OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Folc V d'Anjou

Folc V d'Anjou dit “el Jove” fou comte d'Anjou, de Tours, de Maine i rei de Jerusalem - com a Folc I - del 1131 al 1143, com a fill i successor de Folc IV el Tauró el 1109.
El primer que va fer quan va arribar en arribar al poder del comtat d'Anjou fou assegurar-se la submissió del senyor d'Amboise; després va ocupar l'Île Bouchard el 1109 i Brissac el 1112. Des del 1113 es va aliar a Enric I d'Anglaterra i Normandia i el 1114 el va ajudar a dominar un vassall rebel al Perche. El 1116 es va tornar a aliar a França i va fer algunes conquestes a Normandia i entre elles el desembre de 1118 el castell d'Alençon; al mateix temps també va ocupar Montbazon el 1118. El 1119 va tornar a l'aliança anglesa.
El 1120 va peregrinar a terra Santa i en tornar, i havent mort Guillem Adelin, l'hereu d'Enric I va fer aliança amb el rei de França. El 1124 va ocupar Montreuil-Bellay. Es va casar amb Ermengarda, filla i hereva del comte Elies del Maine. Al morir el rei Enric V d'Alemanya, la vídua Matilde, hereva de Normandia i Anglaterra, es va casar amb Jofré, fill de Folc V, originant la dinastia dels Plantagenet.
El 1129, Folc va abdicar i renunciar a les seves possessions franceses d'Anjou, Maine i Turena en favor del seu fill Jofré V d'Anjou i es va casar amb l'hereva de Jerusalem Melisenda, filla de Balduí II de Jerusalem. El 1131, en morir Balduí, heretà el regne de Jerusalem, on se'l va conèixer com a Folc d'Anjou. Com a rei, va solucionar un litigi sobre el principat d'Antioquia i més tard va combatre Hug II de Jaffa, l'amant de la seva dona.
El 1137, es va aliar amb els romans d'Orient contra Imad al-Din Zengi I de Mossul i va ajudar Damasc a resistir Zengi, aixecant el setge que Muín-ad-Din Únur estava patint a Homs, i sent derrotat en la batalla de Ba'rin. Va ordenar la construcció de la fortalesa anomenada Krak de Moab, que defensava el sud del regne.
Va morir el 1143 en caure d'un cavall i el va succeir el seu fill Jofré V d'Anjou al Comtat d'Anjou i per Melisenda de Jerusalem i Balduí III de Jerusalem al Regne de Jerusalem.
| Precedit per: Elies I | Comte del Maine 1110 - 1126 | Succeït per: Jofré V |

## Referències

* ↑ Maalouf, Amin. Les croisades vues par les arabes (en francès). J'ai lu, 1983, p.147-148. ISBN 2277219169.
# Teatre Serrano (Gandia)

El teatre Serrano està situat al passeig de les Germanies número 29 de Gandia (la Safor), País Valencià.

## Edifici

És el teatre de major aforament de la ciutat de Gandia. El teatre va ser construït al mateix solar que ocupava l'antic Teatre Circ de Gandia, que va ser construït a principis del segle xx. El 1913 va passar a denominar-se Teatre Serrano, en honor del músic valencià Josep Serrano, autor de l'himne valencià.
D'estil modernista valencià tardà, destaquen en la façana les balconades en pedra amb decoració de tipus geomètric, els taulells i la rematada de la façana amb pinacles i baranes en forja de ferro amb ornamentació floral. Consta de planta baixa i una altura.
El 1995, el teatre va tancar i l'edifici va passar a ser propietat de l'Ajuntament de Gandia, que el va rehabilitar adaptant-lo a les necessitats escèniques del moment. Va ser reinaugurat el 27 de març de 2006. Actualment, la seua programació inclou espectacles de teatre, música, dansa i cinema.

