OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Demons of the Mind

Demons of the Mind és una pel·lícula de terror britànica de 1972, dirigida per Peter Sykes i produïda per Anglo-EMI, Frank Godwin Productions i Hammer Film Productions. Va ser escrit per Christopher Wicking, basat en una història de Frank Godwin i es va estrenar el 5 de novembre de 1972. El repartiment inclou Gillian Hills (interpretant un paper originalment destinat a Marianne Faithfull), Robert Hardy, Patrick Magee, Michael Hordern i Shane Briant.

## Argument

Un vidu adinerat tanca els seus dos fills grans, tement que es tornen bojos, igual que la seva dona. A continuació, convida un metge de dubtosa reputació a supervisar la seva salut mental i curar-los de l'atracció antinatural que tenen l'un per l'altre. Mentrestant, als voltants de la mansió, s'estan produint assassinats al poble local i un sacerdot viatger arriba per ajudar a expulsar els dimonis locals.

## Repartiment

* Robert Hardy - Zorn
* Shane Briant - Emil
* Gillian Hills - Elizabeth
* Yvonne Mitchell - Hilda
* Paul Jones - Carl Richter
* Patrick Magee - Falkenberg
* Kenneth J. Warren - Klaus
* Michael Hordern - Sacerdot
* Robert Brown - Fischinger
* Virginia Wetherell - Inge
* Deirdre Costello - Magda
* Barry Stanton - Ernst
* Sidonie Bond - Esposa de Zorn
* Thomas Heathcote - Coachman
* Sheila Raynor - Old crone

## Antecedents

El títol de treball de la pel·lícula era Blood Will Have Blood.
"Hammer pensava que hi havia massa sang", va dir Wicking més tard. "No crec que ningú sabia que era una cita de Shakespeare perquè hauria dit que no ho era pas."
El rodatge va tenir lloc del 16 d'agost al setembre de 1971.
Peter Sykes va ser contractat després que Hammer estigués impressionat pel seu treball a Venom. La pel·lícula es va basar en la vida de Franz Mesmer.
Wicking diu que "hi va haver una mena d'esnobisme sobre" la pel·lícula "que crec que és una cosa dolenta". Diu que Sykes volia Paul Scofield i després Dirk Bogarde i quan cap dels dos va voler fer-ho, Hammer va sentir que no podien preguntar-li als seus líders habituals, Peter Cushing i Christopher Lee, i es va dirigir a Robert Hardy, cosa que Wicking va pensar que era un error.

## Recepció crítica

Time Out va anomenar la pel·lícula "una història de terror exòtica, wildeana, visualment tan extravagant i temptadora com una pintura decadent" que està "mal concebuda", però, per una sobreactuació grotesca". The Hammer Story: The Authorised History of Hammer Films va escriure sobre la pel·lícula: "Oblicua, ambiciosa i amb un aire de terror primordial, 'Demons of the Mind es mereixia el millor."

## Referències

* 1 2 3 4 Hearn i Barnes, 2007, p. 155.
* 1 2 3 All's Well That Ends: an interview with Chris Wicking Monthly Film Bulletin; London Vol. 55, Iss. 658, (Nov 1, 1988): 322.
* ↑ Gilbert, Basil (Jul 1977). «Peter Sykes». Cinema Papers: 36.
* ↑ The Time Out Film Guide. Second. Penguin Books, 1991, p. 167.

## Fonts

* Hearn, Marcus; Barnes, Alan. «Demons of the Mind». A: The Hammer Story: The Authorised History of Hammer Films. Limited. Titan Books, setembre 2007. ISBN 978-1-84576-185-1.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# El entusiasmo

El entusiasmo és una coproducció franco-espanyola-xilena de 1998, de gènere dramàtic, estrenada el 25 de desembre de 1998 a Xile, el 3 de setembre de 1999 a Espanya i el 26 d'abril del 2000 a França. Va ser dirigida per Ricardo Larraín i els actors protagonistes dels papers principals van ser Carmen Maura, Maribel Verdú, Álvaro Rudolphy i Álvaro Escobar.
Pel seu paper en aquesta pel·lícula Álvaro Rudolphy va estar nominat com a millor actor en la 1a edició dels Premis Altazor, celebrada al març de 2000.

