OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Verein für Rasenspiele Mannheim

El VfR Mannheim, nom complet, Verein für Rasenspiele Mannheim, és un club de futbol alemany de la ciutat de Mannheim a l'estat de Baden-Württemberg.

## Història

El club va néixer l'any 1911 per al fusió del Mannheimer FG 1896, Mannheimer FG 1897 Union, i FC Viktoria 1897 Mannheim. Aquests clubs van ser fundadors de la DFB, l'any 1900. El VfR guanyà la Kreisliga Odenwald el 1922 i la Bezirksliga Rhein el 1925. A partir de 1933, amb la reorganització del futbol que feu el Tercer Reich entrà a la Gauliga Baden, campionat que guanyà els anys 1935, 1938, 1939, 1943 i 1944. Després de la Guerra participà en la Oberliga Süd, i el 1949 arribà el seu major èxit quan es proclamà campió d'Alemanya en derrotar a la final al Borussia Dortmund. Posteriorment el club participà en el campionats regionals i malgrat les dificultats econòmiques refusà fusionar-se amb l'altre club de la ciutat, el Waldhof Mannheim, els anys 1998 i 2003.

## Palmarès

* Lliga alemanya de futbol
** 1949
* Campionat d'Alemanya del Sud
** 1925
* Westkreis-Liga (I)
** 1910, 1911, 1913, 1914
* Kreisliga Odenwald (I)
** 1922
* Bezirksliga Rhein (I)
** 1925, 1926
* Gauliga Baden (I)
** 1935, 1938, 1939, 1943, 1944
* Amateurliga Nordbaden (III)
** 1973, 1976
* Verbandsliga Nordbaden (V)
** 2004
* Copa d'Alemanya del Sud
** 1959
* Copa North Baden
** 1972, 1997, 2001

## Referències

* ↑ Grüne, Hardy (2001). Enzyklopädie des deutschen Ligafußballs 7. Vereinslexikon. Kassel: Agon-Sportverlag. ISBN 9783897841475
* ↑ Grüne, Hardy (1996). Vom Kronprinzen bis zur Bundesliga. Kassel: AGON Sportverlag ISBN 3-928562-85-1

## Enllaços externs

* Web oficial (alemany)
* Perfil a abseits-soccer.com Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine.
* VfR Mannheim a Weltfussball.de
# Nativitat de Maria

La Nativitat de Maria (o de la Verge Maria, o de la Mare de Déu) és una celebració cristiana que s'escau el 8 de setembre en què es commemora el naixement de Maria, mare de Jesús. Als Països Catalans també se la coneix popularment com la festa de la Mare de Déu de Setembre i s'hi celebren les "marededéu trobades". A les esglésies ortodoxes la festa s'anomena Nativitat de la Theotokos (terme grec per dir 'Mare de Déu') i constitueix una de les dotze celebracions litúrgiques més importants d'aquestes tradicions.

## Història

L'Evangeli no fa esment del naixement de Maria, però hi ha diverses tradicions apòcrifes que en parlen, en especial la del protoevangeli de Jaume on s'hi indiquen, a més, els noms dels seus pares: Joaquim i Anna. Algunes d'aquestes tradicions, considerant Maria com a descendent de David, assenyalen seu naixement a Betlem; d'altres, especialment el corrent grec i armeni, assenyalen Natzaret com a bressol de Maria. La més admesa és la que situa l'esdeveniment a la ciutat santa de Jerusalem, on s'han trobat les ruïnes d'una basílica romana d'Orient del segle V edificada sobre l'anomenada 'casa de santa Anna', molt a prop de la piscina Probàtica.
La nativitat de Maria se celebrava a Orient des del segle vi. La data va ser fixada el 8 de setembre, dia amb el qual s'obre l'any litúrgic romà d'Orient, el qual es tanca amb la Dormició, a l'agost. A Occident va ser introduïda cap al segle vii pel papa Sergi I (eixit d'una família originària d'Antioquia) i era celebrada amb una processó-lletania, que acabava a la basílica romana de Santa Maria la Major.
Per l'Església, el naixement de Maria simbolitza l'alba dins d'un món de foscor, el preludi d'un procés que durà fins a la llum amb l'arribada de Jesucrist, el seu fill. Per això la festa és un motiu de joia. A l'ofici de Laudes s'hi diu: «pel teu naixement, Verge Mare de Déu, vas anunciar l'alegria a tot el món: de Tu va néixer el Sol de justícia, Crist, Déu nostre».

