OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Foix (França)

El Castell de Foix és un castell al centre de la ciutat de Foix (Occitània) a una altura de 60 metres de la vila, per sobre d'una roca calcària. A pesar de ser un important centre d'atracció turística per a la ciutat de Foix i el departament de l'Arieja, és més conegut per la seva relació amb Andorra i el fet d'estar associat al catarisme.

## Història

El castell va ser mencionat per primera vegada al principi del segle xi. L'any 1002, figura en el testament de Roger I, comte de Carcassona, que llegà la fortalesa al seu fill menor Bernard. El seu caràcter defensiu, en la confluència dels rius Arget i Ariège, va permetre als comtes que hi varen habitar d'assentar la seva autoritat i consolidar-se com una potència en la regió.
L'any 1034 el castell passa a mans del comte de Foix, que hi juga un rol determinant en la història medieval. Durant els dos segles següents, el castell acull comtes amb personalitats brillants que configuren l'ànima i la resistència occitana durant la Croada Albigesa. En casar-se amb la casa Castellbò, els Foix aconsegueixen uns dominis gens menyspreables cap al 1270, i, amb la posterior signatura dels pariatges que funden Andorra com a país, el comtat així com el castell de Foix esdevenen un símbol i d'una importància cabdal.

## Referències

* ↑ Milá, Ernesto. Guía de los Cátaros. Barcelona: Martínez Roca, 1998. p.= 67
* ↑ Miltoun, Francis. Castles and Chateaux of Old Navarre and the Basque Provinces: Including Also Foix, Roussillon and Béarn (en anglès). I. Pitman, 1908, p. 187.
* ↑ Vic, Claude de; Vaissete, Joseph. Histoire générale de Languedoc avec des notes et les pièces justificatives par dom Cl. Devic & dom J. Vaissete: Histoire générale. l872-89 (en llatí). E. Privat, 1875, p. 407.
# El zoo d'en Pitus

El zoo d'en Pitus és una novel·la juvenil en català escrita per Sebastià Sorribas i publicada el 1966 per l'editorial La Galera. Des de llavors se n'han fet 58 edicions i se n'han venut 300.000 exemplars, convertint-se en el tercer llibre d'autor català més venut, després de La plaça del Diamant i del Mecanoscrit del segon origen. Sebastià Sorribas va guanyar amb aquesta obra la segona edició del Premi Josep Maria Folch i Torres de novel·les per a nois i noies, el 1965.

## Argument

La novel·la ens presenta la història d'en Pitus, un nen que té una malaltia que només pot curar-li un especialista de Suècia. Els seus amics del barri del Raval de Barcelona muntaran un zoo per recollir diners i poder pagar-li el viatge.

## Curiositats

* El zoo d'en Pitus ha estat traduït al castellà, al basc, al gallec, al francès i al japonès.
* Festival al barri d'en Pitus és la segona part de la novel·la, que l'Editorial La Galera va encarregar a Sebastià Sorribas. Tanmateix, aquesta seqüela no ha tingut l'èxit de l'original.
* L'any 2000 la directora Mireia Ros va dirigir un telefilm basat en el llibre.
* L'any 2006 es va celebrar el 40è aniversari de la publicació de la novel·la, amb la celebració de l'Any Sorribas.

## Referències

* ↑ «El zoo d'en Pitus» (en català). 3Cat, 30-05-2015. [Consulta: 29 agost 2017]. «"El zoo d'en Pitus" és el tercer llibre català més venut després de "La plaça del Diamant", de Mercè Rodoreda, i "El mecanoscrit del segon origen", de Manuel de Pedrolo.»
* ↑ Marsellés, Natàlia «'El zoo d'en Pitus'». La Vanguardia, 02-06-2013.
* ↑ EFE «Vendidos 80.000 ejemplares de 'El zoo de Pitus' en dos años en Japón». La Vanguardia, 14-07-2008.
# Cases Almirall

Les Cases Almirall són un conjunt arquitectònic situat a l'avinguda Diagonal de Barcelona, entre els carrers d'Aribau, Londres i Muntaner, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Van ser projectades el 1930 per l'arquitecte Francesc Guàrdia per a Ramon Almirall.

