OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions legislatives gregues de maig de 1915

Les eleccions legislatives gregues de maig de 1915 se celebraren el 31 de maig de 1915. Tot i la gran victòria del Partit Liberal de Venizelos el rei Constantí I de Grècia contrari a la participació grega en la Primera Guerra Mundial, no acceptà el resultat i el novembre del 1915 convocà noves eleccions.
| Resultats | Resultats | Resultats | Vots | Vots | Vots | Escons | Escons |
| Resultats | Resultats | Resultats | No. | % | +− % | No. | +− |
| | Partit Liberal | Elevthérios Venizelos | 335.949 | 48,9 | | 187 | |
| | Oposició (dreta) | Dimítrios Gúnaris | | | | 95 | |
| | Federació de Solidaritat de Treballadors de Salònica | | | | | 2 | |
| | Altres | | | | | 32 | |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 686.990 | 100,00 | | 316 | |
| Vots nuls | Vots nuls | Vots nuls | | | | | |
| Total | Total | Total | (%) | | | | |
| Font: Fundació Nacional de Recerca "Elevthérios K. Venizelos" Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine., Texts d'Història Constitucional (Institut Grec d'Història Constitucional) ||||||||
# Portal de Fontcalda

El Portal de Madoz o Portalet de Fontcalda era un dels quatre portals menors que hi havia a la muralla que envoltava la vila de Cardona.
Junt als quatre portals majors Portal de Graells, Portal de Barcelona, Portal de Sant Miquel i Portal de Fluges existien a la muralla de Cardona quatre portals de menors dimensions (també anomenats portalets o portelles) per permetre la comunicació amb indrets propers de la vila. Aquests portals menors foren el Portal de Fontcalda, el Portalet de la Pomalla, el Portalet del Vall i el Portalet de la Fira.
Degut al seu caràcter secundari respecte als portals majors aquests portalets han estat objecte d'obertures, tancaments i reformes en general que han alterat la seva morfologia, en alguns casos fent-los desaparèixer completament.

## Descripció

El portal de Fontcalda estava situat al nord-est de la vila i donava sortida al camí de Fontcalda i a la capella de la Santa Trinitat. La primera referència escrita que s'ha trobat d'aquesta portella data del 1391.
El portalet va funcionar fins a l'obertura, en el pany de muralla superior, d'una nova porta coneguda com el Rastrillo (nom amb què encara avui és coneguda l'entrada al poble) que va restar oberta fins que va ser reformada en el període 1850-1855 per donar entrada als carruatges arribats per la nova carretera de Manresa a Bassella. Aquest portalet, fet dins dels paràmetres neoclàssics, passà a ser anomenat Portal de Madoz. en honor de Pascual Madoz Ibáñez, governador de Barcelona i ministre d'Hisenda (a partir del 1855).
Fou enderrocat l'any 1929 junt un tram de muralla adjacent amb l'objectiu de millorar l'avinguda principal d'accés a la vila.

## Referències

* 1 2 3 4 Andreu Galera, Ajuntament de Cardona, Cardona Medieval. Itinerari per la vila i la seva història.
* ↑ Gisbert Traveria, Meritxell. «La cartografia municipal de Cardona entre 1852 i 1905» (pdf). http://revistes.iec.cat,+01-06-2014.+DOI: 10.2436/20.3002.01.55. [Consulta: 5 març 2020].
# Cursa de Sant Antoni

La Cursa de Sant Antoni, actualment coneguda com a Cursa Moritz Sant Antoni, és una prova atlètica popular que se celebra anualment al barri de Sant Antoni de Barcelona d'ençà que l'any 1979 tingués lloc la primera edició.
La Cursa de Sant Antoni, que tradicionalment té lloc durant el mes de gener, sol iniciar el calendari de curses que se celebren a la ciutat de Barcelona amb un circuït de 10 quilòmetres que discorre pels carrers del barri de Sant Antoni d'aquesta ciutat.
Entre els corredors que han corregut la cursa i han pujat al podi es troben atletes com Joan Viudes Sánchez que aconseguí la victòria el 1997 i el 1999, Carme Ballesteros el 2001, i el 2002, Benito Ojeda el 2004 i el 2006, Víctor Gonzalo Guirao el 2005, Roger Roca Dalmau el 2008, Meritxell Calduch el 2008, el 2009 i el 2011, Hasna Bahom el 2014, el 2015 i el 2016, Meritxell Soler el 2019, i Dmitrijs Serjogins el 2020, 2022 i 2023. L'atleta que ha guanyat més edicions ha estat Driss Lakouaja, que ho va fer entre el 2009 i el 2016, durant vuit edicions consecutives. La millor marca en aquesta cursa la té en categoria femenina Meritxell Calduch el 2008 amb un temps de 34:05, i en categoria masculina Dmitrijs Serjogins el 2022 amb un temps de 29:14.