## Argument

Fernando i Isabel es traslladen a viure a Arica, una ciutat a Xile i pròxima al Perú, en companyia del seu fill Miguel. L'objectiu de la parella és crear una empresa de viatges que promocioni el turisme d'aventura. En Arica es reuneixen amb Guillermo, un vell amic reporter. L'empresa prospera en poc temps i Fernando, Guillermo i Isabel, entusiasmats, pensen en nous projectes. Però l'ambició de Fernando pot posar en perill tot l'aconseguit.

## Repartiment (selecció)

* Maribel Verdú com Isabel.
* Carmen Maura com María.
* Álvaro Escobar com Fernando.
* Álvaro Rudolphy com Guillermo.
* Gianfranco Levrini com Miguel.
* Javiera Contador com Isabel (veu).
* Ángel Lattus com Professor Ulmenes.
* Vanessa Miller com Ángela.
* Diego Muñoz com Jove Fernando.
* Tomás Vidiella com Canoso.

## Referències

* ↑ «El entusiasmo». ABC. [Consulta: 2 octubre 2019].
* ↑ «7° Festival de la Cineteca Nacional». emol, 11-01-2017. [Consulta: 2 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Erden Kıral

Erden Kıral (Gölcük, 10 d'abril de 1942 - Kumluca, 17 de juliol de 2022) va ser un director de cinema i guionista turc. Va dirigir 12 pel·lícules a partir de 1978. La seva pel·lícula de 1979, Kanal, va ser presentada a l'11è Festival Internacional de Cinema de Moscou i la seva pel·lícula de 1983, Hakkâri'de Bir Mevsim, va participar al 33è Festival Internacional de Cinema de Berlín, on va guanyar l'Ós de Plata – Premi Especial del Jurat. Cinc anys després, la seva pel·lícula, Av Zamanı, va ser presentada al 38è Festival Internacional de Cinema de Berlín- Era d'ascendència georgiana per part de mare.

## Filmografia selecta

* The Canal (1979)
* Bereketli Topraklar Üzerinde (1980)
* Hakkâri'de Bir Mevsim (1983)
* Av Zamanı (1988)
* Mavi Sürgün (1993)
* Yolda - Rüzgar geri getirirse (2005)

## Referències

* ↑ «Yönetmen Erden Kıral yaşamını yitirdi». BirGün, 17-07-2022 [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ «11th Moscow International Film Festival (1979)». MIFF. Arxivat de l'original el 3 abril 2014. [Consulta: 18 gener 2013].
* ↑ «Berlinale: 1983 Prize Winners». berlinale.de. Arxivat de l'original el 22 març 2016. [Consulta: 18 novembre 2010].
* ↑ «Berlinale: 1988 Programme». berlinale.de. [Consulta: 4 març 2011].
* ↑ Kutlar, Onat «Erden'e küçük bir sinopis» (en turkish). Cumhuriyet [OpenAccess Marmara], 1993 [Consulta: 17 maig 2022].
# Hakkâri'de Bir Mevsim

Hakkâri'de Bir Mevsim (en turc, Una estació a Hakkari) és una pel·lícula turca de 1983 dirigida per Erden Kıral. Va participar al 33è Festival Internacional de Cinema de Berlín, on va guanyar l'Ós de Plata – Premi Especial del Jurat.

## Trama

Un trasllat disciplinari porta un professor a un poble remot en algun lloc de les muntanyes. No hi ha carreteres convencionals ni electricitat. Tot i que el mestre només es quedarà a l'hivern, s'esforça molt a educar els nens de la zona mentre pot.

