OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lajos Werkner

Lajos Werkner (Budapest, 23 d'octubre de 1883 – Budapest, 12 de novembre de 1943) va ser un tirador d'esgrima hongarès que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la competició de sabre per equips del programa d'esgrima, formant equip amb Jenő Fuchs, Péter Tóth, Péter Tóth i Dezső Földes. En la prova de sabre individual fou sisè.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm, guanyà una nova medalla d'or en la competició de sabre per equips, mentre en la prova sabre individual fou setè.

## Referències

* 1 2 «Lajos Werkner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 27 de juliol 2011. [Consulta: 17 desembre 2015].
# Adam Higginbotham

Adam Higginbotham (Somerset, Anglaterra, 1968) és un periodista i escriptor angloestatunidenc. Ha escrit articles per a publicacions com The New Yorker, Wired, o Smithsonian.
Higginbotham va iniciar la seva carrera a mitjans londinencs, com The Sunday Telegraph, i vas ser editor en cap de la revista musical The Face. El 2006 va començar a escriure sobre l'accident de Txernòbil encàrrec de The Observer, fet que l'ha portat a especialitzar-se en aquesta catàstrofe i a publicar, l'any 2019, el llibre Midnight in Chernobyl. Ell llibre va ser considerat un dels deus millors llibres de no ficció d'aquell any pel The New York Times, i Higginbotham va guanyar el Premi William E. Colby 2020.

## Referències

* ↑ «Adam Higginbotham» (en anglès). Wired. [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ Hayes, Chris «Why Is This Happening? Tracing the origins of a disaster with Adam Higginbotham: podcast and transcript» (en anglès). NBC, 24-03-2020 [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ Ellery, Simon «Higginbotham quits the Face» (en anglès). PRWeek, 23-04-1999 [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ Higginbotham, Adam «Chernobyl 20 years on» (pdf) (en anglès). The Observer, 26-03-2016 [Consulta: 15 setembre 2020].
* ↑ «The 10 Best Books of 2019» (en anglès). The New York Times, 22-11-2019 [Consulta: 15 setembre 2020].
* ↑ «Book on Chernobyl nuclear accident wins $5,000 prize» (en anglès). ABC News, 20-04-2020 [Consulta: 15 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2020-09-16 a Wayback Machine.
# Jaume Oliveras i Maristany

Jaume Oliveras i Maristany (el Masnou, 29 de maig del 1962) és un polític català militant d'ERC, diputat al Parlament de Catalunya en la VI Legislatura. Des del 2015 és alcalde del Masnou.

## Biografia

L'any 1987 va ser el primer regidor electe que va tenir la CUP. Llicenciat en Geografia i Història per la Universitat de Barcelona i amb estudis de doctorat en història moderna i contemporània a la Universitat Autònoma de Barcelona.
Va iniciar la seva militància política a Nacionalistes d'Esquerra el 1980 d'on va passar l'any 1985 a l'escindit Moviment d'Esquerra Nacionalista. Va ser un dels impulsors de l'Assemblea Municipal de l'Esquerra Independentista (AMEI) i a partir de 1986 va formar part de l'MDT.
El 1992 fou detingut sota l'acusació de formar part de la direcció de Terra Lliure i el 1995 fou condemnat per l'Audiència Nacional d'Espanya a sis anys de presó, però fou indultat el 28 de juny de 1996. Va militar a l'Assemblea d'Unitat Popular des d'on, l'octubre del 1995, va passar a Esquerra Republicana.
Ha estat regidor de l'Ajuntament del Masnou en tres ocasions: dues per la Candidatura d'Unitat Popular (1987-1991 i 1995) i la tercera per Esquerra Republicana (des del 2011). A les eleccions al Parlament de Catalunya del 1999 va ser elegit diputat. Entre el 2003 i el 2006 va ser regidor de l'Ajuntament de Barcelona i va ocupar la regidoria de Ciutat del Coneixement. En aquest període també va ser vicepresident tercer de la Diputació de Barcelona. Del 2006 al 2010 va ser Secretari General del Departament de Governació i Administracions Públiques de la Generalitat de Catalunya.
Des del 2015 és alcalde del Masnou.