## Referències

* ↑ Ficha del Teatro Serrano en Redescena.net
* 1 2 Ficha del Teatro Serrano en Turismo de Gandía
* ↑ Gandia cierra el Serrano tres meses al carecer de programación tras recuperar su gestión. Artículo de Las Provincias, 18 de octubre de 2017

## Enllaços externs

* Portal del Teatro Serrano Arxivat 2021-06-25 a Wayback Machine.
# Jumblatt

La família Jumblatt o Jumblat (francès Joumblatt, també apareix com Djoumblatt, Jomblatt, i altres variants, derivades de djanbulat, que en kurd vol dir "ànima d'acer", àrab جنبلاط), fou una dinastia senyorial d'origen kurd establerta a Síria en temps dels aiubites.
Apareixen a la història a la regió de Killis al segle xvi amb Jumblatt ibn Kasim al-Kurdi, sanjakbey de Killis, que va participar en la conquesta otomana de Xipre. El seu fill Jumblatt Husayn va ajudar al wali d'Alep a sufocar una revolta a Damasc, però després el va enderrocar; fou executat a Van per negar-se a lluitar contra Pèrsia (1604). El seu possible fill Jumblatt Ali es va revoltar a Síria de la que es va apoderar i es va unir a l'emir Fakhr al-Din de Mont Líban contra Yusuf al-Sayfa, governador de Trípoli al que va derrotar a Hamat; després es va apoderar del territori de Yusuf (Trípoli) i va establir un emirat independent entre Adana i Hamat, que va deixar de pagar impostos a la Porta, però finalment fou derrotat a Orudj el 1607; encara que perdonat va rebre algunes destinacions menors i fou executat el 1611 pels geníssers. Els membres de la família van conservar el poder a Killis i van restar fidels a l'Imperi.
Jumblatt ibn Said va emigrar al Líban i es va establir al Xuf i va morir el 1640. El seu fill Jumblat Rabah el va succeir i després els seus fills Faris, Xaraf al-Din i Ali (mort el 1712). Aquest darrer va esdevenir client del cap drus Kablan al-Kadir al-Tanukhi i es va casar amb la seva filla. Va participar en la batalla d'Ayn Dara el 1711. El seu gendre Ali va construir el castell de Mukhtara i va morir el 1788. El seu possible net Baixir Jumblatt va ajudar Baixir II Xihab a pujar al poder el 1788 però revoltat finalment fou derrotat en la batalla de Mukhtara i executat (1825). El 1840 els otomans van optar pels Arslan pel caicamanat del Xuf en lloc dels Jumblatt. Said Jumblatt, apartat doncs del poder, va participar enls fets del 1860 i fou condemnat a mort però va morir a presó el 1861. El seu fill Nasib el va succeir i va seguir buscant el poder al Xuf contra els Arslan als que a finals del segle va poder eliminar.
La seva influència al Xuf va continuar amb Fuad Jumblatt, assassinat el 6 d'agost de 1921. El va succeir el seu fill Kamal Jumblatt que fou assassinat el 1977 suposadament a mans d'agents sirians. Walid Jumblatt cap del Partit Socialista Progressista del Líban (fundat pel seu pare Kamal) fou una figura destacada a la guerra civil on es va alinear amb l'esquerra. Després va estar en el grup de partits democràtics contraris als moviments islamistes; després de l'assassinat del primer ministre Rafik Hariri, va enviar els seus fills a Europa. El fill Taymur Jumblatt està designat com a successor.

## Bandera

La bandera de la família és vermella amb vora verda. Al centre una mà i una espasa verda. Actualment la bandera del Partit Socialista Progressista (vermella amb cercle blanc al centre dins del qual una bola del món blava i l'emblema del partit dins un triangle blanc (una ploma i un pic creuats) és la que utilitzen els Jumblatt.
# Lactona

Les lactones són èsters cíclics Es poden concebre com la condensació intramolecular d'un grup alcohol amb un grup àcid carboxílic, reacció que es dona de forma espontània en els casos en els que l'anell format és de 5 àtoms (gamma-lactones) o de 6 àtoms (delta-lactones), ja que aquestes estructures presenten una gran estabilitat. Les beta-lactones existixen en la química orgànica, però han de ser preparades per mètodes especials.

## Nomenclatura

Les lactones s'anomenen habitualment d'acord amb l'àcid precursor (aceto per als 2 carbonis l'àcid acètic, propio per als 3 de l'àcid propiònic, etc.), amb el sufix -lactona i amb una lletra grega com a prefix que indica el nombre d'àtoms de carboni a l'anell, és a dir, la distància entre els grups –OH i –COOH al llarg de l'esquelet de la molècula. A l'àtom de carboni contigu al grup –COOH se l'anomena α, al segon se l'anomena β i així successivament.

## Usos

Les lactones contribueixen significativament en el sabor de les fruites i són emprades en la indústria de l'alimentació i de la perfumeria. Alguns exemples són la γ-decalactona amb un sabor de préssec característic o la γ-nonalactona, que té una aroma intensa de coco. També hi trobem les kavalactones que s'utilizen per productes herbaris com pot ser el Kava.