## Iconografia

* Icona (data desconeguda)
* Miniatura medieval (segle xiii)
* Escultura del segle xiv
* Pintura del segle XV
* Wolf Traut, segle XVI
* Luis de Morales, segle XVI
* Icona segles XVI o XVII
* Ludovico Lana, segle XVII
* Icona del segle xix

## Referències

* ↑ «Nativitat de Maria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Nativitat de Maria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Loarte, J. A. «Vida de Maria (II): La Nativitat de la Mare de Déu». opusdei.org.
* 1 2 «Natividad de la Santísima Virgen María». aciprensa.com.

## Vegeu també

* Maria, mare de Jesús
* Culte marià
* Mariologia

## Enllaços externs

Exemples d'homilies amb motiu de la festivitat, que n'il·lustren les interpretacions:
* Homilia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. de l'abat de Montserrat, Josep M. Soler (2011)
* Homilia de l'abat de Poblet, Josep Alegre (2012)
# Fabrizio del Carretto

Fabrizio del Carretto fou Gran Mestre de l'Hospital entre 1513 i 1521. D'origen italià va viure els últims anys de l'orde a l'illa de Rodes.
# Pierre de Vielle-Bride

Pierre de Vieille-Brioude, o Vieille-Bride fou el divuitè Mestre de l'Hospital. Pertanyia a la família dels castlans de la Vieille-Brioude, al sud de l'Alvèrnia (avui dia situat al departament de l'Alt Loira).
Apareix a Orient el mes de febrer de 1217, al voltant del mestre Guerin de Montacute, un altre hospitaler de l'Alvèrnia, concretament de Montaigut. Va succeir en el càrrec de mestre a Bertrand de Comps el 1240 i va sojornar sis mesos al castell de Margat, a Síria, en el marc de la guerra contra el soldà d'Alep.
El 17 d'octubre de 1244, els hospitalers, juntament amb els templers, els cavallers teutònics i un contingent local van enfrontar-se amb els corasmis a la batalla de la Forbie prop de Gaza. La batalla va ser un desastre per als ordes militars, només divuit templers i setze hospitalers van poder-se escapar. Vieille-Brioude es creia que havia estat víctima, però sembla que fou fet presoner al Caire.
El seu epitafi, a la capella funerària de l'església de Sant Joan d'Acre, no esclareix la data exacta de la seva mort. Coneixem un Pierre de la Vieille-Brioude que signa com a testimoni en una carta hospitaler ade 1253.
Dos membres de la seva família, contemporanis seus, portaven una àguila bicèfala desplegada a l'escut.
# Alof de Wignacourt

Fra Alof de Wignacourt (Regne de França, 1547 $^{(Gregorià)}$ - Illa de Malta, 14 de setembre de 1622) fou Gran Mestre de l'Orde de l'Hospital des de 1601 fins a 1622. Provenia de la Llengua d'Alvèrnia. Durant el seu magisteri va fer construir un aqüeducte des de Rabat fins a La Valletta i moltes construccions costaneres defensives, conegudes com a Torres Wignacourt. En el Palau de la capital es guarda un dels millors tresors deguts a aquest Gran Mestre i és el retrat que el pintor venecià Caravaggio va fer d'ell.

