# Cirurgia sense sang

La cirurgia sense sang és un mètode quirúrgic desenvolupat pel cirurgià ortopèdic Adolf Lorenz, conegut com «el cirurgià sense sang de Viena». L'ús contemporani del terme fa referència a tècniques i protocols mèdics tant invasius com no invasius que, a tot estirar, només fan servir la sang del propi pacient. Per tant, el terme «sense sang» fa referència exclusivament a la sang d'altres persones.
L'interès per la cirurgia sense sang va sorgir fa dècades per diverses raons. Els testimonis de Jehovà, per exemple, rebutgen les transfusions de sang per motius religiosos; altres poden estar preocupats per les malalties transmeses per la sang o simplement perquè confien més en els beneficis de no fer servir sang d'altra gent.

## Història

Durant la dècada de 1960, el cirurgià cardíac nord-americà Denton Cooley va realitzar amb èxit nombroses cirurgies sense sang a cor obert als pacients testimonis de Jehovà. Quinze anys després, ell i el seu associat van publicar un informe de més de 500 cirurgies cardíaques en aquesta població, documentant que la cirurgia cardíaca es podia realitzar amb seguretat sense transfusió de sang.
Ron Lapin (1941–1995) va ser un cirurgià nord-americà que es va interessar per la cirurgia sense sang a mitjans dels anys setanta. Se'l coneixia com un "cirurgià sense sang" a causa de la seva voluntat de realitzar cirurgies en pacients testimonis de Jehovà severament anèmics sense fer servir transfusions de sang .
Patricia A. Ford (nascuda el 1955) va ser la primera cirurgiana que va realitzar un trasplantament de medul·la òssia sense sang.
El 1998, el professor James Isbister, un hematòleg d'Austràlia, va proposar per primera vegada un canvi de paradigma sobre l'enfocament del pacient. El 2005, va escriure un article a la revista, 'Actualitzacions en la conservació de la sang i les alternatives a la transfusió'.
Actualment, els principals hospitals del món tenen departaments especialitzats en cirurgia sense sang. Pel que fa als Països Catalans, Catalunya en té diversos centres.

## Beneficis

Alguns beneficis de la cirurgia sense sang són la disminució del risc d'infecció hospitalària i d'altres complicacions greus. A més, les decisions sobre les transfusions no estan estandarditzades (de vegades, l'eficàcia de la transfusió no té cap evidència científica i se n'abusa). També, la cirurgia sense sang està associada a un millor pronòstic postoperatori i a un índex més baix de recurrència en càncer d'esòfag, una menor sèpsia postoperatòria i més supervivència en càncer de còlon. Per acabar, la recuperació del pacient és més ràpida i menys traumàtica.
Els baixos riscos per a la salut semblen ser el factor més important que contribueix a l'èxit de la cirurgia sense sang, especialment a la llum dels estudis recents que suggereixen que les transfusions de sang poden augmentar el risc de complicacions i reduir les taxes de supervivència.

## Referències

* ↑ The New York Times October 26, 1902, pg. 7
* ↑ The New York Times September 10, 1906, pg. 1
* ↑ The New York Times December 25, 1902, pg. 3
* ↑ The New York Times November 22, 1926, pg. 3
* ↑ Farmer S, Webb D, Your Body Your Choice: The Layman's Complete Guide to Bloodless Medicine and Surgery, 2000, pgs. Preface, 11, 16.
* ↑ Ott DA, Cooley DA (1977). "Cardiovascular surgery in Jehovah's Witnesses. Report of 542 operations without blood transfusion". JAMA. 232:1256-1258.
* ↑ «Philly doctor a pioneer of bloodless treatment». Arxivat de l'original el 2016-03-04.
* ↑ Updates in Blood Conservation and Transfusion alternatives
* ↑ Teknon, Barcelona
* ↑ Hospital del Mar
* ↑ La cirurgia sense sang redueix riscos d'infecció i permet una recuperació més ràpida; paràgraf 11 punt 2
* ↑ La cirurgia sense sang redueix riscos d'infecció i permet una recuperació més ràpida; paràgraf 11 punts 3 i 4
* ↑ Stanford Children’s Health
* ↑ «The team focus on improving blood transfusion». J Extra Corpor Technol, 43, 1, 2011, pàg. P65-7. PMC: 4680100. PMID: 21449243.
* ↑ «Early death and late morbidity after blood transfusion of injured children: a pilot study». J Pediatr Surg, 47, 8, 2012, pàg. 1587–91. DOI: 10.1016/j.jpedsurg.2012.02.011. PMID: 22901922.