## Referències

* ↑ March's Advanced Organic Chemistry: Reactions, Mechanisms, and Structure Michael B. Smith, Jerry March Wiley-Interscience, 5th edition, 2001, ISBN 0-471-58589-0
* ↑ Berger, R. G.. Flavours and fragrances chemistry, bioprocessing and sustainability (en anglès). Berlin: Springer, 2007. ISBN 9783540493396.
* ↑ Pluskal, Tomáš; Torrens-Spence, Michael P.; Fallon, Timothy R.; De Abreu, Andrea; Shi, Cindy H. «The biosynthetic origin of psychoactive kavalactones in kava» (en anglès). Nature Plants, 5, 8, 8-2019, pàg. 867–878. DOI: 10.1038/s41477-019-0474-0. ISSN: 2055-0278.
# Memorial Erinpura

El Memorial Erinpura, és un monument que es troba en el cementiri nacional de policies i soldats en el Mont Herzl, a Jerusalem. El memorial, està dedicat als 139 soldats de l'Exèrcit britànic de la unitat militar 462 del Mandat Britànic de Palestina que servien en el vaixell SS Erinpura, i que van perdre la vida en una batalla en el nord d'Àfrica, després d'un atac de la Luftwaffe, la força aèria del Tercer Reich.
El monument està al costat del jardí dels soldats desapareguts en el Mont Herzl. Va ser construït en 1985 per l'arquitecte Asher Hirem. El memorial ha estat construït amb formigó, en un mur que ha estat cobert de pedres. En el terra, en dos costats d'una piscina, hi ha escrits els noms dels 137 soldats que es van ofegar en la mar Mediterrània. El seu lloc l'enterrament és desconegut, hi ha uns forats al terra per a posar-hi les flors. Dos soldats de la unitat estan enterrats en els cementiris de l'Armada britànica a Trípoli, Líbia, i un altre és enterrat a Anglaterra. Una cerimònia pels soldats caiguts té lloc en el Dia de l'Holocaust (Yom Ha-Xoà).

## Enllaços externs

* The Erinpura Tragedy in "samilitaryhistory"
# Departament d'Antiguitats Orientals del Museu del Louvre

El Departament d'Antiguitats Orientals del Museu del Louvre conserva els objectes procedents d'una regió situada entre l'actual Índia i la mar Mediterrània (Turquia, Síria, l'Iraq, el Líban, Israel, Jordània, l'Aràbia Saudita, l'Iran, Afganistan…). El museu assiri del Louvre, fundat el 1847, i després, adscrit al «Departament d'Antiguitats», va ser el primer en el món dedicat a les antiguitats orientals. El «Departament d'Antiguitats Orientals» pròpiament dit es va crear l'any 1879. Al llarg del segle xix i la primera meitat del segle xx, les col·leccions es van enriquir gràcies a les excavacions realitzades per arqueòlegs francesos en tot el Mitjà i el Pròxim Orient, incloent els jaciments de Khorsabad, Susa, Mari i Ugarit. Posseeix-ne una de les tres col·leccions més grans del món -junt al Museu Britànic i al Museu de Pèrgam- amb més 100.000 objectes. El departament presenta unes 6500 obres en una trentena de sales, incloent obres mestres universals com: l'Estela d'Hammurabi, Cartes d'Amarna, Estàtua d'Ebih-Il…
Des del neolític, moltes civilitzacions s'han succeït en aquesta regió, on s'aprecia un notable aparell, en particular, d'administració política, militar i religiosa. És també el lloc de naixement de l'escriptura, que va fer la seva aparició sobre el 3300 aC. a Uruk (Mesopotàmia).
El Museu del Louvre té tres col·leccions dintre d'aquest departament, que es divideix d'acord amb els conjunts geogràfics i culturals:
* Mesopotàmia (Sumer, Babilònia, Assíria, Anatòlia…)
* Pèrsia
* Els països de l'Orient Mitjà (Lydia, Lícia, Cilícia, Fenícia, Xipre)

## Galeria

* Shamash, detall de l'Estela d'Hammurabi.
* Una de les cartes d'Amarna
* Fris dels arquers de Darios
* Estela de Moab
* Vas d'Istar
* Estàtua sedent del príncep Gudea

## Referències

* 1 2 3 4 «Collections, départements et domaine Département des Antiquités orientales» (en francès). Louvre. [Consulta: 29 gener 2017].
# Quenosaures

Els quenosaures (Chainosauria) són un clade extint de sinàpsids anomodonts que visqueren en allò que avui en dia és el sud d'Àfrica durant el Permià mitjà, fa entre 259,5 i 266,9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies sud-africanes del Cap Occidental, el Cap Oriental i el Cap Septentrional. Entre els seus caràcters distintius hi ha un bec edentat format per la premaxil·la i l'os dental, així com la presència d'un bony al nas, encara que aquests trets segurament no es poden fer servir com a caràcters diagnòstics.

