OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joseph Estrada

José Marcelo Ejército, més conegut com a Joseph «Erap» Estrada (Manila, 19 d'abril de 1937), és un polític i fou un actor filipí, President de la República entre 1998 i 2001.
Va abandonar els estudis universitaris per entrar en una pandilla, i la seva família li va prohibir utilitzar el cognom Ejército, de manera que se'l va canviar per Estrada. Es va fer popular com a actor, ja que va fer més de cent pel·lícules al llarg de trenta-tres anys. Després d'haver estat alcalde, senador i vicepresident, va guanyar amb molta facilitat les eleccions del 1998, que el van portar a la Presidència, amb Gloria Macapagal-Arroyo com a vicepresidenta. Va declarar la guerra al Front Islàmic d'Alliberament Moro. Ara bé, aviat es va veure esquitxat per diversos escàndols de suborn i corrupció. El 19 de gener de 2001 el Tribunal Suprem el va destituir del càrrec i el va succeir la seva vicepresidenta. El 2007 fou condemnat a presó perpètua, tot i que li van perdonar. Es va tornar a presentar a les eleccions presidencials del 2010, però va quedar segon després del senador Benigno Aquino, que esdevingué el següent president.

## Referències

* ↑ Erap és una inversió de pare, que vol dir compadre (castellà) en molts idiomes filipins.
# Far de Torredembarra

El far de Torredembarra és un far a la vora del mar a la Punta de la Galera a la localitat de Torredembarra. Està gestionat per l'autoritat portuària del Port de Tarragona. Té una alçada de pla focal sobre el nivell del mar de 58 metres i sobre el terreny de 38, amb un abast geogràfic de 20 milles. Aquest far té la torre més alta de tots els fars de Catalunya.
Es va decidir construir el far el 1985, segons els criteris del Pla de Senyals Marítims 1985-1989. Les obres van començar i es van acabar el 1999. Es va estrenar a les 00.00 hores el 1r de gener de l'any 2000. Va ser l'últim far construït a Espanya al segle xx. Va ser dissenyat i construït sota les ordres de l'arquitecte Josep A. Llinàs, un arquitecte vinculat a la zona, que també ha remodelat espais com el Teatre Metropol de Tarragona i construït un institut de secundària a Torredembarra. Conta de 217 graons i té una forma octavada de formigó blanc.

## Referències

* ↑ «29105 - Torredembarra». Lighthouses of Spain. [Consulta: 3 novembre 2017].
* ↑ «El Far de Torredembarra». [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ «29105 - Torredembarra». Lighthouses of Spain. [Consulta: 3 novembre 2017].
* ↑ «El Faro». Turismo Torredembarra. [Consulta: 3 novembre 2017].
* ↑ Xavier Martorell i Boada. Excursions pel Tarragonès: (per fer a peu i en BTT). Cossetània Edicions, 2005, p. 250–. ISBN 978-84-9791-057-6.
* ↑ Romaní, Daniel. «El far més alt i més nou de tot el litoral català», 04-08-2023. [Consulta: 13 agost 2023].
# Mer Gómez

Mer Gómez (Salamanca, 1993) és una escriptora espanyola i activista intersex. És l'autora dels llibres La rebelión de las hienas. Relatos corporales de personas intersex (2022) i Las hermafroditas del siglo XXI. De objetos del discurso a sujetos políticos intersex (2024), així com de dues obres de teatre i un curtmetratge documental per a visibilitzar les intersexualitats com a part de la diversitat sexual i de gènere. El seu objectiu és posar al centre les experiències de vida intersex per a generar nous enunciats sobre la intersexualitat.

## Trajectòria

Mer Gómez és graduada en periodisme i doctora en Estudis Feministes i de Gènere per la Universitat del País Basc. Ha escrit i protagonitzat els monòlegs per a microteatre La revolución de Lola i Solo apto para bichas raras, així com el curtmetratge documental Se receta silencio, juntament amb Laura Vila Kremer, la seva companya en el col·lectiu «i de Intersex», que van fundar el 2020 com a espai de sensibilització sobre intersexualitats i diversitat corporal.
També és col·laboradora de la revista Pikara Magazine on ha publicat articles com «Soy Lola y soy Intersexual» o «La i está empezando a salir del armario».