## Descripció

És un conjunt d'edificis d'habitatges de planta baixa i sis pisos amb una façana a la Diagonal de més de 100 m d'amplada. Els baixos tenen obertures d'arc de mig punt i de mides diferents, que es corresponen amb les dels pisos superiors. Al primer pis hi ha un balcó corregut que ocupa tota la façana, i el cinquè pis està rematat per un fris completament llis, sobre el qual s'alça la mansarda del sisè pis.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cases Almirall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 «Cases Almirall». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 47138/1930.

## Enllaços externs

* «Cases Ramon Almirall». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Pic Morto

El Pic Morto és una muntanya de 2.902 metres situada a la carena que separa la Vall Fosca de la vall del riu Escrita, entre el Pallars Jussà i el Pallars Sobirà. Pertany als termes municipals de la Torre de Cabdella i d'Espot.
Es troba entre els pics de Sobremonestero i de Subenuix, al N de l'estany Morto, cruïlla de la primera central hidroelèctrica de Cabdella, primera de Catalunya. Es troba en el punt on conflueixen tres valls: la vall de Monestero a l'est, la vall de Subenuix al nord-oest i la conca de l'estany Tort al sud i sud-oest.

## Referències

* ↑ «Pic Mortó». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «pic Morto». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ Prats Padrós, Carles. «El secret de la primera gran central hidroelèctrica de Catalunya». 3cat.cat, 25-05-2021. [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ Marti Bono, Carlos Enrique; Puigdefàbregas, Cayo «Estudio del Parque Nacional de Aigües Tortes y Lago de San Mauricio (Pirineos Centrales): Geología y Morfología». Publicaciones del Centro Pirenaico de Biología Experimental, 1968, pàg. 30-31.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# 561 aC

L'any 561 aC es un any del calendari gregorià. En l'Imperi Romà havia estat conegut com l'any 193 Ab urbe condita. La denominació de 561 aC per aquest any ha estat utilitzada des de principis de l'edat mitjana, quan es va establir l'era del calendari de l'Anno Domini per denominar els anys.

## Esdeveniments
### Europa

* Cresos esdevé rei l'últim rei de la dinastia dels Mèrmnades de Lídia (o 560 aC).

### Univers

* Tots els vuit planetes del sistema solar, incloent l'actualment considerat planeta nan, Plutó, s'alineen.

## Defuncions

* Aliates II, rei de Lídia. (o 560 aC).
* Sedecies, rei de Judà (data compromesa o aproximada).

## Referències

* 1 2 Warrior, V.M.. Greek Religion: A Sourcebook (en danès). Hackett Publishing Company, Incorporated, 2008, p. 102 (Focus Classical Sources). ISBN 978-1-58510-987-6.
* ↑ «Croesus King of Lydia». encyclopaedia britannica. [Consulta: 16 juliol 2016].
* ↑ Dave Kornreich. «When was the last time all of the planets were aligned?». Cornell, 01-07-2015. [Consulta: 17 juliol 2016].
# Mireia Aixalà i Rosselló

Mireia Aixalà i Rosselló (Barcelona, segle XX) és una actriu catalana. Va estudiar art dramàtic a l'Institut del Teatre de Barcelona, i va debutar al teatre el 1997. També ha treballat en cinema i televisió, així com en lectures teatralitzades i com a actriu de doblatge.

