OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Carreras (Barcelona)

Can Carreras, coneguda antigament com a Mas Sala, és una masia del barri de la Guineueta de Barcelona, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa, un pis i golfes. La façana principal es veu modificada però la part posterior conserva encara l'aspecte abacial. Algunes de les antigues finestres han estat canviades per altres de modernes amb muntants d'alumini, desfigurant el conjunt ja prou malmès.

## Història

Coneguda antigament com a Mas Sala, el segle xviii pertanyia a Maria Lluïsa de Carreras i de Gatxapay, que la va rebre en herència de la seva àvia Ramona Talavera i Rossell, vídua de Miquel de Carreras i Bertran. Maria Lluïsa de Carreras es va casar amb Josep de Verthamon i Fizes, que va reunir el patrimoni dels Carreras, Gatxapay i Talavera.
El 1880, una part de la finca, que limitava amb l'actual passeig de Valldaura, la plaça de Karl Marx i, pel sud, amb el torrent de Can Peguera, amb una extensió d'uns 55.000 m², fou venuda per a la construcció de l'Institut Mental de la Santa Creu. L'any 1914, els masovers Josep Mompart i Rita Estadella hi conreaven hortalisses, que venien als mercats de Sant Andreu i Sarrià, a més de vinya i garrofes. Era una terra molt productiva gràcies a la mina que, procedent de Collserola, hi arribava passant per Can Guineueta.
Durant la Guerra Civil espanyola, les terres van ser col·lectivitzades, i el 1946, els hereus del fabricant de paper Lluís Guarro i Casas en van vendre una bona part a la vídua del terratinent Anselm Riu, Mercè Nuet, que els va parcel·lar, donant lloc al barri de can Carreras, ja desaparegut. Actualment, a la casa hi viuen algunes famílies.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Verthamon-Vilaregut
* Casa Siscar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Carreras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «María Luisa de CARRERAS y de GACHAPAY». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Documents relacionats amb Can Carreras». todocoleccion.net. Arxivat de l'original el 2023-07-05. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «Raimunda de TALAVERA y ROSSELL». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Escriptura del notari Joan Francesc Casals». todocoleccion.net, 1731. Arxivat de l'original el 05-07-2023.
* ↑ «Joseph de Verthamon y de Fizes». geneanet. Manel Pich.
* ↑ «Josep de VERTHAMON». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Significado del apellido CARRERAS». Libro de Armoría. Heraldica de la corona de Aragón. Jesús Sanz Lacorte.
* 1 2 «La història de la barriada desapareguda de Can Carreras». Betevé, 19-01-2016.
* ↑ «Can Carreras». Coneix BCN. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 Díez i Quijano, Desideri. Les masies d'Horta. Quarta edició. Barcelona: El tinter, SAL, abril 2003.
# Cal Portal (la Bisbal de Montsant)

Cal Portal és un monument del municipi de la Bisbal de Montsant (Priorat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Edifici de planta baixa, pis i golfes, amb 5 portes, dues d'elles datades als anys 1824 i 1926. Té tres balcons i una galeria al primer pis, element molt estrany a la comarca i que caracteritza la casa. Els forjats dels balcons no presenten cap particularitat. Les golfes disposen de tres balcons més, no avançats. Aparentment, la casa ha sofert moltes reformes, de forma bastant continuada, la qual cosa ha donat lloc a les cinc portes de la façana i a la incorporació d'elements estranys o xocants amb els anteriors.

## Història

L'edifici degué ser bastit l'any 1824 sobre el solar deixat per alguna construcció anterior. Durant les guerres carlines, la casa degué prendre el nom de Cal Portal, pel que hi havia adossat a la casa propera. L'any 1926 es feren les darreres reformes d'importància, obrint una nova porta, reconstruint els balcons i obrint la galeria, amb muntants de ferro i àmplies vidrieres, i donant a la casa l'aspecte actual, més o menys. Les darreres reformes consistiren en l'arranjament de les golfes.

## Referències

* 1 2 «Cal Portal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Cal Portal». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# La Font (la Bisbal de Montsant)

La Font és una obra de la Bisbal de Montsant (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una font d'ús públic amb dues aixetes i un raig continu. És adossada a la paret d'una casa que hi ha l'entrada del poble i té un dipòsit de reserva als soterranis de la casa. Hom hi accedeix davallant tres graons. El conjunt és protegit per una mena de teuladeta que sobresurt de la paret de la casa. Sobre les aixetes una placa de marbre assenyala l'any de la construcció. Les aixetes són situades simètricament sobre l'espai de la font, i arranquen d'una mena de relleu de pedra molt malmès. Entre ambdues aixetes hi ha un raig continu.

