OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El quart pis

El quart pis (títol original en anglès: The 4th Floor) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Josh Klausner, estrenada el 1999. Ha estat doblada al català. El rodatge s'ha desenvolupat el setembre de 1998 a Nova York i Sant-Jean, al Canadà.

## Argument

Jade Emelin (Juliette Lewis) hereta un pis a Nova York. Però els seus veïns no estan gens encantats de veure-la; ràpidament es mostren amenaçadors.

## Repartiment

* Juliette Lewis: Jane Emelin
* William Hurt: Greg Harrison
* Shelley Duvall: Martha Stewart
* Austin Pendleton: Albert Collins
* Tobin Bell: el serraller
* Robert Costanzo: l'exterminador
* Sabrina Grdevich: Cheryl
* Artie Lange: Jerry
* George Pottle: Mr Bryant
* Lorna Millican: Mme Bryant
* Todd Green: el veí Drag Queen
* Paul Oullette: el ballarí de tango
* Ardon Bess: el propietari del magatzem
* Heidi Jo Markel: Ashley
* Mark TÉ. Owen: el repartidor de televisió

## Banda original

* Mantra Down, interpretat per L7
* Belle in Love, interpretat per Brian Tyler
* Undershadow, interpretat per Brian Tyler

## Referències

* ↑ «El quart pis». Ésadir.cat. [Consulta: 20 juny 2022].
* ↑ «Le Quatrième étage». [Consulta: 12 març 2018].
# El rellotge

El rellotge (originalment en anglès, The Clock) és una pel·lícula estatunidenca de Vincente Minnelli, estrenada el 1945. S'ha subtitulat al català.

## Argument

Joe Allen és un soldat que aprofita el seu permís per anar a Nova York on es troba amb Alice. Visitaran plegat la ciutat i decidar casar-se abans que Joe hagi de tornar

## Repartiment

* Judy Garland: Alice Mayberry
* Robert Walker: Caporal Joe Allen
* James Gleason: Al Henry, el lleter
* Keenan Wynn: El borratxo
* Marshall Thompson: Bill
* Lucile Gleason: Sra. Al Henry
* Ruth Brady: Helen
* Eddie Acuff

## Producció i crítica

La pel·lícula va ser ben rebuda pels crítics que van destacar favorablement la transformació de Judy Garland en una actriu madura. A The New York Daily News es comentà que "Judy Garland i Robert Walker estan perfectament seleccionats per ser la modesta i sincera noia i, ell, el tímid i sincer noi".
La pel·lícula és reconeguda per l'American Film Institute i apareix nominada en la llista del 2002, "AFI's 100 Years...100 Passions".

## Referències

* 1 2 El rellotge a la Base de dades de cinema en català
* ↑ L'Horloge
* ↑ Films of Judy Garland, Joe Morella and Edward Epstein, Cadillac Publishing, 1969, p. 125-126
* ↑ «AFI's 100 Years...100 Passions Nominees» (PDF). [Consulta: 18 agost 2016].
# Els ulls de Laura Mars

Els ulls de Laura Mars (títol original: Eyes of Laura Mars) és una pel·lícula estatunidenca d'Irvin Kershner, dirigida el 1978, els actors principals de la qual són Faye Dunaway, Tommy Lee Jones i Brad Dourif. Ha estat doblada al català. La fotografia de Laura Mars és obra de Helmut Newton i Rebecca Blake.

## Argument

Laura Mars és una fotògrafa estatunidenca. És feliç fins al dia que pateix estranyes visions, en les quals un assassí sàdic assassina els seus propers. La seva inquietud és gran, i es confirma quan els seus somnis misteriosos esdevenen realitat.

