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ Prieto, Augusto F. «Ciencia, ficción, manga: Japón, la realidad paralela». El Correo de Andalucía, 24-02-2021 [Consulta: 15 maig 2022].
# Casimir Girona i Agrafel

Casimir Girona i Agrafel (Barcelona, 1834 - Barcelona, 7 de març de 1909) fou un financer i empresari català, fill d'Ignasi Girona i Targa i germà de Manuel, Joan, Jaume i Ignasi Girona i Agrafel.

## Biografia

Va fundar juntament amb el seu germà Ignasi l'empresa coneguda popularment com a Can Girona. Quan es va dur a terme la desamortització de Medizábal comprà la meitat de les terres (unes 500 ha) que havien pertangut al Monestir de Poblet en les quals es trobava el castell de Milmanda. Participà en diverses empreses de la família.
Es va casar amb Emília Clavé i Flaquer, filla de Miquel Clavé i Espanya, soci de la companyia Dotres, Clavé i Fabra. Els seus fills Joaquim i Joan Girona i Clavé van morir solters i sense fills. La seva filla Maria Girona i Clavé, es va casar amb Josep Escubós i Llosas, industrial, (que era germà del marit de la seva cosina germana Maria Girona i Vilanova, filla d'Ignasi Girona i Agrafel), els fills i filles del qual no van tenir descendència. Va ser la que va heretar les terres del Reial Monestir de Santa Maria de Poblet. La seva filla Anna Escubós i Girona va morir soltera cremada viva a la Plaça de toros de les Arenes durant la Guerra Civil Espanyola, la seva altra filla, Mercè Escubós i Girona, va morir soltera, sent la darrera a morir, deixant 500 Ha de les terres de Poblet als Salesians, deixant als monjos de Poblet les terres i edificis que tenia dins de la muralla del monestir.
Finalment, Manuela Girona i Clavé es va casar amb l'industrial Josep Bertrand i Salsas, que té un carrer dedicat a Barcelona, al Turó Parc, que és l'única branca que queda descendent de Casimir.

## Referències

* 1 2 3 Cabana i Vancells, Francesc. Manuel Girona, semblança i antologia de textos. Barcelona: Pòrtic, 2002.

## Bibliografia

* Guasch, Carlos. El ferrocarril de Mataró: Un escenario experimental. Barcelona: Centro de Estudios Históricos del Ferrocarril Español (CEHFE), 2014. ISBN 84-617-1745-7.
# Mostassa bruna

La mostassa bruna (Brassica juncea), és una espècie de planta de mostassa. Les subvarietats inclouen la gegant del sud que sembla una col de les que no fan cabdell.
És originària d'Euràsia, als Països Catalans només s'ha trobat com subespontània (ruderal) al Barcelonès

## Descripció

Planta anual de 30 a 80 cm d'alt amb síliqües de 3 a 5 cm. Fulles glauques i glabres. Flors de color groc. Floreix de maig a juliol

## Usos

Se'n poden menjar les fulles, les llavors i la tija. Aquesta planta s'utilitza en la gastronomia africana, italiana, de l'Índia, la Xina i el Japó. Alguns cultivars es dediquen a produir oli de les llavors. A Rússia hi ha una varietat per a fer ol per a molts usos incloent el de fer mostassa.
Les seves fulles s'utilitzen a l'Àfrica cuinades i a l'Índia, el Nepal i el Punjab per al seu famós plat anomenat sarson da saag. La mostassa feta amb aquesta planta s'anomena mostassa bruna.
Brassica juncea és més picant que la col (Brassica oleracea) i sovint es mescla amb ella en els plats.

### Altres usos

B. juncea pot hiperacumular cadmi i altres elements del sòl. Es pot fer servir com a suplement alimentari dels elements seleni, crom, ferro i zinc.
Es pot fer servir d'adob verd i per al mulching del terreny per suprimir el creixement de les males herbes entre les fileres del conreu.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ Grubben, G.J.H. & Denton, O.A. (2004) Plant Resources of Tropical Africa 2. Vegetables. PROTA Foundation, Wageningen; Backhuys, Leiden; CTA, Wageningen.