## Filmografia
### Televisió

* La Rosa (1995 -1996)
* La memòria dels Cargols (1999)
* Des del balcó (2000)
* Temps de Silenci (2001)
* Psico express (2001)
* Lo Cartanyà (2005-2007)
* Infidels (2009)
* La Sagrada Família (2010)
* Kubala, Moreno i Manchón (2012)
* Les de l'hoquei (2019)
* Jo mai mai (2024)

### Cinema

* Laia, el regal d'aniversari (1995), de Jordi Frades
* L'orquestra de les estrelles (2001), d'Eduard Cortés
* Presumptes implicats (2007), d'Enric Folch
* Xtrems (2009), d'Abel Folk
* Transeúntes (2016), de Luis Aller
* Cuando los amos duermen (2023), de Santiago Alvarado

### Teatre

* Mala sang (1997), direcció de David Plana
* Woyzeck (2001), direcció d'Àlex Rigola
* Víctor o els nens al poder (2002), direcció de Joan Ollé
* Juli Cèsar (2002), direcció d'Àlex Rigola
* El cafè de la Marina (2003), direcció de Rafel Duran
* Temptació (2004), direcció de Rafel Duran
* El club de les palles (2004), d'Albert Espinosa i direcció de Toni Casares
* Vides privades (2004), direcció de Paco Mir
* PASOLINI: who is p? (2005), direcció de David Selvas
* Òscar, una maleta, dues maletes, tres maletes (2007), direcció d'Abel Folk
* La forma de les coses (2008), de Neil LaBute i direcció de Julio Manrique
* El ángel exterminador (2008), direcció de Joan Ollé a partir de la pel·lícula homònima de Luis Buñuel
* Només sexe (2008)
* Product (2009), direcció de Julio Manrique
* Tres dones i un llop (2010), direcció de Carol López
* Qui té por de Virginia Woolf? (2011-2012), direcció de Daniel Veronese
* Àlies Gospodin (2013), direcció de Moisès Maicas
* La autora de las Meninas (2017) direcció d'Ernesto Caballero
* Una història real (2019), escrita i dirigida per Pau Miró
* Amèrica (2022), escrita per Sergi Pompermayer i dirigida per Julio Manrique
* El misàntrop (2024) direcció de David Selvas

## Referències

* ↑ «L'actriu Mireia Aixalà, amb arrels a Juneda, guanya un Premi Max». Segre, 05-10-2021. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ Solé, Estel. «Portar el pes d’una funció és molt cansat», 28-06-2024. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ Juanico Llumà, Núria. «Mireia Aixalà: “Soc més bona actriu ara que fa 20 anys”». Ara, 03-12-2024. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ Ordóñez, Marcos «Carmen Machi, esa gran actriz» (en castellà). El País [Madrid], 03-05-2017. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «'Una història real', la incapacitat de posar-nos al lloc de l'altre a La Villarroel». El Nacional, 30-10-2019 [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ «Reivindiquem que tothom parli amb el seu accent, hòstia!». VilaWeb, 19-12-2023.
* ↑ «La Brutal recupera la seva actualització dEl misantrop'». Betevé, 04-12-2024. [Consulta: 7 desembre 2024].
# Francesc Guàrdia i Vial

Francesc Guàrdia i Vial (Barcelona, 1880 - 1940) fou un arquitecte modernista barceloní.

## Biografia

Casat amb Dolors Domènech i Roura, filla de Lluís Domènech i Montaner, fou col·laborador habitual d'aquest i un dels responsables de la construcció del Palau de la Música Catalana (1905-1908) i del Mercat Central de València (1910-1928). Va obtenir el títol el 1905.
Amb Enric Catà va realitzar el Teatre Principal de Terrassa (1911), reformat el 1916 per Josep Maria Coll i Bacardí, que en va eliminar la decoració modernista de la façana.
Entre els molts edificis que bastí a Barcelona destaca la seva intervenció en l'ampliació de la Casa Thomas (1912), de Lluís Domènech i Montaner. Amb Alexandre Soler i March guanyaren el concurs per a la construcció del Mercat Central de València (1910), que es va executar entre 1914 i 1928.
A la Via Laietana va fer l'edifici de la Companyia Arrendatària de Tabacs (1923), després seu de la Delegació d'Hisenda, d'estil monumentalista Posteriorment va fer la casa Bartomeu Trias (1931), d'estil eclèctic. Una altra obra seva monumentalista són les cases Almirall a l'avinguda Diagonal, 433-439.
En la seva última etapa ou president de l'Associació d'Arquitectes de Catalunya i degà del Col·legi Oficial d'Arquitectes de Catalunya i de les Illes Balears (1940).
* Edifici de la Companyia Arrendatària de Tabacs (Via Laietana, 8-10 bis)
* Casa Bartomeu Trias (Via Laietana, 26)
* Cases Almirall (Av. Diagonal, 433-439)