## Referències

* 1 2 «Cursa de Sant Antoni». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana [Barcelona] [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Pou, Salva. «Cursa de Sant Antoni». Atletisme Català, 11-01-2008. Arxivat de l'original el 13 de gener 2024. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Muñoz Hernández, Raúl «Curses a Barcelona 2024: Calendari, mapa i recorreguts. L'any 2024 la ciutat acollirà 41 proves atlètiques». Betevé, 10-01-2024 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ «Cursa de Sant Antoni: Joan Viudes (DomingoCatalán FC) ganó ayer la barcelonesa Cursa de Sant Antoni con 32'08”». Mundo Deportivo, 18-01-1999, pàg. 55 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Pou, Salva «Joaquin Romacho i Carme Ballesteros guanyen la Cursa del Barri de Sant Antoni». Atletisme Català, 14-01-2001. Arxivat de l'original el 13 de gener 2024 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Pou, Salva. «Cursa de Sant Antoni». Atletisme Català, 11-01-2008. Arxivat de l'original el 13 de gener 2024. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ «Meritxell Calduch guanya la 33a Cursa del Barri de Sant Antoni». Nació Digital, 24-01-2011 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ «Lakhouaja i Bahom dominen la Cursa de Sant Antoni». Betevé, 19-01-2014 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Setó, Albert «Lakhouaja i Bahom guanyen la Cursa de Sant Antoni». Betevé, 18-01-2015 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ «Lakhouaja i Bahom guanyen la Cursa de Sant Antoni». Línia Xarxa, 19-01-2016 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Muñoz Hernández, Raúl «Dmitrijs Serjogins i Cristina Silva, triplet de victòries a la Cursa de Sant Antoni Prop de 4.000 corredors prenen part en una prova que torna al nombre habitual de participació d'abans de la pandèmia». Betevé, 22-01-2023 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ «Quadre d'Honor de la Cursa del Barri de Sant Antoni». Cursa de Sant Antoni. [Consulta: 13 gener 2024].

## Enllaços externs

* Cursa Moritz Sant Antoni
# Spirídon Lambros

Spirídon Lambros o Lampros (en grec: Σπυρίδων Λάμπρος) (1851-1919) era un polític Grec. Va néixer a Corfú el 1851. Va estudiar literatura a Atenes fins a 1871 abans de prosseguir els estudis a Alemanya i obtenir un doctorat de la Universitat de Leipzig.
El 1916 va acceptar de formar un Govern que solament controlava el sud de Grècia; el nord del país i Creta eren controlats pel Govern de Elevthérios Venizelos. El novembre de 1916 motins contra els partidaris de Venizelos van fer diversos ferits; Llavors els francesos i els anglesos van imposar un bloqueig marítim a Grècia, forçant Lampros a dimitir el febrer de 1917.
També va ser secretari general del Comitè Olímpic Grec (1901-1918). Va morir el 23 de juliol de 1919.

## Referències

* ↑ «Spyridon Lambros (1851-1919) : scientific history in national perspective in nineteenth-century Greece».
* ↑ «βιογραφία - Σπυρίδων Λάμπρος 1851 – 1919» (en grec). [Consulta: 23 juliol 1919].
# Referèndum grec de 1920

El diumenge 5 de desembre de 1920 (22 de novembre o.s.) es va celebrar a Grècia un referèndum sobre el retorn del rei Constantí I, després de la mort del seu fill, el rei Alexandre I. La proposta va ser aprovada pel 99% dels votants. Els partits antivenizelistes havien guanyat recentment les eleccions de 1920. No obstant això, els historiadors grecs moderns consideren que el referèndum va ser manipulat.