## Repartiment

* Faye Dunaway: Laura Mars
* Tommy Lee Jones: John Neville
* Brad Dourif: Tommy Ludlow
* René Auberjonois: Donald Phelps
* Raúl Juliá: Michael Reisler
* Frank Adonissel: Volpe
* Lisa Taylor: Michele
* Darlanne Fluegel: Lulu
* Rose Gregorio: Elaine Cassel

## Referències

* ↑ esadir.cat. Els ulls de Laura Mars. esadir.cat.
* ↑ «Eyes of Laura Mars». The New York Times.
# Bumerang (vehicle blindat)

El Bumerang (Boomerang), en rus Бумеранг, és una plataforma per a vehicles blindats de combat amfibis sobre rodes d'origen rus. Està dissenyat per substituir els blindats BTR-80 i BTR-82A, també sobre rodes, que estan en actiu des de la dècada dels 80.
Amb un disseny modular d'aproximadament 20 tones, el Bumerang és l'opció més lleugera per al transport de tropes, superat per les plataformes pesants Kurganets-25 i Armata. Actualment només hi ha una variant, que fa la funció de transport blindat de personal, però també es preveu utilitzar el xassís com a ambulància, post de comandament, vehicle de reconeixement...
Desvelat per primer cop a l'exhibició de defensa Russian Arms Expo 2013 a Nijni Taguil. Actualment ja s'ha equipat una unitat russa, que desfilarà per primer cop durant el Dia de la Victòria de l'any 2015.

## Referències

* ↑ «Россия вооружится "Бумерангом" в 2015 году» (en rus). lenta.ru, 21-02-2012. [Consulta: 9 maig 2015].
* ↑ «Россия создаст колесный танк на платформе "Бумеранг"» (en rus). http://rg.ru/. Антон Валагин, 03-03-2015. [Consulta: 9 maig 2015].
* 1 2 3 «Bumerang - Armored personnel carrier» (en anglès). Military-Today.com. Arxivat de l'original el 4 de gener 2014. [Consulta: 9 maig 2015].
* 1 2 «Boomerang Bumerang BTR 8x8 armoured vehicle personnel carrier» (en anglès). Army Recognition. Arxivat de l'original el 29 de juny 2016. [Consulta: 9 maig 2015].
* ↑ «Российский ОПК разрабатывает технику нового поколения - Минобороны» (en rus). RIA Novosti, 01-10-2011. [Consulta: 9 maig 2015].

## Vegeu també

* BMP-3
* BTR-80
* Infanteria de Marina Russa
* T-90

## Enllaços externs

* Article a l'Ara: Pluja de milions a l'exèrcit rus (català)
# Comiac

Comiac (en francès Comiac) és un municipi francès situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 20067 |
| 471 | 473 | 363 | 307 | 272 | 252 | 235 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Michel Couperie | |
| 2008- | Jean-Philippe Colomb-Delsuc | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 2 novembre 2010].
# La Coma (Sant Llorenç del Cardassar)

La Coma, o sa Coma, és un nucli turístic i residencial situat a la costa est de Mallorca, dins el municipi de Sant Llorenç des Cardassar, a la comarca de Llevant. Limita al sud amb l'Illot i al nord amb Cala Millor.

## Patrimoni natural i cultural

Fa uns 8,5 milions d'anys era part d'una gran plataforma coral·lina, que es va mantenir activa durant uns 3 milions d’anys. Les roques sedimentàries conegudes com a calcarenites, presents sota l'arena i als penya-segats, conserven fòssils de la fauna marina d'aquesta època. Amb el descens del nivell del mar al Mediterrani fa uns 5,5 milions d'anys, aquestes roques van quedar exposades a l'erosió. Posteriorment, es van formar sistemes de dunes que van evolucionar fins a transformar-se en marès.
La història de Sa Coma es remunta a la prehistòria, amb la presència de nombrosos jaciments arqueològics com la cova prehistòrica de Ses Crestes, el talaiot de na Pol i el talaiot des Tancat de sa Torre.
Un dels punts d'interès més destacats de Sa Coma és la Punta de n'Amer, una península de 200 hectàrees declarada àrea natural d'especial interès (ANEI) el 1985 i, el 2001, part del Parc Natural de la Península de Llevant. Aquest espai alberga el Castell de sa Punta de n'Amer, una torre defensiva del segle xvii que actualment funciona com a museu i ofereix vistes panoràmiques de la costa.
El desenvolupament de Sa Coma com a destinació turística es va iniciar als anys vuitanta, impulsat per l'atractiu de la seva platja de sorra. La platja de Sa Coma, de 900 metres de longitud i 60 metres d'amplada, ha estat guardonada amb la Bandera Blava per la qualitat de les seves aigües i serveis. Des de llavors, ha experimentat un creixement significatiu, amb la construcció d'hotels, apartaments i segones residències.