## Referències

* ↑ «“La rebelión de las hienas” de Mer Gómez, apasionante acercamiento a la realidad de las personas con intersexualidades» (en castellà). 20 minutos, 06-10-2023. [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ Fernández, June. «Si la biomedicina asumiera que los cuerpos intersex son sanos, desmontaría el sistema sexo-género» (en castellà), 15-03-2023. [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «Es importante que se escuchen las demandas de la comunidad intersex» (en castellà). EITB, 09-06-2021. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ «Doble premi per a un documental terrassenc sobre les persones intersex», 21-04-2022. [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ , <https://www.youtube.com/watch?v=kKw3MfOQPKE>
* ↑ «Día contra la homofobia: La I de intersexual empuja la puerta del armario» (en castellà), 16-05-2021. [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «Mer Gómez» (en castellà). Pikara Magazine. [Consulta: 5 març 2023].
# Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1972

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 celebrats a la ciutat de Múnic (en aquells moments a la República Federal d'Alemanya) es disputaren 20 proves de lluita, totes elles en categoria masculina. Es realitzaren deu proves en lluita lliure i deu proves més en lluita grecoromana entre els dies 27 d'agost i el 10 de setembre de 1972.
Participaren 388 lluitadors de 49 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Lluita grecoromana

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 48 kg | Gheorghe Berceanu | Rahim Ali-Abadi | Stefan Angelov |
| – 52 kg | Petar Kirov | Koichiro Hirayama | Giuseppe Bognanni |
| – 57 kg | Rustam Kazakov | Hans-Jürgen Veil | Risto Björlin |
| – 62 kg | Gueorgui Màrkov | Heinz-Helmut Wehling | Kazimierz Lipień |
| – 68 kg | Shamil Khisamutdinov | Stoyan Apostolov | Gian-Matteo Ranzi |
| – 74 kg | Vítězslav Mácha | Petros Galaktopoulos | Jan Karlsson |
| – 82 kg | Csaba Hegedűs | Anatoly Nazarenko | Milan Nenadić |
| – 90 kg | Valeri Rezantsev | Josip Čorak | Czesław Kwieciński |
| – 100 kg | Nicolae Martinescu | Nikolai Yakovenko | Ferenc Kiss |
| + 100 kg | Anatoly Roshchin | Aleksandăr Tomov | Victor Dolipschi |

### Lluita lliure

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 48 kg | Roman Dmitriyev | Ognyan Nikolov | Ebrahim Javadi |
| – 52 kg | Kiyomi Kato | Arsen Alakhverdiyev | Kim Gwong-Hyong |
| – 57 kg | Hideaki Yanagida | Richard Sanders | László Klinga |
| – 62 kg | Zagalav Abdulbekov | Vehbi Akdağ | Ivan Krastev |
| – 68 kg | Dan Gable | Kikuo Wada | Ruslan Ashuraliyev |
| – 74 kg | Wayne Wells | Jan Karlsson | Adolf Seger |
| – 82 kg | Levan Tediashvili | John Peterson | Vasile Iorga |
| – 90 kg | Ben Peterson | Gennadi Strakhov | Károly Bajkó |
| – 100 kg | Ivan Yarygin | Khorloogiin Bayanmönkh | József Csatári |
| + 100 kg | Alexander Medved | Osman Duraliev | Chris Taylor |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 9 | 4 | 1 | 14 |
| 2 | Estats Units | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 3 | Bulgària | 2 | 4 | 2 | 8 |
| 4 | Japó | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 5 | Romania | 2 | 0 | 2 | 4 |
| 6 | Hongria | 1 | 0 | 4 | 5 |
| 7 | Txecoslovàquia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | Iran | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 8 | Iugoslàvia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 8 | RFA | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 8 | Suècia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 12 | Grècia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 12 | Mongòlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 12 | RDA | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 12 | Turquia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 16 | Itàlia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 16 | Polònia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 18 | Corea del Nord | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | Finlàndia | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Natalia Idrisova

Natalia Idrisova (Dushanbe, Tadjikistan, 1987) és una activista ambiental, feminista i animalista.
És coordinadora de la iniciativa ecologista Little Earth. Com a part del seu projecte, Idrisova duu a terme formacions a dones rurals per fer servir aparells d'estalvi d'energia per alliberar el seu temps alhora que promociona la seva autonomia en la presa de decisions.
Va rebre molta influència per part dels seus pares, que la van formar en l'estalvi de recursos i l'amor per la biodiversitat. Durant la seva joventut va esdevenir activista ambiental va dedicar-se a l'estudi del medi ambient. Més tard va fundar una ONG anomenada Little Earth.

