OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marracos (Desambiguació)

«Marracos» té aquests significats:
* Los Marracos de la UdL, colla castellera de la Universitat de Lleida
* Lo Marraco, bèstia popular de la Ciutat de Lleida
* Marracos, municipi de la provincia de Saragossa a Aragó
# Ángela Luzdivina García Fernández

Ángela Luzdivina García Fernández «La Capricha» (Sotrondio, Samartín del Rei Aurelio, Astúries, 1911 - Gijón, 20 d'agost de 2010) fou una activista política asturiana d'esquerres.
Nascuda en el llogaret asturià d'Alcargu, comença a treballar des de nena com a assistenta per ajudar a casa. Als sis anys va rebre un petó al front i dues monedes del dirigent socialista Pablo Iglesias quan inaugurà la Casa del Pueblo de Llangréu. En la seva joventut va treballar de minera, en un escorxador familiar i d'assistenta. La primera vegada que va a escola ho va fer a les nits dins de les Joventuts Socialistes. Entra ràpidament en la política convertint-se en una gran activista, igual que els seus pares que van estarr presos per motius polítics.
Va participar en la revolució d'octubre del 34 a Astúries forjant-se fama d'un caràcter dur i infrangible, contant que sovint comentava : «A mi només em venç una bala».
Després de la revolució del 34 ingressa a la presó, de la qual va sortir poc després. En la Guerra Civil va lluitar en el front republicà durant dos anys i en acabar la guerra passà a la muntanya com a maquis fent tasques d'enllaç i subministraments.
En 2003 va rebre la Medalla d'Astúries en categoria de plata per:
| « | «...quant a exemples clars dels qui van sofrir la presó i la represàlia per les seves idees polítiques, simbolitzant la lluita aferrissada per una societat lliure». | » |

## Referències

* ↑ Esquela mortuòria
* ↑ (gallec) Adeus á outra 'pasionaria' web de la Comisión pola Recuperación da Memoria Histórica da Coruña
# Çağla Demirsal

Çağla Demirsal (Kocaeli, 23 de gener de 1995) és una esportista turca, la qual, juntament amb Berk Akalın formà part de la primera parella turca que va guanyar una medalla de bronze en una competició internacional de patinatge artístic (en l'Open de Patinatge Artístic de Sarajevo de 2016). Ambdós esportistes també han estat entre les parelles finalistes del 38è Campionat Mundial de Patinatge Artístic de l'any 2013, en la categoria ice dancing. Demirsal pertany al club esportiu Kocaeli Büyükşehir Belediye Kağıtspor i estudia a la Universitat de Gediz d'Esmirna.

## Referències

* ↑ http://www.isuresults.com/bios/isufs00013068.htm
* ↑ http://www.olimpiyatkomitesi.org.tr/haber_detay.aspx?id=999
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/cagla-demirsal-ve-berk-akalindan-tarihi-basari-40051381
* ↑ http://www.voiceofturkey.net/haber/buz-pateninde-turkiyeye-ilk-madalya-2934.html Arxivat 2016-04-01 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.haberturk.com/spor/diger/haber/1192643-cagla-demirsal-ve-berk-akalin-bronz-madalya-kazandi Arxivat 2016-03-16 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.gsb.gov.tr/HaberDetaylari/3/3086/Corporate.aspx Arxivat 2016-04-03 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.ulke.com.tr/spor/haber/495604-cagla-berk-ciftinden-bronz-madalya Arxivat 2016-04-14 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.milliyet.com.tr/artistik-buz-pateninde-cagla-ve---2191272-skorerhaber/
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/buz-pateni-ciftler-kategorisinde-dunya-capinda-ilk-madalya-onlardan-geldi-cagla-demirsal-ve-berk-akalin-40061068
* ↑ http://www.kocaeli.bel.tr/icerik/buyuksehir%E2%80%99li-patencilerde-hedef-sampiyonluk/316/24344 Arxivat 2016-04-01 a Wayback Machine.
* ↑ http://medya.gediz.edu.tr/haber_detay/8215 Arxivat 2016-04-03 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.egedesonsoz.com/haber/gedizli-demirsal-ve-akalin-dan-tarihi-basari/919472
* ↑ http://www.globalhaber.tv/bu-madalya-bir-ilk-138530h.htm Arxivat 2016-04-04 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Birce Atabey
# Òxid d'estany i indi

