OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hendrik Kloosterman

Hendrik Kloosterman (Rottefalle, 9 d'abril de 1900 - Leiden, 6 de maig de 1968) va ser un matemàtic neerlandès.

## Vida i Obra

Kloosterman va estudiar matemàtiques a la universitat de Leiden entre 1918 i 1922 i els anys següents va ampliar estudis a la universitat de Copenhaguen amb Harald Bohr i a la d'Oxford amb G. H. Hardy. El 1924 va obtenir el doctorat a Leiden. Després de fer el servei militar, va obtenir una beca Rockefeller per estar el curs 1926-27 a la universitat de Göttingen i el 1927-28 a la universitat d'Hamburg. Des de 1928 fins a 1930 va ser professor ajudant a la universitat de Münster. El 1930 va ser nomenat professor de la universitat de Leiden, on va romandre fins a la seva mort el 1968, excepte el curs 1955-56 en que va ser professor visitant a la universitat de Michigan. El 1940, la universitat de Leiden va ser clausurada per les autoritats d'ocupació nazis per les protestes contra l'expulsió dels jueus, però Kloosterman va continuar rebent el seu salari i, així, va poder gaudir d'una beca de recerca sense obligacions docents durant més de quatre anys.
Els treballs més significatius de Kloosterman van ser, sobre tot, en teoria de nombres. El 1926, sota la influència de Hardy, va exposar un cert tipus de suma exponencial, avui anomenada suma de Kloosterman:
    $K(a,b,n)=\sum \limits _{k(n)}e\left({\frac {ak+b{\bar {k}}}{n}}\right)$
que te una gran importància en la teoria de nombres. També es va ocupar de les formes modulars i dels mètodes algebraics.

## Referències

* 1 2 Murre, 2000, p. 135.
* ↑ Murre, 1986, p. web.
* ↑ de Bruijn, 2000, p. 131.
* ↑ de Bruijn, 2000, p. 130.
* ↑ Weisstein, p. web.
* ↑ Cai, 2017, p. 216.
* ↑ Murre, 2000, p. 136.

## Bibliografia

* Cai, Tianxin. The Book Of Numbers (en anglès). World Scientific, 2017. ISBN 978-98-1475-943-4.
* de Bruijn, N.G. «Remembering Kloosterman» (en anglès). Nieuw Archief voor Wiskunde, Vol. 5, Num. 2, 2000, pàg. 130-134. ISSN: 0028-9825.
* Murre, J.P. «On the life and work of Hendrik Douwe Kloosterman» (en anglès). Nieuw Archief voor Wiskunde, Vol. 5, Num. 2, 2000, pàg. 135-137. ISSN: 0028-9825.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Hendrik Kloosterman» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Murre, J.P. «Kloosterman Professorship». Universiteit Leiden, 1986. Arxivat de l'original el 9 de juliol 2011. [Consulta: 31 març 2021]. (anglès)
* Weisstein, Eric W. «Kloosterman's Sum». MathWorld--A Wolfram Web Resource. [Consulta: 31 març 2021]. (anglès)
# Bomba (gastronomia)

La bomba és una tapa que consisteix en una bola de patata bullida d'una mida propera al puny d'una mà adulta, farcida amb sofregit de carn picada (normalment de porc, vedella o carn picat mixt), arrebossada i fregida en oli. S'acompanya amb allioli, salsa brava o alguna altra salsa picant amb pebre de Caiena.
S'atribueix el seu origen als bars de la Barceloneta a mitjans del segle xx; concretament a La Cova Fumada. Al principi es comercialitzava com una croqueta més en quatre versions: sola, amb allioli, amb salsa picant o mig amb allioli i mig amb salsa picant. Un client en tastar-ne una hauria exclamat que era «la bomba» perquè era deliciosa o bé perquè era molt picant, com si explotés a la boca. Arran d'això va rebre aquest nom.

## Vegeu també

* Patates braves
* Arancino
* Bulz

## Referències

* ↑ «A prova de bombes». Info Barcelona. Ajuntament de Barcelona, 02-01-2015. Arxivat de l'original el 2022-01-19. [Consulta: 12 octubre 2016].
* ↑ Cultibar. «La bomba de la Barceloneta». Cultibar, 01-01-2014. [Consulta: 12 octubre 2016].