## Serveis i infraestructures

Sa Coma compta amb una zona residencial i serveis públics, com el CEIP Punta de n'Amer, un centre d'ensenyament primari. També disposa d'instal·lacions municipals, una unitat bàsica de salut, una oficina d’informació turística i les oficines centrals de la Policia Local del municipi.

## Galeria

* Sa Coma
* Punta de n'Amer
* Castell de la Punta de n'Amer

## Referències

* ↑ «Punta de n'Amer» (en castellà). [Consulta: 5 desembre 2024].
* 1 2 «Sa Coma | Nuclis». Ajuntament de Sant Llorenç des Cardassar. [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ Esaín, Guillermo «De excursión a 12 torres vigía en la costa de Mallorca» (en castellà). El País, 08-11-2024 [Consulta: 6 desembre 2024].
* ↑ «Sa Coma, Mallorca» (en anglès). Accés Mallorca, 23-04-2023. [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ «CEIP Punta de n'Amer», 18-05-2017. [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ «Sa Coma». Consorci de Turisme de Son Servera i Sant Llorenç des Cardassar. [Consulta: 5 desembre 2024].

## Vegeu també

* Castell de la Punta de n'Amer
* Punta de n'Amer

## Enllaços externs

* Sa Coma al web de l'ajuntament de Sant Llorenç des Cardassar
# Niall Binns

Niall Binns (Londres, 1965) poeta britànic que viu a Espanya. Estudià a Oxford, Santiago de Chile i Madrid, i ha viscut també a París i Coimbra.

## Premis

* Premio de Poesía Villafranca del Bierzo, 1999
* Premio Internacional de Poesía Gabriel Celaya, 2002

## Obres

* 5 love songs (1999)
* Un vals en un montón de escombros: poesía hispanoamericana entre la modernidad y la postmodernidad (1999)
* Nicanor Parra (2000)
* La poesía de Jorge Teillier: la tragedia de los lares (2001)
* Tratado sobre los buitres (2002)
* Canciones bajo el muérdago (Madrid, 2003)
* ¿Callejón sin salida? La crisis ecológica en la poesía hispanoamericana (2004)
* La llamada de España. Escritores extranjeros en la guerra civil (2004)
* Oficio de carroñero (Caracas, 2006)
* Voluntarios con gafas. Escritores extranjeros en la guerra civil (2009)
* Tratado sobre los buitres (Santiago de Chile, 2011)