## Referències

* 1 2 «Acords de govern». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «Salutació de l'alcalde». Arxivat de l'original el 2017-07-07. [Consulta: 12 juliol 2017].
* ↑ «Resultados Elecciones Municipales 1987 El Masnou» (en castellà). Informacion.com. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 8 juny 2015].
* 1 2 «ERC està adquirint una personalitat pròpia dins el món municipal». Esquerra Nacional. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ País, Ediciones El «Reportaje | Los detenidos en la redada contra Terra Lliure admitieron sus conexiones» (en castellà). EL PAÍS, 30-07-1992.
* ↑ «Composició VI legislatura». Parlament de Catalunya. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «Govern municipal any 2003». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «Jaume Oliveras». Ajuntament del Masnou. Arxivat de l'original el 2017-07-07. [Consulta: 12 juliol 2017].
# Roberto Escoda Valldepérez

Roberto Escoda Valldepérez (Tortosa, Baix Ebre, 28 d'abril de 1927 - 13 de novembre de 2024), va ser un pintor català.
Doctor en Belles Arts per la Universitat de Barcelona. Va impartir classes de dibuix a l’Escola de Mestria Industrial (actualment l’Institut de l’Ebre) i, posteriorment, va ser professor de dibuix i procediments pictòrics a l’Escola d’Art de la Diputació a Tortosa, on també va exercir com a director. Va culminar la seua activitat docent com a catedràtic de dibuix a l’Institut de Batxillerat Joaquim Bau de Tortosa.
Als anys cinquanta del segle XX Escoda va ser membre actiu del grup Delta 51; posteriorment, l'any 1969 es va integrar al grup Cabra-Feixet, fundat pel pintor Amadeu Pallarès i Lleó. Ambdues plataformes van servir per impulsar l’art i la cultura a les Terres de l’Ebre en temps de transformació artística. L’any 2018 el Museu de Tortosa va acollir l’exposició El present del pintor, produïda pel Museu d’Art Modern de la Diputació de Tarragona.

## Premis i reconeixements

El 1953 va obtenir el primer premi al Saló d’Artistes Novells. L’Associació de Veïns Centre-Nucli Històric de Tortosa l’any 2022 li va atorgar el Premi Sant Blai, en homenatge a la seva contribució artística i al seu paper com a referent cultural.

## Referències

* 1 2 «Roberto Escoda. El present del pintor». Museu de Tortosa. [Consulta: 16 novembre 2024].
* 1 2 3 Carot Bladé, Joan Josep «Mor als 97 anys el pintor i dibuixant tortosí Roberto Escoda». Setmanari l'Ebre, 14-11-2024 [Consulta: 16 novembre 2024].
* 1 2 Bonet, Cinta «Mor el pintor Roberto Escoda Valldepérez, referent del món artístic tortosí». La Marfanta, 14-11-2024 [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ «Dol a la cultura ebrenca per la mort de l’artista i docent tortosí, Roberto Escoda Valldepérez». Ràdio Tortosa, 14-11-2024. [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ Subirats i Sebastià, Emigdi. «Roberto Escoda, mestre i artista insigne, in memoriam». Institut Dertosa, 15-11-2024. [Consulta: 16 novembre 2024].
* 1 2 3 Simon, Lluís «Ha mort Roberto Escoda, pintor de referència a les Terres de l’Ebre». El Punt Avui, 14-11-2024 [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ «El pintor Roberto Escoda rep el Premi Sant Blai 2022». Setmanari l'Ebre, 01-06-2022 [Consulta: 16 novembre 2024].
# Robert Hertz

Robert Hertz (Saint-Cloud, 22 de juny de 1881 - Marchéville, 13 d'abril de 1915) va ser un sociòleg francès, la vida del qual va ser tràgicament truncada quan va ser mort en la Primera Guerra Mundial.

## Biografia

Hertz va ser un estudiant en la École Normale Supérieure, de la qual es va graduar en filosofia el 1904. Després d'un curt període d'estudi a Anglaterra, al Museu Britànic, va tornar a França, on va començar un treball doctoral amb Émile Durkheim i Marcel Mauss. La seva especialitat va ser la sociologia de la religió. Essent un important membre de l'equip de L'Année sociologique, va ser conegut pel seu escrit La Représentation collective de la mort que va influenciar posteriorment a Edward Evan Evans-Pritchard i que és considerat com un precursor de l'estructuralisme de Claude Lévi-Strauss. La seva dissertació doctoral incompleta es va titular Le Péché et l'expiation dans les sociétés primitives. Les seccions del la seva dissertació, juntament amb els seus articles per a L'Année sociologique i la correspondència que va sostenir amb la seva esposa, han estat publicats.