## Referències

* 1 2 La Vanguardia, 28-01-1940, p. 3.
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors: ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 112. ISBN 978-84-96696-02-0.
* ↑ «EDIFICI DE LA COMPANYIA ARRENDATÀRIA DE TABACS (ACTUAL DELEGACIÓ D'HISENDA I MINISTERI DE JUSTICIA)». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Casa Bartolomeu Trias». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Cases Almirall». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.

## Bibliografia

* «Glossari d'artístes». A: El Modernisme. Vol 2. Barcelona: Ed. Olimpíada Cultural i Lundwerg, 1990. ISBN 84-87647-006.
# Pic dels Corrals

El Pic dels Corrals és una muntanya de 978,4 metres que es troba completament dins del municipi de Llimiana al Pallars Jussà.
És un dels contraforts septentrionals del Montsec de Rúbies, al sud de Llimiana.

## Referències

* ↑ «pic dels Corrals | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «ICGC - Vissir3». [Consulta: 8 desembre 2024].
# Notiomaso

Notiomaso és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Es pot trobar a Sud-amèrica.
Fou descrit per primera vegada per Nathan Banks l'any 1914.
És sinònim dels gèneres Beauchenia Usher, 1983Micromaso Tambs-Lyche, 1954Microsphalma Millidge, 1991 i Perimaso Tambs-Lyche, 1954

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Notiomaso australis Banks, 1914 (Espècie tipus)
* Notiomaso barbatus (Tullgren, 1901)
* Notiomaso exonychus Miller, 2007
* Notiomaso flavus Tambs-Lyche, 1954
* Notiomaso grytvikensis (Tambs-Lyche, 1954)
* Notiomaso striatus (Usher, 1983)

## Referències

* ↑ Gloor, Daniel; Nentwig, Wolfgang; Blick, Theo; Kropf, Christian «Gen. Notiomaso Banks, 1914». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2 [Consulta: 16 juny 2019].
* ↑ Banks, N. «Arachnida from South Georgia». Bulletin of the Brooklyn Institute of Arts and Sciences, vol. 2, 1914, pàg. 78–79.
* 1 2 3 Miller, J. A. «Review of erigonine spider genera in the Neotropics (Araneae: Linyphiidae, Erigoninae)». Zoological Journal of the Linnean Society, vol. 149, 2007, pàg. 59. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2007.00233.x.
* ↑ Wunderlich, J. «Die Synonymie der Gattungen Notiomaso Banks 1914, Drepanotylus Holm 1945, Perimaso Tambs-Lyche 1954 und Micromaso Tambs-Lyche 1954 (Arachnida: Araneae: Linyphiidae)». Senckenbergiana Biologica, vol. 58, 1978, pàg. 253.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# El Propagador de la libertad

El Propagador de la libertad va ser una publicació política en castellà publicada a Barcelona des de l'1 de gener de 1835 fins al març de 1838, normalment amb una periodicitat mensual. El redactor en cap era Francesc Raüll. Va ser impresa a la impremta Jacint Verdaguer fins al 1836 i a continuació es va imprimir en la d'Ignasi Estivill. Cada quadern tenia unes 30-40 pàgines i unes dimensions de 23 cm.

