OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Senta Nalena

Senta Nalena (en francès Sainte-Nathalène) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 645 | 475 | 526 | 540 | 653 | 639 | 651 | 674 | 731 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 717 | 689 | 657 | 682 | 642 | 607 | 580 | 558 | 562 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 530 | 547 | 519 | 454 | 422 | 400 | 356 | 338 | 320 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 303 | 310 | 297 | 346 | 364 | 477 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2008 | Michel Soulhie | |
| 2008- | Michel Duclos | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 10 novembre 2010].
# Flirtejant amb el desastre

Flirtejant amb el desastre (títol original: Flirting with Disaster) és una pel·lícula estatunidenca de David O. Russell, estrenada l'any 1996. Ha estat doblada al català.

## Argument

Mel Coplin i la seva esposa Nancy viuen a Nova York, no lluny dels seus pares adoptius, Ed i Pearl Coplin. Mel rebutja triar un nom pel seu fill en tant que no hagi descobert la identitat dels seus autèntics pares. Després que una empleada de l'agència d'adopció hagi localitzat la seva mare biològica a San Diego, decideix anar-la a trobar. Tina, la bonica però molt incompetent empleada, acompanya Mel, Nancy i el seu nounat en el seu viatge a Califòrnia. El viatge, evidentment, no serà com estava previst i els portarà a través dels Estats Units.

## Repartiment

* Ben Stiller: Mel Coplin
* Patricia Arquette: Nancy Coplin
* Tea Leoni: Tina Kalb
* Mary Tyler Moore: Pearl Coplin
* George Segal: Ed Coplin
* Alan Alda: Richard Schlichting
* Lily Tomlin: Mary Schlichting
* Richard Jenkins: Paul Harmon
* Josh Brolin: agent Tony Kent
* Celia Weston: Valerie Swaney
* Glenn Fitzgerald: Lonnie Schlichting
* Beth Ostrosky Stern: Jane
* Cynthia Lamontagne: Sandra
* David Patrick Kelly: Fritz Boudreau
* John Ford Noonan: Mitch

## Rebuda

* Premis
** 1996: Premis Independent Spirit: 4 nominacions (millor guió, millor actor secundari, millor actriu secundària i millor director
** 1996: Premis Satellite: Nominada a Millor pel·lícula - comèdia o musical
* Crítica
** "Comèdia original, fresca i molt divertida sobre l'adopció. Molt graciosos Alan Alda i Lily Tomlin"
** "Una de les sorpreses de la temporada"

## Referències

* ↑ «Flirtejant amb el desastre». esadir.cat.
* ↑ «Flirting with Disaster». The New York Times.
* ↑ Scola, Gloria «Flirteando con el desastre». Cinemanía.
* ↑ Parrondo, Jorge «Flirteando con el desastre». Cinemanía.
# Centre Mèdic Barzilai

El Centre Mèdic Barzilai (en hebreu: מרכז רפואי ברזילי, Merkaz Refui Barzilai) és un hospital amb una capacitat de 617 llits, que es troba en la ciutat d'Ascaló, en el Districte del Sud d'Israel.

## Missió

L'hospital serveix a una població de 500.000 persones, incloent a un gran nombre d'immigrants russos i etíops, el centre rep a més de 100.000 persones a l'any. L'hospital es troba a només 6 milles de la Franja de Gaza i ha estat l'objectiu de nombrosos atacs amb coets Grad i Qassam. De vegades ha arribat a haver-hi fins a 140 atacs en un sol cap de setmana. El centre té un paper vital en el tractament dels soldats ferits i de les víctimes dels atacs terroristes.

## Història

El centre mèdic va obrir en el juliol de 1961 i va ser inicialment anomenat l'Hospital d'Ascaló. Una part del indret a on va ser construït l'edifici, havia estat anteriorment una mesquita del segle xi de Hussein ibn Alí i un centre de pelegrinatge musulmà. Aquell indret va ser destruït per l'Exèrcit israelià en 1950.
La construcció de l'hospital va ser finançada pel Ministeri de Salut d'Israel amb l'ajuda de la federació sionista sud-africana, el municipi d'Ascaló i l'organització Mifal HaPais, la loteria nacional d'Israel. L'edifici va ser dissenyat per l'arquitecte David Anatol Brutzkus, cobrint una area de 8.000 metres quadrats. En 1971 l'hospital va ser anomenat en honor del Ministre de Salut, Yisrael Barzilai, que havia posat la pedra angular de l'edifici a principis dels anys 60 i que havia mort en l'any anterior.