## Referències

* ↑ Delgado, Manuel. «EL COR DE LES APARENCES: Robert Hertz, la mort i la mà dreta», dissabte, 29 d’agost 2020. [Consulta: 8 novembre 2024].
# Anaïs Vila Casanovas

Anaïs Vila Casanovas (Santpedor, 3 de juny de 1988) és una cantautora catalana.

## Trajectòria

Anaïs Vila es va formar com a músic a l'Escola de Música Municipal de Santpedor durant la seva infantesa i adolescència. Va rebre classes de cant clàssic de Núria Checa, de cant modern de Gemma Abrié, Errol Woisky, Isabel de Llanos i Rubén Fernàndez, i de tècnica vocal de Elisabeth Castro i Mariona Castillo. Va estudiar un any de comèdia musical a l'escola Coco Comín de Barcelona i dos anys de Jazz i Música Moderna al Taller de Músics de Barcelona. El 2016 i 2017 va estudiar el Foundation Certificate in Pop Music & Music Technology en l'especialitat de songwriting a la Liverpool Institute for Performing Arts, l'escola d'arts fundada per Paul McCartney a Anglaterra.
Anaïs Vila ha estat finalista dels Premis Descoberta i dels Enderrock com a artista revelació i millor cançó d'autor per «Entre els dits». Ha presentat els seus treballs discogràfics a la Sala Petita del Teatre Kursaal de Manresa i ha actuat en els escenaris del Festival de Guitarra de Barcelona (maig 2015), l'Strenes de Girona (abril 2016), les Vesprades de Fonollosa (juliol 2016) o el Barnasants (febrer 2018), entre d'altres.
També forma part dels grups Wom's Collective i HESSE, i posa la veu al duet Homenatge a Llach i a la performance de música i dansa Existència Paral·lela amb Mateu Peramiquel.

## Discografia

* Entre els dits (Temps Record, 2015)
* Fosc, cançons per veure-hi clar (Temps Record, 2017)
* Epíleg (EP amb Pantaleó, Temps Record, 2019)
* Contradiccions (2020)
* Ara sempre (Temps Records, 2024)

## Referències

* ↑ Roy, Sara. «Crec que vivim en una societat que maltracta allò desconegut». El 9 nou, 17-11-2019. [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ Biondo, Sara. «L'Anaïs Vila més introspectiva a «De mi»». Enderrock, 13-11-2017. [Consulta: 17 desembre 2018].
* ↑ «Discogràfica Temps Record». Arxivat de l'original el 2018-09-27.
* ↑ «Les imparables Wom's Collective canten qui són». Enderrock, 19-09-2018. [Consulta: 6 desembre 2019].
* ↑ «Entrevista a Anaïs Vila por Andrea Caso para EMDT», 31-08-2018. [Consulta: 6 desembre 2019].
* ↑ Font, Aina. «Anaïs Vila acomiadarà dissabte el disc que l'ha fet «evolucionar com a música i com a creadora»». NacióDigital, 29-04-2019. [Consulta: 6 desembre 2019].
* ↑ «Anaïs Vila i Pantaleó, a la recerca de la naturalitat | Enderrock.cat». Enderrock, 11-04-2019. [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ Font, Aina. «Crepuscle, sal i mar: així és el primer videoclip del nou disc d'Anaïs Vila amb ADN 100% bagenc». NacióDigital, 27-11-2019. [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ «Elles canten, elles parlen. Anaïs Vila, underground amb llum i empenta». Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 25 de març 2024. [Consulta: 25 març 2024].
# Josep Domènech i Mansana

Josep Domènech i Mansana (Barcelona, 15 d'abril de 1885 - 7 d'octubre de 1973) fou un arquitecte català.

