OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mercè Sarrias i Fornés

Mercè Sarrias i Fornés (Barcelona, 1 d'agost de 1966) és una periodista, dramaturga i guionista catalana.
Llicenciada en Ciències de la informació, especialitat Periodisme, per la Universitat Autònoma de Barcelona (1989), va començar a escriure teatre en aquells anys en els Tallers d'Escriptura de José Sanchis Sinisterra a la Sala Beckett i a practicar-sobre de l'escenari a l'Aula de Teatre de la Universitat Autònoma de Barcelona, quan encara estava estudiant periodisme.
Ha participat en el guió de diverses sèries de televisió, com El joc de viure, Plats bruts, Porca misèria, Ermessenda, El cor de la ciutat, Infidels o Merlí, i en el guió d'una obra teatral adaptada al cinemaː El Cafè de la Marina. Ha escrit diverses obres teatrals, estrenades en teatres com la Sala Beckett, el Teatre Romea, el Teatre Nacional de Catalunya, la Sala Muntaner o la Sala Villarroel de Barcelona, entre d'altres. Amb Àfrica 30 (1997) va guanyar el premi Ignasi Iglésias de teatre l'any 1996. Paral·lelament a la seva activitat creativa, ha impartit cursos i seminaris a la Universitat Ramon Llull, l'Institut del Teatre de Barcelona i l'Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya (ESCAC), entre d'altres. Forma part del col·lectiu Germanes Quintana. També ha col·laborat als diaris Avui i El Observador.

## Obres
### Teatre

* Al tren (1995)
* Desconeguda (1996)
* Àfrica 30 (1997), premi Ignasi Iglésias de teatre
* Un aire absent (1998)
* La dona i el detectiu (2001)
* En defensa dels mosquits albins (2007)
* Informe per a un policia volador (2009)
* L'any que ve serà millor (2011, Premi Max al millor text teatral, SGAE, 2013)
* Quebec-Barcelona (2012)
* Fes-me una perduda (2014)
* Eva i Adela als afores (2017)

### Cinema

* El Cafè de la Marina, adaptació d'una obra teatral de Josep Maria de Sagarra

### Sèries de televisió

* El joc de viure (1997)
* Plats bruts (1999-2002, Premi Ondas)
* El cor de la ciutat (2000-2009)
* Porca misèria (2004-2007, Premi Ondas)
* Infidels (2009-2011)
* Ermessenda (2010)
* Merlí (2015-2018)

### Manuals

* Cómo montar un espectáculo teatral (2013), amb Miguel Casamayor
* Cómo hacer el guión de televisión que necesitas (2014), amb Miguel Casamayor

## Referències

* ↑ de Moner Farré, Mercè. Escrivim mentre estem vius i a la vida passen coses: Escriptura i anàlisi del procés de creació d'una novel·la (tesi). Sort. Lleida: Institut Hug Roger III, de Sort, i Universitat de Lleida, novembre de 2020, p. 31.
* ↑ «Mercè Sarrias i Fornés». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mercè Sarrias». CatalanDrama.cat. [Consulta: 16 abril 2020].
* 1 2 «Mercè Sarrias Fornés» (en castellà). Contexto teatral. [Consulta: 12 juny 2021].
* 1 2 «Mercè Sarrias Fornés». Institut del Teatre. [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Taller de Sitcom amb Mercè Sarrias». AELC. [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Mercè Sarrias - CV» (PDF). Eòlia. [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Nou volum de les Germanes Quintana». Vilaweb. [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Protagonistes: Mercè Sarrias». Institut Ramon Llull. [Consulta: 16 abril 2020].
# Baby boom (pel·lícula)

Baby Boom és una pel·lícula estatunidenca, basat en una història real, dirigida per Charles Shyer, estrenada l'any 1987. Ha estat doblada al català.

## Argument

J. C. Wiatt és una dona de negocis i una gran arribista. La seva vida dona un tomb d'un dia a l'altre, quan un dels seus cosins, que acaba de morir, li deixa una estranya herència, un bebè de tretze mesos.