L'òxid d'estany i indi (amb fórmula química ITO) és una composició ternària d'indi, estany i oxigen en proporcions variables. Depenent del contingut d'oxigen, es pot descriure com una ceràmica o un aliatge. L'òxid d'estany d'indi es troba normalment com una composició saturada d'oxigen amb una formulació de 74% In, 18% Sn i 8% O en pes. Les composicions saturades d'oxigen són tan típiques que les composicions insaturades s'anomenen ITO amb deficiència d'oxigen. És transparent i incolor en capes fines, mentre que a granel és de color groguenc a gris. A la regió infraroja de l'espectre actua com un mirall semblant a un metall.
L'òxid d'estany i indi és un dels òxids conductors transparents més utilitzats per la seva conductivitat elèctrica i transparència òptica, la facilitat amb què es pot dipositar com una pel·lícula fina i la seva resistència química a la humitat. Com amb totes les pel·lícules conductores transparents, s'ha de fer un compromís entre conductivitat i transparència, ja que augmentar el gruix i augmentar la concentració de portadors de càrrega augmenta la conductivitat de la pel·lícula, però disminueix la seva transparència. L'ITO és un òxid mixt d'indi i estany amb un punt de fusió entre 1526 i 1926. °C (1800–2200 K, 2800–3500 °F), depenent de la composició. El material més utilitzat és un òxid d'una composició de In₄Sn. El material és un semiconductor de tipus n amb un gran interval de banda d'uns 4 eV. L'ITO és alhora transparent a la llum visible i relativament conductor. Té una baixa resistivitat elèctrica de ~10 $^{−4}$ Ω ·cm, i una pel·lícula fina pot tenir una transmitància òptica superior al 80%. Aquestes propietats s'utilitzen amb gran avantatge en aplicacions de pantalla tàctil com ara telèfons mòbils.

## Referències

* ↑ «Indium Tin Oxide - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+[Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ Gorobtsov, Philipp Yu.; Fisenko, Nikita A.; Solovey, Valentin R. Colloid and Interface Science Communications, 43, 2021, pàg. 100452. DOI: 10.1016/j.colcom.2021.100452.
* ↑ Chen, Zhangxian Langmuir, 29, 45, 2013, pàg. 13836–13842. DOI: 10.1021/la4033282. PMID: 24117323.
* ↑ «Indium Tin Oxide (ITO) Glass for research and production» (en anglès). https://www.universitywafer.com,+01-10-2018. Arxivat de l'original el 2022-09-23. [Consulta: 23 setembre 2022].
# Özcan Alper

Özcan Alper (nascut el 1975) és un director de cinema i guionista turc d’ascendència hemxin.
Va estudiar al Trabzon Lisesi. El 1992 es va traslladar a Istanbul per estudiar a la Facultat d'Enginyeria de la Universitat d'Istanbul al Departament de Física i després es va traslladar a la Facultat de Literatura de la Universitat d'Istanbul on va estudiar Història de les Ciències i es va graduar el 2003.
Des de 1996, es va interessar pel cinema i va participar en tallers organitzats pel Centre de Cultura de Mesopotàmia, la Casa de Cultura de Nâzım (ara rebatejada com a Centre de Cultura Nâzım Hikmet). A partir de l'any 2000 va començar a col·laborar en pel·lícules sota la supervisió del director de cinema Yeşim Ustaoğlu.
Després de ser ajudant de direcció del curt "Toprak", va filmar "Momi" com el seu primer curtmetratge com a director principal. També va rodar el documental Tokai City'de Melankoli ve Rapsodi al Japó després d'un altre documental titulat Bir Bilimadamıyla Zaman Enleminde Yolculuk.
El 2008, Alper va estrenar el seu primer llargmetratge "Sonbahar" (Tardor) amb múltiples premis com a nouvingut, entre ells al Premi del Cinema Europeu al descobriment europeu de l'any dels 22ns Premis del Cinema Europeu.
Va seguir amb una altra pel·lícula aclamada per la crítica Gelecek Uzun Sürer que també ha guanyat importants premis.

