OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saratoga Trunk

Saratoga Trunk és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Sam Wood el 1943, produïda per la Warner Bros. Pictures, estrenada als Estats Units el 1945.

## Argument

Clio Dulaine, havent marxat de França a la mort de la seva mare, s'estableix amb dos servidors, la mestissa Angélique Buiton i el nan Cupidon, a Nova Orleans, on vol venjar-se de la família del seu pare mort, els Dulaine (que havien menystingut la seva mare), i fer un bon matrimoni. Coneix el coronel Clint Maroon, que l'atrau, però allò perjudica els seus projectes. Volent la família Dulaine desfer-se d'una presència molesta, ofereix a Clio uns diners per marxar de la ciutat. Accepta i va a Saratoga, lloc de relacions mundanes, on troba Maroon...

## Crítica

Aquesta pel·lícula és la segona de la parella Bergman-Cooper, després de For Whom the Bell Tolls, igualment dirigida per Sam Wood aquest mateix any 1943. L'acció, rica en anades i tornades, és marcada per les lluites amoroses de les dues estrelles, molt còmodes en els seus papers d'aventurers.

## Repartiment

* Gary Cooper: El coronel Clint Maroon
* Ingrid Bergman: Clio Dulaine
* Flora Robson: Angelique Buiton
* Jerry Austin: Cupidon
* John Warburton: Bartholomew Van Steed
* Florence Bates: Sra. Conventry Bellop
* Curt Bois: Augustin Haussy
* John Abbott: Roscoe Bean
I, entre els actors que no surten als crèdits :
* George Beranger: Leon
* Theodore von Eltz: El director de l'hotel
* Thurston Hall: M. Pound

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1947: Oscar a la millor actriu secundària per Flora Robson

## Referències

* ↑ «Saratoga Trunk». The New York Times.
# Gaujac (Òlt i Garona)

Gaujac (en francès Gaujac) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 388 | 392 | 378 | 396 | 317 | 303 | 292 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-2008 | Robert Péré | |
| 2008- | Jean-François Thoumazeau | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Té homònims a d'altres cantons.
# José Miguel González Marcén

José Miguel González Marcén (Madrid, 1952 - Barcelona, 12 de novembre de 2024) més conegut pel seu pseudònim Onliyú, va ser un guionista de còmics, traductor i crític literari.

## Biografia

De ben jove es va mudar a Barcelona i el 1975 es llicencià en filologia hispànica a la Universitat Autònoma de Barcelona. Seguidament, va entrar en contacte amb els autors de l'anomenada «moguda barcelonina», juntament amb Nazario, Mariscal, Montesol, Ceesepe o Max, entre d'altres, acabant esdevenint un dels membres més destacats d'aquest grup.
El 1979 va dirigir la revista Globo per incorporar-se seguidament a l'equip de la revista de còmic underground El Víbora, la qual naixia a finals d'aquell mateix any. Durant gran part de la dècada dels anys 1980 en fou redactor en cap i va escriure els guions de moltes de les sèries que hi foren publicades. Va col·laborar, així, amb dibuixants com Martí (La edad contemporánea), Laura Pérez Vernetti (Las vidas imaginarias), Pepe Boada (Los felices 90), Juan Moreno (Venganza), etc.
El 2005 va publicar amb l'editorial Glénat les memòries de la seva vida durant la seva època underground a la Barcelona els anys 1980.

## Obra (selecció)
### Sèries

* 1980 - La Edad Contemporánea (El Víbora). Dibuixos: Martí, Carulla.
* 1989 - Cuentos del vampiro (El Víbora). Dibuixos: Carratalá
* 1990 - Los felices 90 (El Víbora). Dibuixos: José Pérez Boada
* 1991 - Refrenillos (Makoki). Dibuixos: Garcés

### Monografies

* 1976 - Nasti de plasti (Mandrágora)
* 1991 - Venganza (La Cúpula, Colección X nr. 46). Dibuixos: Moreno
* 1999 - Las habitaciones desmanteladas (Edicions de Ponent). Juntambent amb Felipe Hernández Cava, Laura, G.M, Lo Duca. Dibuixos: Laura Pérez Vernetti.
* 2015 - Boada, José Pérez. Los felices 90's (en castellà). La Cúpula, 2015, p. 132. ISBN 978-8416400027.
* 2019 - Pérez Vernetti, Laura. Las vidas imaginarias de Schwob (en castellà). Luces de Gálibo, 2019, p. 80. ISBN 978-8415117599.