## Bibliografia

* Everitt, J.H.; Lonard, R.L., Little, C.R.. Weeds in South Texas and Northern Mexico. Lubbock: Texas Tech University Press, 2007. ISBN 0-89672-614-2

## Enllaços externs

* Brassica juncea
* Photos and information on Southern Giant Curled Mustard
# Platinum Games

Platinum Games és una empresa desenvolupadora de videojocs japonesa. Fundada en febrer de 2006 per Atsushi Inaba (creador de Viewtiful Joe) i Hideki Kamiya (creador de Devil May Cry), sota el nom de SEEDS Inc., després de la dissolució de Clover Studios. L'empresa manté gran part del planter de Clover Studios, com Shinji Mikami, creador de Resident Evil. En Octubre 2007 la companyia canvià al nom actual.
En maig del 2008, l'empresa va tancar un tracte amb SEGA, en el qual SEGA es comprometia a publicar quatre jocs d'aquesta. Els jocs en qüestió són Bayonetta, Infinite Space (Star Chasers en el mercat europeu), MadWorld i Vanquish.

## Jocs desenvolupats

* MadWorld (2009) (Wii)
* Infinite Space (2010) (NDS)
* Bayonetta (2009) (PS3, Xbox 360)
* Vanquish (2010) (PS3, Xbox 360), dirigit per Shinji Mikami
* Anarchy Reigns (2012) (PS3, Xbox 360)
* Metal Gear Rising: Revengeance (2013) (PS3, Xbox 360, Microsoft Windows)
* The Wonderful 101 (2013) (Wii U)
* Bayonetta 2 (2014) (Wii U)
* Star Fox Zero (2015) (Wii U) (amb Nintendo EAD)

## Referències

* ↑ «El creador de Resident Evil i el de No More Heroes preparen un joc junts - Notícies de Videojocs» (en (castellà)).
* 1 2 «IGN Advertisement» (en (anglès)). Arxivat de l'original el 2010-08-23. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Sega i Platinum Games signen per a quatre jocs - Noticias de Videojuegos» (en (castellà)).

## Enllaços externs

* Lloc Oficial de Platinum Games (japonès)
* Pàgina Facebook de Platinum Games (anglès)
# Ca la Vila (Sant Martí de Provençals)

Ca la Vila és un edifici situat a la plaça de Valentí Almirall del barri del Clot de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local. És la seu del districte de Sant Martí.

## Història

Fou projectat per l'arquitecte Antoni Rovira i Trias com a casa consistorial del municipi de Sant Martí de Provençals i construït entre 1865 i 1868. El 1888 fou reformat per Pere Falqués.

## Descripció

L'edifici és gairebé de planta quadrada, amb planta baixa i dos pisos. Les façanes laterals i posteriors són de línies senzilles, mentre que la façana principal té un caràcter monumental. Aquesta façana e divideix en dos cossos: la planta baixa amb tres obertures i la part superior del primer i segon pis presidida per una balconada emmarcada per unes pilastres i columnes.
Està presidit per una torre de pissarra grisa amb cúpula de racó de claustre coronada per una segona torre amb un balcó de ferro i un rellotge.

## Referències

* 1 2 3 «Ca la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Ca la Vila. Seu del Districte de Sant Martí». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Antic Ajuntament de Sant Martí». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Antic Ajuntament de Sant Martí». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Martinet menut de la Xina

El martinet menut de la Xina o martinet menut xinès (Botaurus sinensis; syn:Ixobrychus sinensis) és una espècie d'ocell de la família dels ardèids (Ardeidae) que habita pantans, aiguamolls, canyars, camps humits i bosquets de bambú a les terres baixes de la zona indomalaia, des del nord Pakistan, l'Índia, el Nepal i Sri Lanka, Xina, Hainan, sud-est de Sibèria fins al sud de Sakhalín, illes Kurils meridionals, Japó, República de Palau, i les illes Bonin, Marianes i Carolines, Sud-est asiàtic, Indonèsia, Filipines i les illes Andaman, Nicobar i Maldives, Nova Guinea, Ninigo i Nova Bretanya, Bougainville i Seychelles.

## Taxonomia

El martinet menut de la Xina anteriorment estava classificat en el gènere Ixobrychus. Però un estudi filogenètic molecular de la família dels ardèids publicat el 2023 va trobar que Ixobrychus era parafilètic i per crear gèneres monofilètics, Ixobrychus es va fusionar amb el gènere Botaurus que havia estat introduït el 1819 pel naturalista anglès James Francis Stephens.