## Enllaços externs

* «Recepta i història de la bomba de la Barceloneta». Al caliu de la cuina, 10-04-2015.
Viccionari
# La Capèra

La Capèra (en francès Lachapelle) és un municipi francès situat al departament de Tarn i Garona i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 223 | 234 | 174 | 133 | 117 | 118 | 111 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Marc Nicolas | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Embolic a l'Havana

Embolic a l'Havana (títol original: Company Man) és una pel·lícula estatunidenco- franco-britànica dirigida per Peter Askin i Douglas McGrath, estrenada el 2000. Ha estat doblada al català.

## Argument

En plena guerra freda, després de fer-se passar per un agent de la C.I.A., un modest professor veu la seva mentida quan es troba encarregat per l'agència d'una missió a la Cuba de Fidel Castro.

## Repartiment

* Douglas McGrath: Alan Quimp
* Sigourney Weaver: Daisy Quimp
* John Turturro: Crocker Johnson
* Anthony LaPaglia: Fidel Castro
* Heather Matarazzo: Nora
* Ryan Phillippe: Rudolph Petrov
* Alan Cumming: el General Batista
* Denis Leary: Oficial Fry
* Woody Allen: Lowther
* Jeffrey Jones: Senador Biggs
* Paul Guilfoyle: Hickle

## Rebuda

* "Irreverent i enginyosa comèdia que satiritza els secrets de la CIA (...) Val la pena."
* Company Man ha trobat en la seva estrena un autèntic fracàs crític, recollint un percentatge del 14 % a Rotten Tomatoes, basat en 63 comentaris i una nota mitjana de 3.4⁄10 i una mitjana de 18⁄100 al lloc Metacritic,basat en 21 comentaris, però igualment un fracàs comercial, ja que el film només ha ingressat 622.273 dòlars de recaptacions mundials, per a un pressupost estimat de 16 milions.

## Referències

* ↑ «Embolic a l'Havana». esadir.cat.
* ↑ Holden, Stephen «FILM REVIEW; For Whom (or Is It Who?) the Bay Tolls» (en anglès). The New York Times, 09-03-2001. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Morales, Fernando «Lío en La Habana». El País.
* ↑ «Company Man» (en anglès). [Consulta: 15 abril 2018].
* ↑ «Company Man».
# Ochotona gaoligongensis

Ochotona gaoligongensis és una espècie de pica de la família dels ocotònids que viu a la Xina.

## Referències

* Lagomorph Specialist Group 1996. Ochotona gaoligongensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consultat el 9 de maig del 2008.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Cricetulus lama

Cricetulus lama és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del Tibet (Xina). Es creu que el seu hàbitat i la seva història natural són similars als de C. kamensis, és a dir, que viu als herbassars, les estepes obertes i els aiguamolls amb matolls d'alta muntanya. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Smith, A. T.; Johnston, C. H. Cricetulus lama. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 30 març 2016.
# Chiropodomys gliroides

Chiropodomys gliroides és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 0 i 1.600 msnm a Cambodja, l'Índia, Indonèsia, Laos, Malàisia, Myanmar, Tailàndia, el Vietnam i la Xina. Es tracta d'un animal arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos de diferents tipus. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, gliroides, significa 'semblant a un liró' en llatí.

## Referències

* ↑ Lunde, D.; Aplin, K.; Molur, S. Chiropodomys gliroides. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Entrada «Chiropodomys» d'Animalia (en anglès).
# Chiromyscus chiropus

Chiromyscus chiropus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds superiors a 700 msnm a Laos, Myanmar, Tailàndia, el Vietnam i la Xina. Es tracta d'un animal arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos humits, tant perennifolis com caducifolis. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, chiropus, significa ‘mà-peu’ en llatí.