### Llibres

* 1979 - Me parece que nos atacan
* 1981 - Así hicimos penultimatum
* 1992 - Taxi!
* 2005 - Memorias del underground barcelonés (Onliyú). Glénat Editions, 2005.

## Referències

* ↑ «Onlyiú» (en castellà). Ediciones La Cúpula [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ ARA. «Mor Onliyú, referent del còmic underground barceloní», 12-11-2024. [Consulta: 12 novembre 2024].
* 1 2 González Marcén, José Miguel. Memorias del underground barcelonés (Onliyú). Glenat, 2005.

## Bibliografia

* CUADRADO, Jesús (2000). Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso 1873-2000, pàgina: 927. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v. ISBN 84-89384-23-1. (castellà)
# Yohji Yamamoto

Yōji Yamamoto, amb la marca comercial Yohji Yamamoto (山本 耀司, Yamamoto Yōji)Tòquio, Japó, 3 d'octubre de 1943) és un dissenyador de moda japonès àmpliament considerat un dels millors mestres talladors de la història moderna.

## Carrera

Després d'haver-se graduat en Dret per la Universitat de Keio el 1966, va seguir els seus estudis de disseny de moda al Bunka Fukusō Gakuin. Després d'haver presentat les seves pròpies creacions prêt-à-porter el 1977, va debutar a París el 1981. Yamamoto es va convertir ràpidament en un dels estilistes més influents en l'escena de l'alta costura. Les seves principals línies de roba Yohji Yamamoto (unisex) i Y's, van obtenir un gran èxit comercial, sobretot a Tòquio, tot i que les dues marques són venudes en botigues de París, Londres i altres ciutats.
El 1989, el director Win Wenders va realitzar un documental sobre la vida i la professió de Yamamoto, titulat Anotacions de moda i viatges.
En anys més recents, Yamamoto ha realitzat diverses col·laboracions amb marques com ara Adidas (una línia de roba esportiva anomenada Y-3), Hermés, Mikimoto i Mandarina Duck. A més, ha col·laborat amb artistes tan diversos com Elton John, Placebo, Takeshi Kitano - pel qual ha realitzat els vestits per a les pel·lícules Brother, Dolis i Zatoichi, Pina Bausch i Heiner Müller.
Entre els clients de Yamamoto es poden citar Herbie Hancock, Chris Lowe, Pete Wentz, Steve McQueen, l'estilista Donna Karan i l'actor Justin Theroux. Yamamoto també ha dissenyat els vestits per als concerts de Jean Michel Jarre.

## L'estil

"L'estil és l'art de barrejar, de posar en valor i de governar estèticament allò que hom estima. Pel que fa a mi, m'agrada associar allò ''chic'' dels creadors a allò que vaig trobant al mercat de les Puces. Triar és la nostra última llibertat. Portar roba de certs estilistes és com canviar de vida. Quan algú em diu: "Yohji, vull portar la teva roba", li responc: "Atenció, no te'n fiïs. No és així de simple"." (Entrevista de Yohji Yamamoto a Elle de 1999).
L'estil de Yamamoto ve definit com a "moda post-atòmica". Des de 1983, la moda Yamamoto (conjuntament amb la de Rei Kawakubo), comença a influenciar les passarel·les occidentals. Ja des de la meitat dels anys 80, és reconegut pels seus col·legues com a "mestre". En les col·leccions de 1997 ret homenatge a Chanel i Dior, invertint les seves pròpies tendències innovadores i recuperant cànons i estils de la moda tradicional.

## Referències

* ↑ "Yohji Yamamoto Fashion Shows: Designer Directory on Style.com". www.style.com. Consultat 9 agost 2014.