## Reconeixement

L'any 2023 va ser reconeguda per la BBC a la llista anual de 100 dones inspiradores i influents de tot el món.

## Referències

* ↑ «BBC 100 Mujeres 2023: ¿quién está en la lista este año? - BBC News Mundo». [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «In the words of Natalia Idrisova: “It is necessary to find ecological options in which women can realize themselves and bring benefit to their communities”» (en anglès), 21-04-2021. [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ «BBC 100 Mujeres 2023: ¿quién está en la lista este año? - BBC News Mundo». [Consulta: 9 gener 2024].
# Gran Premi d'Austràlia de motociclisme de 1989

El Gran Premi d'Austràlia de motociclisme de 1989 fou la segona cursa de la temporada 1989 de motociclisme. La cursa es disputà al Circuit de Phillip Island, Austràlia) el dia 9 d'abril de 1989, essent el primer Gran Premi de motociclisme disputat mai en aquell país.

## 500 cc

| Pos | Pilot | Moto | Temps/Retirat | Punts |
| 1 | Wayne Gardner | Honda | 48:15.940 | 20 |
| 2 | Wayne Rainey | Yamaha | +0.350 | 17 |
| 3 | Christian Sarron | Yamaha | +0.470 | 15 |
| 4 | Kevin Magee | Yamaha | +1.510 | 13 |
| 5 | Eddie Lawson | Honda | +10.970 | 11 |
| 6 | Tadahiko Taira | Yamaha | +12.570 | 10 |
| 7 | Ron Haslam | Suzuki | +32.460 | 9 |
| 8 | Mick Doohan | Honda | +47.660 | 8 |
| 9 | Michael Dowson | Yamaha | +1:27.820 | 7 |
| 10 | Dominique Sarron | Honda | +1 volta | 6 |
| 11 | Alessandro Valesi | Yamaha | +1 volta | 5 |
| 12 | Damon Buckmaster | Honda | +1 volta | 4 |
| 13 | Marco Gentile | Fior | +1 volta | 3 |
| 14 | Nicholas Schmassman | Honda | +3 voltes | 2 |
| 15 | Michael Rudroff | Honda | +3 voltes | 1 |
| Ret | Greg Drew | PRP | Retirat | |
| Ret | Freddie Spencer | Yamaha | Retirat | |
| Ret | Randy Mamola | Cagiva | Retirat | |
| Ret | Malcolm Campbell | Honda | Retirat | |
| Ret | Kevin Schwantz | Suzuki | Retirat | |
| Ret | Bubba Shobert | Honda | Retirat | |
| Ret | Francisco Gonzales | Honda | Retirat | |
| Ret | Niall Mackenzie | Yamaha | Retirat | |
| Ret | James Judd | Yamaha | Retirat | |
| Ret | Pierfrancesco Chili | Honda | Retirat | |

## Referències

* ↑ «1989 Australian MotoGP | Motor Sport Magazine Database» (en anglès). Motor Sport Magazine, 13-06-2017.
# Disputa entre Horus i Set

La Disputa (o Judici) entre Horus i Set és un text literari clàssic de l'Imperi Nou de l'Antic Egipte de mitjan segle xiii abans de la nostra era i conservat en el Papir Chester Beatty I.
Es funda en una llegenda molt antiga: la rivalitat entre els déus Horus i Set, quan es disputen el tron d'Egipte que ocupava Osiris, pare d'Horus i germà de Set, abans de convertir-se en rei dels morts. Un llarg enraonament dels déus dona la raó a Horus, déu de la justícia. El text, però, és satíric i paròdic: els déus es presenten com personatges grollers que mengen, riuen i fins i tot mouen brega, i són sempre de l'opinió de l'últim que parla. Set, que és un malfaener viciós, proposa a Horus arranjar les coses a cops de puny. A més a més, Set, quan s'adona que perdrà, amenaça de venjar-se als jutges d'un en un. I la dea Hator es despulla davant el seu pare:
    En acabant, Hator, filla de Ra-Atum, va decidir un pla. La bella dea es va posar a ballar i, mentre ho feia, començà a llevar-se la roba. Els altres déus van fer un rotlle al seu voltant per a veure-la millor, i reien i aplaudien. El desgavell molestava al déu Sol i va traure el cap per la porta de la cambra per a veure què hi estava passant. En veure la seua filla ballant, Ra-Atum també es posà a riure i va oblidar la seua còlera.