## Referències

* ↑ Aplin, K.; Lunde, D. Chiromyscus chiropus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 15 març 2018.
* ↑ Entrada «Chiromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Berylmys manipulus

Berylmys manipulus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 80 i 1.650 msnm a l'Índia, Myanmar i la Xina. S'alimenta de plantes, insectes i cucs. El seu hàbitat natural són els boscos de diferents tipus. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, manipulus, significa 'manípul' en llatí.

## Referències

* ↑ Molur, S. Berylmys manipulus. UICN 2017. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2017, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Entrada «Berylmys» d'Animalia (en anglès).
# Berylmys mackenziei

Berylmys mackenziei és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 1.000 i 3.000 msnm a l'Índia, Myanmar, el Vietnam i la Xina. Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són els boscos montans. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. Aquest tàxon fou anomenat en honor del biòleg i ornitòleg J. M. Donald Mackenzie.

## Referències

* ↑ Aplin, K.; Lunde, D.; Molur, S. Berylmys mackenziei. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 255. ISBN 978-0801893049.
# Allactaga balikunica

Allactaga balikunica és una espècie de mamífer rosegador de la família dels dipòdids. Viu a Mongòlia i la Xina (Xinjiang). Es tracta d'un animal nocturn que s'alimenta d'arrels, tubercles, insectes i larves. Els seus hàbitats naturals són els deserts i semideserts. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Avirmed, D.; Shar, S.; Lkhagvasuren, D.; Smith, A. T. Allactaga balikunica. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2015.
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :
# Gavino Pes

Gavino Pes (Don Baignu), (Tempio Pausania, 31 de juliol 1724 - 24 d'octubre 1795), fou un sacerdot i poeta sard, de família noble. Fou canonge de la catedral de Càller el 1750, i un dels primers a emprar el dialecte gal·lurès en les seves poesies Lu Tempu, Lu Pintimentu, La Vecchiaja.

## Referències

* ↑ Mattone, Antonello; Sanna, Piero. Settecento sardo e cultura europea: lumi, società, istituzioni nella crisi dell'antico regime (en italià). FrancoAngeli, 2007, p. 92. ISBN 978-88-464-8520-5.
* ↑ Paschall, Clarence. The Semasiology of Words Derived from the Indo-European *nem- (en anglès). University of California Press, 1948, p. 177.
# An Der Beat

David Nicolau (Palafrugell, 1973), més conegut pel nom artístic An Der Beat, és un músic i punxadiscos català. El 1986, arran de descobrir l'acid-house, començà a interessar-se per la música electrònica i a trastejar amb diferents tocadiscs (Lenco, Technics…) i sintetitzadors Atari, produint la seva primera remescla en casset el 1989, fins a aconseguir actuar a La Sala del Cel i al Sónar, el 1995, i fitxant per Minfunk Records.

## Discografia

* Christa Päffgen (EP, 1996)
* Recicla-ho (1997)
* Atari (EP, 1998)
* Normal (EP, 1999)
* Dame chocolate (2001)
* Aire Lounge (amb Berta, Música Global, 2006)
* Un der tree (2014)
* Tarzán y su puta madre haciendo hip-hop en Alcobendas (2016)

## Referències

* ↑ «Xat amb el músic gironí An Der Beat». 324.cat, 13-05-2001. [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ «An Der Beat» (en castellà). Clubbingspain. [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ Peñas, Enrique. «A sudar» (en castellà). MondoSonoro, 17-04-2001. [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ «Novo, chill-out amb els grans clàssics del pop i la cançó». Enderrock.cat, 18-11-2006. [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ Fuentes, Fernando. «An Der Beat - Under der tree LP» (en castellà). DJ Magazine, 27-03-2015. [Consulta: 17 juliol 2021].
# Doctor Cottard

El doctor Cottard és un personatge de l'obra A la recerca del temps perdut de Marcel Proust.
Metge emèrit que es triba entre els més fidels participants en el cercle de Madame Verdurin (en particular en Un amor de Swann), no brilla particularment, no obstant això, pel seu esperit de relació en societat.
Diverses persones han pogut servir de model al personatge del metge Cottard :
* Jules Cotard (1840-1889), neuròleg i psiquiatre francès que va donar el seu nom al síndrome de Cotard ; estava relacionat amb el pare de Proust, a la facultat de medicina de París.
* Eugène Doyen (1859-1916), cirurgià francès amb qui Proust va viatjar;
* el professor Samuel Pozzi (1846-1918), cèlebre metge francès sobrenomenat «Metge Déu (Docteur Dieu)» per Sarah Bernhardt.