## Referències

* ↑ «Martinet menut de la Xina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 6 desembre 2024]. (català)
* ↑ «Martinet menut de la Xina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28/11/2011 (català)
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 208. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Ibis, spoonbills, herons, Hamerkop, Shoebill, pelicans». IOC World Bird List Version 14.2. International Ornithologists' Union, 01-08-2024. [Consulta: 26 setembre 2024].
* ↑ Hruska, J.P.; Holmes, J.; Oliveros, C.; Shakya, S.; Lavretsky, P.; McCracken, K.G.; Sheldon, F.H.; Moyle, R.G. «Ultraconserved elements resolve the phylogeny and corroborate patterns of molecular rate variation in herons (Aves: Ardeidae)». Ornithology, 2023, pàg. ukad005. DOI: 10.1093/ornithology/ukad005.
* ↑ Chesser, R.T.; Billerman, S.M.; Burns, K.J.; Cicero, C.; Dunn, J.L.; Hernández-Baños, B.E.; Jiménez, R.A.; Johnson, O.; Kratter, A.W. «Sixty-fifth Supplement to the American Ornithological Society’s Check-list of North American Birds». Ornithology, vol. 141, 3, 2024, pàg. ukae019. DOI: 10.1093/ornithology/ukae019.
# Camaleó de caperutxa

El camaleó de caperutxa (Chamaeleo calyptratus), és una espècie de sauròpsid de la família Chamaeleonidae, d'aspecte curiós, oriünda de les regions muntanyenques del Iemen i Aràbia Saudita.
Presenten un clar dimorfisme sexual, en el qual els mascles posseeixen un casc molt més alt (fins a 10 cm), una longitud major (fins a 55 cm, enfront dels 35 o 40 de la femella) i una coloració molt més vistosa. També es percep un eixamplament a la base de la cua en el qual els mascles allotgen els seus hemipenis, característica de totes les espècies de camaleons.

## Referències

* ↑ «Camaleó de caperutxa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# La película

La película és una pel·lícula argentina dirigida per José María Paolantonio sobre el seu propi guió escrit en col·laboració amb Ernesto Frers. Es va estrenar el 2 d'octubre de 1975 i va tenir com a protagonistes a Ernesto Bianco,Fernanda Mistral, Alejandra Boero, Pablo Cedrón, Nora Cullen, Ricardo Espalter, Cacho Espíndola, Diana Maggi, Héctor Pellegrini, Horacio Roca, Marilina Ross, Hugo Soto, Osvaldo Terranova i María Valenzuela. Es tracta de l'òpera prima de Paolantonio i se situa en la temàtica del cinema dins del cinema..

## Sinopsi

Un fotògraf filma en un pueblito de l'Argentina (Uribelarrea) una pel·lícula documental sobre el rodatge que està fent en el lloc una productora estrangera.

## Repartiment

Els actors que van intervenir foren:
* Ernesto Bianco
* Alejandra Boero
* Pablo Cedrón
* Nora Cullen
* Ricardo Espalter
* Juan Carlos De Seta
* Fernanda Mistral
* Cacho Espíndola
* Diana Maggi
* Héctor Pellegrini
* Horacio Roca
* Marilina Ross
* Hugo Soto
* Osvaldo Terranova
* María Valenzuela
* Tina Serrano
* Osvaldo Bonet
* Salvador Santángelo

## Crítiques

La crònica de Clarín va expressar:
| « | “L'humor sofisticat s'uneix al capital de dolços records provincians de Paolantonio… una idea intel·ligent a la qual va faltar projecció.” L'Heraldo del Cine va opinar que “es va intentar desmitificar un món cinematogràfic mercenari i alhora patètic on les estrelles apareixen… com a herois inassolibles”. | » |

## Premis

* Premio Ópera Prima al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià el 1976.

## Referències

* 1 2 3 4 Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995), 2001, p. 454editorial = Editorial Corregidor. ISBN 950-05-0896-6.
* ↑ Blanco Pazos, Roberto; Clemente, Raúl. Diccionario de actores del cine argentino 1933-1997 (en castellà). 1°. Ediciones Corregidor, 1997, p. 108 ubicación = Buenos Aires. ISBN 950-05-1205-X.

## Enllaços externs

* La película a YouTube
* Informació sobre La película a cinenacional.com
# Maps.me

Maps.me (abans MapsWithMe) és una aplicació mòbil que proporciona mapes fora de línia mitjançant dades d'OpenStreetMap. El novembre de 2014 va ser adquirida per Mail.Ru Group i va passar a formar part de la seva marca My.com. El setembre de 2015 l'aplicació va esdevenir de codi obert i una versió de programari lliure i de codi obert també es va posar a disposició a F-Droid fins que l'aplicació es va vendre al processador de pagaments Daegu Limited, part de Parity.com, que va canviar la interfície d'usuari i el contingut de l'aplicació, fet que va comportar que els fundadors originals de MapsWithMe, Alexander Borsuk i Viktor Govako, fessin una bifurcació de codi obert sense anuncis ni rastrejadors anomenada Organic Maps com a resposta.