## Vegeu també

* Torres Wignacourt
# Antonio Ibáñez de la Riva Herrera

Antonio Ibáñez de la Riva Herrera (Solares, Cantabria, 1633 - Madrid 1710) fou un eclesiàstic i administrador espanyol.
Estudià a Salamanca, on fou ordenat sacerdot. Fou nomenat successivament Col·legial Major de San Ildefonso de Alcalá, canonge magistral de la Catedral de Màlaga, Bisbe de Ceuta (1685-1687) i Arquebisbe de Saragossa (1687-1710). Entre 1690 i 1692 presidí el Consell de Castella. Fou també President de la Sala de Millones, plantejant la reforma hacendística del regnat de Carles II, per eliminar el frau fiscal al regne. Per dos cops ocupà els càrrecs de Virrei i Capità General d'Aragó, la primera d'elles entre 1693 i 1696 i la segona en plena Guerra de Successió, entre 1703 i 1705. En el seu segon mandat aragonès es va mantenir fidel a la causa de Felip V, qui el nomenà Inquisidor General i el proposà per ocupar la seu toledana.
Convocà el Sínode a Saragossa el 1697 elaborant les Constitucions Sinodals i fundà el Montepío de Saragossa. També durant el seu arquebisbat a Saragossa es va portar a terme les obres de construcció de la nova Torre de la Seu Catedralícia.
El 1695 fou nomenat pel Rei Superintendent de les obres de la Basílica del Pilar de Saragossa, efectuant-se durant el seu mandat la cimentació del costat nord i sud. Ordenà també la construcció el 1692 de la seva residència a Solares, l'anomenat Palau de los Marquesos de Valbuena.
Morí quan anava a prendre el càrrec d'Arquebisbe de Toledo, primat d'Espanya. El seu sepulcre és a la Capella de Santiago el Mayor de la Catedral de Saragossa, on foren traslladades les seves despulles el 1780, setanta anys després de la seva mort.

## Enllaços externs

* Biblioteca Nacional. Papeles de D. Antonio Ibáñez de la Riva, referentes a su labor como Presidente del Consejo de Castilla, Virrey interino de Aragón, y arzobispo de Zaragoza. Manuscrit MSS/13193 i MSS/13194, 2 vols., ca. 1730.
* Lorenzo Armengual y Antonio Ibáñez de la Riva Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Obispos de Ceuta
* Inquisidores Generales
# Joan de Madrenas

Joan de Madrenas fou militar català durant la Guerra de Successió Espanyola.
Madrenas començà la seva carrera militar amb el grau de tinent coronel al regiment d'infanteria d'alemanys de Gabriel Kaulbars i Friedrich Shover. El 1713, amb l'evacuació de les tropes aliades i la formació de l'Exèrcit de Catalunya, Madrenas passà a ser el coronel del regiment de Sant Narcís, que enquadrà la tropa alemanya del regiment Kaulbars que va romandre a Catalunya per continuar la lluita.
Durant el setge de Barcelona, Madrenas dirigí la defensa del reducte de la Creu de Sant Francesc i participà activament en la batalla de l'11 de setembre. Madrenas fou el responsable de la defensa i fortificació del monestir de Sant Pere de les Puel·les, on hi hagué durs combats durant la jornada de l'11 de setembre.
Capitulada Barcelona, Madrenas obtingué passaport i marxà cap a Gènova, per passar després a Nàpols. El 1715 fou nomenat governador de Catània. El 1712 es té constància que viatjà al Tirol. Fins a la seva mort probable al decenni de 1740, Madrenas serví als exèrcits imperials de l'Emperador d'Àustria.
El seu fill rebé el títol nobiliari de comte i fou conegut com a Johann Graf von Madrenas. Com el seu pare, feu carrera militar a l'exèrcit imperial austríac.