## Referències

* ↑ "Greeks Will Hold Plebiscite Today", The New York Times, 5, desembre de 1920, p. 5; La data a vegades apareix com el 22 de novembre, la data del calendari julià que encara s'utilitzava a Grècia abans de 1923, quan va adoptar el calendari gregorià que s'utilitza en la major part de la resta del món
* ↑ "Ex-Greek King Would Return Despite Allies— Plebiscite to Be Held Today— Premier Protests Entente Course", Pittsburgh Gazette Times, 5 December 1920, pIII-10
* ↑ A Global Chronology of Conflict: From the Ancient World to the Modern Middle East, Volume V, ed. by Spencer C. Tucker (ABC-CLIO, 2010) p1824
* ↑ Nohlen & Stöver, p838
# Riu Isis

Isis fou un riu navegable de la costa de la mar Negra entre Acinasis i Mogrus, que desaiguava a no gaire distància de Phasis. Podria ser el modern Tshorok o Çoruh a la frontera entre Geòrgia (Adjària) i Turquia.
# Legió III Parthica

La legió III Parthica va ser una legió romana creada per Septimi Sever l'any 197, per a la seva campanya contra l'Imperi Part. La legió seguia activa a les províncies orientals a començaments del segle v. El seu símbol era, probablement, un brau.
Juntament amb les altres dues legions I Parthica i II Parthica, la III Parthica va participar en les campanyes de Septimi Sever amb considerable èxit. En aquelles batalles es va capturar la capital de l'imperi, Ctesifont. Segons diu Cassi Dió, les legions I Parthica i III Parthica es van quedar en aquell territori, ja que l'emperador el va ocupar i va convertir-lo en la província romana de Mesopotàmia. La II Parthica va tornar a Roma i es va aquarterar al Mont Albà, com a legió de reserva.
El campament de la II Parthica es va instal·lar a Resena, a la vall del riu Khabur, amb la finalitat d'impedir l'avenç dels sassànides.
Durant el segle iii, la Legió III Parthica va participar en diverses campanyes contra els sassànides. Una primera campanya la va dirigir l'emperador Caracal·la l'any 217. En aquesta campanya Caracal·la va morir assassinat.
L'any 230, els sassànides van envair la província romana, i van vèncer la III Parthica. L'emperador Alexandre Sever va contraatacar i va aconseguir expulsar els sassànides de la província de Mesopotàmia. Gordià III va engegar una altra campanya l'any 243, i la III Parthica, segurament reforçada va guanyar la batalla contra els sassànides. L'any següent va morir Gordià III, i el seu successor, Filip l'Àrab, que devia el seu títol al rei sassànida Sapor I, es va retirar d'aquell territori. L'any 256 els sassànides van obtenir una gran victòria quan van derrotar la Legió XV Apollinaris, van ocupar la ciutat de Satala i van saquejar Trapezus, a la vora de la mar Negra. L'emperador Valerià va contraatacar envaint l'Imperi Sassànida, però va ser vençut i va caure presoner. Odenat (considerat un usurpador) i Dioclecià van recuperar el territori. Dioclecià va signar amb els sassànides un tractat que va permetre als romans mantenir la província de Mesopotàmia.
Encara al segle v la Notitia Dignitatum menciona una legió que tenia el seu campament a Apatna, que podria ser la III Parthica.

## Referències

* ↑ Cassi Dió. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), LV, 24, 4
* ↑ Le Bohec, Yann (ed.); Catherine Wolff (ed.). Les légions de Rome sous le Haut-Empire. Lió: De Boccard, 2000, p. 251-252. ISBN 9782904974199.

## Enllaços externs

* Lendering, Jona. Legio III Parthica. A: Livius.org [Consulta 21 d'octubre de 2022]
# Dionisòpolis

Dionisòpolis (grec antic: Διονύσου πόλις o Διονυσόπολις, llatí: Dionosysopolis) fou una colònia grega de Milet establerta a la costa occidental de la mar Negra, a la moderna Bulgària, entre Tetrísia i Odessos. Anteriorment havia estat poblada per una tribu de tracis, i rebia el nom de Crunos (grec antic: Κροῦνοι, Kroúnoi, 'les fonts'), per unes fonts d'aigua que tenia a la vora, segons els Iambes al Rei Nicomedes. Va canviar el nom a Dionisiòpolis quan es va trobar una estàtua de Dionís a la mar. Més tard va ser una fortalesa de l'Imperi Romà d'Orient.
Correspon a la ciutat moderna de Baltxik, a Bulgària.