## Intèrprets de les adaptacions cinematogràfiques

| El doctor Cottard és interpretat per: Jean-François Balmer a L’amor de Swann de Volker Schlöndorff (1984) Philippe Morier-Genoud a Le Temps retrouvé de Raoul Ruiz (1999) | M$^{me}$ Léontine Cottard és interpretada per: Nathalie Juvet a L’amor de Swann de Volker Schlöndorff (1984) Dominique Labourier a Le Temps retrouvé de Raoul Ruiz (1999) |

## Referències

* ↑ Vincens, André «Cottard Docteur» (en francès). Proust, ses personnages [Consulta: 24 octubre 2018].

## Bibliografia

* Green F. C. « Le rire dans l'œuvre de Proust. », Cahiers de l'Association internationale des études francaises, 1960, N°12. pp. 243-257.doi : 10.3406/caief.1960.2180 Texte intégral.
* (anglès) Pearn J., Gardner-Thorpe C., « A Biographical Note on Marcel Proust's Professor Cottard », J Med Biogr, May 2003 11: 103-106.
# Parla amb mi

Parla amb mi (títol original en anglès, Talk to Me) és una pel·lícula de terror sobrenatural australiana del 2022 dirigida per Danny i Michael Philippou, escrita per Danny Philippou i Bill Hinzman, i basada en un concepte de Daley Pearson. És protagonitzada per Sophie Wilde, Alexandra Jensen, Joe Bird, Otis Dhanji, Miranda Otto i Zoe Terakes. La pel·lícula segueix un grup d'adolescents que descobreixen que són capaços de contactar amb esperits amb una misteriosa mà tallada i embalsamada, només perquè les coses van massa lluny. Ha estat doblada i subtitulada al català.
Es va estrenar al Festival de Cinema d'Adelaide el 30 d'octubre de 2022, i va ser estrenat a càrrec de Maslow Entertainment a Austràlia el 27 de juliol de 2023. La pel·lícula va rebre crítiques positives, amb elogis a la seva història, direcció, seqüències de terror, efectes pràctics, al disseny de so i a les interpretacions, especialment de Wilde i Bird. Va ser un èxit de taquilla, recaptant aproximadament 91,9 milions de dòlars a tot el món per un pressupost de 4,5 milions, cosa que la va convertir en la pel·lícula de terror més taquillera de la distribuïdora estatunidenca A24 i en la segona pel·lícula més taquillera en general.

## Referències

* ↑ «Parla amb mi (Talk to me)». Desdelsofà.cat. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «Talk to Me». [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Talk To Me (2023) - Financial Information». [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ Lee, Chris «From Blowing Up Toasters to a Seven-Figure A24 Deal». Vulture, 17-07-2023 [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ Rapold, Nicolas «The Philippou brothers: from YouTube videos to Sundance horror hit Talk To Me». Financial Times, 20-07-2023 [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ Burke, Kelly. «Australian horror film Talk to Me a surprise US box office hit». The Guardian, 04-08-2023. Arxivat de l'original el 18 agost 2023. [Consulta: 18 agost 2023].
# Nintendo Optical Disc

Nintendo Optical Disc (en català disc òptic de Nintendo) és el format de disc òptic utilitzat per Nintendo per distribuir els seus videojocs. Inclouen, els Gamecube Optical Disc (G.O.D.), el Wii Optical Disc i el Wii U Optical Disc.

## Tipus
### Gamecube Optical Disc

Els Gamecube Optical Disc són els discos òptics utilitzats per a la distribució de videojocs per a la consola Nintendo GameCube.
Són discos amb una mida de 8 cm de diàmetre amb una capacitat màxima de d'1,5 gigabytes (menor que la d'altres formats, com l'UMD).
De vegades eren necessaris més d'un disc per emmagatzemar el joc complet, com en el cas de Resident Evil 0, Resident Evil o Resident Evil 4.