## Enllaços externs

* Biografia del Coronel Joan de Madrenas Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Cristià Detlev Reventlow

Cristià Detlev Reventlow (en danès Christian Ditlev Reventlow) va néixer a Haderslev (Dinamarca) el 21 de juny de 1671 i va morir a Tølløsegård l'1 d'octubre de 1738. Era germà d'Anna Sofia Reventlow, reina consort de Dinamarca en estar casada amb el rei Frederic IV, i era fill del comte i canceller de Dinamarca Conrad de Reventlow (1644-1708) i d'Anna Margarida Gabel (1651-1678).
Va fer la carrera militar, i va lluitar amb les tropes daneses contra els francesos en la Guerra dels Nou Anys. El 1701 va ser enviat també al capdavant de les tropes daneses a lluitar contra els francesos a Itàlia en la Guerra de Successió Espanyola. Va estar al servei d'Eugeni de Savoia, i va haver de fer front als francesos en la batalla de Calcinato el 1706. Superats en nombre, i en contra del poder del general Vendôme, Reventlow no tenia cap possibilitat d'èxit. El 1709 estava al comandament de les forces daneses a Scania a la Gran Guerra del Nord.
El març 1713 el rei Frederic IV el va nomenar president d'Altona (Hamburg). La ciutat havia estat saquejada pels suecs, i va haver de ser reconstruïda. La seva tasca consistia a supervisar el programa de reconstrucció. El 1732 va ser destituït com a president d'Altona després de la mort del seu cunyat, Frederic IV.

## Matrimoni i fills

Cristià Detlev es va casar amb Benedicta Margarida de Brockdorff (1678-1739), filla de Cai Bertran Brockdorff (1619-1689) i d'Hedwig Rantzau (1640-1678). D'aquest matrimoni en nasqué:
* Cristina (1711-1779), casada amb Frederic Carles de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Plön (1706-1761).

## Enllaços externs

* ancestrylibrary
# Arvid Axel Mardefelt

Arvid Axel Mardefelt fou un baró i general d'infanteria suec del segle xviii emparentat amb Carles XII de Suècia. Nasqué entorn el 1655 i morí el 18 de maig de 1708 a Jakin, Polònia

## Biografia

Mardefelt fou fill del Mariscal de Camp Conrad Mardefelt. El 1702 durant la Gran Guerra del Nord, estigué al càrrec de les operacions de l'exèrcit suec a la Polònia occidental. El 1704 conquerí Poznań i el defensà amb èxit davant dels saxons durant un mes de setge a la ciutat. El 1706 es distingí en la batalla de Fraustadt.
El 29 d'octubre de 1706, amb un exèrcit de 5.000 suecs i 10.000 polonesos s'enfrontà prop de Kalisz a un exèrcit conjunt de 35.000 russos, saxons i polonesos a les ordres d'August el Fort, sent derrotat.. Mardefelt juntament amb 100 oficials, incloent magnats polonesos, foren fets presoners de guerra.
Després de ser alliberat el 1707, Mardefelt morí de gota el 18 de maig de 1708 a Jakin, Polònia.

## Fonts

* Svenska uppslagsboken, Malmö 1929-37
# Bárbara Elorrieta

Bárbara Elorrieta (Madrid, 5 de maig de 1978) és una actriu i productora de TV espanyola. El seu avi José María Elorrieta i el seu pare Javier Elorrieta són directors.

## Filmografia
### Cinema

| Llargmetratges 2002 Welcome 2 Ibiza 2003 Beyond Re-Animator 2003 Pacto de brujas 2003 Teresa Teresa 2004 Rottweiler 2006 Rojo intenso | Curtmetratges 1999 La Cartera 1999 Drama 1999 El apagón 1999 Es fácil 1999 Un beso de mentira 2000 El Cinéfilo 2000 Enrique y Ana 2000 La muerte de Sardanápalo 2002 Tiempos mejores 2002 La Araña negra |

### Televisió
#### Productora

* Intereconomía Televisión (2008-2009)

#### Actriu

* 2005/06 Negocis de família
* 2004 Diez en Ibiza
* 2002-2003 20 tantos
* 2002 Cuéntame cómo pasó
* 2000-2003 en Paraíso
* 1998 La casa de los líos
* Candidatura Unión de Actores 2007 y 2004. Mejor interpretación femenina de reparto en televisión por Cuéntame cómo pasó.