## Repartiment

* Diane Keaton: J.C. Wiatt
* Sam Shepard: el metge Jeff Cooper
* Sam Wanamaker: Fritz Curtis
* James Spader: Ken Arrenberg
* Harold Ramis: Steven Bochner
* Pat Hingle: Hughes Larabee
* George Petrie: Everett Sloane
* Kristina Kennedy: Elizabeth Wiatt
* Michelle Kennedy: Elizabeth Wiatt
* Britt Leach: Verne Boone
* Hansford Rowe: Sam Potts
* Kim Sebastian: Robin
* Mary Gross: Charlotte Elkman
* Patricia Estrin: la secretària
* Elizabeth Bennett: la Sra. Atwood
* Carol Gillies: Helga Von Haupt
* Victoria Jackson: Eve
* William Frankfather: Merle White
* Annie O'Donnell: Wilma White

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula va inspirar una sèrie televisiva homònima, difosa de 1988 a 1989, on Kristina i Michelle Kennedy reprenien el seu paper d'Elizabeth mentre que Diane Keaton era reemplaçada per Kate Jackson.

## Banda original

* Everchanging Times, interpretat per Siedah Garrett
* Only for Life, interpretat per Angela Turner
* I'll Never Smile Again, compost per Ruth Lowe
* Pennies from Heaven, interpretat per The Moonlighters
* Moonlight in Vermont, interpretat per The Moonlighters

## Nominacions

* Nominació al Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica i a a la millor actriu musical o còmica (Diane Keaton) l'any 1988.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Baby Boom. esadir.cat.
* ↑ «Baby Boom». The New York Times.
# La Gleisòla

La Gleisòla (en francès Lagleygeolle) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 321 | 323 | 300 | 255 | 257 | 235 | 236 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Daniel Germane | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Timothy Besley

Timothy J. "Tim" Besley ha treballat al Banc d'Anglaterra al Comitè de Política Monetària de setembre de 2006 a l'agost de 2009 i és professor de Kuwait per l'Iraq de l'economia i ciències polítiques a la London School of Economics i director de l'Suntory-Toyota Internacional de Centres d'Economia i relacionats Disciplines (STICERD) a la LSE.
També és investigador de l'Institut d'Estudis Fiscals, investigador del Centre de Recerca de Política Econòmica i membre de les institucions, organitzacions i Programa de Creixement de l'Institut Canadenc d'Investigacions Avançades. El 2005, va guanyar el Premi Jahnsson Yrjö per a l'economia europea. Aquest és el premi més prestigiosos en Economia Europea i es concedeix cada dos anys a un economista menor de 45 anys que ha fet una contribució significativa a l'economia a Europa.
La seva carrera va començar amb els premis a l'All Souls College, Oxford. Després va exercir com a professor ajudant a la Universitat de Princeton, abans de tornar al Regne Unit el 1995.
És consultor de la Comissió Europea, el Banc Mundial i el Tresor de Sa Majestat.
És membre de l'Acadèmia Britànica, membre de l'Econometric Society i és membre honorari estranger de l'American Economic Association. És coeditor del passat, American Economic Review, la primera persona per servir en aquesta posició que no prové d'una universitat dels EUA. És el president electe de l'European Economic Association.
Va assistir a l'Escola de Gramàtica d'Aylesbury. Després va estudiar a la Universitat d'Oxford, on va obtenir un BA en Filosofia, Política i Economia (1a classe) i un màster i el doctorat en Economia.
Els seus interessos de recerca se centren en els aspectes de la formació de la política econòmica en els països desenvolupats i les economies de mercat emergents. És un dels principals economistes que participen en el restabliment de l'estudi de l'economia política a la prominència en l'economia dominant.
Està casat amb Gillian Paull i té dos fills.
# Joan Freixas i Freixas

Joan Baptista Freixas i Freixas (Barcelona, 15 de març de 1860 — Barcelona, 17 de juliol de 1933) fou un metge i escriptor català.