## Enllaços externs

* Yohji Yamamoto - Lloc web oficial
* Web de la col·lecció Y-3 Arxivat 2015-02-19 a Wayback Machine.
# Atsat

Atsat o Atzat (en francès Axat) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània. Situat a l'alta conca del riu Aude, fa part del Fenolledès històric, però en va ser separat amb la constitució dels departaments.
És cap de cantó i té estació de trens.

## Referències

* ↑ Toponímia Occitana
# The Foxes of Harrow

The Foxes of Harrow és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John M. Stahl, estrenada el 1947.

## Argument

Stephen Fox (Rex Harrison), jugador professional, guanya una immensa plantació després d'una partida de cartes a la Nova Orleans del segle xix. Instal·lat en aquesta propietat, es casa amb la bella Odalie (Maureen O'Hara). Tanmateix, la mateixa nit de noces, el capità Mike Farrell (Victor McLaglen), el seu antic company de trapelleries, apareixerà al lloc disposat a quedar-se.

## Repartiment

* Maureen O'Hara: Odalie 'Lilli' D'Arceneaux
* Rex Harrison: Stephen Fox
* Richard Haydn: Andre LeBlanc
* Victor McLaglen: Capità Mike Farrell
* Vanessa Brown: Aurore D'Arceneaux
* Patricia Medina: Desiree
* Gene Lockhart: Vescomte Henri D'Arceneaux
* Charles Irwin: Sean Fox
* Hugo Haas: Otto Ludenbach
* Dennis Hoey: Master of Harrow
* Roy Roberts: Tom Warren
* Henri Letondal: Maspero

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1948. Oscar a la millor direcció artística per Lyle R. Wheeler, Maurice Ransford, Thomas Little i Paul S. Fox

## Referències

* ↑ «The Foxes of Harrow». The New York Times.
# Marcerust

Marcellus (en francès Marcellus) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2008 |
| 593 | 617 | 570 | 570 | 692 | 699 | 755 | 785 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1996- | Jean Durand | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2012-01-27 a Wayback Machine. no proposa cap nom.
# Quim Gibert i Font

Quim Gibert i Font (Arenys de Mar, 20 de juliol de 1962) és un psicòleg, docent i escriptor català establert a Fraga.

## Obra publicada

* Removent consciències. Transgressió cívica i fet nacional (Editorial Afers, 2010, coautor)
* Llengua i emoció. Set mirades sobre el goig de ser (Pagès Editors, 2012, coautor)
* Qui estima la llengua la fa servir (Barcanova, 2013)
* Allà d'allà. Alfabet incomplert de la Franja de Ponent (Llibres de l'Índex, 2024)

## Referències

* ↑ Sangar, Francesc. «Conversem amb l'activista Quim Gibert». CAOC, 02-07-2018. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ Lillo, Manuel. «La Franja viu en una inseguretat lingüística permanent». El Temps, 06-10-2024. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ Rius, Estela. «Allà d'allà». El Punt Avui, 19-10-2024. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ «"Qui estima la llengua la fa servir", un llibre escrit pel psicòleg i activista de la llengua». #DiaCrític, 20-10-2023. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ Millan, Pere. «A la Franja la gent se sent a la intempèrie perquè no té els seus drets lingüístics reconeguts». Vilaweb, 14-08-2024. [Consulta: 19 octubre 2024].
# William Holmes

William Holmes (Kingston upon Hull, 14 de gener de 1936), també conegut com a Bill Holmes, és un ciclista anglès, ja retirat, que fou professional entre 1963 i 1968.
Com a ciclista amateur va prendre part en dos Jocs Olímpics. El 1956, a Melbourne, guanyà una medalla una medalla de plata en la cursa en ruta per equips, junt a Alan Jackson i Arthur Brittain. En la cursa individual quedà el catorzè. El 1960, a Roma, no tingué tanta sort, quedant finalitzant en catorzena posició en la contrarellotge per equips i el trenta-setè en la cursa individual.