## Protestes d'agost de 2015

En el mes d'agost de 2015 diverses protestes van tenir lloc en l'exterior del centre mèdic Barzilai després que Mohamed Allan, un presoner palestí en vaga de fam, va ser traslladat a l'hospital. El seu trasllat va arribar poc després de la aprovació d'una nova llei de la Kenésset que permetia alimentar per la força als presoners quan les seves vides estaven en perill. De totes maneres, els doctors de l'hospital es van negar a alimentar per la força a Allan i el pres va ser alliberat poc després. Els plans per a construir una nova sala d'emergència, a prova de míssils i coets per a l'hospital, han estat obstaculitzats per les protestes dels jueus ultraortodoxos, aquestes protestes han estat provocades pel descobriment de restes humanes en un antic cementiri que va ser desenterrat durant les activitats de construcció de l'edifici.

## Enllaços externs

* www.barzilaimc.org.il/ Arxivat 2017-05-24 a Wayback Machine. (hebreu)

## Referències

* ↑ «Steady rain of missiles strains Israeli hospital» (en anglès). New Jersey Jewish News, 28-11-2017. Arxivat de l'original el 22 de juliol de 2011. [Consulta: 2 gener 2018].
# Palhac

Palhac (en francès Pailhac) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 15 | 18 | 15 | 21 | 28 | 52 | 73 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Isabelle Rodin | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Los gauchos judíos (pel·lícula)

Los gauchos judíos és una pel·lícula argentina dramàtica de l'any 1974. Dirigida per Juan José Jusid. Escrita per Ana María Gerchunoff, Jorge Goldenberg i Oscar Viale, segone el llibre homònim d'Alberto Gerchunoff. Protagonitzada per Pepe Soriano, Dora Baret i Víctor Laplace. Coprotagonitzada per Jorge Barreiro, Luisina Brando, María José Demare, Ignacio Finder, Golde Flami, Marta Gam, Adrián Ghio, Zelmar Gueñol, Maurice Jouvet, Raúl Lavié, Luis Politti, Oscar Viale i China Zorrilla. També va comptar amb les actuacions especials de María Rosa Gallo, Osvaldo Terranova i Ginamaría Hidalgo. La seva temàtica se centra en la immigració jueva a la província d'Entre Ríos, Argentina.
Va ser produïda per Leopoldo Torre Nilsson, amb música i cançons de Gustavo Beytelman i fotografia de Juan Carlos Desanzo. Es va estrenar el 22 de maig de 1975 a l'Argentina, en 1976 en Nova York i en 1980 en Alemanya.

## Repartiment

Hi van intervenir els següents intèrprets:

### Protagonistes

* Pepe Soriano
* Dora Baret
* Víctor Laplace

### Repartiment protagonista

* Jorge Barreiro
* Luisina Brando
* María José Demare
* Ignacio Finder
* Golde Flami
* Marta Gam
* Adrián Ghio
* Zelmar Gueñol
* Maurice Jouvet
* Raúl Lavié
* Luis Politti
* Oscar Viale
* China Zorrilla
* María Rosa Gallo
* Alfredo Hector Rodríguez

### Repartiment principal

* Martín Adjemián
* Max Berliner
* Carlota Bonnefoux
* Franklin Caicedo
* Berta Drechsler
* Pacheco Fernández
* Zulema Katz
* Augusto Kretschmar
* Claudio Lucero
* Gustavo Luppi
* Arturo Maly
* Víctor Manso
* Guillermo Marín
* Matilde Mur
* Ada Nocetti
* Motel Radich
* Eduardo Ruderman
* Leopoldo Verona
* Boneco de Lolo
* Paulino Andrada
* Juan Carlos Gianuzzi
* Héctor Bidonde
* Salo Pasik
* Jorge Sassi
* Miguel Guerberof
* Divina Gloria
* Los hermanos Barrios
* Los hermanos Cuestas
* Alfredo Zitarrosa