## Biografia

Va néixer al carrer de Sant Miquel de la Barceloneta, Barcelona, fill de Magí Freixas i Ribalta i de Ramona Freixas i Blanch, ambdós naturals de Barcelona. Es llicencià en medicina a la Universitat de Barcelona en 1882, i el 1883 es doctorà a Madrid. En 1883 va fundar la Revista Literaria amb Jacint Laporta i Mercader. Des de 1886 treballà a l'equip de cirurgia d'Àlvar Esquerdo Esquerdo a l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau de Barcelona, del que el 1920 en seria cap del servei de medicina clínica, especialitzat en tisiologia.
Profundament catalanista, participà en la fundació de la Lliga Regionalista, fou redactor de La Veu de Catalunya i publicà poesies a La Renaixensa. També fou membre de l'Ateneu Barcelonès i de la Societat Econòmica d'Amics del País. Dirigí el grup de Metges de Llengua Catalana i el 1917 fou president del II Congrés de Metges de Llengua Catalana. El 1932 ingressà a la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya i fou el primer en llegir el discurs d'entrada en català. Poc abans de morir fou nomenat professor honorari de la Facultat de Medicina de Barcelona.
Es va casar amb Esperança Freixas i Caballé, nascuda el 1862, de qui va enviudar l'any 1906.

## Obres

* De portas endins (sic), comèdia en un acte y en vers
* Cada hu per’lla hont l'enfila (1884).
* Impressions de viatge per la Catalunya francesa (1901)
* Impressions de metge (1918-24, 3 volums)
* Índex bibliogràfic mèdic de Catalunya (1923).

## Referències

* ↑ «Joan Freixas i Freixas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1860, llibre 2n, foli 47, número de registre 1467.
* ↑ Joan Freixas i Freixas, IEC
* ↑ Freixas i Freixas, Joan, Galeria de Metges Catalans
* ↑ Va néixer el 12 de gener de 1862 i va morir el 13 de novembre de 1906. No eren cosins germans, ella era filla de Baptista Freixas i Ventura i de Maria Caballé i Pera.
* ↑ «Esquela de defunció de Joan Freixas i Freixas». La Publicitat, 18-07-1933, pàg. 4.

## Enllaços externs

* El doctor Freixas i Freixas a Gimbernat: revista catalana d'història de la medicina i de la ciència Vol. 3 (1985)
* Fons del Dr. Joan Freixas Freixas
# Janko Janković

Janko Janković (Split, Dalmàcia, Iugoslàvia, actual Croàcia, 14 de gener de 1963) és un futbolista croata retirat que va jugar de davanter. Va ser internacional amb la selecció de futbol de Croàcia en cinc ocasions.

## Biografia

Jankovic va despuntar en la seua Cròàcia natal, on va jugar en clubs de primer nivell com el Hajduk Split. A finals dels 80 salta a la lliga espanyola, tot militant a les files del Valladolid.
Va ser subcampió de la Copa del Rei de 1989 que el Real Valladolid va perdre contra el Reial Madrid en la final per 1-0. Després va passar a l'Reial Oviedo i es va retirar a l'Hèrcules d'Alacant.
Va haver de posar punt final a la seva carrera com futbolistes després de les constants molèsties d'esquena, de les quals una hèrnia discal el va obligar a passar per la sala d'operacions. Després de "penjar les botes" va fixar la seva residència a Oviedo, on regenta negocis. Va ser representant en la zona d'Oviedo del RCD Espanyol. Durant molt anys també se'l va associar nombroses vegades com incorporació al cos tècnic del Real Oviedo, situació que no es va produir. El 2009 va ser segon entrenador del Girona FC.
Aficionat al pàdel, va crear el primer club d'aquest esport a Croàcia juntament amb el seu excompany a l'Oviedo Robert Prosinecki.

## Trajectòria
### Com a jugador

| Club | Lliga | Any |
| NK Solin Građa | Croata | 1982-1983 |
| HNK Hajduk Split | Croata | 1983-1984 |
| RNK Split | Croata | 1984-1985 |
| HNK Rijeka | Croata | 1985-1988 |
| Real Valladolid CF | Espanyola | 1988-1990 |
| Reial Oviedo | Espanyola | 1990-1995 |
| Hèrcules CF | Espanyola | 1995-1997 |

### Com a entrenador

| Club | Any |
| SD Colloto | 1997-1998 |
| AD Universidad Oviedo B | 1998-2002 |
| Girona FC | 2009 |

