OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Spy × Family

Spy × Family és una sèrie japonesa de manga escrita i dibuixada per Tatsuya Endo. Explica la història d'un espia que ha de formar una família per a completar una missió, però que no és conscient que la seva filla adoptiva té telepatia i que la seva dona és una assassina a sou.
Es publica a la revista Shōnen Jump+ de l'editorial Shueisha des del març del 2019, i se n'han editat nou volums tankōbon. L'abril del 2022 en circulaven 17 milions de còpies. S'ha adaptat en una sèrie d'anime produïda per Wit Studio i CloverWorks, que s'emet a TV Tokyo des de l'abril del 2022.

## Argument

Per a mantenir la pau entre els països rivals de Westalis i Ostania, a un agent de Westalis amb el nom en clau de "Twilight" li és encomanada la tasca d'espiar Donovan Desmond, líder d'un partit polític d'Ostania. Ara bé, com que Desmond és solitari i esquiu, Twilight només s'hi pot acostar si matricula un nen a la mateixa escola que els fills de Desmond i fa veure que és el seu pare.
Per formar la família que necessita, Twilight es fa dir Loid Forger, adopta una nena òrfena, l'Anya, i es casa amb una dona, Yor Briar. El protagonista, però, desconeix que l'Anya pot llegir la ment dels altres i que la Yor és una assassina professional. Amb tot, Twilight ha d'aprendre a fer el paper de pare i de marit per completar la seva missió.

## Recepció

Spy × Family va ser el novè manga més venut el 2020, amb més de 4,5 milions de còpies. El 2021 va ser el vuitè manga més venut, amb 4,9 milions d'exemplars. Només al moment de publicar el segon volum la sèrie ja tenia 800.000 còpies en circulació, incloses les vendes digitals. Amb la publicació del tercer volum aquesta xifra va passar dels dos milions, i per al quart volum va arribar als tres milions d'exemplars. El volum 6 va tenir una primera edició de més d'un milió d'exemplars, la primera vegada que una sèrie de la Shōnen Jump+ tenia una tirada tan gran.
Va ser nominat al Premi Kōdansha al millor manga el 2020 i als Premis Harvey en la mateixa categoria el 2021, entre altres nominacions.

## Referències

* ↑ Hodgkins, Crystalyn. «Spy×Family Domestic Spy Comedy Manga Gets TV Anime in 2022» (en anglès). Anime News Network, 31-10-2021. [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ «2020年度 オリコン年間“本”ランキング【コミック作品別】TOP10» (en japonès). Oricon ME Inc.. Arxivat de l'original el 8 gener 2021. [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ «Top des meilleures ventes manga de 2021 au Japon» (en francès), 01-12-2021. Arxivat de l'original el 25 desembre 2021. [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ «SPY×FAMILY：第4巻で累計300万部突破 ハイペースで部数増», 04-05-2020. Arxivat de l'original el 28 març 2023. [Consulta: 8 octubre 2020].
* ↑ Pineda, Rafael. «44th Annual Kodansha Manga Awards' Nominees Announced», 02-04-2020. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ Grunenwald, Joe. «2021 Harvey Awards nominees revealed, and voting is now open», 16-07-2021. [Consulta: 16 juliol 2021].
# José Ignacio Peleteiro Ramallo

José Ignacio Peleteiro Ramallo (16 de juny de 1991), més conegut com a Jota o Jota Peleteiro, és un exfutbolista professional gallec que jugava com a mitjapunta. Es va formar a les categories inferiors del Celta de Vigo, però només va poder jugar un grapat de vegades amb el primer equip; malgrat haver jugat sovint amb el Celta de Vigo B.

## Referències

* 1 2 3 4 «Jota Peleteiro: José Ignacio Peleteiro Ramallo». [Consulta: 31 agost 2017].
# Manuel Pizarro Moreno

Manuel Pizarro Moreno (Almodovar del Campo, 29 de setembre del 1951) és un empresari i polític espanyol. Advocat de l'Estat, agent borsari i ex-president d'Endesa. Va ser el número 2 a les llistes del Partit Popular de Madrid per les eleccions generals del 2008. El seu avi, el General Manuel Pizarro Cenjor, va ser un militar destacat en la repressió del maquis a la zona de Terol.

