OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Theodore Edgar McCarrick

Theodore Edgar McCarrick (Nova York, 7 de juliol de 1930) és arquebisbe i antic cardenal de l'Església Catòlica Romana.
Fill únic de Theodore McCarrick i Margaret T. (née McLaughlin). El seu pare era un capità de vaixell que va morir de tuberculosi quan aquest comptava amb tres anys, i la seva mare va treballar en una fàbrica d'automòbils en el Bronx. Va ser escolà a l'Església de l'Encarnació a Washington Heights.
Després d'assistir a Fordham Preparatory School, va estudiar a Suïssa per un any abans de tornar als Estats Units i assistir a la Universitat de Fordham. Més tard va entrar al Seminari Sant Josep a Yonkers, on va obtenir una llicenciatura en filosofia (1954) i un mestratge en història (1958)
Sacerdot des del 31 de maig de 1958 per la imposició de mans del cardenal Francis Spellman, va ser nomenat bisbe auxiliar de l'Arxidiòcesi de Nova York, 24 de maig 1977 i consagrat pel cardenal Terence Cooke, el 29 de juny de l'any següent. El 19 de novembre de 1981 va ser nomenat primer bisbe de la Diòcesi de Metuchen.
El 30 de maig de 1986 va ser promogut a arquebisbe de Newark i, més tard, 21 de novembre de 2000 és transferit a l'Arxidiòcesi de Washington. El Papa Joan Pau II l'elevar a la dignitat de cardenal el 21 de novembre de 2000, i el nomena quart arquebisbe de Washington. Com a arquebisbe, va ser el líder espiritual de més de 580.000 catòlics en el Districte de Columbia i Calvert, Charles, Montgomery, Prince George's, i Santa Maria dels comtats de Maryland.
Va ser un dels cardenals electors que van participar en el conclave que va escollir Benet XVI Papa el 2005.
El 16 de maig de 2006, el Papa Benet XVI va acceptar la renúncia del cardenal McCarrick com a arquebisbe de Washington DC, ja que aquest últim havia arribat al límit d'edat habitual de 75 anys, i va nomenar Donald Wuerl, bisbe de Pittsburgh, com el sisè arquebisbe de Washington DC.
El 12 de març de 2007, es va anunciar que el cardenal McCarrick es convertiria en conseller al Centre d'Estudis Estratègics i Internacionals.
El 28 de juliol de 2018, el Papa Francesc va acceptar la renúncia de MacCarrick com a membre del Col·legi de Cardenals i el va suspendre de tot exercici de ministeri públic juntament amb l'obligació d'estar reclòs a una casa per a fer vida d'oració i penitència. Aquesta renuncia i suspensió va estar motivada pels nombrosos casos d'abusos sexuals a nois, joves i homes, estudiants i seminaristes, perpetrats per McCarrick.
McCarrick parla set idiomes, entre ells anglès i castellà.

## Referències

* 1 2 «Comunicado de la Oficina de Prensa de la Santa Sede, 28.07.2018» (en espanyol). Oficina de Premsa de la Santa Seu. [Consulta: 4 agost 2018].
* ↑ «Cardinal McCarrick to Be Keynote Speaker at Pilgrimage» (en anglès). Catholic Herald, 30-08-2001. Arxivat de l'original el 2016-09-20. [Consulta: 2 setembre 2013].
# Sanatori Marítim Antituberculós de Sant Joan de Déu