## Història

El poble no disposava fins al 1890 d'altra font que l'anomenada del Pantà, un xic més amunt de les darreres cases, riu Montsant amunt. En aquella data es va construir aquesta font, captant les aigües no del riu sinó d'una font que hi ha a mitja falda de la muntanya del Montsant, la qual garantia l'aigua tot l'any, com així sembla haver-se demostrat, ja que mai s'ha assecat. Actualment una de les aixetes és inservible, i amb la portada d'aigua a les cases, del riu, la font pública sembla haver-se deixat d'utilitzar d'una manera regular. Això no obstant, hom considera que l'aigua que aquesta proporciona és de millor qualitat i la gent n'usa per a beure.

## Referències

* 1 2 «La Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «La Font». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cases Bosch i Canet

Les Cases Bosch i Canet són un conjunt arquitectòni de Sarrià (Barcelona), catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

El 1836, el terratinent Josep Bosch i Canet va promoure la construcció d'unes cases per als treballadors de la masia de Can Canet de la Vila, actualment desapareguda. A principis de la dècada del 1870, el propietari Francesc Bosch i Margenat va encarregar-ne la reforma al mestre d'obres Teodor Torné. El 1920, van ser novament reformades per l'arquitecte Joaquim Lloret i Homs per encàrrec de Joana Miralles, vídua de Bosch.
Quan la masia fou enderrocada, algunes de les cases dels treballadors foren abandonades i altres les ocuparen nous llogaters. Avui és propietat de l'Ajuntament de Barcelona, que ha rehabilitat el conjunt i les ha llogat a petites industries artesanes, dedicades a la venda d'articles populars i culturals.

## Descripció

Es tracta de 12 cases adossades de parcel·la estreta, de planta baixa i pis, amb coberta de teula a dues aigües i pati o eixida a la part posterior. Antigament, hi havia una sínia per a extreure l'aigua d'un pou, que servia per a cuinar i rentar la roba del veïnat.

## Referències

* 1 2 «Cases Bosch i Canet (conjunt)». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «Cases Bosch i Canet». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Permís a Francesc Bosch per fer obres al carrer de Canet. "D. Francisco Bosch solicitando permiso para reformar dos casas en la calle de Canet"». Obres particulars 1871/0016. AMDSG, 15-11-1871.
* ↑ «Permís a Francesc Bosch per fer obres al carrer de Canet. "D. Francisco Bosch solicitando permiso para reformar las fachadas de sus casas en la calle de Canet"». Obres particulars 1873/0015. AMDSG, 03-09-1873.
* ↑ «Permís a Francesc Bosch per fer obres al carrer de Canet "D. Francisco Bosch solicitando permiso para reformar la fachada de su casa en la calle de Canet"». Obres particulars 1874/0007. AMDSG, 20-03-1874.
* ↑ «Joana Miralles. Canet 4 - 28 (actualment Canet 4, 6, 8, 10, 12, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26 i 28). "Permiso à Dª Juana Miralles Vdª de Bosch para obras de reforma en las casas del nº 4 al 28 de la calle de Canet"». Obres particulars 1920/0133. AMDSG, 13-03-1920.
* 1 2 «Cases Bosch i Canet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «El carrer de Canet». Coneix BCN. Ajuntament de Barcelona.

## Enllaços externs

* «Cases Bosch i Canet». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Enric Vilert i Butchosa

Enric Vilert i Butchosa (nascut el 13 de desembre de 1958) és un polític català, alcalde de Vilablareix i president de la Diputació de Girona.
Llicenciat en dret per la UNED el 1999, abans de dedicar-se a la política era director d'una sucursal bancària i militava al sindicat Unió General de Treballadors. Militant d'Esquerra Republicana de Catalunya, fou escollit alcalde de Vilablareix després de les eleccions municipals espanyoles de 1999, càrrec que va renovar a les eleccions municipals espanyoles de 2003 i 2007. El 2004 fou vicepresident de la Diputació de Girona i el 2007, gràcies a un acord amb el PSC-PSOE, aconseguí ser-ne nomenat President. El 2010 va mantenir una agra polèmica amb el grup dramàtic Teatre de Guerrilla, que li van dedicar l'obra de teatre Fum, una sàtira sobre la mediocritat dels polítics locals. El 2011 no es va presentar a la reelecció i ha treballat com a delegat comercial de Catalunya Caixa.