## Referències

* 1 2 Entrada «Chainosauria» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ Kammerer i Angielczyk, 2009, p. 4.

## Bibliografia

* Kammerer, C. F.; Angielczyk, K. D. «A proposed higher taxonomy of anomodont therapsids» (en anglès). Zootaxa, 2018, 1, 2009, pàg. 1-24. DOI: 10.11646/zootaxa.2018.1.1.
# Illex coindetii

Illex coindetii o aluda és una espècie de mol·lusc cefalòpode de la família Ommastrephidae. És comestible, molt apreciada i comuna. Es troba principalment a la mar Mediterrània i als dos costats de l'Atlàntic Nord. Illex coindetii és l'espècie més estesa del gènere Illex.
Illex coindetii es troba de normalment a la zona nerítica, pelàgica i bentònica a unes fondàries de 200 a 600 metres.

## Referències

* ↑ https://fish-commercial-names.ec.europa.eu/fish-names/species_fr?sn=19122
* 1 2 ; Richard E. Young«Illex coindetii (Verany 1839). Version 13 January 2011». The Tree of Life Web Project, 2011. [Consulta: 1r febrer 2012].
* ↑ P. Sánchez; A.F. González; P. Jereb; V.V. Laptikhovsky; K.M. Mangold; Ch.M. Nigmatullin; S. Ragonese «Illex coindetii». A: Squid Recruitment Dynamics: The genus Illex as a model, the commercial Illex species and influence on variability. 376. Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1998, p. 59–76. ISBN 978-92-5-104159-8. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ «Illex coindetii (Verany 1839)». SeaLifeBase. [Consulta: 1r febrer 2012].

## Enllaços externs

* Illex coindetii a el Tree of Life Web Project
* Illex coindetii a SeaLifeBase
# Sípia de punxa

La sípia de punxa (Sepia orbignyana) és una espècie de mol·lusc cefalòpode de la família Sepiidae, és nativa del sud-est de l'oceà Índic. Es troba també a la mar Mediterrània i al Mar Roig, principalment sobre fons de fang a 50 m de fondària. Es una espècie comestible i comercialitzada.
El mantell de la sípia de punxa arriba a fer 12 cm. Presenta 4 fileres de ventoses als tentacles, malgrat que cap a la seva presenta dues fileres en forma de ziga-zaga.
L'espècimen tipus va ser obtingut al Golf de Biscaia, França. Està dipositat al Museu Nacional d'Història Natural a París.

## Referències

* ↑ TSN 82364 al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. (anglès)
* 1 2 Reid, A., P. Jereb, & C.F.E. Roper 2005. Familia Sepiidae. In: P. Jereb & C.F.E. Roper, eds. Cefalópodos del mundo. Catálogo anotado e ilustrado de especies. Volumen 1. Chambered nautiluses & sepioids (Nautilidae, Sepiidae, Sepiolidae, Sepiadariidae, Idiosepiidae & Spirulidae). FAO Catálogo de Especies para Pesca. Nº 4, Vol. 1. Roma, FAO. pp. 57–152.
* 1 2 Riedl, R.. Fauna y Flora del Mar Mediterráneo (en español). Barcelona, España: Ediciones Omega, 2011, p. 904. ISBN 978-84-282-0767-6.
* ↑ Estudios de su presencia en el canal de Sicilia

## Enllaços externs

* Base d' Espècies 96
# Geo Barents

Geo Barents és un vaixell de rescat marítim de refugiats a la mar Mediterrània de Metges Sense Fronteres (MSF), retornat a la mar el juny del 2021. Aquell any va ser el setè en el què personal de MSF va operar a la Mar Mediterrània i aquesta embarcació va ser el sisè vaixell humanitari en el què s'hi va treballar.