## Palmarès

* 1956
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Melbourne en ruta per equips
* 1960
** 1r a l'Archer International Grand Prix
** Vencedor de 2 etapes de la Milk Race
* 1961
** 1r a la Milk Race

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Bill Holmes». [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ «HOLMES William "Bill"». [Consulta: 10 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de William Holmes a sitiodeciclismo.net
# En Pólvora

En Pólvora és un drama d'Àngel Guimerà i Jorge, en tres actes i en prosa, estrenat al Teatre Novedades de Barcelona el 20 de maig de 1893.
Guimerà, interessat en aquell moment a presentar els problemes de la societat catalana, situa l'obra a finals del s.XIX, en una època coetània dels espectadors, i l'acció en una fàbrica tèxtil d'un entorn rural on treballen la major part de personatges. Amb la intenció de crear una obra «completament a la moderna» tracta les reivindicacions obreres davant de les condicions laborals injustes, les vagues i els enfrontaments entre els obrers i els propietaris. Abandona el vers i els trets costumistes que trobem en les seves primeres obres, i s'aproxima a un estil realista amb elements naturalistes. Sense deixar de ser un drama de passions amoroses, En Pólvora presenta dramàticament el rerefons social dels conflictes del moviment obrer, coincidint amb l'època de la creació dels primers sindicats.
En el primer acte, s'introdueixen els personatges, en el segon el conflicte entre obrers i en l'últim s'ha de celebrar el casament del Francesc i la Taneta, interromput per l'atemptat planejat pel Marcó i en Toni, que el Marcó vol impedir una vegada sap que la Taneta està embarassada d'ell. Aconsegueix salvar-la, però s'hi deixa la vida.

## Personatges

* Marcó (en Pólvora): Dona nom a l'obra, i rep el sobrenom d' en Pólvora perquè "s'encén" amb facilitat. Enamorat de la Taneta. S'havia refugiat a França després d'haver comès un crim. Mor en l'atemptat de l'església, intentant salvar la Taneta, ara que sap que està embarassada d'ell (3r acte).
* Francesc, majordom de la fàbrica: Encarregat de la fàbrica en absència de l'amo. Es vol casar amb la Taneta.
* Taneta: No es vol casar amb el Francesc, però en Tomàs (el seu pare) l'hi obliga, i al final accepta per dissimular que està embarassada del Marcó (3r acte), de qui abans estava enamorada.
* Tomàs: Pare de la Taneta, vol que es casi amb el Francesc. Odia en Marcó.
* Gori: Avi de la Taneta i comprensiu amb ella.
* Toni, molt amic del Marcó, quasi un germà: Planeja un atemptat amb en Marcó, però quan el Marcó sap que la Taneta està embarassada d'ell, mor en l'atemptat intentant-la salvar (3r acte).

## Representacions

L'any 2006, se'n feu una representació al TNC dirigida per Sergi Belbel i interpretada per Julio Manrique i Anna Sahun, que després girà per diset poblacions catalanes i de Mallorca.

## Referències

* ↑ Bacardit, Ramon. «Àngel Guimerà». Institut del Teatre. Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. [Consulta: 1r abril 2022].
* ↑ «Teatros. En Novedades» (en castellà). La Vanguardia, 20-05-1893. [Consulta: 1r abril 2022].
* 1 2 «En Pólvora». Teatre Nacional de Catalunya, 2006. [Consulta: abril 2022].
* 1 2 «En Pólvora». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC). [Consulta: 1r abril 2022].
* ↑ Puig Taulé, Oriol «En Pólvora: el TNC va a comarques». Assaig de teatre: Revista de l'associació d'investigació i experimentació teatral, Nº. 57-58, 2007, págs. 311-315. ISSN: 1134-7643.