## Notes

* ↑ Segons Esteve de Bizanci
* ↑ Segons Flavi Arrià
* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p. 1045

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Cruni». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 13 abril 2021].
* ↑ Mogens, Herman Hansen (et al.). An inventory of archaic and classical poleis. Oxford: Oxford University Press, 2004, p. 932. ISBN 9780198140993.
# Gorgip

Gorgip (en grec antic: Γόργιππος) va ser rei del Bòsfor del 389 aC al 349 aC. Era de la dinastia Espartòquida.
Encara que els parentius estan mal determinats sembla que era germà del rei Leucó I, segons Poliè. Aquest, després de la mort del seu pare Sàtir I, i en plena guerra per la conquista de Teodòsia i altres colònies gregues (principalment milèsies) el va associar al govern, fet freqüent entre els reis del Bòsfor. Més endavant Gorgip va fundar la colònia de Gorgípia a la costa nord de la mar Negra.
Els atenencs descrivien Gorgip com un «tirà despietat», igual que a Parisades I, fill del seu germà, i a Sàtir I. Una filla de Gorgip es va casar més tard amb el seu cosí Parisades I.

## Referències

* ↑ Poliè. Strategemata, 8.55.
* ↑ Wormell, D.E.W «Studies in Greek tyrann: II. Leucon of Bosporus». Hermathena, 68, 1946, pàg. 49-71.
# Callionymus fasciatus

Callionymus fasciatus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la mar Mediterrània: des del Golf de Gènova fins a l'oest de la mar Egea. També es troba al sud i l'est de la mar Negra.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Knipowitschia cameliae

Knipowitschia cameliae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Les femelles poden assolir els 3,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa romanesa de la mar Negra.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pomatoschistus marmoratus

El Cabot o Pomatoschistus marmoratus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la península Ibèrica fins a la Mar Cantàbrica, la mar Mediterrània, la mar Negra, la Mar d'Azov i el Canal de Suez.

## Referències

* ↑ Pla d'ús i gestió del parc natural de s'albufera de Mallorca 1990-94 Arxivat 2011-05-25 a Wayback Machine. PDF
* 1 2 «Pomatoschistus marmoratus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Risso, J. A. 1810. Ichthyologie de Nice, ou histoire naturelle des poissons du département des Alpes Maritimes. F. Schoell, París. Ichthyologie de Nice, ou histoire naturelle des poissons du département des Alpes Maritimes.: i-xxxvi + 1-388, Pls. 1-11.
# Cobitis tanaitica

Cobitis tanaitica és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de llargària total i les femelles 9,5.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Ucraïna i a la conca nord-occidental de la mar Negra (entre els rius Danubi i Kuban).

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Cobitis tanaitica». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Alicates de pressió

Les alicates de pressió o pinces de pressió són un tipus d'alicates que poden ser immobilitzats en una certa posició per així torçar o fixar diversos objectes o materials. Es tracte d'un cas típic de palanca composta.
A un costat del mànec hi ha un cargol que serveix per fixar la separació entre les seues mordasses. A l'altre costat del mànec normalment hi ha una palanca per fer pressió sobre les dues empunyadures i alliberar les alicates de la posició de bloqueig.

## Funcionament

Les mordasses es fixen a una mida lleugerament més petita del que ha de ser agafat girant el pern sobre mànec amb les mordassestancades. Algunes de les noves versions tenen ranures en el pern del mànec que es pot estrènyer també amb una clau hexagonal o tornavís .Cuando les mordasses s'obren i les nanses s'apreten amb força, es mou una palanca sobre el seu punt central i bloqueja les mordasses sobre l'objecte que es vol agafar. Un ús típic és la fixació de les peces de metall en el lloc de soldadura. També són de gran utilitat per agafar fermament una femella o cargol que han estat "arrodonits" o com palanques temporals en equips i maquinària.

## Història

Les primeres alicates de perssió, de nom Vise-Grips, van ser inventats per William Petersen a De Witt, Nebraska el 1924. Un altre tipus de pinces de pressió van ser desenvolupades per Thomas Coughtrie el 1955, i després gestionades per MK Mole&Son. Més tard s'hi van aplicar unes millores i van ser fabricades a Newport (Gal·les del Sud GB) al costat de la M4 per la Brynglas Tunnels.