## Dades tècniques

L'embarcació es va construir el 2007 com a vaixell oceanogràfic. MSF va llogar el vaixell, que va ser adaptat per a la recerca i rescat, a Uksnøy & Co AS. El vaixell té 76,95 metres d'eslora i dues seccions d'allotjament per a persones rescatades, una per a homes i l'altra per a dones i nens. El vaixell disposa d'instal·lacions perquè els equips de MSF realitzin activitats d'assistència mèdica. El vaixell pot desplegar dues embarcacions inflables, rígides i ràpides, durant les operacions de rescat. El vaixell, que navega amb bandera noruega, té un personal de cabina de fins a 20 integrants de MSF, juntament amb 12 tripulants més per a operacions marítimes.

## Operacions

Després de salpar el 13 de maig de 2021 del port d'Ålesund, a Noruega, el 10 de juny de 2021 MSF va realitzar el seu primer rescat de refugiats del mar durant la primera operació del vaixell. El 14 de juny de 2021, hi havia 410 persones a bord, que van desembarcar el 18 de juny al port d'Augusta, a Sicília, després que el Govern italià sotmetés el vaixell a una quarantena de dues setmanes. En aquells moments era l'únic vaixell de rescat que patrullava les aigües situades entre les costes africanes de Líbia i Tunísia amb el litoral europeu d'Itàlia, ja que els vaixells Open Arms, Alan Kurdi, Sea Watch 3, Sea Watch 4 i Sea Eye 4 també es trobaven immobilitzats per les autoritats italianes.
El 22 d'agost de 2021 va poder tornar a desembarcar un total de 322 refugiats al port d'Augusta, després d'estar tres dies pendents d'autorització. Entre els rescatats, alguns dels quals portaven gairebé tres setmanes al vaixell, hi havia 95 menors i un nadó de 2 setmanes. Des de l'ONG van alertar que la situació era insostenible després que es visquessin casos d'estrès agut, psicosi i atacs de pànic a bord.

## Referències

* 1 2 3 4 «MSF returns to the sea to rescue migrants» (en anglès). Italy24news.com. Arxivat de l'original el 2021-06-26. [Consulta: 17 octubre 2021].
* ↑ «Inside the latest mission to save migrants in the Mediterranean» (en anglès). English.elpais.com, 01-06-2021. [Consulta: 17 octubre 2021].
* ↑ «MSF returns to saving lives at sea in central Mediterranean» (en anglès). MSF.org, 13-05-2021. [Consulta: 17 octubre 2021].
* ↑ «Migrants, 410 on MSF ship: "they are exhausted, let them land"» (en anglès). Tellerreport.com, 16-06-2021. [Consulta: 17 octubre 2021].
* ↑ «Hundreds of Migrants Rescued by MSF Charity Land in Sicily» (en anglès). USNews.com, 18-06-2021. [Consulta: 17 octubre 2021].
* 1 2 «El vaixell Open Arms torna al mar després de dos mesos i mig bloquejat a Itàlia». CCMA.cat, 25-06-2021. [Consulta: 17 octubre 2021].
* 1 2 3 «Un cayuco amb 117 persones arriba a les Canàries després de sis dies de viatge». CCMA.cat, 23-08-2021. [Consulta: 17 octubre 2021].
# Eleccions legislatives gregues de 1926

Les eleccions legislatives gregues de 1926 se celebraren el 7 de novembre de 1926, les primeres de la Segona República Hel·lena. Va guanyar el Partit Liberal i Elevthérios Venizelos va formar un govern de coalició amb lliurepensadors i populars.
| Eleccions legislatives gregues de 1926 | Eleccions legislatives gregues de 1926 | Eleccions legislatives gregues de 1926 | Vots | Vots | Vots | Escons | Escons |
| Eleccions legislatives gregues de 1926 | Eleccions legislatives gregues de 1926 | Eleccions legislatives gregues de 1926 | No. | % | +− % | No. | +− |
| | Partit Liberal Komma Fileleftheron | Elevthérios Venizelos | 304,727 | 31.70 | | 108 | |
| | Partit Popular Laikon Komma | Panagis Tsaldaris | 194,479 | 22.23 | | 60 | |
| | Partit dels Lliurepensadors Komma Eleftherofronon | Ioannis Metaxàs | 151,660 | 15.78 | | 52 | |
| | Unió Democràtica Demokratiki Enosis | Alexandros Papanastasiou | 62,260 | 6.48 | | 17 | |
| | Partit Comunista de Grècia Kommunistikon Komma Ellados | | 41,982 | 4.37 | | 10 | |
| | Partit Agrari Agrotikon Komma | | 28,318 | 2.95 | | 4 | |
| | Partit Liberal dels Refugiats Fileleftheron Prosfijikon Komma | Themistokles Sofoulis | | 1.40 | | 4 | |
| | Unió Política Jueva | | 5,825 | 0.60 | | 2 | |
| | Altres partits anti-Venizelistes | | 57,093 | 5.94 | | 15 | |
| | Altres partits Venizelistes | | 83,033 | 8.64 | | 18 | |
| | Resta de partits | | 37,674 | 3.91 | | 2 | |
| | Altres | | 31.849 | 3,31 | | 0 | |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 961.226 | 100 | | 286 | |
| Vots nuls | Vots nuls | Vots nuls | 3.912 | | | | |
| Total | Total | Total | 965.138 | | | | |
| Participació | Participació | Participació | 61,37% | | | | |
| Electorat | Electorat | Electorat | 1.572.469 | | | | |
| Fonts: Web d'eleccions Lar; Fundació del Món Hel·lènic; Fundació Nacional de Recerca "Elevthérios K. Venizelos" Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. ||||||||
# Phengaris nausithous