## Història

Maps.me va ser creada per Yury Melnichek, Alexander Borsuk, Viktor Govako i Siarhei Rachytski i va arribar a incorporar 2,5 milions d'usuaris a tot el món.
El novembre de 2014, va ser adquirida per Mail.Ru Group per 542 milions de rubles (al voltant de 14 milions de dòlars en aquell moment), va passar a formar part de la seva marca My.com i l'aplicació es va fer gratuïta. El setembre de 2015 l'aplicació va ser de codi obert i, a més, se'n va posar a disposició una versió a F-Droid.
El novembre de 2020, Mail.Ru Group va vendre Maps.me al processador de pagaments Daegu Limited, part de Parity.com Group, per 1.560 milions de rubles. Daegu Limited va canviar la interfície d'usuari i el contingut de l'aplicació. Després d'aquesta adquisició el gener de 2021, Borsuk i Govavko van crear una bifurcació, Organic Maps, que la comunitat FOSS desenvolupa.

## Referències

* ↑ «MAPS.ME source code». GitHub, 09-12-2021.
* ↑ «Maps». F-Droid. Arxivat de l'original el 2020-11-12.
* ↑ «Maps.me sale to a payment processor removed Open Street Map». GitHub.
* ↑ «Github Issues comment». GitHub.
* ↑ «Faites connaissance avec Organic Maps, un Google Maps open source» (en francès). FrAndroid, 10-08-2021. [Consulta: 10 agost 2021].
* ↑ «Belarusian startup Mapswithme wins Startup Monthly in LithuaniaGoalEurope», 31-03-2019. Arxivat de l'original el 2019-03-31. [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ Lunden, Ingrid. «Mail.ru Buys Maps.Me To Integrate Crowdsourced Maps Into Its My.com App Portal» (en anglès americà). TechCrunch, 13-11-2014. [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ «Mail.Ru Group, One of the Largest Internet Companies in Europe, Acquires MAPS.ME», 13-11-2014. Arxivat de l'original el 11 May 2015. [Consulta: 9 desembre 2014].
* ↑ «MAPS.ME source code». GitHub, 09-12-2021.
* ↑ «Maps». F-Droid. Arxivat de l'original el 2020-11-12.
* ↑ «Mail.ru Group sells MAPS.ME». [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «Mail.ru Group sells MAPS.ME – Company Announcement - FT.com». markets.ft.com. [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ «Maps.me sale to a payment processor removed OpenStreetMap». GitHub.
* ↑ «Github Issues comment». GitHub.
* ↑ «Github - Organic Maps». GitHub, 09-12-2021.
# Sukiyaki

El sukiyaki (すき焼き / 鋤焼) és un plat japonès, de vegades anomenat fondue japonesa. És un nabemono, una mena de fondue (o ragoût), semblant al shabu-shabu. Es fa coure el bou i les verdures crues, regades d'una salsa warishita, composta de mirin, sake, salsa de soja i sucre.

## Ingredients

Es talla la carn de bou molt fina, aproximadament de 2 mm. S'hi poden afegir altres ingredients com bolets xiitake o flammulina, shungiku (fulles de crisantem), fideus shirataki konjac, col xinesa o tofu.

## Preparació

Una olla especial de ferro colat, anomenada sukiyaki-nabe, es posa al centre de la taula amb la salsa warishita. Cadascú fa coure els aliments de la seva tria a l'olla, després els remulla en un petit recipient individual on s'ha batut un ou. El sukiyaki és molt apreciat pels japonesos, és un plat familiar molt gustós.

## Referències

* ↑ Barthes, Roland. «La nourriture décentrée». A: Éditions du Seuil. L'Empire des signes (en francès), 2005. ISBN 9782020827041.
* ↑ (japonès) (anglès) 池田書店. 英語訳つき和食の基本—JAPANESE RECIPES 60, 2004. ISBN 9784262129167.
* ↑ Sukiyaki, el plat preferit dels japonesos per una ocasió especial, nippon.com, 12 de maig de 2014
# Marroneta de l'alzina

La marroneta de l'alzina (Satyrium esculi) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels licènids (Lycaenidae) present als Països Catalans.

## Distribució

A Àfrica es troba al Marroc, Algèria i Tunísia. A Europa habita gran part de la península Ibèrica excepte àrees del nord i nord-oest, Eivissa, Mallorca i la costa occitana fins als Alps Marítims.