## Repartiment

* Rana Cabbar
* Erol Demiröz
* Genco Erkal - Mestre
* Berrin Koper
* Serif Sezer
* Erkan Yücel

## Referències

* ↑ «Berlinale: 1983 Prize Winners». berlinale.de. Arxivat de l'original el 22 March 2016. [Consulta: 18 novembre 2010].
* ↑ Eine saison in Hakkari a prisma.de

## Enllaços externs

* Hakkâri'de Bir Mevsim a YouTube
# Imma Turbau

Imma Turbau (Girona, 1974), és una escriptora i gestora cultural catalana. Ha treballat a diversos mitjans de comunicació i ha estat gestora cultural i responsable de marketing de la Fnac de 1996 a 2006. La feina la va dur arreu de la península Ibèrica, expatriada a Lisboa del 1999 al 2004 s'encarregà de l'expansió de la Fnac i l'implantació de la marca i l'acció cultural a Itàlia, Brasil i Portugal. El 2006 va entrar a treballar a la Casa d'Amèrica a Madrid, d'on entre 2009 i 2012 fou la directora general.
Una de les seves novel·les, El joc del penjat va ser duta al cinema per Manuel Gómez Pereira.

## Publicacions

* 2005 - El joc del penjat (Editorial Mondadori). Aquesta novel·la ha sigut traduïda a diverses llengües i va ser portada al cinema pel director Manuel Gómez Pereira.
* 2012 - ¿Por dónde empiezo? (Ed Ariel). Guía Práctica para programar, financiar y comunicar eventos culturales (No Ficció- Gestió Cultural en castellà)
* 2017- El rostro del tiempo (Navona Editorial). Novel·la.

## Referències

* ↑ Biografia de Imma Turbau
* ↑ Presa del càrrec com a directora'
* ↑ GORINA, Àlex Debat amb Imma Turbau i Manuel Gómez Pereira
* ↑ Imma Turbau: "Me interesa la parte más agreste del amor adolescente, Entrevista. (castellà)

## Enllaços externs

* web oficial
# João Canijo

João Canijo (Porto, 10 de desembre de 1957) és un director de cinema portuguès. La seva pel·lícula Ganhar a Vida es va projectar a la secció Un Certain Regard al 54è Festival Internacional de Cinema de Canes. La seva pel·lícula de 2011 Sangue do Meu Sangue va ser seleccionada com a entrada portuguesa per l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2012, però no va entrar a la llista final.
La seva pel·lícula de 2023 Mal Viver va guanyar l'Ós de Plata Premi del Jurat al 73è Festival Internacional de Cinema de Berlín
Abans del seu debut com a director, Canijo va treballar com a ajudant de direcció per a Wim Wenders a Der Stand der Dinge (1982) i per a Werner Schroeter a Le Roi des roses.

## Filmografia

* Três Menos Eu (1988)
* Filha da Mãe (1989)
* Alentejo Sem Lei (1990)
* Sapatos Pretos (1998)
* Ganhar a Vida (2001)
* Noite Escura (2004)
* Mal Nascida (2008)
* Lusitanian Illusion (2010)
* Sangue do Meu Sangue (2011)
* É o Amor (Obrigação)
* Mal Viver (2023)
* Viver Mal (2023)

## Premis i distincions
### Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2011 | Premi TVE - Otra Mirada - Menció especial | Sangue do Meu Sangue | Guanyador |
| 2011 | Premi FIPRESCI | Sangue do Meu Sangue | Guanyador |

## Vegeu també

* Jorge Ferreira Chaves

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Get a Life». festival-cannes.com. Arxivat de l'original el 2012-10-09. [Consulta: 18 octubre 2009].
* ↑ Ramos, Tiago «"Sangue do meu Sangue" é o candidato oficial português aos Óscares 2013». Split Screen. Reed Business Information, 14-09-2012 [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ Lodge, Guy. «French Documentary 'On the Adanant' Wins Golden Bear at Berlin». variety.com, 25-02-2023. [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ «João Canijo». IMDb.
* ↑ Palmarés de la 59 edición del Festival de San Sebastián, 2011
# Museu Sorolla