## Vegeu també

* Gautxo jueu

## Referències

* ↑ http://que-gestionamos.blogspot.com/2007/09/enero-de-1975-sobre-gauchos-judos.html
* ↑ http://fido.palermo.edu/servicios_dyc/publicacionesdc/vista/detalle_articulo.php?id_articulo=7857&id_libro=365
* ↑ http://teachgreatjewishbooks.org/5-film-excerpt-los-gauchos-judios-director-juan-jose-jusid-1975
* ↑ riviste.forumeditrice.it/oltreoceano/article/download/647/620
* 1 2 Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001, p. 247-248.

## Enllaços externs

* Los gauchos judíos a YouTube
* Los gauchos judíos Cinenacional.com
# Beuregard de Terrasson

Beuregard de Terrasson (en francès Beauregard-de-Terrasson) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 406 | 436 | 533 | 575 | 653 | 654 | 690 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Lionel Armaghanian | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 12 novembre 2010].
# Un marge estret

Un marge estret (títol original en anglès: The Narrow Margin) és una pel·lícula dels Estats Units de Richard Fleischer estrenada el 1952. Ha estat doblada al català.

## Argument

El detectiu Walter Brown està encarregat de protegir Mrs Frankie Neall, vídua d'un bandit mort recentment, dels seus assassins en el seu viatge amb tren de Chicago a Los Angeles. El seu company que ha estat abatut des del començament del viatge, l'assumpte és doncs complicat atès que es busca activament Mrs Frankie Neall...

## Repartiment

* Charles McGraw: Walter Brown
* Marie Windsor: Sra. Frankie Neall
* Jacqueline White: Ann Sinclair
* Gordon Gebert: Tommy Sinclair
* David Clarke: Joseph Kemp
* Peter Brocco: Vincent Yost
* Peter Virgo: Densel
* Paul Maxey: Sam Jennings
* Don Beddoe: Gus Forbes

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge va durar només 13 dies i Richard Fleischer va pagar de la seva butxaca les repeticions dels actors. El realitzador considera Un marge estret com una de les seves millors pel·lícules i el que representa en aquell temps el resultat del seu propi estil. Fleischer havia demanat d'altra banda al seu cap operador, George E. Diskant, de filmar càmera a l'espatlla per accentuar el nerviosisme de la seva posada en escena.
* Un marge estret representa la pel·lícula negra de postguerra per excel·lència.
* L'única part de la pel·lícula rodada a bord d'un tren correspon a pocs segons de l'arribada a Los Angeles.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1953: Oscar al millor guió original per Martin Goldsmith i Jack Leonard

## Referències

* ↑ esadir.cat. Un marge estret. esadir.cat.
* ↑ «The Narrow Margin». The New York Times.
* ↑ Stéphane Bourgoin: Richard Fleischer, Editions Edilig, 1986
# ÒCTele

ÒCTele és un canal de televisió en occità per internet dirigida per Lionel Buannic.
Va començar les seves emissions el 20 de desembre de 2013, esdevenint la primera cadena en emetre íntegrament en llengua occitana a partir de l’experiència d’aquesta televisió per IP bretona Brezhoweb. La seva seu és a Pau i els seus estudis es troben a Lescar, al Bearn.
Òc Tele emet cada dia en directe durant quatre hores, de 18:30 a 22:30. La resta d'hores els programes són recuperables a través del seu lloc web.
Hi ha presència dels dialectes gascó, llenguadocià i llemosí.
Al 2021 arribà a un acord amb el govern de la regió dels Pirineus Atlàntics per la col·laboració d'ambdues entitats en la producció de programes televisius.

## Referències

* ↑ produccions, ganesha. «La primièra television en occitan, ÒC Tele», 17-12-2013. [Consulta: 8 juliol 2020].
* 1 2 3 France, Centre. «Oc tele, une nouvelle web TV qui parle occitan !», 18-01-2014. [Consulta: 8 juliol 2020].
* ↑ «Acuèlh - ÒCtele, la tele 100% en occitan» (en occità). [Consulta: 8 juliol 2020].
* ↑ «ÒCTele: dins lo 2021, la television mai que mai en occitan» (en occità). Chambra d'Oc. [Consulta: 20 febrer 2021].
# Carçan

Carçan (en francès Carsan) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Camilo Valor Gómez

Camilo Valor Gómez (València, 29 d'octubre de 1936) fou un polític i empresari valencià, alcalde d'Elda (Vinalopó Mitjà) de 1995 a 1996 i director general de comerç de la Generalitat Valenciana de 2001 a 2005.