## Referències

* ↑ http://www.ucm.es/BUCM/escritores/niall_binns/

## Enllaços externs

* http://www.margencero.com/articulos/perfiles/nial.htm
# Carl Friedberg

Carl Rudolph Hermann Friedberg (Bingen (Renània-Palatinat), 18 de setembre, 1872 - Idem. 9 de setembre, 1955), va ser un pianista i professor de música alemany de fe jueva.
Era fill d'Eduard Friedberg (1837–1937) i d'Elisa Landau (1844–1926), tots dos de Bingen. Els Friedberg havien estat en el comerç del vi des de 1700.
Friedberg va estudiar al Conservatori Hoch de Frankfurt del Main amb James Kwast de 1883 a 1887 i després va ser alumne de Clara Schumann durant dos anys. Va fer el seu debut orquestral l'any 1892 amb la Filharmònica de Viena sota la direcció de Gustav Mahler. L'any següent va rebre una plaça de professor de piano al Conservatori Hoch, que va ocupar fins al 1904. Després va ensenyar a la "Rheinische Musikschule" de Colònia fins al 1914.
El 1914 va debutar com a pianista al Carnegie Hall de Nova York. L'esclat de la Primera Guerra Mundial va impedir el seu retorn a Alemanya, i va emprendre gires de concerts pels EUA i, a partir de 1916, com a successor de Rudolph Ganz, va impartir la classe magistral de piano a l'"Institute for Musical Arts", que més tard es va convertir en la Juilliard School de Música. El 13 de gener de 1916 es va casar a Nova York amb la cantant Gerda Agnes von Wätjen (1886–1965), filla del conseller del govern privat Hermann von Wätjen de Düsseldorf, que va morir el 1911. El 1918 va tornar a Alemanya, on va substituir Artur Schnabel al trio Schnabel/Flesch/Becker i va viure com a pianista a Munic. El 1927 Frank Damrosch el va portar de nou a l'Institut d'Arts Musicals com a professor per als estudiants de piano avançats. A la primavera de 1922 va organitzar un cicle de Brahms en tres vespres a Munic amb Gerda Friedberg (soprano), Helene Zimmermann (violí) i Karl Wagner (clarinet). Entre els seus nombrosos alumnes hi havia: William Masselos, Ernst Freudenthal, Ilse Fromm, Maro Ajemian, Malcolm Questioner, Jeanne Therrien, Jane Carlson, Bruce Hungerford, Percy Grainger, Ethel Leginska, Yaltah Menuhin, Elly Ney, Erwin Schulhoff i Jascha Zayde.
El 1953 Friedberg va gravar algunes de les obres de Robert Schumann, com ara els Estudis simfònics i el Romanç en fa sostingut major. El 1954 va visitar Europa per primera vegada des de l'esclat de la Segona Guerra Mundial.
L'any 1955, als 82 anys, va planejar una gira de concerts per Europa. Un transatlàntic el va portar a Itàlia, però a bord va contraure una pneumònia. Va anar a Merano (Tirol del Sud) per una cura, on va morir i va ser enterrat.

## Referències

* ↑ Grab auf dem Jüdischen Friedhof in Bingen

## Fonts

* Erich H. Müller: Deutsches Musiker-Lexikon. Dresden 1929.
* Schumann-Portal – Carl Friedberg
* Marston Records – Carl Friedberg: Artist and Teacher
* University of Maryland – University Libraries – Carl Friedberg
# Scott Momaday

Scott Momaday (anglès: N. Scott Momaday) (Lawton, 27 de febrer de 1934 - Santa Fe, 24 de gener de 2024) va ser un escriptor kiowa i membre de la Kiowa Gourd Dance Society que es va criar a la Nació Navajo. Es va graduar a la Universitat Stanford i va ser professor d'Humanitats a la Universitat d'Arizona.
El 1969 va obtenir el Premi Pulitzer per House made of dawn (1968). Altres obres seves són The Way to Rainy Mountain (1969), Angle of Geese (1974), The Gourd Dancer (1976), The Names (1976), The Ancient Child (1989), In the Presence of the Sun (1961-1991), The Man Made of Words (1997), In the Bear's House (1999), i Circle of Wonder (1994).

