OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hamílcar (batalla de Cremona)

Hamílcar (en llatí: Hamilcar) o Amílcar (en grec antic: Ἀμίλχαρ) va ser un general cartaginès del segle ii aC.
Polibi diu que era el que comandava la flota d'Hasdrúbal Barca que pujà de Cartago Nova a l'Ebre el 217 aC, mentre que Titus Livi l'anomena Himilcó. Una vegada a les boques de l'Ebre, Escipió Calvus el va atacar i el va derrotar: els romans van capturar una trentena vaixells, i la resta van anar fins a la riba, on els tripulants van poder escapar amb dificultat.
El 212 aC, Polibi el situa en la mateixa posició, i anys més tard, després de la derrota del mateix Hasdrúbal a la batalla del Metaure (207 aC), va romandre a la Gàl·lia Cisalpina, o bé, segons altres, va quedar allí per ordre de Magó quan va sortir d'Itàlia. Tal com sembla, una vegada acabada la guerra, Hamílcar romangué a la Cisalpina.
L'any 200 aC, els romans es trobaven guerrejant a Macedònia, i Hamílcar va aprofitar per instigar una revolta entre els ínsubres, els bois, els cenomans i certes tribus lígurs. Amb un atac per sorpresa, va ocupar la colònia de Placència, que va saquejar i cremar, i a continuació va posar setge a Cremona. Aquest moviment d'Hamílcar no va agradar gens al senat de Cartago, que feia poc que havia perdut la guerra i desitjava destorbar el mínim la República romana, qui li havia imposat les condicions de la derrota; per això, i com que no accedí a cessar les seves activitats, el senat li confiscà tots els seus béns a Cartago.
Mentrestant, Cremona resistia, i seguidament va arribar el pretor Luci Furi, que venia d'Arimínium amb un exèrcit, a socórrer els cremonesos. La contesa acabà amb victòria romana; pel que fa a Hamílcar, es diu que va morir en la batalla, però, segons altres relats, va poder fugir, i va continuar la lluita fins que, l'any 197 aC, va caure presoner en batalla davant el cònsol Corneli Ceteg. Titus Livi diu que va participar en la celebració del triomf d'aquest cònsol.

## Referències

* 1 2 3 4 «Hamilkar 9». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ «Himilkon 5». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). «Himilco». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 28 juliol 2022].
* 1 2 3 Smith, William (ed.). «Hamilcar». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 28 març 2023].
# Luxe

El luxe és el conjunt de productes i serveis de preu elevat que marquen distinció social i econòmica, justament per ser assequibles per a poques persones. Hi ha productes intrínsecament de luxe, com els de la joieria, d'altres que són luxosos per la seva escassedat, com el caviar negre i d'altres que corresponen a una marca comercial de gamma alta, com peces de roba o cotxes.
El luxe s'associa als colors groc (per l'or) i negre, per això aquests dos tons són els que predominen en els anuncis de productes de luxe. A la majoria de països, aquests béns estan gravats amb impostos específics. Una marca de luxe pot perdre el seu valor si es massifica, per això les empreses s'especialitzen a oferir pocs béns de luxe a un preu alt o bé tenen diferents divisions, una destinada als compradors del luxe i les altres per a diferents sectors socials.
El luxe indica poder econòmic i diferenciació i per això està present als palaus dels governants de diferents èpoques. Ha estat criticat com una ostentació pecaminosa per determinats corrents cristians (com els franciscans) per coexistir amb la pobresa i la misèria en una mateixa comunitat.

## Referències

* ↑ Codina, Jaume. «Indústria del luxe, excel·lent estat de salut i tendències de futur Blog d'Economia i Empresa». UOC, 12-11-2019. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ Saballs, Martí. «Una aposta més que segura: vendre luxe». Regió 7, 12-05-2024. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ Valdés, Manuela. «10 productes de luxe que us podreu regalar si us toca la Grossa de la Loteria de Nadal», 22-12-2022. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ Casas, Josep Maria. «Què són les marques masstige? La tendència que ofereix productes de luxe a l'abast de tots». El Nacional, 05-09-2024. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ «Top 10 des marques de luxe» (en francès). Forbes, 19-12-2019. [Consulta: 22 setembre 2024].