## Referències

* ↑ «Endesa ha de promoure la Costa Brava» El Punt Avui, 28 de març de 2010
* ↑ Entre caixes i bancs, naciodigital.cat, 25 de setembre de 2009
* ↑ Rafael Faixedas i Carles Xuriguera deixen Teatre de Guerrilla, Diari de Girona, 29 d'abril de 2010
* ↑ Teatre de Guerrilla enceta una nova etapa amb l'estrena del monòleg «El xarlatan», El Punt-Avui, 3 de maig de 2010
* ↑ Giraut, Surroca, Cañada i Torrente, 28 de novembre de 2014
* ↑ Perfil d'Enric Vilert Butchosa a LinkedIn

## Enllaços externs

* Caixa Girona: cal una reflexió serena, article d'Enric Vilert a El Punt-Avui
# Nikolai Griazin

Nikolai Griazin (Moscou, Rússia, 7 d'octubre de 1997) és un pilot de ral·li d'origen rus però que competeix sota nacionalitat búlgara, que actualment competeix al Campionat Mundial de Ral·lis dins de la categoria WRC 2.

## Trajectòria

Nikolai Griazin s'inicia al ral·li dins del programa de ral·li júnior del Sports Racing Technologies dins del Campionat de Letònia de Ral·lis. A partir de l'any 2017 també començà a disputar proves del Campionat d'Europa de Ral·lis, guanyany aquella temporada el Ral·li Liepāja.
La temporada 2018, amb un Škoda Fabia R5, disputa el Campionat de Finlàndia de Ral·lis i el Campionat d'Europa, on guanya el Ral·li de Polònia i, per segon any, el Ral·li Liepāja, finalitzan subcampió d'Europa, tan sols superat per Aleksei Lukianiuk. Això si, esdevé campió d'Europa júnior per menors de 28 anys.
De cara a la temporada 2019, Gryazin i Sports Racing Technologies fan el salt al Campionat Mundial de Ral·lis dins de la categoria WRC 2, finalitzant quarts del certamen amb la victòria a la categoria al Ral·li de Finlàndia.
Pel 2020 s'incorpora a Hyundai per la categoria WRC 2 amb un Hyundai NG i20 R5, finalitzant novament quart de la general. La temporada següent, passa a l'equip Movisport SRL, finalitzant sisè de la general amb un Volkswagen Polo GTI R5, guanyant dins del Campionat d'Europa una nova edició del Ral·li Liepāja.
La temporada 2022 s'incorpora a l'equip Toksport WRT 2 amb un Škoda Fabia Rally2 Evo, guanyant, dins la categoria WRC 2, el Ral·li de Sardenya.

## Referències

* ↑ «Nikolay Gryazin gana en Liepaja y Kajetan Kajetanowicz alcanza su tercera corona continental» (en castellà). [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ «ERC - Gryazin wins FIA ERC Junior Under 28 Championship» (en castellà), 14-10-2018. [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ «Nikolay Gryazin gana por tercera vez en Liepaja, Efrén Llarena termina cuarto [Actualizado]» (en castellà). [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ «Gryazin gana el WRC2 en Cerdeña». [Consulta: 5 juliol 2022].
# Dinamòmetre

Un dinamòmetre és un aparell de mesura de forces. Fou inventat per Isaac Newton i no ha de confondre's amb la balança (instrument utilitzat per a amidar pesos), encara que sí que pot comparar-se a una bàscula.
Normalment, un dinamòmetre basa el seu funcionament en un ressort que segueix la Llei de Hooke, sent les deformacions proporcionals a la força aplicada. Generalment, aquests instruments consisteixen en una molla continguda en un cilindre de plàstic, cartó o metall generalment, amb dos ganxos, un en cada extrem. Els dinamòmetres duen marcada una escala, en unitats de força, en el cilindre buit que envolta la molla. En penjar pesos o exercir una força sobre el ganxo inferior, el cursor del cilindre inferior es mou sobre l'escala exterior, indicant el valor de la força. Les molles que formen els dinamòmetres tenen un límit d'elasticitat. Si s'apliquen forces molt grans i es produeixen allargaments excessius, es pot sobrepassar el límit d'elasticitat i patir una deformació permanent, amb el que s'inutilitzaria el dinamòmetre. Els dinamòmetres els incorporen les màquines d'assaig de materials quan són sotmesos a diferents esforços, principalment l'assaig de tracció, perquè amiden la força de trencament que trenquen les provetes d'assaig.
Els dinamòmetres solen usar-se en l'ortodòncia per amidar les forces aplicades pel tractament. També s'utilitzen en la indústria alimentària, sent un dels components principals dels farinògrafs, per tal de mesurar la resistència que exerceix una massa al ser mesclada.