El Sanatori Marítim de Sant Joan de Déu és una obra del Vendrell protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici, rodejat per uns murs, té l'accés en una porta que dona a la carretera de Sant Salvador-Calafell. La portalada amb llinda ens mena cap a una plaça on s'hi troba l'edifici. La plaça té un llac circular amb un brollador i és rodejada per uns bonics jardins. Portats per la perspectiva del conjunt els nostres ulls topen amb l'edifici, al qual s'hi accedeix mitjançant una escalinata. Aquest és compost per un cos central sobresortit i dues ales laterals que presenten una forma de L i consten de dos pisos amb finestres quadrangulars. El cos central té diferents plantes. Els baixos presenten tres portalades amb arc de mig punt, sobre les quals hi ha una figura que representa un monjo amb dos nens. A cada banda hi ha dues finestres, damunt les quals hi ha una cornisa. Però la part central de la façana encara presenta una prolongació. Podem veure-hi una rosassa petita, una cornisa amb finestres de mig punt, un rellotge i una torre quadrangular amb finestres allargades d'arc de mig punt.

## Història

Fou la família Cruset qui amb els seus treballs (publicació d'artícles de premsa, recollida de donatius...) inicià la idea de la construcció d'aquest sanatori. Va ser inaugurat per Alfons XIII el dia 29 de maig de 1929. El 1936 els germans de Sant Joan de Déu que regien aquella institució foren assassinats. Però el sanatori continuà la seva tasca: tractament principalment de la tuberculosi, així com altres malalties de la quitxalla. El 1969 fou abandonat a causa del boom turístic de la zona que acabà amb la tranquil·litat del lloc. Els seus components es traslladaren a l'hospital de Sant Joan de Déu de Barcelona. Els terrenys i l'edifici foren venuts a una S.A.

## Referències

* 1 2 «Sanatori Marítim Antituberculós de Sant Joan de Déu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Sanatori Marítim Antituberculós de Sant Joan de Déu». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Lin Huiyin

Lin Huiyin (en xinès: 林徽因; en pinyin: Lín Huīyīn; Hangzhou, 10 de juny del 1904-Pequín, 1 d'abril del 1955) va ser una arquitecta i escriptora xinesa, especialitzada en la restauració de monuments antics. La seva popularitat va inspirar una sèrie documental en què s'analitza la seva obra i diversos homenatges.
Filla de Lin Changmin, diplomàtic de la dinastia Qing, que li va inculcar la passió per l'arquitectura, i He Xueyuan, Lin Huiyin va estudiar tant a la Xina com a Anglaterra i els Estats Units, gràcies als contactes i fortuna de la seva família. Això li va permetre combinar les tendències occidentals amb la tradició xinesa i ser professora universitària en diversos països. El fet de ser dona, però, va dificultar la seva carrera acadèmica al seu país natal i en determinats períodes havia de cursar assignatures matriculada en altres facultats, com la d'art dramàtic.
Va conèixer Xu Zhimo, amb qui va mantenir una relació amorosa. Ell va ser una influència important en la seva obra poètica, que va començar a publicar de ben jove en revistes i diaris nacionals. Posteriorment es va casar amb Liang Sicheng, també arquitecte. Amb ell es van mudar a la capital i van començar a interessar-se per documentar i restaurar els monuments històrics. La guerra amb Japó va forçar la família a mudar-se diverses vegades, i va provocar la mort del germà de Huiyin, amb qui estava molt unida. Aquesta pèrdua està en la base de diversos escrits elegíacs, d'ampli ressò.
El 1949 va combinar la tasca docent a la facultat d'arquitectura amb el disseny de monuments i emblemes patriòtics, fins a la seva mort el 1955 de tuberculosi.

## Referències

* ↑ «Liang Sicheng y Lin Huiyin: Protectores de la arquitectura china» (en castellà). Club de lectores Instituto Confucio. [Consulta: 6 març 2017].
* ↑ Donald Langmead (2011). Maya Lin: A Biography. Greenwood Biographies ABC-CLIO. p. 19. ISBN 0313378533
# 1642
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 29 d'agost - Perpinyà (el Rosselló) capitula després de quatre mesos de setge i és ocupada pels francesos.
* 7 d'octubre - en la batalla de les Forques (Lleida) són derrotats els terços castellans.