## Vegeu també

* Art sumptuari
# Für Alina

Für Alina és una obra per a piano composta per Arvo Pärt l'any 1976. Es va estrenar el 27 d'octubre de 1976 a la Sala de Concerts Estònia de Tallinn, juntament amb altres sis obres, després d'un llarg període de silenci i preparació com a compositor. Va ser la seva primera peça a escriure en l'estil tintinnabuli.

## Origen i context

Entre 1968 i 1976, després de compondre la peça orquestral Nekrolog, primera composició estoniana dodecafonista, i Credo, on la frase cantada Credo in Jesum Christum es va interpretar com una provocació política en tota regla, el compositor es va retirar de la vida musical i social i va començar a experimentar amb diferents estils de composició.
El compositor va decidir apartar-se de l’escena musical i social per explorar nous horitzons compositius. En aquesta recerca, va trobar inspiració en el cant gregorià, les formes primitives de polifonia i el so característic de les campanes, especialment els matisos que defineixen el tintinnabuli (del llatí "campanes"). Aquest estil, basat en dues melodies gregorianes, reprodueix un ressò que recorda les campanes de les esglésies ortodoxes, un element que també es pot percebre clarament en les Variationen zur Gesundung von Arinuschka de 1977.
La creixent espiritualitat de Pärt també va tenir una influència creixent en les seves composicions d'aquest període. En aquests experiments es va esforçar per desenvolupar una nova forma de tonalitat, que ja no compartia les característiques funcionals derivades de les tradicions clàssica i romàntica. Arvo Pärt buscava una nova tradició a la qual dedicar-se. Aquesta recerca d'una nova tradició finalment es va convertir en l'estil tintinnabuli.
Für Alina, amb una durada de dos minuts, és una de les peces més curtes de Pärt però, alhora, és una de les més significatives de tota la seva carrera. La va compondre per la filla de 18 anys d'una família amiga que s'havia trencat i Alina va anar a Londres amb el seu pare. El treball, tot i que dedicat a la filla, era en realitat un treball de consol per a la mare de la noia, que s'havia quedat sola.
Tot i que se sol afirmar que la composició és de l'any 1976, el musicòleg Saale Kareda va trobar un esbós gairebé complet de Für Alina en una llibreta de Pärt, datada el 7 de febrer de 1975.

## Referències

* 1 2 3 «Informació de l'obra» (en anglès). Arvo Pärt Centre. [Consulta: 16 novembre 2018].
* ↑ «Arvo Pärt». Estonian Music Information Centre. [Consulta: 7 juliol 2023].
* ↑ Mateo, Ferran. «Arvo Pärt, el maestro de los silencios» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ Paul Hillier, Oxford Studies of Composers: 'Arvo Pärt'. Nova York: Oxford University Press (1997): 64.
* ↑ «Programa de mà» (en castellà). Fundación March. [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ Paul Hillier, Oxford Studies of Composers: 'Arvo Pärt'. Nova York: Oxford University Press (1997)
* ↑ Karnes, K.C.. Arvo Pärt's Tabula Rasa (en finès). Oxford University Press, 2017, p. 39. ISBN 978-0-19-046900-9 [Consulta: 7 juliol 2023].
# Balada

La balada és un gènere trobadoresc. Si ens centrem en criteris de versificació, on sols es tenen en compte els aspectes mètrics i no la temàtica, la literatura trobadoresca es pot dividir en balada i dansa.
Com indica el seu nom, tenia per finalitat d'ésser ballada. El seu esquema mètric solia ser el següent: refrany -un apariat- A A (observeu que les lletres majúscules indiquen la intervenció del cor, mentre que les minúscules corresponen al solista), tres versos del solista amb un vers del refrany b A b a, refrany A A
Segons Riquer, es conserven nou balades pròpiament dites en la literatura trobadoresca, tres de Cerverí de Girona i la resta, anònimes.

## Referències

* ↑ Riquer, Los trovadores, p. 47

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 1, p. 46, paràgraf 36

## Enllaços externs

* Els trobadors catalans Arxivat 2018-10-01 a Wayback Machine., amb la seua autorització.
Viccionari
# Programari de prova