## Enllaços externs

* www.nosolocine.es Arxivat 2011-10-03 a Wayback Machine.
* www.evasanagustin.com
# Salvatore Mamo

Salvatore Mamo (Cianciana, 1839 - 1920) fou un sacerdot i poeta en sicilià també conegut com a patri don Turiddu. Membre d'una família nombrosa, va estudiar al seminari de Palerm i el 1862 fou ordenat sacerdot. Va exercir el sacerdoci en el seu poble natal fins a la seva mort. Va escriure poesia en sicilià amb una funció ètica i social forta, en un intent de "ensenyar" a les ovelles de la parròquia amb l'art poètic.
Segons Salvatore Di Marco, la seva és poesia pura que li dona l'ànima popular de Sicília i la seva tradició cultural, però també hi destaca la creativitat espontània del poeta, que ha aconseguit, a través de la faula, participar en un autèntic magisteri de la vida i la humanitat.

## Obres

* Li Cunticeddi di me nanna (1881)
* Li cunticedi di lu vecchiu (1911)
* Poesie sacre (1887)
* Un viaggiu pri lu 'nfernu (a cura d'Eugenio Giannone, 1989)
* Strambotti (a cura d'E. Giannone,1988)
* Lu Vancelu nicu (a cura de Gaspare Conte, 2001)
* Revelabo (a cura de G. Conte,2008).

## Enllaços externs

* Revista Lumie di Sicilia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Actiu financer

Un actiu financer és, pel seu titular, un dret patrimonial sobre els recursos futurs i incerts que pugui generar una empresa. Les empreses venen/emeten actius financers (drets) als inversors a fi d'obtenir finançament per poder comprar actius reals (tangibles o intangibles), de manera que tot actiu financer en mans d'un inversor és, per a l'empresa emissora, un passiu financer (un deute).
Els actius financers —drets— sobre els recursos futurs i incerts que pugui generar una empresa es poden titulitzar, resultant-ne un valor mobiliari que es pot negociar als mercats financers; la seva correcta valoració, en funció de la rendibilitat, el risc i els temps, és el camp d'estudi de l'economia financera. Donat que tot actiu financer és alhora un passiu financer, les normes internacionals de comptabilitat han definit el concepte genèric d'«instrument financer» que recull alhora la seva doble naturalesa, és un actiu (un dret) per qui en sigui el seu titular, i al mateix temps és un passiu (una obligació) per l'empresa emissora.

## Referències

* ↑ «actiu financer | enciclopedia.cat». [Consulta: 19 novembre 2024].
# Domenico Quilici

Domenico Quilici (Lucca, la Toscana, 1757 - idem. 1831) fou un compositor italià. Era germà del també músic Biagio (1774-1861).
Fou mestre de capella del duc de Lucca, director d'orquestra del teatre de la seva ciutat natal i director d'una escola gratuïta de música que sufragà de la seva butxaca particular. A Lucca organitzà una sèrie de concerts setmanals (orquestra i cors), en els que s'executaren les millors obres de música clàssica. A més. fou molt versat en literatura, filologia i matemàtiques.
La major part de les seves obres són de caràcter religiós, figurant entre elles una missa de Rèquiem a 4 veus, motets, etc.

## Biografia

* Enciclopèdia Espasa volum nº. 48, pàg. 1220 (ISBN 84-239-4548-0)
# Christian Beyel

Christian Beyel (Zúric, 29 de novembre de 1854 - 16 de gener de 1941) va ser un matemàtic suís, autor de nombrosos treballs divulgatius.