### Resta del món

* 22 d'agost: es tanquen tots els teatres anglesos per influència dels puritans. La secta presbiteriana havia demostrat ja la seva oposició al rei Carles I, i ara pretenia reorganitzar l'Església nacional segons el model eclesiàstic escocès. Els puritans, des del 1610 sostenien que el dret dels reis, l'origen diví dels quals negaven, era de rang inferior als drets de la nació anglesa. Els puritans veneraven la Bíblia i condemnaven l'art i les distraccions mundanes.
* Primera calculadora: La Màquina de sumar de Blaise Pascal: la Pascalina.Marguin, Jean. Histoire des instruments et machines à calculer, trois siècles de mécanique pensante 1642-1942 (en francès). Hermann, 1994. ISBN 978-2705661663.
* Es tanquen tots els teatres anglesos per influència dels puritans.
* Fundació de Mont-real.

## Naixements
### Països Catalans

* Francesca Felipa de Montsoriu i Montpalau, aristòcrata valenciana.

### Resta del món

* Isaac Newton, físic
* Grenoble, França: Louise-Anastasia Serment, filòsofa i poetessa francesa (m. 1692).

## Necrològiques
### Resta del món

* 8 de gener - Galileo Galilei considerat el pare de la física juntament amb Newton.
* 14 de juny - Amsterdam: Saskia van Uylenburgh, model neerlandesa, que fou dona i model del pintor Rembrandt van Rijn (n. 1612).
* 4 de desembre - París: Armand Jean du Plessis de Richelieu, el cardenal Richelieu, cardenal, noble i home d'estat francès (n. 1585).

## Referències

* ↑ «Efemèrides». El Punt Avui, 09-08-2022. [Consulta: 7 octubre 2011].
* ↑ Stevenson, Jane. Women Latin Poets: Language, Gender, and Authority, from Antiquity to the Eighteenth Century (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 978-0-19-818502-4.
* ↑ Cullen, Lynn. I Am Rembrandt's Daughter (en anglès). Bloomsbury Publishing USA, 2011-04-10. ISBN 978-1-59990-793-2.
* ↑ Larousse, Éditions. «Encyclopédie Larousse en ligne - Armand Jean du Plessis cardinal de Richelieu» (en francès). [Consulta: 6 desembre 2020].
# Cellers (el Pont de Suert)

Cellers o també pot ser anomenat Celles era un poble del terme municipal del Pont de Suert, a la comarca de l'Alta Ribagorça. Pertanyia a l'antic terme originari del Pont de Suert.
Era situat en un enclavament de 5,34 km² al sud-oest de la part principal del terme del Pont de Suert, i quedava envoltat a ponent pels termes ribagorçans d'administració aragonesa de Sant Orenç i Sopeira, al sud-est per l'antic terme d'Espluga de Serra, actualment annexat a Tremp, del Pallars Jussà, a l'est per l'antic terme de Viu de Llevata, ara integrat en el del Pont de Suert, al nord-est per l'antic terme d'Enrens i Trepadús, pertanyent també a Espluga de Serra, i al nord per l'antic terme de Malpàs, ara també integrat en el terme del Pont de Suert.
Era un enclavament, però a causa de l'annexió, el 1970, dels termes de Llesp, Malpàs i Viu de Llevata al Pont de Suert, ha deixat de ser-ho.
Hi ha diverses teories sobre l'enclavament de Cellers. Una diu que la construcció del pantà d'Escales feu desaparèixer el poble, que quedà negat sota les aigües del pantà. Una altra, diu que el poble es trobava al "Tossal de les Casetes", a la riba dreta de la Noguera Ribagorçana. A la vora d'aquest tossal hi ha un pas anomenat la "Collada de Celles". De moment, l'únic que se sap és la ubicació del "Pont de Celles", al lloc anomenat "Los Passos".