El programari de prova (shareware en anglès) és un programari que du el permís de redistribució, però que adverteix a tothom que l'ús continuat de la còpia rebuda implica el pagament d'una llicència d'ús.
El programari de prova no es considera programari lliure, per les següents raons:
* A la majoria de programari de prova, el codi font no és a la disposició dels usuaris, cosa que vol dir que no es pot modificar el programa.
* Normalment, els programes considerats programari de prova contenen alguna protecció, que o bé desactiva el programa després d'un període de prova, o bé en limita les funcions disponibles. D'aquesta manera els autors "animen" l'usuari a comprar la versió completa del programa sense restriccions.
Llicències de programari :
| Drets cedits | Domini públic | FOSS no protectiu Permissiu (Codi obert) | FOSS protectiu Copyleft (Programari lliure) | Freeware Shareware Freemium | Propietari | Secret comercial |
| Drets d'autor | No | Sí | Sí | Sí | Sí | Sí |
| Dret d'ús | Sí | Sí | Sí | Sí | Sí | No |
| Dret de Visualització | Sí | Sí | Sí | Sí | Sí | SÍ |
| Dret de còpia | Sí | Sí | Sí | Sovint | No | No |
| Dret a modificar | Sí | Sí | Sí | No | No | No |
| Dret a distribuir | Sí | Sí, sota la mateixa llicència | Sí, sota la mateixa llicència | Sovint | No | No |
| Dret a subllicenciar | Sí | Sí | No | No | No | No |
| Filosofia | A disposició del públic. Exonerat de drets d'autor. | Similar i posterior al copyleft. Mínimes restriccions per a l'usuari | Accés al codi i més. Metodologia en el desenvolupament i entrega al públic. | Propòsits publicitaris o comercials | Propòsits comercials | Diferents motius |
| Exemples | SQLite, ImageJ | Apache web server, ToyBox | Linux kernel, GIMP | Irfanview, Winamp | Windows, Half-Life 2 | Server-side World of Warcraft |
| Drets d'autor | | | | | | |

## Referències

* ↑ Recursos del TERMCAT per a la traducció de programari Arxivat 2012-01-05 a Wayback Machine., Marta Grané, TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ Programari de prova, Optimot, consultes lingüístiques, Generalitat de Catalunya
* ↑ «Shareware - Paul's Picks», 02-02-2008. Arxivat de l'original el 2008-02-02. [Consulta: 14 juliol 2018].

## Vegeu també

* Programari lliure

## Enllaços externs

* Categories de programari lliure i no lliure, segons GNU
# Agent geològic

Els agents geològics són sistemes naturals capaços de modificar el relleu i l'estructura de l'escorça terrestre. Es divideixen en dos grups:

## Agents geològics externs

L'acció dels agents geològics externs es manifesta en els processos d'erosió (desgast de les roques i arrencada dels fragments o partícules), transport (dels materials arrencats) i sedimentació (dipòsit dels materials transportat).
Entre els agents geològics externs hi ha:
* El vent: Duu a terme la seva acció per tota la superfície terrestre. És un agent eficaç en absència de vegetació, on hi ha materials fins solts, i vents constants, com als deserts i les platges.
* Les glaceres: Tenen una capacitat d'erosió i transport molt gran. L'acció està restringida a les zones polars i d'alta muntanya.
* Les aigües salvatges: Són les que corren per la superfície després d'una pluja forta. Tenen una gran capacitat erosiva als llocs on les pluges són escasses, però molt torrencials.
* Els rius són corrents naturals d'aigua que flueixen amb continuïtat des del naixement fins a desembocar a un mar o oceà. El seu curs se sol dividir en tres parts o sectors:
** Curs alt: l'aigua circula ràpidament i amb molta força a causa del fort pendent. El procés geològic que més abunda és l'erosió.
** Curs mitjà: El pendent és més suau i l'aigua circula més lentament que en el curs alt del riu. El procés geològic que hi predomina és el transport de materials.
** Curs baix: disminueix la seva velocitat perquè circula per terrenys de molt poca pendent. El procés geològic que més abunda és la sedimentació.
* Les aigües subterrànies: L'acció erosiva consisteix a dissoldre les roques del subsòl solubles, principalment les calcàries i els guixos.
* El mar: El mar està format per aigua. Duu a terme la seva acció a les costes i als penya-segats, on les ones els desgasten i els corrents marins transporten els materials.
* Els éssers vius. L'acció del microorganismes (per les substàncies que produeixen), de les plantes (per les arrels) i dels animals afecta a les roques, en les diferents fases de meteorització, erosió i sedimentació.