## Biografia

Va néixer a Almodóvar del Campo, Ciudad Real el 29 de setembre de 1951, els seus pares encara tot i ser naturals de Ciudad Real, es van traslladar a Terol, perquè el servei militar ho exigia, ja que el seu pare feia la Mili a Terol i en Torrelacárcel. Va entrar a l'Ajuntament de Terol després de les eleccions municipals de maig de 1979. El 15 de desembre de 1982, després de la mort de l'alcalde de Terol, Francisco Pascual Reis, en ser primer tinent d'alcalde es va convertir en alcalde de part d'AP, en les eleccions municipals de 1983, va aconseguir majoria simple, però en les de 1987, 1991 i 1995 va ser majoria absoluta, però el 6 juny 1995 va abandonar l'Ajuntament de Terol, per fer-se vicepresident de la Borsa de Madrid. Va ser criticat durament l'any 2006 quan no va acceptar una OPA sobre Endesa (d'on n'era president) per part de Gas Natural. Posteriorment, l'alemanya E.ON va fer una contra-oferta, que no fou suficient davant d'una tercera OPA presentada per ENEL i Acciona, que fou la preferida pels accionistes. El desembre de 1995 fou nomenat vicepresident de la Borsa de Madrid, on hi treballava des de 1991. En novembre de 1995, fou nomenat president d'Ibercaja, fins 2004. Entre 1998 i 2002, durant la seva presidència d'Ibercaja, fou nomenat també president de la Confederación Española de Cajas de Ahorro (CECA).
El 17 de gener del 2008 va ser presentat oficialment com a número 2 del Partit Popular, Mariano Rajoy va assegurar que era un dels homes més entesos en economia espanyola.
Després de concórrer a la candidatura del PP encapçalada per Mariano Rajoy, va sortir elegit diputat al Congrés de Diputats. El PP va aconseguir un lleuger augment de vots considerable, però va perdre davant el PSOE. Poc després Pizarro, que s'especulava que havia de ser el futur ministre d'Economia i Hisenda sota un hipotètic govern presidit per Rajoy si guanyava les eleccions, va renunciar a l'acta de diputat i es va retirar de la política activa.
En l'actualitat està casat amb l'expresidenta de la Comunitat Foral de Navarra i exalcaldessa de Pamplona, Yolanda Barcina Angulo.

## Vegeu també

* Manuel Pizarro Cenjor

## Referències

* ↑ Diario ABC de 21 de octubre de 1941
* ↑ «AIIM Dossier-Entrevista a Manuel Pizarro Moreno, Presidente de ENDESA». Arxivat de l'original el 2006-12-03. [Consulta: 28 gener 2018].
* ↑ Diario EL PAÍS 30 de noviembre de 1995
* ↑ Diario el PAÍS 31 de mayo de 2004
* ↑ Fitxa de Manuel Pizarro Indar en el Congreso de los Diputados.
# Epítet

Un epítet (del grec ἐπίθετον, 'adjectiu') és un adjectiu que remarca una qualitat inherent a la cosa designada del substantiu. S'usa per emfasitzar aquesta qualitat inherent al substantiu en qüestió, i no pas per a especificar-lo o determinar-lo. Com a segona definició, també pot ser un qualificatiu elogiós o injuriós donat a algú, com és el cas dels sobrenoms o epítets de monarques.

## Exemples literaris

Homer n'usa molts, com ara els termes Eos Rododàctila ('d'enrojolats dits') i Eos Erigenia ('l'aurora que aviat surt') per a referir-se a Eos.
Ton delicat fullatge
que sota lo cel blau l'embat oneja.
(J. Lluís Pons i Gallarza)
Entre ells la pura neu se descobria. (Francesc Vicent Garcia)

## Exemple del llenguatge publicitari

Bell, confortable i Volkswagen.
(Volkswagen Polo)

## Exemples polítics

En el cas de monarques, el "sobrenom", "malnom" o "apel·latiu" també es pot anomenar epítet. Per exemple:
* Guifré el Pilós
* Jaume el Conqueridor
* Martí l'Humà
* Ricard Cor de Lleó,
etc.