## Etimologia

Segons Joan Coromines, Cellers prové del llatí cellarios, amb el significat de rebost (en plural, és clar). Aquest mot en català medieval ja prengué el significat d'estança fonda subterrània per al vi, però també s'aplicava al gra. No és estrany, aquest origen, atesa la situació del poble i el que es collia tot al seu voltant: cereals i vinya.

## Vegeu també

* Lo Raller de la Santa

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya

## Bibliografia

* BOIX, Jordi. "El Pont de Suert". Dins El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan. "Cellers", a Onomasticon Cataloniae, III, Bi-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0
Viccionari
# Fècula de patata

La fècula de patata és un midó extret de la patata. Les cèl·lules del tubercle de la patatera contenen grans de midó (leucoplasts). Per extreure el midó les patates són aixafades, els grans de midó s'alliberen de les cèl·lules destruïdes. Aleshores el midó es renta i s'asseca per formar pols naturals.
La fècula de patata típicament conté grans grànuls esfèrics i ovals, la seva mida va de 5 a 100 μm. La fècula de patata està molt refinada amb continguts mínims de proteïna o greix. Això dona a la pols un color blanc clar i un gust neutre i a la cuina no engrogueix la solució.
Conté uns 800 ppm de fosfat i això incrementa la viscositat donant a la solució un caràcter lleugerament aniònic i una baixa temperatura de gelatinització (60 °C) i un alt poder d'inflament.
Aquestes propietats es fan servir en aplicacions tècniques i alimentàries, com per exemple en l'elaboració d'aliments ultraprocessats.

## Ús

La fècula de patata i la fècula de patata modificada es fan servir en moltes receptes per exemple en fideus, patates xips, salses de hot dogs i sopes instantànies en receptes sense gluten i en la pasqua kosher en cuina asiàtica. En pastisseria, per donar al pastís textura tova i conservar-ne la humitat.
També es fa servir en aplicacions tècniques com la pega d'empaperar en tèxtils i papereria i com adhesiu.

## Varietats de patates

Se seleccionen les varietats que tenen alt contingut de midó. Recentment s'ha seleccionat una patata que conté un sol tipus de midó l'amilopectina.

## Referències

* ↑ Starch gelatinization at different temperatures as measured by enzymic digestion method. Agricultural and Biological Chemistry, vol: 47 issue: 11 page: 2421-2425 year: 1983
* ↑ James N. BeMiller, Roy Lester Whistler (2009). Starch: Chemistry and Technology, third edition, p 511- 539, Potato starch: Production, Modifications and Uses, Academic Press. ISBN 978-0-12-746275-2
* ↑ Fenster Carol (2006). 1000 Gluten-free Recipes, John Wiley and Sons, ISBN 978-0-470-06780-2
* ↑ Zushe Yosef Blech (2004). Kosher Food Production, p 97 - 114, Kosher for Passover, Blackwell Publishing, ISBN 978-0-8138-2570-0
* ↑ The Japanese kitchen: 250 recipes in a traditional spirit, Hiroko Shimbo, 2000, The Harvard Common Press, ISBN 978-1-55832-1779

## Enllaços externs

* Memorandum on potato starch, International Starch Institute Arxivat 2021-05-13 a Wayback Machine.
* Potato starch gelatinization film, Youtube
* Recipes.wikia, potato starch recipes
# Ternant (Puèi Domat)

Ternant-les-Eaux és un municipi al departament del Puèi Domat (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França). L'any 2007 tenia 45 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Ternant-les-Eaux era de 45 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 21 eren l'habitatge principal de la família, 16 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 38 eren cases i 1 era un apartament. Dels 21 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 6 en tenien cinc o més. 8 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 6 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ternant-les-Eaux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 28 persones, 19 eren actives i 9 eren inactives. De les 19 persones actives 17 estaven ocupades (8 homes i 9 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 9 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.
L'any 2000 a Ternant-les-Eaux hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Notes

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers

## Enllaços externs

* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# ¡Hola!