## Temes i col·laboradors

La revista portava per subtítol El que escribe siembra, el que lee recoge i es proposava difondre entre la gent rural les idees i les institucions liberals. Així mateix, volia divulgar algunes nocions de legislació, història, descobriments tècnics i geografia. A més a més, va propagar un cert socialisme utòpic influït per Saint-Simon. Un altre tema de la revista va ser la literatura i aquesta revista és una de les poques mostres que es conserven del Romanticisme liberal català. El Propagador de la libertad va defensar la funció social de la literatura i combaté el Classicisme com a moviment ja superat. Va difondre les obres d'Alexandre Dumas, Victor Hugo i Heine.
Els col·laboradors de la revista van ser Josep Andreu Fontcuberta, Pere Mata, F. Altés i Gurena, A. Ribot, Gener i Solanes, Antoni Gironella, J. Eydoux i J. Strozzi. Aquesta plantilla va canviar arran dels fets revolucionaris de 1836, ja que molts dels redactors van ser detinguts i van haver de marxar desterrats. Com a conseqüència d'aquests fets, Josep Andreu Fontcuberta qui utilitzava el pseudònim de José Andrew de Covert-Spring es va encarregar de la direcció de la revista. Alguns dels col·laboradors també van canviar i en aquesta època trobar a Pau Piferrer, Manuel Milà i Fontanals i Joaquim M. Bover.
L'objectiu de transmetre les noves idees entre els camperols no es va complir degut a l'alt nivell intel·lectual de la revista, que la va allunyar d'aquest sector de la població. Al final es va convertir en un difusor del romanticisme literari. El Propagador de la libertad també serà una de les revistes literàries, culturals i científiques més importants del seu temps degut als seus lligams amb els corrents progressistes.

## Referències

* ↑ «El propagador de la libertad. Tomo primero, cuaderno 01 (1 enero 1835)». ARCA. Arxiu de Revistes Catalanes Antigues. Biblioteca de Catalunya, 2018. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ «El Propagador de la Libertad. Tomo tercero, cuaderno 34 (10 marzo 1838)». ARCA. Arxiu de Revistes Catalanes Antigues. Biblioteca de Catalunya, 01-03-1838. [Consulta: 7 desembre 2024].
* 1 2 «El Propagador de la libertad». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Propagador de la libertad». Almirall. Biblioteca de l'Ateneu Barcelonès. Arxivat de l'original el 2023-10-02. [Consulta: 20 febrer 2014].

## Enllaços externs

* «Propagador de la libertad, El (Barcelona, 1835-38)». ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues). Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 2005. [Consulta: 20 febrer 2014].
# Uapití de Manxúria

El uapití de Manxúria (Cervus canadensis xanthopygus) és un mamífer herbívor de la família dels cèrvids. És una subespècie del uapití (Cervus canadensis). Viu a la Manxúria xinesa, d'on li ve el nom. És depredat pel tigre siberià. De mitjana, els mascles tenen una alçada a la creu de 145 cm i un pes de 170-250 kg. Els valors equivalents per a les femelles són 128 cm i 140-180 kg.

## Referències

* ↑ Pécheur, É. «Étude comportementale d'une espèce au zoo de Cologne « Le tigre de l'Amour (Panthera tigris altaica) »» (en francès). [Consulta: 26 novembre 2014].
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Dierenpark Emmen

El Dierenpark Emmen, anomenat Noorder Dierenpark fins al 2004, és un parc zoològic situat a la ciutat neerlandesa d'Emmen (província de Drenthe). És l'únic parc zoològic del seu tipus al nord dels Països Baixos. Amb el pas dels anys, el zoològic creixé fins a convertir-se en una de les principals atraccions d'aquesta part dels Països Baixos. Una de les seves característiques és l'exhibició de ramats sobre superfícies relativament grans.