## Biografia

Va nàixer a València tot i que pocs mesos després la seua família es traslladà a la capital del Vinalopó Mitjà per tal d'establir dues botigues. Valor va seguir la tradició comercial familiar a més de crear amb el seu germà una empresa de promoció immobiliària. El 1990 assumeix la presidència de l'associació de comerç local i el 1995 aconsegueix accedir a l'alcaldia d'Elda en representació del Partit Popular (PP). Pocs mesos després va ser desallotjat a través d'una moció de censura gràcies a l'acord del PSPV i EUPV.
El 2001 va ser nomenat director general de Comerç i Consum de la Conselleria d'Indústria i Comerç, encapçalada pel conseller Fernando Castelló al Consell presidit per Eduardo Zaplana. A les eleccions municipals de 2003 va tornar a intentar guanyar sense èxit al PSPV a l'ajuntament d'Elda.

## Referències

* ↑ Gil, Pérez. «Adiós al alcalde que hizo de Elda su pasión» (en castellà), 17-03-2024. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ Cerdan, David «El PP recupera al candidato que en 1995 ganó al socialista Azorín» (en castellà). El País [Madrid], 15-05-2003. ISSN: 1134-6582.
# Sarrancolin

Sarrancolin (en francès Sarrancolin) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.013 | 1.008 | 868 | 772 | 684 | 689 | 667 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Robert Marquié | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# FTE

Un FTE és l'acrònim anglès per Full-Time Equivalent emprat sovint en àmbits empresarials i educatius fonamentalment als Estats Units i països anglosaxons, per permetre comparar la càrrega de feina en diferents contextos. És una unitat de mesura que indica la càrrega de feina d'una persona (o estudiant) ocupat de manera que les càrregues de treball o de classe siguin comparables en diversos contextos. Sovint s'utilitza FTE per mesurar la implicació d'un treballador o estudiant en un projecte o per fer un seguiment de la reducció de costos en una organització. Un FTE d'1,0 equival a un treballador o estudiant a temps complet, mentre que un FTE de 0,5 indica la meitat d'una càrrega laboral o escolar completa.
El terme "equivalent a temps complet" en anglès (FTE) s'està actualment estenent globalment al sector privat, no només en empreses que contracten treballadors durant períodes curts sinó de manera general, com a unitat de càlcul per a estimar o pressupostar el cost de dedicació. Una organització necessita sovint poder cobrir-se amb diferents equips de treballadors amb diferents nivells d'ocupació. Per expressar el rendiment temporal de cada equip, i poder establir comparacions entre ells, es fa necessari aplicar un indicador de referència establert i estandarditzat com el nombre de treballadors equivalents a temps parcial de cada grup.
Un treballador amb una jornada de vuit hores diàries, treballant cinc dies a la setmana, fa 40 hores de setmanals. A partir d'aquí, si una empresa contracta 12 persones a temps parcial que facin 10 hores setmanals cadascuna, tenim que en conjunt sumen 120 hores de feina. Aquestes 120 hores equivalen a 3 treballadors a temps complet, és a dir a 3 FTE.

## Exemple en educació

Un professor imparteix dos cursos universitaris, supervisa dos projectes de final de carrera i supervisa quatre investigadors de doctorat. Cada curs de grau suposa 1/10 dels crèdits del programa universitari (és a dir, 0.1 FTE). Un projecte de grau té un valor de 2/10 de tots els crèdits del programa universitari (és a dir, 0.2 FTE). Una tesi de recerca costa tots els crèdits del programa de postgrau (és a dir, 1 FTE). La contribució del professor és de 29,4 FTE (vegeu la taula):
| Contribució | FTEs assignats | Alumnes | FTEs totals |
| Curs 1 | 0.1 | 100 | 10 |
| Curs 2 | 0.1 | 150 | 15 |
| Projecte carrera | 0.2 | 2 | 0.4 |
| Tesi/doctorat | 1 | 4 | 4 |
| Totals | – | 256 | 29.4 |