### Wii U Optical Disc

El Wii U Optical Disc és un disc òptic d'alta densitat patentada, desenvolupat per Nintendo i Panasonic, i serveix com a mitjà físic per als jocs de Wii U. El format és molt similar en el disseny físic i les especificacions com els Blu-ray Disc, lluint una capacitat de 25 GB per capa. Unitat de només lectura de disc òptic de la consola llegeix aquests discos a 5x CAV, per a una velocitat màxima de lectura de 22.5 MB / s Per millorar encara més el rendiment de la unitat òptica, la Wii O compta amb decompressió Zlib igual que el seu predecessor, el que permet una amplada de banda més gran en temps real. Wii U Optical Discs difereixen d'altres formats de disc òptic en què tenen vores suaus i arrodonits. També és compatible amb Wii Optical Discs, encara que a 6x CAV per a la compatibilitat amb la Wii. No obstant això, la consola no és compatible amb discos de joc de GameCube.
Cada disc conté una marca d'àrea de tall de ràfega (BCA) marca, un tipus de codi de barres que s'escriu en el disc amb un làser YAG. Les dades emmagatzemades en aquesta marca BCA inclou una taula de xifrat relacionades amb la mecànica de protecció contra còpia basada en maquinari, a més de 64 bytes de dades accessibles per a l'usuari sense xifrar.

## Referències

* ↑ Totilo, Stephen. «Wii U Discs Will Be 25GB In Size». Kotaku.
* ↑ Kohler, Chris «Hands-On: With Wii U’s Touchscreen Controller, Nintendo Could Radically Change Games». Wired, 07-06-2011.
* ↑ Gilbert, Ben. «Take a very, very close look at the round-edged Wii U proprietary discs». Engadget, 12-11-2012. [Consulta: 18 novembre 2012].
* ↑ Klepek, Patrick. «Wii U Does Not Play GameCube Games». Giant Bomb, 08-06-2011. [Consulta: 6 juliol 2011].
* ↑ «» Anatomy of an Optical Medium Authentication (Part 1)». debugmode. [Consulta: 21 maig 2013].
# Pseudis

Pseudis és un gènere de granotes de la subfamília Hylinae.
Es troba a l'àrea compresa entre les Guaianes, Veneçuela, Trinitat, sud del Brasil, el Paraguai, sud-est del Perú, est de Bolívia, nord-est de l'Argentina i l'Uruguai.

## Taxonomia

* Pseudis bolbodactyla
* Pseudis cardosoi
* Pseudis fusca
* Pseudis minuta
* Pseudis paradoxa
* Pseudis platensis
* Pseudis tocantins
# Jaume Peyrí Rocamora

Jaume Peyrí Rocamora fou un metge català nascut a Reus el 1877. Estudià medicina a Barcelona i es graduà el 1899. Va ser el primer catedràtic de dermatologia i sifilografia de la Universitat de Barcelona el 1915, essent el primer a Catalunya de la seva especialitat i el segon de l'estat. També fou cap del Servei de Dermatologia de l'Hospital Clínic de 1915 a 1947 menys durant la guerra. Col·laborà al diari Foment de Reus del 1916 al 1919. El 1936 treballava en un estudi sobre el poeta Horaci i les seves relacions literàries amb la medicina. Va publicar una dotzena de llibres i uns 200 articles i va donar classes a uns cinc mil alumnes. Entre aquests, es trobava el metge dermatòleg Josep Mercadal i Peyrí, la mare del qual era parenta llunyana seva, i que al cap d'uns anys acabaria sent el seu gendre. Parlava set llengües i per això va poder ser membre destacat de les societats dermatològiques internacionals. Va presidir la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona, l'Institut Mèdic-Farmacèutic de Catalunya, la Societat Catalana de Dermatologia (de la que fou el fundador) i la Secció Catalana de la Societat Espanyola de Dermatologia. Va morir a Barcelona el 1950. La seva ciutat natal li té un carrer dedicat.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 519-520.
* ↑ Alsina i Bofill, J. «Josep Mercadal i Peyri (1903-1976). A: Solemne sesión "In Memoriam" de los Académicos de Honor y Numerarios profesores A. Ley, J. Mercadal Peyrí, Teófilo Hernando y Pedro Piulachs. Palabras del Presidente». Anales de medicina y cirugía. Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya, Vol. 56, Núm.: 246, 1976, pàg. 281-284. ISSN: 2339-9899 [Consulta: 22 febrer 2018].
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 40. ISBN 9788497916929.