## Filmografia
### Llargmetratges

* 2006: Saklı Yüzler (assistent de director)
* 2008: Sonbahar
* 2010: Kars Öyküleri (només guionista)
* 2011: Gelecek Uzun Sürer
* 2015: Rüzgarın Hatıraları
* 2022: Asiklar Bayrami
* 2023: Karanlık Gece

### Curtmetratges

* 1999: Toprak as assistant director (short film)
* 2001: Momi, director (short film)

### Documentals

* Tokai City'de Melankoli ve Rapsodi
* Bir Bilimadamıyla Zaman Enleminde Yolculuk

## Premis

El 2022 va rebre el premi Directors del Festival de Cinema de Bogazici, va dedicar el premi a Şebnem Korur Fincancı, el president de l'Associació Mèdica Turca.

## Referències

* ↑ «Bringing the Hamshen Armenians to the Big Screen: An Interview with Ozcan Alper – Asbarez.com». [Consulta: 23 març 2023].
* ↑ IVE DEBUT FILMS NOMINATED FOR EFA DISCOVERY AWARD a filmneweurope.com
* ↑ «Nuit noire en Anatolie, quand l’isolement et les dérives nationalistes étouffent l’Humanité». Direct-Actu.
* ↑ «'Turkish film maker dedicates award to imprisoned Dr. Sebnem Korur Fincanci» (en anglès britànic). Gerçek News, 29-10-2022. [Consulta: 31 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Nar Film Official website
* Özcan Alper a SinemaTurk.com Arxivat 2011-11-13 a Wayback Machine.
# Manglars d'Indoxina

Els manglars d'Indoxina són una gran ecoregió de manglars a les costes de Tailàndia, Cambodja, Vietnam i Malàisia del sud-est asiàtic.

## Ubicació i descripció

Els boscos de manglars es produeixen en costes que es renten regularment amb aigua salada per moviments de marees. A la regió hi ha pegats de mangle i n'hi va haver una altra vegada. Actualment, les zones més grans es mantenen al delta del Mekong, al districte d'U Minh i d'altres parts de la província de Cà Mau, a l'extrem sud del Vietnam. A Vietnam hi ha pegats més petits a la badia de Cam Ranh, al sud, i al delta del riu Riu Roig al nord.
Enormes àrees d'hàbitat de mangles a les costes del sud del Vietnam, inclosos els deltes del riu Mekong i el Riu Vermell, van ser afectades per la guerra del Vietnam quan les zones de mangles van ser esborrades o destruïdes pels bombardejos i l'agent defoliant Taronja, mentre que els manglars al voltant de Pattaya i al delta del Chao Phraya a Tailàndia i la badia de Kompong Som a Cambodja han estat netejats per al desenvolupament agrícola i costaner.
La superfície de l'ecoregió ascendeix a 26.936 quilòmetres quadrats.

## Flora

Els manglars d'Indoxina contenen un nombre divers d'arbres i altres plantes que varien segons la proximitat de la costa, essent principalment els arbres de la costa Avicennia alba i el cinturó interior que hi ha al darrere, on l'aigua és menys salada formada per Rhizophora apiculata i Bruguiera parviflora.

## Fauna

Els manglars supervivents són un hàbitat important per a molta vida salvatge, especialment les aus aquàtiques com marabú collgroc, l'ànec captacat i el pelicà bectacat. Els mamífers dels manglars inclouen el tigre (Panthera tigris), el tapir asiàtic i el siamang. Els rèptils que es troben aquí inclouen Varanus salvator, el cocodril malai i el cocodril marí.

## Conservació

L'ecoregió es considera que es troba en perill crític a causa de la progressiva reducció de la seva superfície a causa de múltiples formes de pressió antròpica, no menys important que es derivi de l'ús intensiu de napalm durant la guerra. El govern vietnamita ha iniciat programes de repoblació a les zones afectades, però encara es troben en males condicions. Només una petita part de l'ecoregió, al voltant del 3%, es troba dins d'àrees protegides, com ara el parc nacional Botum Sakor de Cambodja, el parc nacional Côn ,o, el parc nacional Mũi Cà Mau i el bosc de manglars de Can Gio al Vietnam.