## Referències

* ↑ «Copa del Rey 1988-89» (en castellà). lingasport.com. [Consulta: 10 setembre 2023].
* 1 2 Casado, Eduardo. «Qué fue de… Janko Jankovic» (en castellà). 20 minutos blogs, 04-06-2013. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ «El Oviedo sigue sin decidirse por un secretario técnico» (en castellà). El Comercio, 03-11-2006. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2006. [Consulta: 10 setembre 2023].
* 1 2 «Janko Jankovic» (en castellà). transfermark.es. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ «Robert Prosinecki and Janko Jankovic take the passion for paddle to Crocia» (en anglès), 27-07-2002. [Consulta: 10 setembre 2023].
# Espera la primavera, Bandini

Espera la primavera, Bandini (títol original: Wait Until Spring, Bandini) és una pel·lícula estatunidenca, belga, francesa i italiana dirigida per Dominique Deruddere, estrenada l'any 1989, que va rebre tres premis Joseph Plateau. Ha estat doblada al català.

## Argument

Nostàlgic drama sobre una família d'immigrants a Colorado durant els anys vint.

## Repartiment

* Joe Mantegna: Bandini
* Ornella Muti: Maria Bandini
* Faye Dunaway: Mme Hildegarde
* Michael Bacall: Arturo
* Daniel Wilson: August
* Alex Vincent: Federico
* Burt Young: Rocco
* Tanya Lopert: Sor Celia
* Renata Vanni: Donna Toscana
* François Beukelaers: Mr. Helmer
* Josse De Pauw: Mr. Voss
* Natalie Gregory: Rosa
* Sean Baca: Wally
* Tyler-Jane Mitchel: Gertie (com Rebecca Clark)
* Isabelle Soimaud: cantant de l'exèrcit de Salvació
* Donna Todd: Mrs. Johnson
* Debra MacFarlane: Mrs. Helmer
* Jean-Louis Sbille: empleat del banc

## Premis i nominacions

* 1989: Premi André-Cavens de la Unió de la critica de cinema (UCC) pel millor film belga

## Referències

* ↑ «Espera la primavera, Bandini». esadir.cat.
* ↑ «Wait Until Spring, Bandini». Allociné.
# Ila akher ezaman

Ila akher ezaman (إلى آخر الزمان) comercialitzada internacionalment com Jusqu'à la fin des temps és una pel·lícula dramàtica romàntica algeriana escrit i dirigit per Yasmine Chouikh i produït per MakingOf production.
Aquesta pel·lícula es va presentar el desembre de 2017 al Festival Internacional de Cinema de Dubai (DIFF) i al Festival Internacional de Cinema de Dones del Caire, així com al Festival Mundial de Cinema de Sherbrooke.
Va guanyar 6 premis incloent dos grans premis, un al Festival de Cinema Mediterrani d'Annaba i l'altre al Festival Internacional de Cinema de Masqat.

## Argument

A través de la relació entre dos personatges, un guardià i enterrador del cementiri d'una banda, i una persona que va venir a aquest cementiri, que li demana que prepari el seu funeral en vida, d'altra banda, és la crònica (força alegre) de la vida en aquest lloc.

## Repartiment

* Djillali Boudjemaa : Ali
* Jamila Arres : Joher
* Mohamed Takiret : Djelloul
* Imen Noel : Nassima
* Mohamed Benbakreti : imam
* Mehdi Moulay : Nabil

## Distincions
### Premis

* Festival de cinema mediterrani d'Annaba 2018: Annab d'or.
* Festival Internacional de Cinema de Masqat 2018 : Khanjar d'or de la meilleure réalisation.
* Festival de Cinema d'Orà 2018 : Grand prix
* Festival Internacional de Cinema de Dones de Salé de 2018 : Premi a la millor interpretació masculina per Djilali Boudjemâa.
* FESPACO 2019 : remi a la millor primera pel·lícula.