Phengaris nausithous és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels licènids (Lycaenidae).

## Descripció

* Phengaris nausithous ♂
* Phengaris nausithous ♂ △

## Distribució

La seva àrea de distribució comprèn des del centre i nord d'Espanya, a través del centre d'Europa fins al centre d'Àsia. A la península Ibèrica es troba a les serralades que delimiten Castella i Lleó.

## Hàbitat

Viu en prats pantanosos amb abundància de la planta nutrícia. L'eruga s'alimenta en els seus estadis inicials de Sanguisorba officinalis; posteriorment l'eruga abandona la planta nutrícia i és recollida per formigues (Myrmica rubra o Myrmica scabrinodis), que la porten al niu on acabarà el seu creixement alimentant-se de larves i pupes de les formigues.

## Període de vol

Vola en una generació a l'any, entre juny i agost.

## Referències

* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.
* 1 2 «Maculinea nausithous» (en anglès). Bases ecológicas preliminares para la conservación de las especies de interés comunitario en España: invertebrados. HELENA ROMO, ENRIQUE GARCÍA-BARROS, JOSÉ MARTÍN CANO, JOSEP YLLA, MIGUEL LÓPEZ MUNGUIRA. 2012.. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ «Phengaris nausithous» (en anglès). IUCN Red List. World Conservation Monitoring Centre 1996. [Consulta: 29 agost 2015].

## Enllaços externs

* Asturnatura (castellà)
# Jordi de Grècia

Jordi de Grècia, príncep de Càndia (Corfú, 1869 - Saint Cloud, París, 1957), Príncep de Grècia i de Dinamarca, segon fill del rei Jordi I de Grècia i de la gran duquessa Olga de Rússia.
Estudià a l'academia de cadets de la marina danesa. Participà en l'ocupació grega de Creta quan aquesta fou abandonada pels turcs i fou l'alt comissionari de l'illa com a representant de les grans potències estrangeres a la República de Creta. La Revolta de Thérisso va ser dirigida pel polític cretenc Elevthérios Venizelos, en la que els revoltats volien la unió de Creta amb Grècia i un govern més democràtic per a l'illa, ja que consideraven que el govern autoritari del príncep Jordi era corrupte i incapaç de negociar amb les potències la unió amb Grècia. El 25 de setembre de 1906 el príncep Jordi va abandonar l'illa i va ser substituït per Alexandros Zaimis.
El 1908 es casà amb la princesa Maria Bonaparte, hereva de la principal fortuna francesa de l'època. Del matrimoni en nasqueres dos fills:
A partir d'aquest moment repartiren el seu temps entre França, Dinamarca, Grècia i Anglaterra. Durant la Segona Guerra Mundial s'exiliaren a la república Sudafricana amb la resta de la família reial grega. Va morir a París a causa d'hematuria.

## Referències

* ↑ Motta, Giovanna. Fashion through History: Costumes, Symbols, Communication (en anglès). vol.1. Cambridge Scholars Publishing, 2018, p. 175. ISBN 9781527512122.
* ↑ Ion, Theodore P. «The Cretan Question» (en anglès). The American Journal of International Law, 2, 2, 1910, pàg. 276-284 [Consulta: 11 desembre 2022].