## Vegeu també

Termes relacionats:
* Sobrenom
* Malnom
* Antonomàsia
* Metàfora

## Referències

* ↑ «epítet». GEC. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ «Quin és l'epítet en la literatura: preguntes i respostes». Unansea. [Consulta: 14 octubre 2023].
# Hemofília

L'hemofília és un conjunt de malalties hereditàries ocasionades per la carència o defecte d'algun factor de coagulació, com ara el factor VIII a l'hemofília A i el factor IX a l'hemofília B.
En contra del que es pensa comunament, la síndrome més comuna no és la presència d'hemorràgies espontànies, sinó la formació d'hematomes a causa de traumatismes o cops menors; l'agregació plaquetària no està alterada en les persones hemofíliques, el temps de sagnat Ivy és normal. També és patognomònic l'hemartrosi o el sagnat intern de les articulacions, ja que no s'hi troba el factor tissular, que és el desencadenant de la via extrínseca de la coagulació, l'única funcionant en hemofílics.
Tant l'hemofília A com l'hemofília B segueixen una herència recessiva lligada al sexe. Una dona portadora de la malaltia la transmetrà a la meitat dels seus fills varons que patiran l'hemofília i la meitat de les filles seran portadores (suposant que el pare no és hemofíl·lic), mentre que un home afectat no transmetrà l'hemofília als seus fills (ja que als fills els transmetrà el cromosoma Y) però totes les filles seran portadores de la malaltia.
# Alex Dowsett

Alex Dowsett (Maldon, Essex, Anglaterra, 3 d'octubre de 1988) fou un ciclista anglès, professional des del 2011 fins al 2022.
En el seu palmarès destaca el Campionat d'Europa de contrarellotge sub-23 del 2010, el Campionat del Regne Unit en contrarellotge del 2011, 2012, 2013, 2015, 2016 i 2019; i sobretot, una etapa al Giro d'Itàlia de 2013.
El 2 de maig de 2015 aconseguí el rècord de l'hora amb 52,937 quilòmetres recorregut, superant la distància aconseguida per Rohan Dennis el febrer passat. Aquest rècord li va durar poc més d'un mes, ja que el seu compatriota Bradley Wiggins el superà el 7 de juny del mateix any.

## Palmarès

* 2005
** Campió del Regne Unit en contrarellotge júnior
* 2006
** Campió del Regne Unit en contrarellotge júnior
** Vencedor d'una etapa al Tour al País de Vaud
* 2008
** Campió del Regne Unit en contrarellotge sub-23
* 2009
** Campió del Regne Unit en contrarellotge sub-23
* 2010
** Campió d'Europa en contrarellotge sub-23
** 1r a la Crono de les Nacions-Les Herbiers-Vendée sub-23
** Vencedor d'una etapa de la Cascade Classic
** Medalla de plata als Jocs de la Commonwealth en contrarellotge
* 2011
** Campió del Regne Unit en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa del Tour de Poitou-Charentes
** Vencedor d'una etapa de la Volta al Regne Unit
* 2012
** Campió del Regne Unit en contrarellotge
* 2013
** Campió del Regne Unit en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2014
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa al Circuit de la Sarthe
* 2015
** Campió del Regne Unit en contrarellotge
** 1r a la Volta a Baviera i vencedor d'una etapa
* 2016
** Campió del Regne Unit en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Polònia
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Circuit de la Sarthe
* 2019
** Campió del Regne Unit en contrarellotge
* 2020
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. 148è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2018. 120è de la classificació general
* 2020. 120è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2021. Abandona (12a etapa)
* 2022. 134è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2019. 151è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Ciclismo: Altas y bajas del mercado de fichajes» (en castellà). Diario Marca, 19-09-2022. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «Wiggins es queda sense liderat i sense etapa». El Periódico de Catalunya, 11-05-2013 [Consulta: 13 maig 2013].
* ↑ «Alex Dowsett gana la crono y Nibali es nuevo líder». El Mundo Deportivo, 11-05-2013 [Consulta: 13 maig 2013].
* ↑ Bernaola, Enrique «Nibali toma el mando». Marca, 11-05-2013 [Consulta: 13 maig 2013].
* ↑ Llamas, Fernando «Dowsett bate el Récord con el 'método Indurain'». Marca, 02-05-2015 [Consulta: 2 maig 2015].
* ↑ «Alex Dowsett bate el récord de la Hora: 52,924 km». El Mundo Deportivo, 02-05-2015 [Consulta: 2 maig 2015].
* ↑ «Wiggins bate el récord de la hora». El Mundo Deportivo, 07-06-2015 [Consulta: 7 juny 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Peó