## Referències

* ↑ «Agent geològic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Geología. Madrid: Anaya, 1988. ISBN 84-207-1396-1.
* ↑ Enciclopedia Visual. Salvat, 1980, p. Vol. 4. p. 98-99. ISBN 84.345.3943-8.
* ↑ «Geología: Agentes externos». Arxivat de l'original el 2021-02-08. [Consulta: 8 febrer 2021].
# 1341

El 1341 (MCCCXLI) fou un any comú començat en dilluns del calendari julià.

## Necrològiques

* Ot de Montcada i de Pinós, anomenat Ot el Vell, baró d'Aitona, majordom reial de Jaume el Just i lloctinent de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Ot de Montcada i de Pinós | enciclopedia.cat». [Consulta: 28 novembre 2024].
# 1332

El 1332 (MCCCXXXII) fou un any de traspàs començat en dimecres del calendari julià.

## Naixements

* Alfons IV de Ribagorça, candidat al tron la Corona d'Aragó en el compromís de Casp.
* Joan V Paleòleg, emperador romà d'Orient.

## Referències

* ↑ Gandia i de Foix.
* ↑ «John V Palaeologus | Byzantine ruler, diplomat, scholar | Britannica» (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2024].
# Ruperto Belderrain Vicuña

Ruperto Belderrain Vicuña (Urnieta, 26 de març de 1852 - 7 de desembre de 1924) va ser un compositor basc.
Va ser deixeble d'Emilio Arrieta a la Escuela Nacional de Música, ara Real Conservatorio Superior de Música de Madrid. L'any 1877, va obtenir el primer premi de Composició en un concurs d'aquesta Escola.
Es conserven obres seves a l'arxiu de ERESBIL (Archivo Vasco de la Música); dues peces religioses per a cor a una veu i acompanyament, d’estil eclèctic, probablement dirigides a corals no professionals o amateurs.
A Catalunya, es conserven obres seves al Fons de la basílica de Santa Maria d'Igualada i al Fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot.

## Referències

* ↑ «Aniversario del fallecimiento de Ruperto Belderrain Vicuña». La Vanguardia, 06-12-1925, pàg. 2 [Consulta: 17 novembre 2023].
* 1 2 3 Busto González, Nuria. 2002. Belderrain Vicuña, Ruperto. En Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE
* ↑ «Beldarrain Vicuña, Ruperto». Auñamendi Eusko Entziklopedia. Fondo Bernardo Estornés Lasa. ISSN: 2444-5487 [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «Obra de Ruperto Belderrain a ERESBIL». Arxivat de l'original el 2016-02-05. [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «Obra de Ruperto Belderrain». Inventari dels Fons Musicals de Catalunya (IFMuC). UAB.
# Johan Kemp

Johan Valdemar Kemp (Hèlsinki, 1 de juliol de 1881 – Lahti, Päijät-Häme, 20 d'octubre de 1941) va ser un gimnasta i atleta finlandès que va competir durant els primers anys del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del concurs complet per equips. En aquests mateixos Jocs disputà la prova del llançament de javelina estil lliure del programa d'atletisme, però se'n desconeix em resultat final.

## Referències

* ↑ «Johan Kemp Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 13 novembre 2015].
# Hugo Wieslander

Karl Hugo Wieslander (Ljuder, Lessebo, Kronoberg, 11 de juny de 1889 – Bromma, Estocolm, 24 de maig de 1976) va ser un atleta suec que va competir entre 1907 i 1914.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va disputar cinc proves del programa d'atletisme. En la prova del llançament de javelina estil lliure fou cinquè, mentre es desconeix la posició final assolida en el salt de http://www.caçadorsdebolets.com/mocosa-blanca, llançament de disc i llançament de pes i llançament de javelina.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm, va disputar dues proves del programa d'atletisme. En el decatló guanyà inicialment la medalla de plata, però la posterior desqualificació, el 1913, de Jim Thorpe en ser acusat de professionalisme va fer que Wieslander fos declarat campió olímpic. El 1982 el COI tornà a reconèixer Thorpe com a campió olímpic i Wieslander passà a ser considerat co-campió. En el pentatló fou setè.
El 1907 guanyà el campionat nacional de salt d'alçada, el 1909 de decatló i de pentatló el 1910 i 1911.