## Vida i obra

Beyel, fill d'un llibreter, va estudiar al Politècnic de Zuric de 1872 a 1876. L'any següent va treballar com enginyer per la companyia del ferrocarril suís del nord-est, Schweizerische Nordostbahn, però ho va deixar al cap d'un any per anar a estudiar matemàtiques a la universitat de Göttingen. En tornar, es va incorporar al Politècnic de Zuric com assistent dels professors Wilhelm Fiedler i Wilhelm Ritter. El 1882 va obtenir el doctorat per la universitat de Zúric i l'any següent l'habilitació per a la docència al Politècnic. Va ser professor al Politècnic fins a la seva jubilació el 1934.
Va ser un escriptor prolífic. El seu llibre més conegut, Der mathematische Gedanke in der Welt (El pensament matemàtic en el món), encara es reimprimeix avui en dia i és descrit com una declaració d'amor per les matemàtiques. També va escriure diversos llibres i articles, sobretot de geometria.
A més de les seves obres matemàtiques, també va publicar alguns articles sobre política, literatura o cinema. Sembla que va ser un dels fundadors de l'Associació suïssa de cinematografia educativa (SAFU) el 1929.

## Referències

* ↑ Eminger, 2015, p. 82.
* ↑ Eminger, 2015, p. 83.
* ↑ Gertiser, 2006, p. 65.

## Bibliografia

* Eminger, Stefanie Ursula. Carl Friedrich Geiser and Ferdinand Rudio: The Men Behind the First International Congress of Mathematicians (en anglès). Tesi doctoral: St. Andrews University, 2015.
* Gertiser, Anita «Domestizierung des bewegten Bildes. Vom dokumentarischen Film zum Lehrmedium» (en alemany). montage/av, 15-1, 2006, pàg. 58-73. ISSN: 0942-4954.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Christian Beyel» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Kellow John Pye

Kellow John Pye (Exeter, 9 de febrer de 1812 - Exmouth, 22 de setembre de 1901) fou un compositor musical anglès.
Aparentment va ser el primer alumne de la Royal Academy of Music de Londres quan es va inaugurar el 1823, allà va tenir per professor a Cipriani Potter. Més tard va ser director de l'Acadèmia el 1868 i també va ser un bon músic. Entre les seves obres instrumentals hi ha Tres melodies per a flauta i piano i a més diverses obres corals i música religiosa. Les seves obres es recomanen per la modernitat i perfecció de tècnica i d'estil.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 48, pàg. 785. (ISBN-84-239-4548-0)
# Centropus

Centropus és un gènere d'ocells de la família dels cucúlids (Cuculidae ), únic de la subfamília dels centropodins (Centropodinae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 29 espècies:
* cucal de les Andaman (Centropus andamanensis)
* cucal del Gabon (Centropus anselli)
* cucal blanc-i-negre (Centropus ateralbus)
* cucal de Bengala (Centropus bengalensis)
* cucal negre petit (Centropus bernsteini)
* cucal de Burchell (Centropus burchellii)
* cucal de Sulawesi (Centropus celebensis)
* cucal de Biak (Centropus chalybeus)
* cucal de Sri Lanka (Centropus chlororhynchos)
* cucal dels papirs (Centropus cupreicaudus)
* cucal goliat (Centropus goliath)
* cucal africà (Centropus grillii)
* cucal ventreblanc (Centropus leucogaster)
* cucal caranegre (Centropus melanops)
* cucal negre gros (Centropus menbeki)
* cucal cap-ros (Centropus milo)
* cucal capblau (Centropus monachus)
* cucal de Java (Centropus nigrorufus)
* cucal faisà (Centropus phasianinus)
* cucal de Strickland (Centropus rectunguis)
* cucal del Senegal (Centropus senegalensis)
* cucal gros (Centropus sinensis)
* cucal negre de les Kai (Centropus spilopterus)
* cucal de Mindoro (Centropus steerii)
* cucal cellablanc (Centropus superciliosus)
* cucal de Madagascar (Centropus toulou)
* cucal rogenc (Centropus unirufus)
* cucal violaci (Centropus violaceus)
* cucal de les Filipines (Centropus viridis)