## Hàbitat

Boscos caducifolis o mixtes i als seus marges i clars. L'eruga s'alimenta de Quercus coccifera, Quercus ilex o Quercus pyrenaica.

## Període de vol

Una generació a l'any. Els adults volen entre finals de maig i agost, depenent de la localitat.

## Comportament

Les erugues són ateses per formigues del gènere Camponotus.

## Espècies ibèriques similars

* Marroneta de l'aranyoner (Satyrium acaciae)
* Marroneta del roure (Satyrium ilicis)
* Marroneta de l'aranyoner aranesa (Satyrium pruni)
* Marroneta de la taca blava (Satyrium spini)
* Marroneta de l'om (Satyrium w-album)

## Referències

* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 24 gener 2014].
* 1 2 3 4 5 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Waste Magazine (castellà)
* Granada Natural (castellà)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
* European butterflies (anglès)
# Benito Bermejo

Benito Bermejo (Salamanca, 1963) és un historiador i investigador espanyol, especialitzat en l'estudi dels deportats espanyols a camps de concentració nazis.
Va estudiar en la universitat de la ciutat. Investigador independent, també ha treballat vinculat a la Universitat Nacional d'Educació a Distància. El seu interès pel tema dels deportats espanyols va sorgir arran d'una estada seva a França, on va entrar en contacte amb exiliats espanyols. És autor, al costat de Sandra Checa, de Libro memorial. Españoles deportados a los campos nazis (1940-1945) (Ministerio de Cultura, 2006), un minuciós inventari dels almenys 9000 espanyols que van ser enviats a camps de concentració nazis, i la seva corresponent destinació.
Ha estudiat detalladament la figura de Francesc Boix i Campo, un fotògraf comunista espanyol que va treballar en el servei d'identificació del camp de concentració de Mauthausen-Gusen i que aconseguiria rescatar entorn de 20 000 instantànies de ser destruïdes per ordre de les autoritats nazis, una vegada que la Segona Guerra Mundial canviés de signe. Sobre Boix escriuria la biografia Francisco Boix, el fotógrafo de Mauthausen, publicada per RBA Editores en 2002. Més endavant, en 2015, va aparèixer una versió corregida i augmentada d'aquesta, sota el títol El fotógrafo del horror. La historia de Francisco Boix y las fotos robadas a los SS de Mauthausen. Prèviament havia treballat com a guionista i en la recerca històrica per a un documental sobre Boix realitzat per Llorenç Soler que es va estrenar l'any 2000 i que obtindria nominació a un Premi Emmy.

## Vegeu també

* El fotógrafo de Mauthausen

## Referències

* 1 2 Núñez Florencio, 2015.
* ↑ «Las fotos del horror de Mauthausen, setenta años después». Libertad Digital, 05-05-2015.
* 1 2 3 Gómez, 2015.
* ↑ «Españoles en campos nazis: sufrimiento, olvido, silencio... y alguna impostura». alumni.usal.es, 28-04-2016.
* ↑ Segurola, 2006.
* 1 2 3 Gómez, 2007.
* ↑ Cuartango, 2015.
* ↑ Constenla, 2015.
* ↑ Moreno Luzón, 2004, p. 9-10.
* ↑ Costenla, 2015.
* ↑ Cercas, 2015.
* ↑ «Francisco Boix, un fotógrafo en el infierno». FilmAffinity.

## Bibliografia

* Cercas, Javier «Un héroe de Mauthausen». El Periódico, 06-05-2015.
* Constenla, Tereixa «Francisco Boix, los ojos de Mauthausen». El País, 05-05-2015.
* Cuartango, Pedro G. «El testigo de la infamia». El Mundo, 05-05-2015.
* Gómez, Luis «Españoles en los campos nazis». El País, 25-02-2007.
* Gómez, Luis «El detective de Mauthausen». El País, 05-05-2015.
* Moreno Luzón, Javier «Héroes españoles en el infierno nazi». Revista de Libros, 87, 2004, pàg. 9-10. Arxivat de l'original el 2019-02-20. ISSN: 1137-2249 [Consulta: 19 febrer 2019].
* Núñez Florencio, Rafael «El fotógrafo del horror. La historia de Francisco Boix y las fotos robadas a las SS en Mauthausen. Benito Bermejo. Prólogo de Javier Cercas. RBA. Barcelona, 2015. 267 páginas.». El Cultural, 22-05-2015.
* Segurola, Santiago «Memoria detallada de los inexistentes». El País, 20-09-2006.
# Muntanya dels Estanyets

La Muntanya dels Estanyets és una serra situada al municipi d'Espot a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 2.657 metres.