## Fórmula

$P=mg$
* P: És el pes i la seva unitat del sistema internacional és el Newton (N).
* m: És la massa i la seva unitat del sistema internacional és el quilogram (kg).
* g: És l'acceleració que provoca la força de la gravetat i la seva unitat en el sistema internacional és el metre per segon al quadrat (m/s²). El seu valor mitjà és 9,81m/s² aquí a la Terra.
* Principi d'un dinamòmetre de ressort
* Corba de deformació d'acers

## Bibliografia

* Millán Gómez, Simón. Procedimientos de Mecanizado. Madrid: Paraninfo, 2006. ISBN 84-9732-428-5.

## Referències

* ↑ Jayne E. Bock ; Clyde Don. The Farinograph Handbook: Chapter 1 - The Farinograph: Its origins (en anglès). Quarta edició, 2022, p. 3-14.

## Enllaços externs

* Informacions per a ús en l'ortodòncia Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Dinamòmetres MECMESIN Arxivat 2015-02-09 a Wayback Machine.
# Tapocyon

Tapocyon és un gènere extint de carnivoramorf, descobert a Oceanside, Califòrnia. Tenia la mida aproximada d'un coiot i es creu que era un bon escalador que passava molt de temps als arbres. Tapocyon fou descobert al comtat de Ventura, on es trobà part d'una mandíbula a la dècada del 1930.

## Fonts

* 1 2 3 4 www.sdnhm.org Consultat el 14 maig 2008.
* findarticles.com
* www.helsinki.fi

## Bibliografia

* Gittleman, J. A., ed. 1996. Carnivore Behavior, Ecology, and Evolution. Ithaca, NY: Comstock Publishing.
* Halls, Kelly M. 2005. Wild Dogs: Past & Present. Plain City, OH: Darby Creek Publishing.
* Academy of Sciences, National (U.S.) Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America.
* The Terrestrial Eocene-Oligocene Transition in North America de Donald R. Prothero i Robert J. Emry; 1996 ISBN 0521433878
# An Oriant

An Oriant (en francès Lorient) és un municipi francès situat al departament d'Ar Mor-Bihan i a la regió de Bretanya. L'any 2006 tenia 59.264 habitants.A l'inici del curs 2007 el 3,5% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució de la població Cassini :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 22 318 | - | 20 553 | 17 115 | 18 322 | 18 975 | 23 621 | 26 434 | 25 694 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 28 142 | 35 462 | 37 655 | 34 660 | 35 165 | 37 812 | 40 055 | 42 116 | 41 894 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 44 640 | 46 403 | 49 039 | 46 314 | 41 592 | 42 853 | 45 817 | 11 838 | 47 095 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 60 566 | 66 444 | 69 769 | 62 554 | 59 271 | 59 189 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1965-1973 | Yves Allainmat | PS |
| 1973-1981 | Jean Lagarde | PS |
| 1981-1998 | Jean-Yves Le Drian | PS |
| 1998- | Norbert Métairie | PS |

## Persones il·lustres

* Aougust Brizeug escriptor en bretó
* Marcel Guieysse, nacionalista bretó
* Christian Guyonvarc'h, dirigent de la Unió Democràtica Bretona
* Jean-Yves Le Drian polític socialista, alcalde de Lorient i president del Consell Regional de Bretanya
* Pierre Fatou, matemàtic

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Des villages de Cassini aux communes d'aujourd'hui
# Chlorochrysa

Chlorochrysa és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per tres espècies:
* Chlorochrysa phoenicotis - tàngara maragda lluent
* Chlorochrysa nitidissima - tàngara maragda caragroga
* Chlorochrysa calliparaea - tàngara maragda gorjanegra