¡Hola! és una popular revista del cor espanyola de publicació setmanal. N'hi ha diverses edicions locals a Llatinoamèrica i versions derivades, conegudes sota el nom de Hello!, que es publiquen a la Gran Bretanya i a Grècia, Rússia, Turquia, els Emirats Àrabs Units i Tailàndia.

## Història

La revista, fundada i dirigida per Antonio Sánchez, va treure el primer número a la venda a Espanya el 2 de setembre del 1954. Des del 1984, data de la mort del fundador, és el seu fill, Eduardo Sánchez Junco, qui l'ha succeït en la direcció.
El 1998 es va llençar la versió anglesa del setmanari al Regne Unit; i el 1998 també es va editar una versió francesa anomenada Ohla!, que només va existir durant sis anys. Actualment existeixen també versions mexicana (anomenada "¡Hola! México"), canadenca, russa, grega, índia (anomenades totes elles "Hello!"), cadascuna adpatada als famosos, artistes, aristòcrates, etc., de cada país (per exemple, a la versió índia apareixen estrelles de Bollywood i famílies de rajàs).
En l'actualitat, la distribució del setmanari es realitza en 92 països i, només a Espanya, té una difusió de 660.000 exemplars (segons dades de l'Oficina de Justificació de la Difusió).

## Referències

* ↑ Brangelina 'million dollar baby' sparks legal war, Arxivat 2006-10-06 a Wayback Machine. en CTV.ca Arxivat 2014-04-29 a Wayback Machine.
* ↑ Els espanyols més influents de l'any 2005, en elmundo.es

## Enllaços externs

* hola.com, pàgina oficial de la versió espanyola.
* hellomagazine.com, pàgina oficial de la versió britànica.
* www.hellomagazine.ca, pàgina oficial de la versió canadenca.
# Claudia Buch

Claudia Maria Buch (Paderborn, 1966) és una economista alemanya que ocupa la presidència del Consell de Supervisió del BCE des del 2024. Anteriorment va ser vicepresidenta del Bundesbank entre 2014 i 2023. Anteriorment va treballar com a professora a la Universitat de Tübingen i com a membre del Consell Alemany d'Experts Econòmics. Buch va treballar com a directora científica a l'Institut für Angewandte Wirtschaftsforschung (Institut d'Estudis Econòmics Aplicats) de Tübingen i com a presidenta del consell econòmic del Ministeri Federal d'Economia i Tecnologia d'Alemanya. Continua fent de professora a l'Otto-von-Guericke-Universität Magdeburg . La seva recerca se centra en la regulació i supervisió de la banca.

## Referències

* ↑ «Prof. Buch wird neue "Wirtschaftsweise" | University of Tübingen». uni-tuebingen.de. [Consulta: 10 maig 2023].
* ↑ https://www.sachverstaendigenrat-wirtschaft.de/fileadmin/dateiablage/download/publikationen/sg2012.pdf
# Cleeve Common

Cleeve Common que significa Terra comuna de Cleeve és un lloc d'Anglaterra al Gloucestershire que des de l'any 1974, és considerat oficialment com un lloc d'especial interès (Site of Special Scientific Interest) en biologia i geologia.
Es troba a la zona de Cotswolds i està damunt del seu cim més alt, el Cleeve Hill. Geològicament està format per pedra calcària del Juràssic. Està al nord-est de Cheltenham.

## Interès biològic

S'hi resenten diversos tipus de prats segons els tipus de sòl i la gestió que han tingut històricament, incloen el nivell de pasturatge. Té diverses espècies d'orquídies com per exemple, l'abellera, les del gènere Coeloglossum i la Musk Orchid. Les pedreres abandonades proporcionen condicions per a les plantes que requereixen hàbitats més oberts.
En aquests lloc hi ha gran diversitat de papallones, que inclouen l'Argentada de muntanya, la Grayling i la Brocat variable. Hi ha estat registrat el rar caragol de terra, Abide secale.