El Museu Sorolla és un museu ubicat a Madrid dedicat a l'artista Joaquim Sorolla.
L'edifici fou la casa de l'artista, i va ser convertit en un museu després de la mort de la seva vídua, Clotilde García del Castillo. El dia 28 de març de 1931 es va acceptar el llegat de la vídua del pintor i el Museu va ser inaugurat el 1932. Va ser declarat Bé d'Interès Cultural el 1962.
Les habitacions principals continuen moblades com eren durant la vida de l'artista, incloent la gran sala de Sorolla, un estudi ben il·luminat, les parets del qual són plenes dels seus llenços. Altres habitacions són utilitzades com a galeries per mostrar les pintures de Sorolla. Al pis de dalt les habitacions són una galeria per exposicions especials. El 2014 aquestes habitacions van oferir una exposició de fotografies de David Palacin sobre el ballet Sorolla, produïdes per la Companyia Nacional de Dansa.

## Referències

* ↑ Database of protected buildings (movable and non-movable) of the Ministry of Culture of Spain (Spanish).
* ↑ «El Ballet Nacional atrapado 'Bailando Sorolla'». Europa Press, 09-06-2014 [Consulta: 19 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Obres del Museu Sorolla al catàleg col·lectiu de la Xarxa Digital de Col·leccions de Museus d'Espanya (Cer.es)
* web Museu Sorolla
# Eight Days

Eight Days és un proper videojoc d'acció per PlayStation 3 de London Studio de Sony. Va ser mostrat per primera vegada a la conferència de Sony de l'E3 del 2006. És un videojoc d'acció en tercera persona i conducció que té semblances amb el videojoc de PlayStation Portable, Pursuit Force.

## Referències

* ↑ Navarro, Alex. «E3 06: Eight Days First Look». GameSpot, 08-06-2006. Arxivat de l'original el 9 febrer 2009. [Consulta: 23 juny 2008].

## Enllaços externs

* (anglès) Eight Days a la IGN
* (anglès) E3 2K6 Tràiler
# Transformer

Transformer és el segon àlbum d'estudi de Lou Reed, llançat el 1972, editat el novembre de 1972.

## Cançons

Cara A:
Cara B:

### Edició del 30è aniversari - Bonus
## Crèdits

* Lou Reed - guitarra, veu
* Herbie Flowers - baix, baix doble, tuba a "Goodnight Ladies" i "Make Up"
* Mick Ronson – guitarra solista, piano, flauta dolça, cors, arranjaments de corda
* John Halsey – bateria

### Crèdits addicionals

* Ronnie Ross – saxòfon baríton a "Goodnight Ladies" i "Walk on the Wild Side"
* The Thunder Thighs – cors
* Barry DeSouza – bateria
* Ritchie Dharma – bateria
* Klaus Voormann – baix

### Producció

* David Bowie – producció, cors
* Mick Ronson - producció
* Ken Scott – enginyeria

## Referències

* ↑ Mark Deming. «Transformer - Lou Reed | Songs, Reviews, Credits, Awards». AllMusic. [Consulta: 9 agost 2013].
* ↑ Kot, Greg «Lou Reed's Recordings: 25 Years Of Path-breaking Music». Chicago Tribune, 12-01-1992 [Consulta: 29 juliol 2013]. Arxivat 31 October 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «CG: Lou Reed». Robert Christgau. [Consulta: 9 agost 2013].
* ↑ «Lou Reed: Transformer | Album Reviews». Pitchfork, 11-03-2003. [Consulta: 9 agost 2013].
* ↑ Hull, Tom et al. The New Rolling Stone Album Guide. 4a ed.. Simon & Schuster, 2004, p. 684–5. ISBN 0-7432-0169-8.
* ↑ Scaruffi, Piero. «Lou Reed». pieroscaruffi.com, 1999. [Consulta: 10 setembre 2013].
* ↑ Tosches, Nick «Transformer». Rolling Stone [Nova York], 04-01-1973 [Consulta: 9 agost 2013].
Viccionari
# Asparukh Khan

Asparukh Khanas fou sobirà dels protobúlgars i fundador de l'estat búlgar medieval. Va regnar (кънѧѕь kŭnędzĭ) a Pliska al nord de Bulgària vers 679 a 701. El seu nom apareix també com Isperikh
Va obtenir una decisiva victòria sobre l'emperador romà d'Orient Constantí IV el 680 a la batalla d'Ongal. Con que un dels seus predecessors portava el nom iranià Bezmer (Burz Mihr, "Superior és Mithra") se suposa que els protobúlgars estaven emparentats amb els alans i sàrmates del nord del Caucas i Rússia del sud.