D'acord amb la mitologia grega, Peó (en grec antic Παιών) va ser un heroi, fill d'Endimió, rei de l'Èlide. Era germà d'Etol i Epeu. La seva mare era una nimfa, o potser Cròmia, filla d'Itonos.
Va emigrar de la Cària avergonyit, expulsat pel seu germà Epeu, quan aquest va guanyar la cursa que el va convertir en rei de l'Èlide, i s'instal·là a la terra que en record seu s'anomenà Peònia.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 171-172. ISBN 8429741461.
Viccionari
# 589 aC

L'any 589 aC és un any del calendari romà. Durant l'Imperi Romà era conegut com l'any 165 ab urbe condita. L'actual denominació és utilitzada des de principis de l'edat mitjana, quan es va establir el calendari Anno Domini.

## Esdeveniments

* El faraó Apries succeeix al seu pare Psamètic II com a rei de l'Antic Egipte.
* Nabucodonosor II comença el setge de Jerusalem.

## Necrològiques

* Psamètic IIEl faraó Psamètic II d'Egipte.

## Referències

* ↑ «1911 Encyclopædia Britannica/Apries - Wikisource, the free online library» (en anglès). [Consulta: 6 desembre 2024].
# Amelia Piccinini

Amelia Piccinini (Torí, 17 de gener de 1917 - Torí, 3 d'abril de 1979) va ser una atleta italiana, especialista en el llançament de pes i el salt de llargada, que va competir entre les dècades de 1930 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la prova del llançament de pes del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze la prova del llançament de pes al Campionat d'Europa de 1946 i 20 títols nacionals en tres disciplines diferents, salt de llargada (1939, 1940, 1943, 1946), llançament de pes (1941, 1942, 1943, 1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954) i pentatló (1937, 1946, 1947, 1948).

## Millors marques

* Salt de llargada. 5,53 metres (1942)
* Llançament de pes. 13,39 metres (1949)

## Referències

* 1 2 «Amelia Piccinini Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de maig 2011. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «"CAMPIONATI "ASSOLUTI" ITALIANE SUL PODIO TRICOLORE – 1906 2012». sportolimpico.it. Arxivat de l'original el 24 desembre 2012. [Consulta: 21 febrer 2013].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Carlo Cotumacci

Carlo Cotumacci (c. 1709? Villa Santa Maria (Abruços), - Nàpols (Campània), 29 de juliol, 1785 Nàpols) va ser un organista, compositor i pedagog italià.

## Biografia

Va néixer a la província de Chieti cap al 1709. Els seus pares eren Pietro i Barbara De Ciullo. Ja a una edat molt primerenca va mostrar un talent musical extraordinari i va ser admès al "Conservatorio dei poveri di Gesù Cristo" de Nàpols. Els seus professors van ser, entre d'altres, Francesco Durante i Nicola Porpora. Un cop acabats els seus estudis, va treballar com a organista en diverses esglésies napolitanes i es va dedicar a la composició de música eclesiàstica. Des de 1737 va ser membre de l'associació de músics napolitans "Congregazione dei musici di Napoli". L'any 1749 esdevingué organista de l'església de "S. Casa dell'Annunziata" amb un sou de trenta ducats al mes, que retingué tot i que més tard l'església es va cremar. Va ser un professor de música molt sol·licitat. Va ensenyar al "Conservatori di S. Onofrio a Capuana" fins a la seva mort el 1785. Entre els seus alumnes hi havia els compositors Giovanni Furno, Giovanni Paisiello i Giacomo Insanguine.
Va morir a Nàpols el 29 de juliol de 1785. El seu fill Matteo Cotumacci (1739–1804) també es va convertir en compositor de música.