## Interès geològic

Els jaciments Bouguetia i phillipsiana dels Oòlit estan confinats a poques surgències de Cleeve Common. Aquestes unitats tenen faunes fòssils diferenciades de bivalves gateròpodes i braquiòpodes, només són visibles a la pedrera de Rolling Bank Quarry.
Les pedreres Pot Quarry i Rolling Bank Quarry apareixen a la llista del ‘Tewkesbury Borough Local Plan to 2011’, adoptada el març de 2006, Apèndix 3 'Nature Conservation', com a lloc regionalment important des del punt de vista geològic (Regionally Important Geological Site (RIGS)). La secció de falla, Cleeve Cloud Fault Section també té aquesta designació.

## Referències

* 1 2 3 4 Natural England SSSI information on the citation
* ↑ «Tewkesbury Borough Local Plan to 2011, adopted March 2006, Appendix 3 'Nature Conservation', Sites of Special Scientific Interest». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ «Tewkesbury Borough Local Plan to 2011, adopted March 2006, Appendix 3 'Nature Conservation', Regionally Important Geological Sites». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 octubre 2015].

## Font SSSI

* Natural England SSSI information on the citation
* Natural England SSSI information on the Cleeve Common units

## Enllaços externs

* Natural England (informació del SSSI)
* Official Cleeve Common Website
* Cleeve Common
* Cleeve Common View
* Sheep on Cleeve Common
* Top of Cleeve Hill on Cleeve Common
# Davide Ferrario

Davide Ferrario (nascut el 26 de juny de 1956) és un director de cinema, guionista i autor italià.

## Vida i carrera

Nascut a Casalmaggiore, Cremona, Ferrario es va graduar en literatura angloamericana, després va començar a treballar en la distribució de pel·lícules, i va contribuir a importar a Itàlia molts pel·lícules indie de John Sayles, Jim Jarmusch, Susan Seidelman, Godfrey Reggio. També va col·laborar com a crític de cinema amb la revista de cinema Cineforum, i va escriure una monografia sobre Rainer Werner Fassbinder.
Després de col·laborar en diversos guions, Ferrario va debutar com a director el 1987 amb el curtmetratge Non date da mangiare agli animali, i el 1989 va dirigir el seu primer llargmetratge, el neo-noir La fine della notte. La seva pel·lícula de 2004 film Dopo mezzanotte va entrar a la secció del Fòrum a la 54è Festival Internacional de Cinema de Berlín, en què Ferrario va guanyar el Premi Caligari i el Premi Don Quixote. També novel·lista, la seva novel·la debut de 1995 Dissolvenza al nero es va adaptar més tard a una pel·lícula, Fade to Black d'Oliver Parker.

## Filmografia

* La fine della notte (1989)
* Anime fiammeggianti (1994)
* Tutti giù per terra (1997)
* Figli di Annibale (1998)
* Guardami (1999)
* Dopo mezzanotte (2004)
* Se devo essere sincera (2004)
* Tutta colpa di Giuda (2009)
* La luna su Torino (2014)
* Boys (2021)
* Blood on the Crown (2021)

## Novel·les

* Dissolvenza al nero, 1995.
* Materiale Resistente, 1996.
* Guardami. Storie dal porno, 1999.
* Sangue mio, 2010.
* Scherma, schermo. Il regista dietro la maschera., 2018.

## Referències

* 1 2 3 Si. Ro. «Davide Ferrario: Il militante del cinema italiano». [Consulta: 25 abril 2015].
* 1 2 «Cacciatori di felicità». La Repubblica, 27-08-1994 [Consulta: 25 abril 2015].
* ↑ Gianluigi De Palo. I sogni dei giovani. Effata Editrice IT, 2004, 2004. ISBN 8874021704.
* ↑ «Un film su Orson Welles diretto da Oliver Parker». La Repubblica, 11-04-2005 [Consulta: 2 maig 2015].