## Referències

* ↑ «N. Scott Momaday, Pulitzer Prize winner and giant of Native American literature, dead at 89». Associated Press News, 29-01-2024.
* ↑ «Oklahoma author and Pulitzer winner N. Scott Momaday dies. See his life in photos». The Oklahoman. Arxivat de l'original el January 31, 2024. [Consulta: 30 gener 2024].
* 1 2 «N. Scott Momaday, first Native American to win Pulitzer Prize, dies at 89» (en anglès). Washington Post, 29-01-2024. ISSN: 0190-8286.
* ↑ Macdonald, Gina. Critical Survey of American Literature. Ipswich, MA: Salem Press, December 1, 2016, p. 2069–2079.
# Nerea Kortajarena

Nerea Kortajarena Ibañez (Donostia, 1974) és una treballadora social i política guipuscoana.
És diplomada en treball social i educació social. Posteriorment es va continuar formant en temes de bioètica en intervenció social. Des de la dècada del 2010 és directora de reinserció a la Fundació Social Emaús. És diputada d'EH Bildu al Parlament Basc des de les eleccions al Parlament basc de 2016.
És membre i agent de diverses associacions que treballen en l'àmbit de la pobresa i l'exclusió social: A l'Ajuntament de Donostia és membre del Consell Social com a representant del Comitè Assessor d'Acció Social. També és membre del grup creat al voltant de Right Democracy, i a SARGI ha sigut vicepresidenta de l'Associació d'Organitzacions d'intervenció social. També és membre del grup Està a les nostres mans.

## Publicacions

* 2016: Galiziako Gizarte Langileen elkarteko praktika onen saria.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-06-27. [Consulta: 10 abril 2024].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-07-10. [Consulta: 10 abril 2024].
# Julián Sancristóbal Iguarán

Julián Sancristóbal Iguarán (Bilbao, 24 de novembre de 1952) és un polític basc, membre del Partit Socialista Obrer Espanyol, vinculat a diversos casos de corrupció i terrorisme d'Estat.
Es va llicenciar en ciències polítiques a la Universitat del País Basc poc després d'afiliar-se al PSOE el 1973, i el 1977 fou nomenat secretari general tècnic del Consell General Basc per Ramón Rubial Cavia (1978-1979). A les eleccions municipals espanyoles de 1979 fou escollit alcalde d'Ermua, càrrec que deixà el 1982 quan fou nomenat governador civil de Biscaia per Felipe González. Entre 1984 i 1986 fou Director General de Seguretat.

## El cas Marey

Va ser acusat de col·laborar amb José Barrionuevo i altres càrrecs del Ministeri de l'Interior d'Espanya per emprar recursos de l'Administració pública en la creació i finançament dels Grups Antiterroristes d'Alliberament (GAL). Finalment, el 1998 va ser trobat culpable de malversació de fons públics i del segrest de Segundo Marey, i condemnat per això a la pena de deu anys de presó i dotze d'inhabilitació absoluta. No obstant això, tant ell com la resta d'acusats van ser absolts del delicte de col·laboració o pertinença a banda armada.
Quatre anys més tard va ser jutjat per l'anomenat cas dels fons reservats, pel qual també va ser condemnat. La pena que li va ser imposada va ser sensiblement menor per haver retornat part dels diners del que va ser acusat per malversació de fons i apropiació indeguda. És un dels pocs acusats que ha retornat els diners. Actualment compleix condemna.
Va coincidir amb Mario Conde en la presó d'Alcalá-Meco en el seu primer ingrés a la presó, van mantenir diverses converses en les quals Sancristóbal va reconèixer a Conde la seva participació en la redacció de l'informe sobre la seva vida, fet per l'empresa americana Kroll.

## Referències

* ↑ Alcalde de Ermua por sorpresa, El País, 13 de març de 1999
* ↑ Julián San Cristóbal tomó posesión como nuevo director de la Seguridad del Estado, El País, 10 de febrer de 1984
* ↑ Sentència del Tribunal Suprem sobre el cas Marey 29 de juliol de 1998.
* ↑ La Audiencia absuelve a Barrionuevo y Corcuera y condena a 7 años a Vera "El tribunal expresa serias dudas sobre la credibilidad del ex director de Seguridad Julián Sancristóbal y considera que la cantidad mínima sustraída por él es de 131 millones de pesetas, por lo que le condena a cuatro años de prisión, dado que devolvió 66 millones antes del juicio." El País, 23 de gener del 2002.
* ↑ Notícies a El País sobre Julián Sancristobal
# Carmen Blanco