## Referències

* 1 2 «"Indochina mangroves"» (en anglès). World Wildlife Fund.. [Consulta: 2 desembre 2019].
# Norbornè

Norbornè o norbornilè o norcamfè és un hidrocarbur cíclic. És un sòlid blanc amb olor agra. La molècula consta d'un anell de ciclohexè amb un pont de metilè entre els C-3 i C-6. La molècula porta un doble enllaç.
El norbornè, com molts dels seus derivats, es fa per la reacció de Diels-Alder del ciclopentadiè i etilè. Bicíclic relacionat és el norbornadiè el qual té dos dobles enllaços i el norbornanè el qual està completament saturat sense dobles enllaços.
El norbornè experimenta una reacció d'hidratació catalitzada per àcid amb l'aigua per formar norborneol. Aquesta reacció és de gran interès pels químics que estudien els ions no clàssics.

## Polinorbornens

El polinorbornens són polímers amb alta temperatura de transició vítria i alta claredat òptica.
L'etilidè norbornè és un monomer derivat del ciclopentadiè i butadiè.

## Usos

Es fa servir per fer productes farmacèutics intermedis, compostos plaguicides, fragàncies i síntesi orgànica en general. Combinat amb etilè el norbornè reacciona i es torna un copolimer d'olefina cíclic. El polinorbornè es fa servir en la indústria de la goma.

## Referències

* ↑ Paul Binger, Petra Wedemann, and Udo H. Brinker| title = Cyclopropene: A New Simple Synthesis and its Diels-Alder Reaction with Cyclopentadiene | collvol = 10 | collvolpages = 231 | prep=v77p0254
* ↑ Masaji Oda, Takeshi Kawase, Tomoaki Okada, and Tetsuya Enomoto | title = 2-Cyclohexene-1,4-dione | collvol = 9 | collvolpages = 186 | prep = cv9p0186
# Cambra de Representants de l'Uruguai

La Cambra de Representants de l'Uruguai (en castellà: Cámara de Representantes de Uruguay) és la cambra baixa de l'Assemblea General de l'Uruguai (Asamblea General). La cambra té 99 membres, elegits per a un període de cinc anys per representació proporcional.
Durant les últimes eleccions, el Front Ampli va fregar la majoria, amb 48 representants; el Partit Nacional va obtenir 29, el Partit Colorado 17, Cabildo Abierto va caure a només 2 representants, el Partit Independent es va mantenir a 1, i va entrar la nova formació Identitat Sobirana, mentre que el Partit de la Gent va perdre la seva representació.

## Vegeu també

* Eleccions presidencials de l'Uruguai de 2024

## Referències

* ↑ «Cleptocorporatocracia y agenda 2030: así es el nuevo partido de Gustavo Salle, que ya anunció su candidatura» (en castellà), 04-05-2023. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «Gustavo Salle se posiciona como “la llave” en el Parlamento y un aliado clave para los candidatos en el balotaje 2024» (en castellà). [Consulta: 24 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de la Cambra de Representants de l'Uruguai (castellà)
* Dades polítiques al registre de la Facultat de Ciències Socials de la Universitat de la República Arxivat 2009-03-09 a Wayback Machine. (castellà)
# He Said, She Said

He Said, She Said és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Ken Kwapis i Marisa Silver estrenada el 1991. És la història de la relació entre els periodistes Dan Hanson (Bacon) i Lorie Bryer (Perkins) – des de dues perspectives. La història de l'home va ser dirigida per Ken Kwapis i la de la dona per Marisa Silver. A la vegada, Kwapis i Silver es van embolicar i es van acabar casant després d'estrenar-se la pel·lícula.

## Argument

Dan i Lorie, dos joves periodistes amb poques coses en comú, treballen per a la mateixa empresa periodística. Sovint tenen punts de vista completament divergents sobre les qüestions a tractar. Aquesta explosiva relació fa que un eixerit productor televisiu els concedeixi el seu propi programa (anomenat "He Said, She Said" -ell va dir, ella va dir) per mostrar els seus punts de vista oposats davant de les càmeres. Tanmateix el seu treball diari en comú fa que salti l'espurna de l'amor, fet que afectarà negativament l'audiència del programa.