## Referències

* ↑ «Chlorochrysa (Chlorochrysa sp.) - Avibase». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «Chlorochrysa Bonaparte, 1851» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 27 novembre 2024].
# Ràdio Mec-Mec

Ràdio Mec-Mec va ser una emissora de ràdio no autoritzada que va operar a Es Mercadal, Menorca, a principis dels anys 90. Creada per un grup de persones interessades en la comunicació alternativa, el seu nom va ser escollit en un concurs intern i feia referència a l’onomatopeia del so d’un clàxon. Les emissions es van iniciar en una habitació cedida a una casa coneguda com sa Conillera i, posteriorment, es van traslladar a una ubicació al carrer des Racó. La programació incloïa continguts diversos, com programes d’esports, humor, música i espais per a un públic juvenil. Després de dos o tres anys d’activitat, l’emissora va cessar les emissions, sent recordada com una iniciativa cultural local de l’època.

## Referències

* ↑ Històries des Mercadal (en català). Es Mercadal: Xerra i Xala. Revista des Mercadal. ISBN 978-84-615-0496-1.
# Phreatophasma aenigmaticum

Phreatophasma aenigmaticum és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels casèids que visqué en allò que avui en dia és l'est d'Europa durant el Permià mitjà, fa entre 268 i 279,5 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Baixkortostan (Rússia). Es tracta de l'única espècie del gènere Phreatophasma. És conegut a partir d'un fèmur dret i es diferencia dels altres membres de la seva família pel fet de no tenir un monticle rugós prominent a la superfície dorsal del fèmur, així com per l'extensió distal gairebé idèntica dels còndils de l'os. El nom genèric Phreatophasma significa ‘fantasma del pou’, mentre que el nom específic aenigmaticum significa ‘enigmàtic’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Phreatophasma aenigmaticum» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ Brocklehurst i Fröbisch, 2017, p. 88.

## Bibliografia

* Brocklehurst, N.; Fröbisch, J. «A re-examination of the enigmatic Russian tetrapod Phreatophasma aenigmaticum and its evolutionary implications» (en anglès). Fossil Record, 20, 1, 2017, pàg. 87-93. DOI: 10.5194/fr-20-87-2017.
# Agrícola (joc)

Agrícola és un joc de taula creat per Uwe Rosenberg el 2007 i editat a Espanya per Homolúdicus. El joc està ambientat en una zona agrícola on cada jugador és una família que ha de desenvolupar una granja, criar bestiar i intentar obtenir l'aliment necessari per sobreviure. Hi ha una versió avançada del joc on apareixen dos elements nous: els oficis i les adquisicions menors. Els oficis permeten aconseguir certs privilegis que poden ser acumulables. El 2008 va guanyar els premis Deutscher Spiele Preis, Tric Trac d'Or, Spiel des Jahres (en la modalitat «Jocs complexos») i Joc de l'Any a Espanya.

## Dinàmica del joc

Cada jugador té tantes accions per torn com membres tingui la seva família. A l'inici es comença amb dos membres. El primer torn es decideix amb una acció. Seguint el sentit de les agulles del rellotge, es realitza una acció per jugador fins que s'acaben tots els membres de la família de tots els jugadors. Quan s'executa una acció s'obtenen immediatament els resultats d'aquesta acció. I una acció solament pot ser executada una vegada per torn.
La puntuació final s'obté sumant les ampliacions de la granja, els membres de la família i els recursos acumulats en forma de collites i animals. Resten punts els espais erms, si hi ha captaires a la propietat o si no es pot obtenir un tipus concret de recurs.

## Referències

* ↑ Fitxa del joc Arxivat 2011-11-24 a Wayback Machine. a la pàgina de l'editor i distribuïdor a Espanya
* ↑ «Fitxa del joc Agrícola a boardGameGeek».
* ↑ «Premi Tric Trac d'Or 2008» (en francès). Arxivat de l'original el 2014-02-21. [Consulta: 10 setembre 2015].
* ↑ «Agrícola» (en castellà). Arxivat de l'original el 2015-07-29. [Consulta: 10 setembre 2015].
* ↑ «Agricola. Llista de premis». Homoludicus Sabadell. Arxivat de l'original el 2015-08-15. [Consulta: 10 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Agricola Arxivat 2016-01-12 a Wayback Machine.: Article a Wiki-Jocs.
* Ressenya d'Agrícola Ressenya al Kingmaker
* Ressenya d'Agrícola Ressenya a Isanne in the Shell