## Referències

* ↑ „КАКВА Е ВЛАДЕТЕЛСКАТА ТИТЛА НА КУБРАТ ? - Автор: Доц. Иван ИВАНОВ” http://www.zora-news.com/index.php?view=article&id=4764:kakvaebilavladetelskata&format=pdf
* ↑ Norwich, John Julius. Byzantium: The Early Centuries (en anglès). Penguin, 1990, p. 325. ISBN 0-14-011447-5.
* ↑ The Bulgars themselves do not seem to have been particularly numerous. A twelfth-century source gives their numbers as ten thousand. The Early Medieval Balkans: A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century, John V. A. Fine, Jr. University of Michigan Press, 1991, ISBN 0472081497, стр. 68.
* ↑ Васил Н. Златарски. История на Първото българско Царство. Епоха на хуно-българското надмощие с. 177 и сл.
* ↑ Ал. Бурмов, Създаване на Българската държава с. 132.
* ↑ Образуване на българската народност. Димитър Ангелов (Издателство Наука и изкуство, „Векове“, София 1971) с. 203—204.

## Bibliografia

* D. M. Lang, The Bulgarians, from Pagan Times to the Ottoman Conquest, Londres, 1976
* S. Runciman, A History of the First Bulgarian Empire, Londres, 1930
# Henry Farmer

Henry Farmer (Nottingham (East Midlands), 13 de maig, 1819 - Idem. 25 de juny, 1891) va ser un organista i compositor britànic establert a Nottingham.

## Biografia

Henry Farmer, era el tercer fill de John Farmer. Va ser autodidacte com a músic, però va emprendre alguns estudis en harmonia amb Sir Henry Bishop, i va estudiar amb J. Wade Thirlwall.
Va tocar el violí a l'orquestra quan Felix Mendelssohn va dirigir l'estrena del seu oratori Elijah el 26 d'agost de 1846, a Birmingham al "Triennial Music Festival".
Va ser organista de la "High Pavement Chapel" a Nottingham de 1839 a 1879, i va ser director de la "Nottingham Harmonic Society" de 1866 a 1880.
Va publicar un tutor de violí a principis de la seva vida. La seva missa en si bemoll va ser esbossada per ell el 1843 i publicada el 1847. Més tard va compondre Sis trios curts i fàcils per a violí, i un himne, "Cantaré de les misericòrdies del Senyor". Va ser membre del Batalló Robin Hood del 7 d'abril de 1860 al 30 de març de 1878, i va acabar sent capità.
Es va casar amb Jane Walker Thompson (1820-1846) el 7 de juliol de 1842 a l'església de St Mary, Nottingham. Hi havia tres nens:
** Henry Purcell Farmer (1843-1850)
** Kate Neville Farmer (1845-1918)
** Arthur Thompson Farmer (1846-1847)
Es va casar per segona vegada amb Anne Bardsley (1825-1871). D'aquest segon matrimoni van sorgir tres fills:
** Kate Neville Farmer (1845-1918)
** Annie Mary Bradley Farmer (1850-1904) who married Thomas Bayley (1846-1906)
** Emily B Farmer (b.1854)