## Millors marques

* Salt de llargada. 6,56 metres (1912)
* Salt d'alçada. 1,80 m (1908)
* Llançament de pes. 13,15 metres (1908)
* Llançament de disc. 37,53 metres (1908)
* Llançament de javelina. 52,77 metres (1908)
* Decatló, 5.965 punts (1912)

## Referències

* 1 2 3 «Hugo Wieslander Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 d’abril 2009. [Consulta: 18 setembre 2016].
* ↑ International Olympic Committee medal database
* 1 2 Hugo Wieslander. Swedish Olympic Committee
* 1 2 Hugo Wieslander. trackfield.brinkster.net
# Giustino

Giustino (títol original en italià, en català Giustino), Händel-Werke-Verzeichnis 37, és una obra dramaticomusical en tres actes composta per Georg Friedrich Händel sobre un llibret en italià de Nicolò Beregan i Pietro Pariati. Es va estrenar el 16 de febrer de 1737 al Theatre Royal, Covent Garden de City and Liberty of Westminster.

## Referències

* ↑ Vickers, David. New Perspectives on Handel's Music: Essays in Honour of Donald Burrows (en anglès). Boydell & Brewer, 2022, p. 145. ISBN 978-1-78327-146-7.

## Vegeu també

* Llista d'òperes de Georg Friedrich Händel
Òperes de Georg Friedrich Händel :
Almira (1705)
Florindo (1708)
Rodrigo (1707)
Agrippina (1709)
Rinaldo (1711)
Il pastor fido (1712)
Silla (1713)
Teseo (1713)
Amadigi di Gaula (1715)
Acis and Galatea (1718)
Radamisto (1720)
Muzio Scevola (1721)
Floridante (1721)
Ottone (1723)
Flavio (1723)
Giulio Cesare (1724)
Tamerlano (1724)
Rodelinda (1725)
Scipione (1726)
Alessandro (1726)
Admeto (1727)
Riccardo Primo (1727)
Siroe (1728)
Tolomeo (1728)
Lotario (1729)
Partenope (1730)
Poro (1731)
Ezio (1732)
Sosarme (1732)
Orlando (1733)
Arianna in Creta (1734)
Oreste (1734)
Ariodante (1735)
Alcina (1735)
Atalanta (1736)
Arminio (1737)
Giustino (1737)
Berenice (1737)
Alessandro Severo (1738)
Faramondo (1738)
Serse (1738)
Giove in Argo (1739)
Imeneo (1740)
Deidamia (1741)
Semele (1744)
Alceste (1750) :
Oratoris de Georg Friedrich Händel :
Il trionfo del Tempo e del Disinganno (1707)
La resurrezione (1708)
Brockes Passion (1715)
Esther (1732)
Deborah (1733)
Athalia (1733)
Alexander's Feast (1736)
Il trionfo del Tempo e della Verità (1737)
Saul (1738)
Israel in Egypt (1738)
L'Allegro, il Penseroso ed il Moderato (1740)
El Messies (1741)
Samson (1741)
Semele (1743)
Joseph and his Brethren (1743)
Hercules (1744)
Belshazzar (1744)
Occasional Oratorio (1746)
Judas Maccabaeus (1746)
Joshua (1747)
Alexander Balus (1747)
Susanna (1748)
Solomon (1748)
Theodora (1749)
The Choice of Hercules (1750)
Jephtha (1751)
The Triumph of Time and Truth (1757) :
Cantates de Georg Friedrich Händel :
Ero e Leandro (1707)
Clori, Tirsi e Fileno (1707)
Aci, Galatea e Polifemo (1708)
Dalla guerra amorosa (1709)
Apollo e Dafne (1710)
Ode for the Birthday of Queen Anne (1713)
Ode for St. Cecilia's Day (1739) :
# Batalla de Tíndaris

La batalla de Tíndaris va ser una batalla naval de la Primera Guerra Púnica, que va tenir lloc a Tíndaris l'any 257 aC Tíndaris era una ciutat de Sicília fundada com una colònia grega al 396 aC localitzada al Golf de Patti, a la mar Tirrena.
Hieró II, el tirà de Siracusa, va permetre als cartaginesos establir una base militar a Tíndaris, però després d'aquesta batalla, que va passar a les aigües entre Tíndaris i les Illes Eòlies, amb el cònsol Gai Atili Règul Serrà en el comandament de la flota romana, la ciutat va caure en mans de Roma i el tirà Hieró II es va convertir en un fidel aliat dels romans. Després d'aquesta victòria va tenir lloc la batalla del cap Ècnomus (256 aC).