### Seleccions

* La pel·lícula forma part de la selecció seleccionada pels cinquanta anys del Festival Panafricà de Cinema i Televisió de Ouagadougou.
* La pel·lícula fou seleccionada per representar Algèria als Premis Oscar de 2018

## Notes i referències

* ↑ «Le film "Jusqu'à la fin des temps" de Yasmine Chouikh présenté à Alger». APS Online, 20-03-2018.
* ↑ «Jusqu’à la fin des temps, de Yasmine Chouikh». Institut du monde arabe, 29 juin 2018.
* ↑ «Jusqu’à la fin des temps : de la fraîcheur et de l’audace». Culture Dz, 20-03-2018.
* ↑ «Festival d’Annaba du film méditerranéen : Yasmine Chouikh décroche le grand prix». TSA, 28-03-2018.
* ↑ «Omanis bag many awards at Muscat Film Festival». Times of Oman, 1 avril 2018.
* ↑ «La réalisatrice Yasmine Chouikh décroche le “Wihr d’Or”: Toute l'actualité sur liberte-algerie.com». liberte-algerie.com..
* ↑ «"Lemonade" de la Roumaine Ioana Uricaru remporte le Grand Prix». Le Matin, 30-09-2018.
* ↑ «Le film roumain "Lemonade" d'Ioana Uricaru remporte le grand prix de la 12ème édition du Festival international du film de femmes de Salé». HuffPost, 30-09-2018.
* ↑ Léo Pajon; Renaud de Rochebrune «Cinéma : l’édition des cinquante ans du Fespaco se précise». Jeune Afrique, 16-01-2019.
* ↑ «Exclusif: Le film de Yasmine Chouikh "Jusqu’à la fin des temps" représentera l'Algérie aux Oscars»..

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Bales sobre Broadway

Bales sobre Broadway (títol original en anglès Bullets Over Broadway) és una pel·lícula estatunidenca de Woody Allen, estrenada el 1994. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català. El 2014 va estrenar-se a Broadway una adaptació musical amb guió del mateix Allen.

## Argument

Nova York, dècada del 1920: David Shayne un jove autor teatral ha aconseguit finalment finançament per una de les seves obres. Però a canvi, ha de donar un paper secundari a Olive, la promesa del productor, el gangster Nick Valenti, que va als assajos acompanyada de Cheech, el seu guardaespatlles, que es permet suggerir canvis en l'obra.

## Repartiment

* Dianne Wiest: Helen Sinclair
* John Cusack: David Shayne
* Rob Reiner: Sheldon Flender
* Jennifer Tilly: Olive Neal
* Mary-Louise Parker: Ellen
* Chazz Palminteri: Cheech
* Tracey Ullman: Eden Brent
* Joe Viterelli: Nick Valenti
* Debi Mazar: Violet

## Premis i nominacions
### Premis

* 1994 Oscar a la millor actriu secundària per Dianne Wiest

### Nominacions

* Oscar al millor director per Woody Allen
* Oscar al millor guió original per Woody Allen i Douglas McGrath
* Oscar al millor actor secundari per Chazz Palminteri
* Oscar a la millor actriu secundària per Jennifer Tilly
* Oscar al millor vestuari per Jeffrey Kurland
* Oscar a la millor direcció artística per Santo Loquasto i Susan Bode

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «Bullets over Broadway». The New York Times.
* ↑ «The 67th Academy Awards (1995) Nominees and Winners» (en anglès). oscars.org. [Consulta: 8 juny 2014].

## Enllaços externs

* Etre un artiste, ou ne pas être ? Arxivat 2008-08-02 a Wayback Machine., una lectura apassionant a propòsit de la pel·lícula. (francès)
# Sent Julian de Maumont

Sent Julian Momon (en francès Saint-Julien-Maumont) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 180 | 196 | 195 | 161 | 157 | 155 | 160 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Georgette Chastanet | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Màrius Foz i Sala

Màrius Foz i Sala (Barcelona, 1929- 2021) fou un metge català, especialitzat en endocrinologia.