## Repartiment

* Kevin Bacon: Dan Hanson
* Elizabeth Perkins: Lorie Bryer
* Nathan Lane: Wally Thurman
* Anthony LaPaglia: Mark
* Sharon Stone: Linda Metzger
* Stanley Anderson: Bill Weller
* Charlayne Woodard: Cindy
* Danton Stone: Eric
* Phil Leeds: M. Spepk
* Rita Karin: Sra. Spepk
* Paul Butler: Al
* Erika Alexander: Rita, la filla d'Al
* Ashley Gardner: Susan
* Michael Harris: Adam
* Damien Leake: Ray, el director tècnic

## Crítica

En el llibre de 2001Spreading misandry, els autors Paul Nathanson i Katherine K. Young subratllen la pel·lícula com a exemple de fanatisme misàndric- contra els homes- en la cultura popular estatunidenca. Escriuen que la pel·lícula conté punts de vista estereotipats d'homes i dones com ara: "Pensava que a totes les dones els encanten els casaments" i "Tots els homes són completament iguals". Sostenen que, al final de la pel·lícula, Lorie sembla deixar menys el seu estil de vida previ comparat amb Dan, cosa que vol dir que la pel·lícula conclou "que els homes necessiten les dones més del que les dones necessiten els homes".

## Referències

* ↑ Nathanson, Paul; Young, Katherine K. Spreading misandry: the teaching of contempt for men in popular culture. McGill-Queen's Press, 2001, p. 50–57.
# Abbas III

Abbas III (1732 - 1740) fou xa safàvida de Pèrsia (1732 - 1736). Era fill de Tahmasp II que fou deposat per Nadir Khan Afshar l'agost de 1732, i el jove Abbas, de 8 mesos, fou proclamat rei no més tard del 7 de setembre de 1732. Nadir va prendre el títol de wakil ad-Dawla (delegat de l'Estat) i nàïb as-Saltana (virrei). El 8 de març de 1736 Abbas III fou deposat i el mateix Nadir Khan es va proclamar rei amb el nom de Nàdir-Xah Afxar, liquidant la dinastia safàvida i establint la dinastia afxàrida, iniciant una sèrie de conquestes cap a l'est i derrotant l'Imperi Mogol en la batalla de Karnal el 1739. Abbas III i el seu pare Tahmasp II foren assassinats a Sabzawar el 1740 per Muhammad Husayn Khan Develu, governador d'Astarabad, que rebia ordres de Reza Quli Mirza (fill de Nadir Shah), que temia un cop d'estat prosafàvida quan van córrer rumors de la mort de Nadir Shah a l'Índia.

## Referències

* ↑ «Abbas III». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Roger Savory, Iran Under the Safavids, p.253
* ↑ Axworthy, Michael. The Sword of Persia: Nader Shah, from Tribal Warrior to Conquering Tyrant (en anglès). I.B.Tauris, 2006, p. 137-174. ISBN 978-1850437062.
* ↑ Axworthy, Michael. Sword of Persia: Nader Shah, from Tribal Warrior to Conquering Tyrant (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2010-03-24, p. xvii. ISBN 978-0-85772-416-8.
Viccionari
# Kamalakara

Kamalakara (sànscrit: कमलाकर) (Benarés, c. 1616 - subcontinent indi, c. 1700) va ser un matemàtic i astrònom indi.

## Vida i obra

El seu pare, Nṛsiṃha, i el su avi, Kṛṣṇa Daivajña, també van ser coneguts astrònoms i matemàtics de l'escola Golagrama, tot i que ell sembla que va néixer a Benarés, on va ser educat pel seu pare, juntament amb els seus germans Divakara, Gopinatha i Ranganatha. Algun autor afirma que va ser l'astrònom de la cort de Jahangir, tot i que per les dates de naixement i defunció d'un i altre, no sembla gaire probable.
La seva obra més important és el Siddhanta Tattva Viveka (1658) en quinze capítols i uns tres mil versos que segueixen fidelment el Surya Siddhanta de Latadeva (segle VI), aportant noves idees i contribucions, fruit de l'estudi de l'astronomia grega (en traduccions àrabs i perses). Son notables per exemple les seves idees sobre la visibilitat dels planetes i sobre el trànsit de Venus i Mercuri o les seves aportacions a la trigonometria suggerint fórmules per al càlcul de $\sin {3\theta }$ o de $\sin {\frac {\theta }{3}}.$

## Referències

* ↑ Joseph, 2016, p. 434.
* ↑ Bag, 1980, p. 84.
* ↑ Mishra, 2024, p. 75.
* ↑ Sarma, 2008, p. 1158.
* ↑ Rathnasree et al., 2012, p. 96.
* ↑ Rathnasree i Kaur, 2012, p. 98.
* ↑ van Brummelen, 2009, p. 107-108.