## Batalla

La flota romana del cònsol Gai Atili Règul Serrà estava ancorada quan de sobte van veure les naus de la flota púnica, aparentment navegant sense ordre ni formació. La flota romana que s'estima que tenia unes 150 naus, amb el vaixell del rei Pirros, capturat a Hanníbal Giscó a la Batalla de Miles, com a vaixell insígnia. L'almirall cartaginès era Hamílcar, que més tard comandaria els púnics a la batalla del cap Ècnomus, i la seva flota era de la mateixa mida que la romana.
Règul va considerar que els cartaginesos no estaven preparats per la batalla i va salpar, precipitadament, amb una avantguarda de 10 naus per donar el primer cop. Però els cartaginesos van reaccionar amb rapidesa i Hamílcar va tenir temps de organitzar la seva flota, contraatacant i superant a Règul en nombre. Amb suficient espai per maniobrar, aviat van envoltar el petit esquadró romà i una rere l'altra, van enfonsar fins a nou embarcacions romanes. Règul va poder escapar gràcies a una constant maniobra evasiva fins que finalment va aparèixer el gruix de la flota romana en perfecta formació, carregant contra la flota cartaginesa. L'atac romà els va permetre capturar deu naus de l'enemic i enfonsar-ne vuit més, provocant que Amílcar ordenés la retirada.

## Referències

* ↑ Polibi. Història, I, 25, 1
* ↑ Polibi. Història, I, 25, 3
* ↑ Polibi. Història, I, 26
* ↑ Polibi. Història, I, 25, 4
* ↑ Joan Zonaràs. Compendi d'història, VIII, 12
# Alfonso Pedraza Sag

Alfonso Pedraza Sag (alˈfonso peˈðɾasa; San Sebastián de los Ballesteros, província de Còrdova, 9 d'abril de 1996) és un futbolista professional andalús que juga de volant o lateral esquerre pel Vila-real CF. Pedraza també pot jugar com a defensa central.
Format al Vila-real CF, ha jugat també en altres equips, al CD Lugo, Leeds United FC, Alavés i Reial Betis. Va debutar amb la Selecció Espanyola el 2023.

## Palmarès
### Vila-real CF

* 1 Lliga Europa de la UEFA: 2020-21

### Selecció espanyola

* 1 Campionat d'Europa sub-19: 2015

## Referències

* ↑ «El eballense Alfonso Pedraza debuta con el Villarreal ante el Valencia» (en castellà). Minuto 90, 05-04-2015. [Consulta: 5 abril 2015].
* ↑ Gaffney, Andrew. «LaLiga: Leeds set to land the 'Spanish Bale' – but who is Alfonso Pedraza?». Yahoo! Sports, 30-01-2017. [Consulta: 30 gener 2017].
* ↑ «Alfonso Pedraza, nuevo jugador del CD Lugo» (en castellà). CD Lugo, 28-07-2016. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2017. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Pedraza joins in loan deal». Leeds United F.C., 31-01-2017. [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ «Alfonso jugará cedido en el Deportivo Alavés» (en castellà). Villarreal CF, 05-07-2017. Arxivat de l'original el 2 August 2017. [Consulta: 7 juliol 2017].
* ↑ Morán, Miguel Ángel «Official: Real Betis sign Alfonso Pedraza on loan». , 16-07-2019.
* ↑ Marcet, Jaume «El 1x1 del Noruega-España» (en castellà). , 15-10-2023.

## Enllaços externs

* Alfonso Pedraza Sag a BDFutbol
* Alfonso Pedraza Sag, Fitxa a Soccerway
* Pedraza a footballdatabase (francès)
# Alfred Adolf Oerter

Alfred Adolf Oerter, Jr. (Nova York, 19 de setembre 1936 - Fort Myers, Florida, 1 d'octubre 2007), conegut com Al Oerter, fou un atleta dels Estats Units especialista en llançament de disc.
És, juntament amb Carl Lewis (salt de llargada) i Paul Elvstrøm (vela), l'únic atleta que ha guanyat quatre medalles d'or en la mateixa prova individual en quatre Jocs Olímpics consecutius. Fou campió olímpic als Jocs de Melbourne 1956, Roma 1960, Tòquio 1964 i Ciutat de Mèxic 1968.

## Referències

* ↑ Johnson, Rafer. Great Athletes (en anglès). Salem Press, 2009, p. 799. ISBN 1587654857.

## Enllaços externs

* Obituari, The Times, 3 Octubre 2007 Arxivat 24 de maig 2011 a Wayback Machine.
* Tribut públic