## Treball
### Composicions del temple

* Missa de rèquiem per a dues veus i orgue (1727)
* Missa dels morts per a cinc i vuit veus en fa menor amb acompanyament de violins, oboè, trompeta i baix (segment X 2184)
* Missa de rèquiem a tres veus
* Responsoris de Setmana Santa per a veus de soprano, contralt, tenor i baix, amb acompanyament continu de baix
* Te Deum per a moltes veus amb VV.Oboè i trompetes
* A Dominica Pentecost Sequentia per a veus de soprano, contralt, tenor i baríton, amb acompanyament de violins, oboè i trompetes
* Cogitavit Dominus per a veu de soprano) amb acompanyament de violins, trompa i baix (22.6.9);
* Missa fúnebre per a cinc veus amb acompanyament de violins, oboè, trompeta i baix
* Missa en 6è to per a dues sopranos, o tenors i baix continu
* Missa de la Santíssima Verge amb cant senzill
* Kyrie i Gloria a la Pastorale per a dues sopranos i baix continu
* Nunc dimittisa 4 veus en cànon

### Música instrumental

* Parts 42 per a clavicèmbal
* Principis i normes de les seccions amb totes les lliçons
* Normes i principis de tocar i lliçons de piano
* Llibre de taules, trenta-nou peces petites en forma d'estudi per a clavicèmbal
* Sonata en re major per a clavecí
* Normes i principis per tocar bé el clavicèmbal
* Toc per clavicèmbal
* Introducció i sonata, ofertori per a orgue
* 3 actuacions de fuga per a orgue

## Bibliografia

* Rosa Cafiero: Carlo Cotumacci nella tradizione didattica della scuola napoletana. Vita e Pensiero, 2005
# Sonia Ferrer Tesoro

Sonia Ferrer Tesoro (Almeria, 4 de febrer de 1973) és una política espanyola, membre del Partit Socialista Obrer Español (PSOE). És diputada per Almeria des del 20 de desembre de 2015 per a les XI i XII legislatures.

## Biografia
### Professió

Sonia Ferrer Tesoro és llicenciada en ciències biològiques i màster en enginyeria i gestió mediambiental. És consultora ambiental.

### Carrera política

Va ser consellera municipal de Pechina de 2007 a 2011 i alcaldesa de la ciutat de gener a maig de 2011. Ha sigut diputada provincial de juliol de 2011 a juliol de 2012 i delegada de la Junta d'Andalusia de 2012 a novembre 2015.
El 20 de desembre de 2015, va ser triada diputada per Almeria al Congrés dels Diputats i reelegida en 2016. És portaveu adjunta de la Comissió de Foment, vocal de la Comissió de Seguiment i Avaluació dels Acords Pacte de Toledo i portaveu de la Comissió de Drets de la Infància i Adolescència.

## Vida personal

Es casarà el 22 de juny del 2024 amb Mar García-Lorca, regidora de la ciutat d'Almeria pel Partit Popular. La cerimònia tindrà lloc a l'ajuntament i l'oficiarà l'alcaldessa, María del Mar Vázquez Agüero, que és amiga de la seva promesa.
La seva mare és Martirio Tesoro Amate, precursora del feminisme a Almeria, primera regidora del municipi i membre del Congrés dels Diputats durant la V legislatura.

## Referències

* 1 2 3 «Ferrer Tesoro, Sonia» (en castellà). congreso.es. [Consulta: 22 agost 2017].
* ↑ «Sonia Ferrer Tesoro» (en castellà). socialistasdelcongreso.es. [Consulta: 22 agost 2017].
* 1 2 Mayordomo, Raquel. «Una boda LGTBIQ+ que va más allá de la política: una mujer del PSOE y otra del PP se casan» (en castellà). Shangay, 27-03-2024. [Consulta: 5 abril 2024].
# Nuria Labari

Nuria Labari Gómez (Santander, 19 de gener de 1979)1 és una escriptora i periodista espanyola.

## Biografia

Va estudiar Ciències Polítiques i de l'Administració a la Universitat del País Basc i va cursar dos anys de doctorat en Relacions Internacionals a l'Institut Ortega y Gasset realitzant una investigació sobre la identitat personal. La seva carrera professional es va desenvolupar a elmundo.es i posteriorment a Telecinco, on va ser redactora en cap del portal digital d'aquesta cadena, a Mediaset España com a subdirectora de continguts i a Megamedia.
Com a escriptora, és coneguda com a autora de contes. El seu llibre de relats Los borrachos de mi vida va guanyar el VII Premi de Narrativa de Caja de Madrid i es va publicar a l'editorial Lengua de Trapo (2009). Labari apareix seleccionada a l'antologia Pequeñas resistencias de Andrés Neuman.
El 2016 va publicar la seva primera novel·la, Cosas que brillan cuando están rotas (Círculo de Tiza) en què afronta els atacs terroristes a Madrid l'11 de març del 2004 des de la ficció, atemptats que va cobrir com a periodista. El 2019 va publicar la novel·la La mejor Madre del Mundo (Random House).
El setembre de 2018 va començar a publicar articles d'opinió al diari El País.