## Llista d'animals

El maig del 2009, el Zoo d'Emmen tenia els animals següents:

### Localitat Centre

* Taurons
* Papallones
* Rates talp nues
* Cocodrils
* Serps
* Tortugues
* Mangostes nanes africanes
* Rates
* Ratolins
* Conills porquins
* Cabres
* Ases
* Pollastres
* Mones esquirol
* Mones aranya
* Lleons marins de Califòrnia
* Ossos de Kodiak
* Hipopòtams
* Suricates
* Porcs espins
* Gossets de les praderies
* Panteres
* Marabús
* Pelicans
* Colibinis
* Lèmurs de cua anellada
* Papions sagrats
* Cangurs
* Emús
* Varànids
* Tigres siberià
* Llúdries d'ungles curtes orientals
* Guineus voladores
* Elefants asiàtics
* Flamencs xilens
* Gibons comuns

### Localitat Est

* Pingüins de Humboldt
* Pudús
* Anàtids
* Txajans comuns
* Guanacs
* Tortugues verdes marines
* Peixos

## Galeria

* Sabana africana al parc
* Gossets de les praderies
* Ossos de Kodiak
# Txaldanka

Txaldanka (en rus: Чалданка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia un habitant. Pertany al districte rural de Dalnerétxenski.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Pieter Bulling

Pieter Bulling (Invercargill, 2 de març de 1993) és un ciclista de Nova Zelanda, especialista en pista. Del seu palmarès destaquen tres medalles, una d'elles d'or, en els Campionats del món de persecució per equips.

## Palmarès en pista

* 2013
** Campió d'Oceania en Persecució per equips, amb Aaron Gate, Dylan Kennett i Marc Ryan
* 2015
** Campió del món en Persecució per equips, amb Alex Frame, Dylan Kennett, Regan Gough i Marc Ryan

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Zac Williams

Zac Williams (Auckland, 21 de juliol de 1995) és un ciclista de Nova Zelanda, especialista en la pista. Va participar en els Jocs Olímpics de 2016.

## Palmarès en pista

* 2015
** Campió d'Oceania en Quilòmetre
* 2016
** Campió d'Oceania en Quilòmetre
* 2017
** Campió d'Oceania en Quilòmetre
** Campió de Nova Zelanda en Quilòmetre
** Campió de Nova Zelanda en Velocitat per equips (amb Ethan Mitchell i Sam Webster)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Panthera tigris acutidens

Panthera tigris acutidens és una subespècie de tigre (Panthera tigris) descrita el 1928 a partir de fòssils descoberts prop de Wanhsien, a la província meridional xinesa de Sichuan. Otto Zdansky l'anomenà Felis acutidens. Els fòssils foren reexaminats el 1947 i atribuïts a Panthera tigris acutidens per Dirk Albert Hooijer i Walter W. Granger.

## Descripció

Els fòssils de P. t. acutidens de Wanhsien conservats al Museu Americà d'Història Natural consisteixen en dos cranis, un húmer, dos metacarps, una tíbia, un astràgal, dos calcanis i cinc ossos metatarsians, així com diverses parts de mandíbules. La tíbia fa 29,7 cm de llargada i 8,1 cm de diàmetre. L'húmer fa 6.3 cm de llargada i és lleugerament més petit en amplada, llargada i diàmetre que els húmers de tigre siberià. Devia pesar entre 200 i 350 kg.

## Referències

* ↑ Zdansky, O. «Die Säugetiere der Quartärfauna von Chou-K'ou-Tien» (en alemany). Palaeontologia Sinica, Series C, vol. 5, 4, 1928, pàg. 1-146.
* 1 2 «Pleistocene remains of Panthera tigris (Linnaeus) subspecies from Wanhsien, Szechwan, China, compared with fossil and Recent tigers from other localities» (en anglès). American Museum Novitates, 1346, 1947, pàg. 1-18.
* ↑ Hallett, M.. «4. Beyond the Distant Horizons». A: On the Prowl: In Search of Big Cat Origins (en anglès). Columbia University Press, 2020, p. 77-108. DOI 10.7312/hall18450-006.