## Links de referència

* Jaume Peyri i Rocamora | Galeria de Metges Catalans del COMB
* «Jaume Peyrí Rocamora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia complementària

* C. Maturana. “Jaime Peyrí: su vida y su obra” A: Actas del Segundo Congreso Español de Historia de la Medicina. Vol. II, p. 279-381
# Roser Diago Escuder

Roser Diago Escuder (La Vall d'Uixó, 5 de setembre de 1959) filla de Manuel Diago Gil i Rosario Escuder Aragonés, és mestra de Primaria i Infantil, directora del CEIP Rosario Pérez de la Vall d'Uixó (2011-2020), sindicalista, activista cultural. És presidenta de la Societat Cultural Amics de la Vall, i Jutgessa de Pau.
Va cursar els seus estudis mitjans a l'IES Honori García de la Vall d'Uixó. Diplomada en Magisteri a l'Escola Normal de Castelló i amb curs de formació en Educació per a la Pau de la Universitat Jaume I de Castelló de la Plana. Curs de Mediació escolar, CEFIRE.
Membre del Moviment de Renovació Pedagògica de Castelló de la Plana des de l'any 1990 fins 1994, membre de l'STE-PV des de l'any 1982 i sòcia de Acció Cultural del PV des de l'any 1984, sòcia de la Societat Cultural d'Amics de la Vall des del 2008.

## Referències

* ↑ «Café de les Associacions (Roser Diago, Amics de la Vall) - Radio La Vall d'Uixó - Cadena Ser». [Consulta: 17 novembre 2022].
* ↑ «Roser Diago, nova jutgessa de pau de la Vall d'Uixó - Radio La Vall d'Uixó - Cadena Ser», 01-07-2021. [Consulta: 17 novembre 2022].
# Casa Lacruz

La Casa Lacruz és un edifici d'habitatges i locals comercials de la parròquia andorrana d'Escaldes-Engordany. És al número 61 de l'avinguda Carlemany d'Escaldes. L'edifici, obra de Josep Puig i Cadafalch, està protegit com a bé immoble inventariat per la significació que té en l'arquitectura de granit del principat.
Va ser construida entre els anys 1940 i 1941, segons plans dissenyats per Josep Puig i Cadafalch, reconegut com un dels exponents del moviment modernista a Catalunya i del primer noucentisme. L'edifici no s'ubica dins de cap època concreta de la seva evolució com a arquitecte, sinó en l'etapa del final del seu exili (1936-1942). L'edifici sintetitza les formes de la seva trajectòria històrica pel que fa a l'ordenació de les façanes amb l'ús de materials locals, com la pedra de granit disposada en forma de paredat de cap serrat o de niu d'abella escapçat, fruit de l'observació estudiada dels edificis propers i coetanis construïts a Escaldes; així com l'ús equilibrat de recursos arquitectònics com balconades, balcons, finestres, tribunes i llucanes que atorguen a l'edifici una singularitat pròpia.
La Casa Lacruz és un edifici que destaca dins de l'arquitectura de granit per la seva concepció formal i per haver estat dissenyat per l'arquitecte Puig i Cadafalch.

## Referències

* ↑ «Casa Lacruz». Patrimoni Cultural d'Andorra. Govern d'Andorra.
* ↑ «Edicte del 25-2-2004 pel qual es fa pública la resolució d'inclusió a l'Inventari general del patrimoni cultural com a bé immoble la casa Lacruz.». [Consulta: 1r maig 2020].