## Bibliografia

* Bag, A.K. «Indian Literature on Mathematics during 1400-1800 AD» (en anglès). Indian Journal of History of Science, Vol. 15, Num. 1, 1980, pàg. 79-93. ISSN: 0019-5235.
* Joseph, George Gheverghese. Indian Mathematics (en anglès). World Scientific, 2016. ISBN 978-1-7863-4060-3.
* Mishra, Kumar Gandharv «Mathematical luminaries of pre-independent India» (en anglès). Journal of Scientific Temper, Vol. 12, Num. 2, 2024, pàg. 63-78. DOI: 10.56042/jst.v12i2.9677. ISSN: 2278-2788.
* Rathnasree, N.; Kaur, Pritpal «Transit of venus: Quantitative observing with simple equipment» (en anglès). Resonance, Vol. 1, Num. 5, 2012, pàg. 497-504. DOI: 10.1007/s12045-012-0054-3. ISSN: 0973-712X.
* Rathnasree, N.; Shylaja, B.S.; Kaidala, Geetha; Mukherjee, Amitabh «A search for records of planetary transits in India prior to the colonial period» (en anglès). Current Science, Vol. 103, Num. 1, 2012, pàg. 95-97. ISSN: 0011-3891.
* Ray, Partha Pratim. «Kamalakara (कमलाकर) c. 1616 c. 1700». A: The Great Mathematicians of Bharat (en anglès). Rajmangal Publishers, 2023, p. 394-396. ISBN 978-8119251995.
* Sarma, K.V.. «Kamalākara». A: Helaine Selin (ed.). Encyclopaedia of the History of Science, Technology, and Medicine in Non-Western Cultures (en anglès). Springer, 2008, p. 1158-1159. ISBN 978-1-4020-4559-2.
* van Brummelen, Glen. The Mathematics of the Heavens and the Earth: The Early History of Trigonometry (en anglès). Princeton University Press, 2009. ISBN 978-0-691-12973-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Kamalakara» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Pingree, David. «Kamalakara» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 20 setembre 2024].
# Carme Gambín

Carme Gambín (Llano de Brujas, Múrcia, 1930) és una activista política en defensa del món associatiu.
Nascuda en un poble de Múrcia el 1930, Carme Gambín, filla de barber, explica en aquest llibre com va ser la seva infància i joventut. Fins als sis anys, els jocs infantils, la solidaritat veïnal i la por de les riuades del Segura van ser els protagonistes dels seus records. En esclatar la Guerra Civil, va haver de créixer per força i aprendre no solament a conviure amb la por, sinó també amb la gana, el treball i la persecució política. El 1942 va emigrar amb el seu germà Efrén a Catalunya, on ja vivien els seus oncles. A Barcelona va conèixer la duresa del treball fabril, però també la solidaritat entre els obrers.
El 29 de novembre de 2014 guanya la 17a edició del Premi Romà Planas i Miró, que és el certamen organitzat per l'Arxiu de la Memòries Populars, amb la seva novel·la Mirar hacia atrás. En aquest llibre l'autora explica les seves vivències d'infància i joventut com a immigrant a Catalunya.

## Referències

* 1 2 «Memorial democràtic. 'Mirar hacia atrás'». Gencat, 2016 [Consulta: 16 desembre 2017]. Arxivat 16 de desembre 2017 a Wayback Machine.
* ↑ «Ajuntament de Montmeló, Carme Gambin guanya el Premi literari Romà Planas, a la Roca del Vallès, 11 desembre 2014». Arxivat de l'original el 7 de març 2016. [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ GAMBÍN, Carme. Mirar hacia atrás. Ediciones invisibles, setembre 2015, p. 280. ISBN 978-84-944195-0-8
* ↑ «Carme Gambin guanya el 17è Premi Romà Planas i Miró». AraVallès. Arxivat de l'original el 2017-12-17 [Consulta: 16 desembre 2017]. Arxivat 2017-12-17 a Wayback Machine.