## Referències

* ↑ «Com per calcular els FTE». col·lectiu de carboni.
* ↑ «.forbes.com/advisor/business/full-time-equivalent/ Què és l'equivalent a temps complet (FTE) i com es calcula?».
# Chastras

En Chastre (en francès Châtres) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 220 | 226 | 187 | 173 | 181 | 161 | 166 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Bernadette Merlin | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 12 novembre 2010].
# El Cap de la Vall

El Cap de la Vall és un nucli de població del municipi de Cabó, a l'Alt Urgell. El nucli es troba més amunt de la capçalera del riu del Cap de la Vall que drena el terme de Cabó. Per Sant Bartomeu, el 24 d'agost o el diumenge següent, se celebra la festa major i és tradicional fer una missa i un dinar.

## Referències

* ↑ GGCC, Cabó: Arxivat 2021-06-24 a Wayback Machine. Senyús, el Pujal d'Organyà i el Cap de la Vall.
# Salasac

Salasac (en francès Salazac) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# DRM

DRM té els següents significats:
* Gestió de drets digitals (per l'acrònim en anglès digital rights management), terme que aplega totes les tecnologies orientades a exercir restriccions sobre els usuaris d'un sistema.
* Digital Radio Mondiale, sistema de radiodifusió d'àudio digital .
# Chavanhac (Dordonya)

Chavanhac (en francès Chavagnac) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Demografia :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 | 1856 | 1861 | 1866 |
| 541 | 505 | 576 | 632 | 640 | 672 | 646 | 657 | 660 | 668 | 676 | 669 |
| 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 | 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 |
| 662 | 655 | 628 | 600 | 553 | 529 | 541 | 559 | 494 | 415 | 409 | 370 |
| 1936 | 1946 | 1954 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2010 | 2012 |
| 336 | 360 | 288 | 297 | 246 | 260 | 270 | 301 | 318 | 319 | 348 | 360 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Daniel Clouzard | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 12 novembre 2010].
* ↑ cassini.ehess.fr
# Sodòrgues

Sodòrgues (en francès Soudorgues) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Patinatge artístic als Jocs Olímpics d'hivern de 1948 - Individual femení

En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1948 celebrats a la ciutat de Sankt Moritz (Suïssa) es realitzà una competició de patinatge artístic sobre gel en categoria femenina. La competició se celebrà entre els dies 3 i 6 de febrer de 1948 a l'Estadi Olímpic de Sankt Moritz.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 25 patinadores de 10 comitès nacionals diferents:
| Àustria (4) Canadà (3) Estats Units (3) França (1) Hongria (2) | Itàlia (1) Noruega (1) Regne Unit (4)  Suïssa (3) Txecoslovàquia (3) |

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Barbara Ann Scott | Eva Pawlik | Jeannette Altwegg |