## Referències

* ↑ Léon Thoorens, Panorama de las literaturas Daimon I. De Sumer a la Grecia clásica. Mesopotamia, Egipto, Palestina, Persia, Grecia. Madrid: Ediciones Daimon / Manuel Tamayo, 1968, pàgs. 100-101 (espanyol).
* ↑ «El juicio de Horus y Seth» (en espanyol). La tierra de los faraones, 01-04-2004. Arxivat de l'original el 21 de febrer de 2019. [Consulta: 21 febrer 2019].
* ↑ «La lucha entre Horus y Seth». Cuentos y leyendas egipcias, 09-04-2007.
# Josep Quirante Pineda

Josep Quirante Pineda (Cox, 10 de maig de 1883 - Barcelona, 30 de maig de 1964) fou un futbolista valencià de principis de segle xx i més tard entrenador de futbol.
Fou un dels futbolistes més importants dels inicis del FC Barcelona. Va vestir de blaugrana més de 10 temporades. Els anys 1906 a 1908, per motius professionals viatjà a Madrid i jugà al Reial Madrid breument, malgrat no abandonar la pertinença al Barça. També jugà breument al RCD Espanyol el 1910 i a l'Universitary SC el 1912.
L'any 1912, acusat d'acceptar contractes al marge del club va haver d'abandonar el club i juntament amb altres companys de l'equip com Carles Comamala fundà l'FC Casual. També jugà amb la selecció Catalana de Futbol (fou un dels homes que jugà el primer partit de la selecció el 30 de maig de 1904).
Un cop retirat esdevingué entrenador de futbol, dirigint a clubs com el RCD Espanyol, Reial Madrid (on guanyà dos campionats regionals), Sevilla FC, Reial Múrcia, Hèrcules CF, Màlaga CF, Cadis CF o Reial Betis.

## Palmarès

* 2 Campionats d'Espanya (1909-10, 1911-12)
* 1 Copa Macaya (1901-02)
* 1 Copa Barcelona (1902-03)
* 4 Campionats de Catalunya (1904-05, 1908-09, 1909-10, 1910-11)
* 1 Medalla de la Federació Gimnàstica Espanyola (1902)

## Referències

* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Publisher Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Ángel, Iturriaga. Diccionario de Jugadores del F. C. Barcelona. Editorial Base, 2010. ISBN 978-84-92437-74-0.
* ↑ http://www.leyendablanca.galeon.com/entrenadores.htm Arxivat 2017-06-02 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.elmundodeportivo.es/gen/20071219/53419505655/noticia/saviola-el-ultimo-transfuga.html
* ↑ http://www.webdelcule.com/partidos/pa1909-10.html
* ↑ http://hemeroteca.lavanguardia.es/preview/1910/01/25/pagina-5/33364653/pdf.html
* ↑ «El Español juega hoy y mañana en Vigo». Mundo Deportivo, 14-08-1927. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «¿Cambio de entrenador?». Mundo Deportivo, 11-01-1928. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ http://www.sevillacf.com/entrenadores/JoseQuirante.htm Arxivat 2012-07-29 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Diccionari del Barça. Antoni Closa, Jordi Blanco. Cartoné. Enc. Catalana 1999. ISBN 8441201269 / 84-412-0126-9 EAN: 9788441201262, Pàgina 308
# Marià Gonzalvo i Falcon

Marià Gonzalvo i Falcon, conegut futbolísticament com a Gonzalvo III (Mollet del Vallès, 22 de gener del 1922 - Barcelona, 7 d'abril del 2007), fou un destacat futbolista català dels anys 40 i 50. És considerat com un dels millors jugadors de la història del Futbol Club Barcelona, club al qual va ser el capità del llegendari equip de les Cinc Copes. Va ser internacional amb la selecció catalana i amb la selecció espanyola.

## Biografia

Marià Gonzalvo era un dels membres d'una brillant nissaga futbolística, juntament amb els seus germans Juli i Josep, va jugar d'interior i mig. Defensà els colors del Mollet, CE Europa, FC Barcelona (va debutar a Primera el 13 de desembre del 1942 davant el Sevilla) i UE Lleida, entre d'altres.
Considerat un dels millors jugadors catalans de la història, té un dels palmarès més brillants, amb cinc lligues, tres copes i dues copes llatines entre d'altres. Va jugar dotze anys amb el Barça, amb qui disputà 331 partits i marcà 56 gols, una xifra molt elevada per a un migcampista. Fou 16 vegades internacional amb Espanya i 3 amb Catalunya, i disputà la fase final del Mundial de Brasil 1950, on va disputar cinc partits, contra Estats Units, Xile, Anglaterra, Uruguai i Brasil. Va rebre una important oferta del FC Torino, un dels millors clubs del moment, que va arribar a oferir-li un contracte de vuit milions de pessetes per tres temporades, però el president del Barcelona, Agustí Montal, es va negar a traspassar-lo. Ja veterà, defensà els colors de la UE Lleida i jugà al Comtal (equip filial del Futbol Club Barcelona) en la seva estada a primera divisió.