Carmen Blanco (Lugo, Galícia, 1954) és una escriptora i feminista gallega. Professora a la Universitat de Santiago de Compostel·la, coordina amb Claudio Rodríguez Fer els quaderns interculturals i llibertaris Unión Libre. Cadernos de vida e culturas i la Asociación para a Dignificación das Vítimas do Fascismo.

## Assaig

* Conversas con Carballo Calero (Vigo, Galaxia, 1989)
* Literatura galega da muller (Vigo, Xerais, 1991)
* Carballo Calero: política e cultura (Sada, Do Castro, 1991)
* Escritoras galegas (Santiago de Compostela, Compostela, 1992)
* Libros de mulleres. (Por unha bibliografía de escritoras en lingua galega: 1863-1992) (Vigo, Do Cumio, 1994)
* Nais, damas, prostitutas e feirantas (Vigo, Xerais, 1995)
* Mulleres e independencia (Sada, Do Castro, 1995)
* O contradiscurso das mulleres (Vigo, Nigra, 1995, El contradiscurso de las mujeres, Vigo, Nigra, 1997)
* Luz Pozo Garza: a ave do norte (Ourense, Linteo, 2002)
* Alba de mulleres (Vigo, Xerais, 2003)
* Sexo e lugar (Vigo, Xerais, 2006)
* María Mariño. Vida e obra (Vigo, Xerais, 2007)
* Casas anarquistas de mulleres libertarias (La Corunya-Santiago de Compostela, CNT, 2007)
* Uxío Novoneyra (Vigo, A Nosa Terra, 2009)
* Novoneyra: un cantor do Courel a Compostela. O poeta nos lugares dos seus libros (Noia, Toxosoutos, 2010)
* Feministas e libertarias (Santiago de Compostela, Meubook, 2010)
* Letras lilas (Lugo, Unión Libre, 2019)

## Poesia

* Estraña estranxeira (La Corunya, Biblioteca Virtual Galega, 2004)
* Un mundo de mulleres (Biblos, 2011)
* Lobo amor (Unión Libre, 2011)

## Narrativa

* Vermella con lobos (Vigo, Xerais, 2004)
* Atracción total (Vigo, Xerais, 2008)

## Edició i introducció

* Xosé Luís Méndez Ferrín, Con pólvora y magnolias (Vigo, Xerais, 1989)
* Uxío Novoneyra, Os eidos (Vigo, Xerais, 1990)
* Ricardo Carvalho Calero, Uma voz na Galiza (Barcelona, Sotelo Blanco, 1992)
* Luz Pozo Garza, Códice Calixtino (Vigo, Xerais, 1992)
* Luz Pozo Garza, Historias fidelísimas (Ourense, Linteo, 2003)
* Luz Pozo Garza, Memoria solar (Ourense, Linteo, [2004)
* Extranjera en su patria. Cuatro poetas gallegos. Rosalía de Castro. Manuel Antonio. Luís Pimentel. Luz Pozo Garza (Barcelona, Círculo de Lectores / Galaxia Gutenberg, 2005)
* Día das Letras Galegas 2007. María Mariño Carou (Universidade de Santiago de Compostela, 2007)

## Enllaços externs

* Unión libre. Cadernos de vida e culturas
* Biblioteca Virtual Galega Arxivat 2008-04-04 a Wayback Machine.
# Léon Marchand

Léon Marchand (Tolosa, 17 de maig de 2002) és un nedador francès, especialista en el combinat d'estils i papallona.