## Biografia

Fill de Josep Domènech i Estapà, de Tarragona, i de Neus Mansana (ca.1859-1901), de Barcelona. Es va titular com a arquitecte l'any 1909, després d'aprovar els exàmens de Revàlida en l'Escola Superior d'Arquitectura de Barcelona el 19 de desembre de 1909. Va ser arquitecte del Ministeri d'Instrucció Pública des de 1917 i professor de l'Escola d'Arts i Oficis Artístics de Barcelona. Fou arquitecte municipal de Sant Celoni, on va construir l'ajuntament i l'escorxador (1925).
Es va casar amb Dorotea Casanovas i Camps, de qui va enviudar l'any 1918. Va casar més tard amb la germana de la seva primera esposa, Rosa Casanovas i Camps, de qui va enviudar l'any 1924.

## Obres

A Barcelona:
* (1917) Quinta de Salut l'Aliança. Sant Antoni Maria Claret, 135
* (1921) Església de la Mare de Déu del Carme. Avinguda Diagonal, 422
* (cap a 1925) Caixa Mútua Popular, actualment Edifici de Sindicats. Via Laietana, 16-18
* (1932-1933) Magatzems el Águila (desapareguts en un incendi). Pl. Universitat
* (1932-1933) Església de Santa Teresa del Infant Jesús. Via Augusta, 68
* Remunta de la Casa Domènech i Estapà. València, 241
A Esparreguera:
* (cap a 1916) l'escorxador, les escoles públiques
* (1924-1925) font-monument a Cristòfor Vidal i Castells, amb un grup escultòric de Frederic Marès.
A Sant Celoni:
* Ajuntament
* Escorxador (1925)
A Terrassa:
* (1911) reforma de Can Viver de Torrebonica, —Sanatori Verge de Montserrat,—
* (cap a 1915) Ajuntament d'Ullastrell
A Montcada i Rèixac:
* (1916-1918) Complexe modernista de Torre Can Bonet, ----Palau Montcada----

## Referències

* ↑ «Noticias de Barcelona». La Veu de Catalunya, 20-12-1909, pàg. 6.
* ↑ «Esquela de Dorotea Casanovas i Camps». La Veu de Catalunya, 29-07-1918, pàg. 1.
* ↑ «Notas locales». La Vanguardia, 20-09-1924, pàg. 8.

## Bibliografia

* «Glossari d'artístes». A: El Modernisme. Vol 2. Barcelona: Ed. Olimpíada Cultural i Lundwerg, 1990. ISBN 84-87647-006.

## Enllaços externs

* Biografia i obres
# Baiomys

Baiomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Es tracta dels rosegadors més petits de Nord-amèrica, amb una llargada de cap a gropa de 5-8 cm, una cua de 4-5 cm i un pes de 7-8 g. El seu pelatge dorsal és marró, mentre que el ventral és de color blanc grisenc. La seva distribució s'estén des del sud dels Estats Units fins a Nicaragua, passant per Mèxic. El seu hàbitat natural són les zones semidesèrtiques, on es refugien entre els matolls.

## Referències

* ↑ Entrada «Baiomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Roomba

Roomba és un robot aspirador domèstic de l'empresa iRobot, que va sortir al mercat l'any 2002, una segona generació el 2004, i una tercera generació el 2007. L'aparell és un disc de 34 cm de diàmetre i menys de 9 cm d'açada. Té sensors de contacte amb parets i mobles i sensors d'infrarrojos. Els models de 2a i 3a generació porten un sensor de brutícia que els permet concentrar-se en els racons més bruts de la casa. Si els sensors detecten que el dispositiu s'ha quedat encallat, per exemple en un pas estret, el robot emet un so d'alarma per avisar i algú el desencalli.
L'any 2022, la MIT Technology Review va publicar una sèrie de fotografies de cases particulars realitzades per robots Roomba sense cap autorització. Les imatges eren d'estances, algunes amb gent i d'altres buides, sovint amb objectes etiquetats amb paraules com «armari», «entrada», «prestatge», «cadira», «llum» o «taulell de cuina». iRobot, l'empresa fabricant adquirida a l'estiu per Amazon per 1.700 milions de dòlars, va al·legar que les imatges provenien de robots de desenvolupament que utilitzaven treballadors i recopiladors de dades remunerats.