## Resultats

| Posició | Patinador | CON | Figures | Pts. | Lliure | Pts. totals | Pl. |
| 1 | Barbara Ann Scott | Canadà | 1 | 858.1 | 1 | 163.077 | 11 |
| 2 | Eva Pawlik | Àustria | 3 | 832.1 | 2 | 157.588 | 24 |
| 3 | Jeannette Altwegg | Regne Unit | 2 | 842.1 | 6 | 156.166 | 28 |
| 4 | Jirína Nekolová | Txecoslovàquia | 4 | 807.2 | 4 | 154.088 | 34 |
| 5 | Alena Vrzáňová | Txecoslovàquia | 7 | 797.2 | 3 | 153.044 | 44 |
| 6 | Yvonne Sherman | Estats Units | 8 | 783.9 | 5 | 149.833 | 62 |
| 7 | Bridget Shirly Adams | Regne Unit | 5 | 806.8 | 16 | 148.644 | 69 |
| 8 | Gretchen Merrill | Estats Units | 6 | 798.0 | 11 | 148.466 | 73 |
| 9 | Martha Musilek Bachem | Àustria | 14 | 744.5 | 7 | 144.456 | 103 |
| 10 | Marion Tiefy Davies | Regne Unit | 11 | 763.5 | 12 | 144.766 | 104 |
| 11 | Eileen Seigh | Estats Units | 10 | 755.8 | 10 | 144.111 | 110 |
| 12 | Marilyn Ruth Take | Canadà | 12 | 754.1 | 13 | 143.722 | 110.5 |
| 13 | Dagmar Lerchová | Txecoslovàquia | 15 | 745.5 | 8 | 144.433 | 112 |
| 14 | Suzanne Morrow | Canadà | 9 | 761.9 | 15 | 143.655 | 117 |
| 15 | Maja Hug | Suïssa | 13 | 755.9 | 19 | 141.522 | 137 |
| 16 | Jacqueline du Bief | França | 16 | 746.0 | 21 | 139.022 | 147.5 |
| 17 | Marika Saáry | Hongria | 17 | 739.3 | 14 | 140.944 | 142 |
| 18 | Hildegard Appeltauer | Àustria | 18 | 743.7 | 20 | 139.300 | 155 |
| 19 | Maidie Jill Linzee | Regne Unit | 19 | 742.8 | 18 | 140.200 | 145 |
| 20 | Ingeborg Solar | Àustria | 23 | 677.8 | 9 | 135.444 | 186 |
| 21 | Éva Lindner | Hongria | 22 | 679.7 | 17 | 134.188 | 192 |
| 22 | Marit Henie | Noruega | 21 | 699.4 | 23 | 133.111 | 194 |
| 23 | Lotti Höner | Suïssa | 20 | 699.1 | 22 | 134.211 | 186 |
| 24 | Grazie Barcellona | Itàlia | 25 | 607.9 | 24 | 122.211 | 218 |
| 25 | Doris Blanc | Suïssa | 24 | 635.6 | 25 | 122.622 | 221 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Singles, Women». [Consulta: 2 desembre 2024].
# Talassocràcia

Talassocràcia o domini dels mars (del grec θάλασσα "mar" i κράτος "domini, poder, govern"), és un concepte geoestratègic que denota l'estat els dominis del qual són principalment marítims. És la força o govern que es basa en el domini del mar i el conjunt de factors del poder marítim. S'empra generalment per designar els governs aristocràtics d'algunes potències antigues com Venècia, Gènova, Ragusa o la Corona d'Aragó.
El terme va ser emprat originàriament per referir-se al poder de la civilització minoica sobre les costes del mar Egeu, gràcies a la potència del seu estol comercial i de guerra.
Un altre exemple històric en l'edat antiga va ser la xarxa de colònies dels fenicis, no un genuí imperi, sinó un conjunt de ciutats unides per rutes marítimes que amb prou feines penetrava a l'interior, fins i tot en el cas de les metròpolis (les ciutats de Tir, Sidó i Biblos i la colònia nord-africana Cartago, establerta com a metròpolis púnica dominant després de la pèrdua d'independència d'aquelles). També pot denominar talassocràcia al denominat imperi atenès del segle v abans de Crist. La importància del control del mar Mediterrani per a l'Imperi Romà era decisiva (com testimonia la seva denominació de Mare Nostrum ), però essencialment era un imperi de base territorial.
A l'edat mitjana van sorgir els exemples de les ciutats estat marineres, com la República de Venècia, la República de Ragusa o la República de Gènova, també a la Mediterrània, i les ciutats de la Hansa al mar Bàltic i el mar del Nord.
A l'edat moderna es poden qualificar de talassocràcia l'Imperi Portuguès i l'Imperi Holandès (menys pròpiament l'Imperi Espanyol, amb gran base territorial).
A l'edat contemporània l'Imperi Britànic va exercir el domini dels mars fins a la Segona Guerra Mundial. Tant aquest com els altres imperis colonials propis de l'època de l'imperialisme (segona meitat del segle xix i primera meitat del XX), que van començar com emporis comercials, van anar adquirint vasts territoris a l'interior (Imperi francès, Imperi belga, etc.)

## Referències

* ↑ «Textos de Plutarc i Tucídides». Arxivat de l'original el 2016-04-08. [Consulta: 28 agost 2011].

## Enllaços externs

* El comerç durant els Tolomeos. Talassocràcia làgida Arxivat 2009-02-20 a Wayback Machine.