## Biografia

És nascut el 17 de maig de 2002 a Tolosa de Llenguadoc (Occitània), fill de Xavier Marchand, nedador olímpic el 1992 i 2000, i Céline Bonnet, també olímpica el 1992. Així mateix el seu oncle, Christophe Marchand ho va ser el 1988 i 1992. Durant la seva infància els seus pares va inculcar-li la passió per la natació. Quan tenia 18 anys va posar-se en contacte amb Bob Bowman, tècnic que havia entrenat i portat a la victòria a Michael Phelps, i va demanar-li que l'entrenés i aquest va acceptar. Des de llavors, Marchand resideix als Estats Units i estudia a la Universitat d'Arizona.
Consolidat com un dels millors nedadors francesos de la seva generació, el 2022 va participar al campionat mundial celebrat a Budapest, va obtenir dues medalles d'or, una en 200 m estils i una altra en 400 m estils, i una de plata en els 200 m papallona. Al campionat mundial celebrat a Fukuoka el 2023 va obtenir tres medalles d'or, en 200 m estils, 400 m estils, consolidant el seu domini sobre aquestes categories, i 200 m papallona. En aquesta competició, també va obtenir el triomf a 400 m estils i establint un nou rècord olímpic, que va superar l'anterior de Michael Phelps.
Als Jocs Olímpics de Tòquio de 2020, va ser esdevenir el sisè en els 400 estils. Als Jocs Olímpics de París 2024 va guanyar quatre medalles d'or: la de 400 m estils; dues més en un mateix dia, la de 200 m papallona i els 200 m braça, un fet que no succeïa des de 1976; i la darrera dos dies després, en els relleus de 200 metres estils.

## Referències

* 1 2 3 Ivars, Álex «¿Quién es Léon Marchand? El nadador francés que rompe récords en los Juegos Olímpicos 2024 y que ya comparan con Michael Phelps». Dazn, 01-08-2024.
* 1 2 3 Padilla, Toni «França es rendeix a Léon Marchand, el nou Phelps». Ara, 01-08-2024.
* ↑ Cabezas, Francisco «Léon Marchand ja és el Rei Sol dels Jocs Olímpics de París». El Periódico de Catalunya, 03-08-2024.
* 1 2 Riquelme, Gerardo «La apoteósis de León Marchand» (en castellà). Marca, 31-07-2024.
* 1 2 Hémard-Dohain, Adrien «L'exceptionnel Léon Marchand décroche une quatrième médaille d'or aux JO de Paris, avec un nouveau record olympique sur 200 m 4 nages» (en francès). France TV Info, 02-08-2024.
# Luise Walker

Luise Walker (Viena, 9 de setembre de 1910 - Viena, 30 de gener de 1998) va ser una guitarrista i compositora de guitarra clàssica austríaca, una de les guitarristes femenines més destacades de la seva època.

## Biografia

Walker va néixer a Viena i va començar a estudiar guitarra als vuit anys. Inicialment estudiant de Josef Zuth, posteriorment va estudiar a la Universitat de Música i Art Dramàtic de Viena amb Jakob Ortner. També va prendre classes amb Heinrich Albert, Miguel Llobet, tots dos convidats freqüents a casa dels seus pares, també amb Andrés Segovia i Emili Pujol.
A partir de 1940, va dedicar la seva vida a la guitarra. Va donar concerts a nivell internacional, fent gires per moltes parts d'Europa, Rússia i els Estats Units. Durant molts anys va ensenyar guitarra al costat de Karl Scheit a la Universitat de Música i Arts Escèniques. També va ser una compositora respectada per a la guitarra, escrivint estudis, solos i transcripcions.

## Referències

* ↑ Maurice J. Summerfield: The Classical Guitar. Its Evolution, Players and Personalities Since 1800, 5th edition (Blaydon-on-Tyne: Ashley Mark Publishing Co., 2002), p. 305.

## Bibliografia

* Ein Leben mit der Gitarre (Frankfurt: Zimmermann, 1989); ISBN 3-921729-37-8.