## Referències

* ↑ «Amazon compra Roomba per a saber-ho tot de casa teva». Vilaweb, 08-08-2022. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ «Una Roomba grava una dona al lavabo i la imatge acaba a les xarxes socials». 324cat, 21-12-2022. [Consulta: 22 desembre 2022].

## Vegeu també

* RoboMop
# Thaas

Thaas és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 92 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Thaas era de 92 persones. Hi havia 37 famílies, de les quals 6 eren unipersonals (3 homes vivint sols i 3 dones vivint soles), 17 parelles sense fills i 14 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 45 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 45 habitatges eren cases. Dels 37 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris i 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 1 en tenia tres, 16 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Thaas el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 12 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 57 persones, 46 eren actives i 11 eren inactives. De les 46 persones actives 42 estaven ocupades (24 homes i 18 dones) i 5 estaven aturades (3 homes i 2 dones). De les 11 persones inactives 4 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Thaas hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.160 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Thaas a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Thaas a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Juan Agustín Ceán Bermúdez

Juan Agustín Ceán Bermúdez (Gijón, 17 setembre 1749 – Madrid, 3 de desembre de 1829) va ser un pintor, historiador i crític d'art il·lustrat espanyol. Va ser membre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, i amic del pintor Francisco de Goya, que va pintar el seu retrat.
D'orígens humils, va ser protegit de Jovellanos, al servei del qual va estar com a secretari, per passar després a ser-ho de Francisco Cabarrús. A les ordres d'aquest últim va conèixer Leandro Fernández de Moratín, amb qui li va unir una gran amistat.
El 1791 li va ser encomanat l'arranjament de l'Arxiu d'Índies. Més endavant, gràcies a la protecció de Jovellanos, va ser nomenat oficial de la secretaria per a l'Estat de Gràcia i Justícia d'Índies. El 1800 va publicar la seva obra més destacada, el Diccionario de los profesores de las bellas artes en España. El 1814 va publicar la primera biografia de Jovellanos, fonamental per al coneixement del personatge.

## Obres

* Diccionario de los profesores de las bellas artes en España (Madrid. 1800, 6 Vols.)
* Descripción artística de la Catedral de Sevilla (Sevilla, 1804)
* Carta sobre el estilo y gusto en la pintura de la escuela sevillana (Cádiz, 1806)
* Memorias para la vida del excmo. señor D. Gaspar Melchor de Jovellanos, y noticias analíticas de sus obras (Madrid, 1814)
* Dialogo sobre el arte de la pintura (Sevilla, 1819)
* Noticias de los arquitectos y arquitectura de España (Madrid, 1829, 4 Vols.)
* Sumario de las antigüedades romanas que hay en España, en especial las referentes a las Bellas Artes. (Madrid, 1832; edició pòstuma)

### Edicions actuals

* Descripción artística de la Catedral de Sevilla. Barcelona, Viguera Editores, 1981. ISBN 84-85424-05-0
* Memorias para la vida del excmo. señor D. Gaspar Melchor de Jovellanos, y noticias analíticas de sus obras. Gijón, Gran Enciclopedia Asturiana Silverio Cañada, 1988. ISBN 84-7286-274-7
* Vida de don Gaspar Melchor de Jovellanos. Gijón, Ateneo Jovellanos de Gijón, 2000. ISBN 84-931361-0-7.
* Diccionario histórico de los más ilustres profesores de Bellas Artes en España. Madrid, Akal, 2001. ISBN 84-460-1617-6.
* Sumario de las antigüedades romanas que hay en España. Valencia, Librerías París-Valencia, 2003. ISBN 84-8339-279-8.
* Arte Español: Proyecto Diccionario Ceán Bermúdez.

## Enllaços externs

* Breu biografia a vivirasturias. com Arxivat 2006-04-28 a Wayback Machine. (castellà)
* Biografía en Duke University Arxivat 2013-05-22 a Wayback Machine. (anglès)
# Kilian Ignaz Dientzenhofer

Kilian Ignaz Dientzenhofer fou un arquitecte txec-alemany. Va néixer l'1 de setembre de 1689 a Praga i va morir el 18 de desembre de 1751. Era fill d'un altre arquitecte important Christoph Dientzenhofer.
Va construir diverses esglésies i palaus. La seva obra més important fou l'església de Sant Nicolau en el barri Mala Strana de Praga.