## Obra publicada

* Los borrachos de mi vida, Lengua de Trapo (Madrid, 2009)
* "Madrugada del 14 de marzo", a l'antologia El diablo apuesta a todo, Lengua de Trapo (Madrid, 2011).
* Cosas que brillan cuando están rotas. Novel·la. Círculo de Tiza (Madrid, 2016)
* El gran libro de los niños extraordinarios (2018) Llibre interactiu.
* "Una de los nuestros", a l'antologia Hombres (y algunas mujeres), Zenda, Madrid, 2019.
* La mejor madre del mundo. Novel·la. Random House. (Barcelona, 2019).
* El último hombre blanco. Novel·la. Penguin Random House (Barcelona, 2022).
* No se van a ordenar solas las cosas. Llibre de Relats. Páginas de espuma (2024).

## Referències

* ↑ Escuela Contemporánea de Humanidades. «Nuria Labari» (en castellà). [Consulta: 18 enero 2019].
* ↑ «nuria labari» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 19 de enero de 2019. [Consulta: 18 enero 2019].
* ↑ Rodríguez, Emma. «Nuria Labari: “Lorrie Moore es para mí una debilidad”» (en espanyol europeu), 31-05-2016. [Consulta: 18 enero 2019].
* ↑ Javier Yuste: «Nuria Labari: "Pensamos poco en el terrorismo cuando no muere gente"», El Cultural, 4 de abril de 2016.
* ↑ «Artículos escritos por Nuria Labari» (en castellà). [Consulta: 18 enero 2019].
* ↑ «Nuria Labari archivos» (en espanyol europeu). [Consulta: 18 enero 2019].
* ↑ Press, Europa. «Nuria Labari publica la novela 'La mejor madre del mundo': "Faltan muchos relatos sobre maternidad y sobran prejuicios"», 22-02-2019. [Consulta: 6 març 2019].
# Izaskun Zubizarreta Gerendiain

Izaskun Zubizarreta Gerendiain (Oiartzun, 30 de setembre de 1970 - Sant Sebastià, 6 d'agost de 2024) va ser una esquiadora de muntanya basca, considerada la millor del país en esquí de muntanya.
Nascuda a Oiartzun, va començar amb l'esquí de muntanya el 1997, i a competir el 2006, amb l'equip estatal. El 2007 fou campiona d'Espanya d'esquí de muntanya en els campionats celebrats a l'estació d'esquí de la Molina. Ha competit per la Federació Navarra d'Esports de Muntanya i Escalada. El 2018 va guanyar el Campionat d'Espanya individual d'esquí de muntanya. A la trobada celebrada a Candanchú, finalitzà en la 12a posició absoluta. A la Copa d'Espanya d'Esquí de Muntanya 2011, en las categories Senior Femenina i Veterana Femenina, fou la campiona. El 2020, en la cursa de la Camille, Zubizarreta aconseguí arribar en primera posició.

## Referències

* ↑ Simon, Lluís. «Mor Izaskun Zubizarreta, la millor esquiadora basca d'esquí de muntanya». L'Esportiu, 06-08-2024. [Consulta: 10 agost 2024].
* ↑ «Izaskun Zubizarreta, campeona de España». El Diario Vasco, 19-01-2007 [Consulta: 20 octubre 2020].
* ↑ «Manuel Pérez e Izaskun Zubizarreta ganan el Campeonato de España de Esquí de Montaña». Radio Huesca, 18-03-2007 [Consulta: 20 octubre 2020].
* ↑ Imbuluzqueta, J.J. «Izaskun Zubizarreta, bronce en el Nacional de Candanchú». Diario de Navarra, 05-02-2018 [Consulta: 20 octubre 2020].
* ↑ «Izaskun Zubizarreta gana la Camille». Noticias de Gipuzkoa, 28-01-2020 [Consulta: 20 octubre 2020].