## Trajectòria esportiva

* CF Mollet
* CE Europa
* FC Barcelona: 1940-41.
* Reial Saragossa: 1941-42, cedit.
* FC Barcelona: 1942-55.
* UE Lleida: 1955-56, cedit.
* CD Comtal: 1956-57.

## Palmarès

* 5 lligues espanyoles: 1945, 1948, 1949, 1952, 1953.
* 3 copes espanyoles: 1951, 1952, 1953.
* 2 copes llatines: 1949, 1952.
* 1 Copa d'Or Argentina: 1945.
* 3 copes Eva Duarte: 1948, 1952, 1953.

## Referències

* 1 2 3 4 Closa, Toni; Pablo, Josep; Salas, José Alberto; Mas, Jordi. Gran diccionari de jugadors del Barça. Barcelona: Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ «Ayer en Las Corts». Mundo Deportivo, 24-02-1950. [Consulta: 20 desembre 2012].
* ↑ http://www.fcbarcelona.com/web/catala/club/historia/jugadors_de_llegenda/gonzalvoIII.html Arxivat 2009-06-06 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a la web oficial del FC Barcelona Arxivat 2009-06-06 a Wayback Machine.
* Estadístiques a Sportec Arxivat 2007-03-08 a Wayback Machine.
# Ferran Olivella i Pons

Ferran Olivella i Pons (el Poble-sec, 22 de juny de 1936 - Castelldefels, 14 de maig de 2023) va ser un destacat futbolista català dels anys 60. Va ser internacional amb la selecció catalana i amb la selecció espanyola.

## Biografia

Ferran Olivella va néixer al barri del Poble Sec de Barcelona el 22 de juny de 1936. Es formà com a futbolista a la UE Poble Sec. Descobert per Josep Boter, s'inicià a l'Espanya Industrial amb qui aconseguí l'ascens a primera divisió. Des de l'any 1956 fins al 1969 jugà amb el FC Barcelona amb el qual, en les tretze temporades al primer equip, disputà 509 partits. Començà com a lateral, però després de la brillant etapa d'Helenio Herrera estigué dues temporades de suplent abans de ser recuperat per Josep Gonzalvo com a central.
Fou el capità de la selecció que aconseguí l'Eurocopa 1964. En total fou 21 cops internacional A, 6 internacional B i 3 olímpic. Va ser directiu del Barça entre 1989 i 1993, sota la presidència de Josep Lluís Núñez.

## Trajectòria esportiva

* Espanya Industrial 1953-1956
* FC Barcelona 1956-1969

## Palmarès

* 2 Lligues: 1959, 1960.
* 4 Copes: 1957, 1959, 1963, 1968.
* 3 Copa de les Ciutats en Fires: 1955-58, 1958-60, 1965-66.
* 1 Eurocopa de Futbol: 1964.

## Referències

* ↑ «Ferran Olivella, un señor del balón» (en castellà), 14-05-2023. [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ «Muere Ferran Olivella, exjugador del Barça», 14-05-2023. [Consulta: 14 maig 2023].
* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Chamairac

Chamairac (en francès Chameyrat) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.137 | 1.185 | 1.196 | 1.436 | 1.569 | 1.540 | 1.584 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2010 | Jean-Claude Dubeau | PS |
| 2010- | Alain Vaux | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Nectria

Nectria és un gènere de fongs ascomicets. La majoria són sapròfits sobre la fusta en descomposició però algunes espècies són paràsites dels arbres i especialment dels arbres fruiters (per exemple la pomera) i un gran nombre d'arbres de fusta dura. Algunes espècies causen el xancre com el de la pomera i altres malalties fúngiques.
IÉs un gènere ubic a l'Europa de clima temperat i Amèrica del Nord (on també afecta diverses espècies forestals) i ha estat introduït a Nova Zelanda i Austràlia. Algunes espècies de Nectria també es troben en climes més càlids com el de Hawaii. Segons la desena edició (2008) del Dictionary of the Fungi aquest gènere té 82 espècies.