## Vegeu també

* Tallaungles
* Tallatubs
* Palanca composta
* Talla-perns
* Talla-caps
* Talla-caps articulat

## Referències

* ↑ «Alicate caimán curvo cortante 7 PLG». www.feram.cl. Arxivat de l'original el 2018-06-13. [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ «Petersen Manufacturing». Official Nebraska Government Website. [Consulta: 21 març 2012].
* ↑ The Times obituario Arxivat 2010-05-24 a Wayback Machine., 18 de octubre 2008

## Enllaços externs

* History of the Vise-Grip Arxivat 2021-02-14 a Wayback Machine.
* "New Tool Is Both Pliers And Wrench" Popular Science, December 1935, middle of page 42
* "Wrench With Vise Like Grip Keeps Work From Slipping" Popular Mechanics, September 1935 middle-left of pg. 326
# Aspius aspius

Aspius aspius és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 100 cm de longitud total i 9.000 g de pes.

## Reproducció

Té lloc entre l'abril i el juny.

## Alimentació

Menja peixos (especialment, Alburnus alburnus i Osmerus eperlanus) i petits ocells aquàtics.

## Subespècies

* Aspius aspius iblioides (la Mar d'Aral)

## Hàbitat

És un peix bentopelàgic i de clima temperat (4 °C-20 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa (llevat de Dinamarca, Gran Bretanya i les regions meridionals), incloent-hi els rius que desemboquen a la Mar del Nord (Weser, Elba, etc.), la mar Bàltica, la mar Negra, la mar Egea, la Mar d'Azov i la mar Càspia, i els del sud de Suècia i Finlàndia. Ha estat introduït al Rin.

## Estat de conservació

Es troba amenaçat a nivell local per projectes d'enginyeria fluvial.

## Referències

* ↑ «Aspius aspius». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 4 «Aspius aspius» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Muus, B.J. i P. Dahlström, 1968. Süßwasserfische. BLV Verlagsgesellschaft, Múnic. 224 p.
* ↑ Billard, R., 1997. Les poissons d'eau douce des rivières de France. Identification, inventaire et répartition des 83 espèces. Lausana, Delachaux & Niestlé, 192p.
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.
* ↑ Yermakhanov, Z. i A.K. Rasulov, 1983. Analysis of spawning population and characteristics of spawners of the "Aral asp", Aspius aspius iblioides (Cyprinidae), from the lower reaches of the Syr Darya' river. J. Icthyol. 23(6):39-47.
* ↑ Stiassny, M.L.J., 1997. The medium is the message: freshwater biodiversity in peril. A: J. Cracraff i F. Frifo (eds.) The living planet in crisis: biodiversity science and policy. Columbia University Press.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Vostradovsky, J., 1973. Freshwater fishes. The Hamlyn Publishing Group Limited, Londres. 252 p.
* ↑ IUCN (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Vítiazevo

Vítiazevo - Витязево (rus) - és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del liman de Vítiazevo, al sud de la desembocadura del riu Gostagaika, a la vora de la mar Negra, a 9 km al nord d'Anapa i a 133 km a l'oest de Krasnodar.

## Història

La vila fou fundada el 1837 com l'stanitsa Vítiazevskaia, que es va dissoldre el 1854. El 1862 es va restablir com el poble de Víitazevski.
# Strandja

Strandja, búlgar: Странджа, també transliterat com a Strandzha; turc: Istranca or Yıldız) és una serralada muntanyosa situada sud-est de Bulgària i la part europea de Turquia. Es troba a la part sud-est dels Balcans entre les planes de Tràcia al de l'oest, i les zones baixes properes a Burgàs al nord, i a la mar Negra a l'est. El seu cim més alt és el Mahya Dağı (búlgar: Махиада, Mahiada) de 1.031 m. dins de Turquia, mentre que el punt més alt en territori búlgar és el Golyamo Gradishte (búlgar: Голямо Градище) de 710 metres. L'àrea total és d'aproximadament 10.000 km².
El nom del massís presumptament deriva d'Istranca, el nom anterior del municipi de Binkılıç al districte de Çatalca, província d'Istanbul.

## Referències

* ↑ «STRANDZHA MOUNTAINS» (en anglès). Bulgarian Walking. Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2013. [Consulta: 24 febrer 2018].