## Referències

* ↑ Sheffield Independent – Friday 26 June 1891
* ↑ Brown, James Duff; Stratton, Stephen Samuel (1897). British Musical Biography: A Dictionary of Musical Artists, Authors, and Composers Born in Britain and Its Colonies. S.S. Stratton. p. 142. Farmer, Henry, violinist and composer, born at Nottingham, May 13, 1819, son of John Farmer, a vocalist. Chiefly self-taught in music, but had some lessons from J. Wade Thirlwall.
* ↑ Nottingham Evening Post – Thursday 25 June 1891
* ↑ "Married". Nottingham Review. England. 8 July 1842. Retrieved 5 March 2023 – via British Newspaper Archive
* ↑ "Marriages". Grantham Journal. England. 31 July 1874. Retrieved 5 March 2023 – via British Newspaper Archive.
# Carrer d'Eduard Maristany

El carrer d'Eduard Maristany és una via de Badalona paral·lela a banda i banda de la via del ferrocarril, que travessa els barris del Centre, Progrés, Gorg i la Mora.
Anteriorment havia rebut el nom de carrer del Carril (o del Ferrocarril), denominació que està documentada per primera vegada el 1873, per la senzilla raó de discórrer paral·lel a la via del tren, la primera línia de l'estat inaugurada el 1848. En l'actualitat rep el seu nom en honor de l'enginyer Eduard Maristany i Gibert (1855-1941), que va dirigir les obres de les xarxes ferroviàries catalanes i va impulsar la construcció de l'estació de França de Barcelona. En aquest sentit, l'Ajuntament de Badalona, en homenatge a la seva tasca, va decidir en el Ple Municipal de 6 de novembre de 1899 atorgar-li el nom al carrer paral·lel al ferrocarril. Casualment, en aquest carrer hi havia també la fàbrica de la Societat Anònima Cros, de la qual Maristany va ser membre del Consell d'Administració des de 1904 i president (1916-1936), però també altres indústries com la llaunera Gottardo de Andreis, que en l'actualitat acull un institut d'educació secundària, o la Mobba, de muntatge de bàscules i balances, que va ser enderrocada.
En el tram a tocar de Sant Adrià de Besòs hi ha l'antiga central tèrmica i el Port de Badalona, la construcció del qual va va acabar l'any 2005. Hi va hi haver una polèmica pel tall que el port imposava al carrer per una mena de barrera o peatge que es va col·locar per als qui anaven de Badalona a Sant Adrià o viceversa, i que finalment es va establir com a zona de pas gratuita.

## Referències

* 1 2 Abras, Carreras i Nieto, 2003, p. 112.
* ↑ Albaladejo, Jordi; Zambrana, Joan. Inicis d'un sindicalista llibertari: Joan Peiró a Badalona. Badalona: Edicions fet a mà [Consulta: 24 juny 2013].
* ↑ Lladó, Francesc; Padrós, Joan Antoni. «Fàbrica per Gottardo de Andreis (La Llauna)». Inventari de Protecció del Patrimoni Cultural Europeu, 1980. Arxivat de l'original el 2018-04-08. [Consulta: 7 abril 2018].
* ↑ Redacció «Badalona derribará la antigua fábrica MOBBA». El Periódico, 07-03-2017.
* ↑ Torres, Javier «Badalona espera la cessió d'un tram de l'antiga tèrmica per eixamplar el carrer Eduard Maristany». Diari de Badalona, 23-01-2017. Arxivat de l'original el 2018-04-08 [Consulta: 7 abril 2018]. Arxivat 2018-04-08 a Wayback Machine.
* ↑ Vecslir, Lorena. «Transformació urbana del Port de Badalona». Territori: observatori de projectes i debats territorials de Catalunya, 31-12-2005. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2013. [Consulta: 6 agost 2013].
* ↑ Redacció «Maite Arqué diu que buscarà una solució al peatge del port». Vilaweb, 16-09-2005 [Consulta: 7 agost 2013].

## Bibliografia

* Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 2003.
# Thénorgues

Thénorgues és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 96 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Thénorgues era de 96 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 46 habitatges, 40 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 41 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 40 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Thénorgues el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 8 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 44 eren actives i 10 eren inactives. De les 44 persones actives 42 estaven ocupades (26 homes i 16 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 10 persones inactives 2 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Thénorgues hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Thénorgues a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Thénorgues a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.