## Referències

* ↑ «Centropus Illiger, 1811» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «Centropus (Centropus sp.) - Avibase». [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «Turacos, bustards, cuckoos, mesites, sandgrouse – IOC World Bird List». [Consulta: 20 novembre 2024].
# Dilana Dilixiati

Dilana Dilixiati (uigur : دىلانا دىلشات, xinès simplificat: 迪拉娜-迪里夏提, pinyin: Dílānà Dílǐxiàtí; Ürümchi, 7 de gener de 1997) és una jugadora de bàsquet xinesa d'ètnia uigur dels Guangdong Vermilion Birds de la Women's Chinese Basketball Association (WCBA) i la selecció nacional xinesa.
Nascuda a una família militar a Ürümchi, el seu pare fou jugador de bàsquet. A l'edat d'onze anys fou descoberta pel seleccionador Du Feng, que l'envià a entrenar amb l'equip de Guangdong.
Va jugar a bàsquet 3x3 quan era jove, i en l'edició del 2014 va ser l'abanderada de l'equip xinés als Jocs Olímpics de la Joventut.
Aquell mateix any, Dilana fou cedida a l'equip de bàsquet de Shanxi, que guanyà el campionat de la WCBA. El 2015 fou finalista, amb l'equip de Xinjiang, jugant amb l'equip de Guangdong des d'aleshores.
El 2018 fou seleccionada per a l'equip de bàsquet 3x3 per als Jocs Asiàtics, guanyant l'or.
El 2022 fou convocada per la selecció nacional xinesa per a participar al Mundial, on la Xina fou subcampiona després de caure derrotada davant la selecció dels Estats Units per 83-61.

## Referències

* ↑ «China's women's basketball team coach Zheng vows to go all out_The 19th Asian Games Hangzhou 2022». www.hangzhou2022.cn. [Consulta: 18 juny 2023].
* 1 2 3 4 5 6 «感动！从青奥会旗手到世界杯替补，三张图片让你读懂中国女篮13号_迪拉娜_比赛_总决赛». Sohu. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ Sun, Xiaochen. «Youth doing China proud». China Daily, 22-08-2014.
* ↑ «YOG flag bearer Dilana wins first basketball game in Nanjing - China.org.cn». www.china.org.cn. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Women’s spirit not flagging». Global Times. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Equipos y plantillas confirmadas para el Mundial femenino». Gigantes, 21-09-2022. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «New-look USA see off China for fourth straight Fiba World Cup before record crowd». The Observer, 01-10-2022. ISSN: 0029-7712.

## Enllaços externs

* Perfil de jugadora 3x3 al web de la FIBA
* Perfil al web de la FIBA
# Vassili Lobànov

Vassili Lobànov (Moscou, 2 de gener de 1947), nom complet amb patronímic Vassili Pàvlovitx Lobànov, rus: Василий Павлович Лобанов, és un pianista i compositor rus.
Lobanov va estudiar piano amb Lev Naumow composició amb Serguei Balassanian al Conservatori de Moscou del 1963 al 1971. També va estudiar amb Iuri Kholópov (musicologia) i Alfred Schnittke (instrumentació).
Duo de piano (1982–85) amb Sviatoslav Richter. Trio de piano (1977–1990) amb Oleg Kagan i Natàlia Gutman. Quartet de piano amb Víktor Tretiakov, Iuri Baixmet i Natàlia Gutman. Nombroses classes magistrals de piano i música de cambra. Des de 1997 és professor de piano a la Universitat de Música de Colònia. Des del 2016 el professor Vassily Lobanov imparteix classes a l'Acadèmia de Música Kalaidos de Zuric. Viu a Alemanya des del 1991.
Ha compost òperes, concerts, música de cambra i piano. Fundador i director artístic del Festival de Música de Cambra Osnabrück (1997-2001).

## Enllaços externs

* https://www.sikorski.de/en/frameloader.html?file=en/frameloader.html
* http://www.vassilylobanov.com/Komponist/komponist.html
* http://www.vassilylobanov.com/Komponist/Werke/werke.html