## Taxonomia

* Nectria cinnabarina
* Nectria coccinea
* Nectria ditissima
* Nectria diversispora
* Nectria eustromatica
* Nectria foliicola
* Nectria fragilis
* Nectria fuckeliana
* Nectria galligena
* Nectria haematococca
* Nectria episphaeria
* Nectria magnoliae
* Nectria mammoidea var. rubi
* Nectria mauritiicola
* Nectria peziza
* Nectria pseudotrichia
* Nectria punicea
* Nectria radicicola
* Nectria ramulariae

## Referències

* ↑ «Nectria (Fr.) Fr. 1849». Index Fungorum. International Mycological Association. [Consulta: 3 febrer 2011].
* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Dictionary of the Fungi. 10a edició. Wallingford, UK: CABI, 2008, p. 461. ISBN 9780851998268.
# Gobius ehrenbergii

Gobius ehrenbergii és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes. Poden assolir els 11 cm de longitud total. Es troba des del Mar Roig fins al nord de Moçambic, Fidji, el sud de Taiwan, Nova Caledònia i Tonga.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Varenh (Tarn i Garona)

Varenh (en francès Varen) és un municipi francès situat al departament de Tarn i Garona i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.054 | 1.118 | 998 | 909 | 870 | 748 | 730 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Massat | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Fuente el Fresno

Fuente el Fresno és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ «FUENTE EL FRESNO» (en castellà). Excma. Diputación de Ciudad Real. [Consulta: 5 desembre 2024].
# Alguna cosa prestada

Alguna cosa prestada (originalment en anglès: Something Borrowed) és una pel·lícula de comèdia romàntica estatunidenca del 2011 basada en el llibre homònim d'Emily Giffin del 2005, dirigida per Luke Greenfield i protagonitzada per Ginnifer Goodwin, Kate Hudson, Colin Egglesfield i John Krasinski. Va estar distribuïda per Warner Bros. Alguna cosa prestada va recaptar 39 milions de dòlars als Estats Units i al Canadà i 21,1 milions a altres territoris, per un total mundial de 60,1 milions de dòlars, enfront d'un pressupost de 35 milions de dòlars. Va ser doblada al català.

## Repartiment

* Ginnifer Goodwin com a Rachel
* Kate Hudson com a Darcy
* Colin Egglesfield com a Dex
* John Krasinski com Ethan
* Steve Howey com a Marcus
* Ashley Williams com a Claire
* Geoff Pierson com a Dexter Thaler Sr.
* Jill Eikenberry com a Bridget Thaler

## Referències

* ↑ Kaufman, Amy «Movie Projector: 'Thor' to hammer competition at the box office». Los Angeles Times, 05-05-2011 [Consulta: 5 maig 2011].
* ↑ «Something Borrowed». Box Office Mojo. [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Alguna cosa prestada». ésAdir. [Consulta: 14 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Alguna cosa prestada a Catàleg de l'American Film Institute (anglès)
# All Over Me

All Over Me és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Alex Sichel estrenada el 1997.

## Argument

Claude i Ellen són dos joves adolescents, amigues des de la infantesa. Claude és discreta, poc xerraire, bulímica i tímida, mentre que Ellen és bonica, anorèxica, popular i oberta a noves experiències.
Totes dues viuen a un barri «calent» i perillós de Nova York. Un dia, Ellen coneix Mark, un noi violent, brutal i homòfob que ven droga. Fascinada, Ellen s'enamora i comença el seu descens als inferns.
Claude, per la seva banda, veu allunyar-se la seva millor amiga. Fa amistat amb el seu nou veí, Luke. Aquest últim aviat és trobat assassinat. La policia sospita un crim homòfob.
La relació entre Claude i Ellen es degrada. En efecte, Claude sospita de Mark de al darrere d'aquest homicidi i pensa que Ellen n'està assabentada però fa tot el possible per protegir-lo. Claude coneix Lucy, una jove punk que li fa bestretes. S'adona llavors que està enamorada d'Ellen.

## Repartiment

* Alison Folland: Claude
* Tara Subkoff: Ellen
* Cole Hauser: Mark
* Wilson Cruz: Jesse
* Leisha Hailey: Lucy
* Ann Dowd: Anne
* Gene Canfield: Stewart
* Shawn Hatosy: Gus
* David Lee Russek: Dave

## Referències

* ↑ «All over me». The New York Times.

## Enllaços externs

* All Over Me - Lloc web oficial