## Biografia

Es llicencià en medicina a la Universitat de Barcelona el 1954, on es doctorà el 1965. El 1973 fou professor de patologia general a la Universitat Autònoma de Barcelona, que deixà el 1979 quan fou nomenat catedràtic a la Universitat de La Laguna i el 1980 a la UAB. De 1980 a 1986 fou vicerector de centres de la UAB. Entre 1983 i 1999 fou cap de servei de medicina interna de l'Hospital Universitari Germans Tries i Pujol de Badalona.
De 1971 a 1973 fou president de la Societat Catalana d'Endocrinologia i Nutrició de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i de Balears, de la qual també en fou president de 1982 a 1990. Fou director de les revistes Endocrinología (1977-1988), òrgan de la Societat Espanyola d'Endocrinologia i Nutrició, i Medicina clínica (1983-2003). De 1991 a 2001 fou president de la Societat Espanyola per a l'Estudi de l'Obesitat i de 1992 a 1997 de la Comissió de Medicina i Especialitats relacionades del Consell Català d'Especialitats en Ciències de la Salut (CCECS).
El 1985 fou elegit membre de la Secció de Ciències de l'Institut d'Estudis Catalans (IEC), el 1988 membre d'honor de la Societat Espanyola d'Endocrinologia i Nutrició, el 1993 de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya, el 1998 membre de la Societat Espanyola de Nutrició Bàsica i Aplicada i el 2001 de la Societat Espanyola per a l'Estudi de l'Obesitat. Endemés, des de 1999 fou president del Centre Català de la Nutrició i des del 2000 de la Secció de Ciències Biològiques de l'IEC.
Investigà principalment l'etiopatogènia de les endocrinopaties autoimmunitàries, la de la patologia tiroidal i la de l'obesitat. Fou investigador principal de diversos projectes finançats en relació a l'autoimmunitat i a l'obesitat i dirigí vint-i-una tesis doctorals.

## Guardons

* 1989 - Medalla Narcís Monturiol al Mèrit Científic i Tecnològic de la Generalitat de Catalunya
* 1998 - Premi Josep Trueta d'Investigació Científica de la l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears

## Obres

* Malalties emergents (2010) ISBN 978-84-9965-023-4
* La medicina interna i les especialitats mèdiques Arxivat 2010-06-25 a Wayback Machine., discurs llegit pel Dr. Foz el 7 de maig de 1995
* Estat nutricional de la població de gent gran a Catalunya (2002) juntament amb Pilar García-Lorda i Jordi Salas i Salvadó, publicat per l'IEC
* Ha estat coordinador de la segona edició del Diccionari Enciclopèdic de Medicina de la Gran Enciclopèdia Catalana

## Referències

* ↑ Presidents de l'ACMCB
* ↑ Diccionari Enciclopèdic de Medicina

## Enllaços externs

* «Màrius Foz i Sala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Biografia Arxivat 2011-09-05 a Wayback Machine. al web de la SEEDO.
* Màrius Foz i Sala - Galeria de Metges Catalans
# Sergije Krešić

Sergije Krešić (nascut el 29 de novembre de 1946 a Split, antiga República Federal Socialista de Iugoslàvia, actual Croàcia) és exfutbolista i un entrenador de futbol.
Ha desenvolupat la major part de la seua carrera entre l'Hajduk Split, club on es va formar i va militar com a jugador i entrenador, i equips de les competicions espanyoles. A primera divisió ha entrenat al CP Mérida (equip al qual va dur a la màxima categoria per primer cop a la seua història), el Reial Valladolid, el RCD Mallorca, la UD Las Palmas i el CD Numancia.
# Espècies assassines

Espècies assassines (títol original: Endangered Species) és una pel·lícula estatunidenca de ciència-ficció realitzat per Alan Rudolph, estrenada l'any 1982. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un vell policia novaiorquès, alcohòlic, es troba barrejat en un misteriós afer de morts i de mutilacions de bestiar, en les vacances passades a Colorado. La trobada amb la xèrif local el portarà a una història d'amor però també a descobriments, la magnitud dels quals sobrepassa el simple assassinat d'animals de granja.

## Repartiment

* Robert Urich: Ruben Castle
* JoBeth Williams: Harriet Perduda
* Paul Dooley: Joe Hiatt
* Hoyt Axton: Ben Morgan
* Peter Coyote: Steele
* Dan Hedaya: Peck
* Gailard Sartain: l'alcalde
* Bill Moseley: taxista
* Heather Menzies: Susan

## Nominacions

* Nominat al Premi Saturn a la millor pel·lícula de ciència-ficció 1983

## Referències

* ↑ esadir.cat. Espècies assassines. esadir.cat.
* ↑ Canby, Vincent «Endangered Species». The New York Times, 05-11-1982.