## Enllaços externs

* Salvador Calvet Figuerola, La preocupació social en el teatre d'Àngel Guimerà. UOC 2009-2010
# Conòsols

Conòsols o Conòsol (oficialment en francès Counozouls) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània. Comprèn gairebé tota l'alta vall de l'Aigueta, afluent del riu Aude per la dreta. Forma part de la Fenolleda històrica, però en va quedar separat amb la constitució dels departaments.
Llocs d'interès són:
* Les cascades de l'Aigueta.
* Un gran menhir.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor Toponímic de la Catalunya Nord Arxivat 2012-02-07 a Wayback Machine., p. 113
* ↑ «Toponímia Occitana». Arxivat de l'original el 2002-11-30. [Consulta: 30 novembre 2002].
* ↑ Fritz Krüger, ''Sprachgeographische : Untersuchungen in Languedoc und Roussillon'' publicat a ''Revue de dialectologie romane'' http://www.diacronia.ro/ro/indexing/details/A22840/pdf Arxivat 2019-05-25 a Wayback Machine.
# Tiana i el gripau

Tiana i el gripau (The Princess and the Frog, en anglès) és una pel·lícula d'animació estatunidenca de 2009, produïda per Walt Disney Animation Studios i basada lliurement en el llibre La princesa granota, d'E. D. Baker. Està dirigida per John Musker i Ron Clements, directors de Bàsil, el ratolí detectiu, La Sireneta, Aladdin, Hèrcules i El planeta del tresor. Conté cançons i lletres compostes per Randy Newman i, en la seva versió original, les veus d'Anika Noni Rose, Oprah Winfrey, Keith David, Jim Cummings, John Goodman, Jenifer Lewis, Bruno Campos, Michael-Leon Wooley, Peter Bartlett i Terrence Howard.
La pel·lícula, que va començar la seva producció amb el títol The Frog Princess, és un conte de fades situat als Estats Units a l'estil Broadway, ambientat al barri francès de Nova Orleans.

## Argument

Naveen, un príncep del país europeu de Maldonia és transformat en una granota pel malvat bruixot vudú, el Doctor Facilier. En Naveen, el príncep granota li demana a la jove cambrera Tiana, disfressada de princesa, que el besi per trencar l'encanteri. No obstant això, el petó no trenca l'encanteri i a més a més converteix Tiana en una granota. Junts hauran de trobar a la sacerdotessa voodoo del Bayou, Mama Odiï, acompanyats d'un caiman anomenat Louis que toca la trompeta i una cuca de llum romàntica empedreïda anomenada Ray.

## Repartiment

* Anika Noni Rose: Tiana/"Tia"
* Bruno Campos: Príncep Naveen
* Michael-Leon Wooley: Louis
* Jim Cummings: Ray
* Keith David: Doctor Facilier, àlies "The Shadow Man"
* Jennifer Cody: Charlotte "Lottie" La Bouff
* Jenifer Lewis: Mama Odie
* Peter Bartlett: Lawrence
* John Goodman: Eli "Big Daddy" La Bouff
* Oprah Winfrey: Eudora
* Terrence Howard: James
* Frank Welker: Stella
* Dee Bradley Baker: Juju

## Referències

* ↑ http://screenrant.com/frozen-movie-reviews-2013-disney/
* ↑ https://www.theguardian.com/film/2014/may/13/frozen-mania-elsa-anna-olaf-disney-emo-princess-let-it-go
* ↑ http://entertainment.time.com/2013/11/23/frozen-this-disney-princess-movie-is-thaw-some/
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Adam McCabe. «». Inside the Magic.
# Sèishas

Sèishas (en francès Seyches) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.015 | 1.023 | 953 | 990 | 1.021 | 869 | 977 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1997- | Jean Boufferon | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Paraprofessional

Els paraprofessionals són persones preparades per a desenvolupar treballs d'assistència sense la llicència per a exercir-la. El procés per convertir un paraprofessional en un professional qualificat s'anomena professionalització.
Algunes ocupacions paraprofessionals requereixen de proves especials o certificacions, mentre altres requereixen solament un cert nivell d'educació. En algunes ocupacions, com les de professor ajudant, els requeriments difereixen geogràficament malgrat que les obligacions siguen essencialment les mateixes.
Aquest concepte de paraprofessió existeix predominantment als Estats Units d'Amèrica, sent trobat de manera rara en la sociologia de les professions del Regne Unit o d'Europa en general.
Un estudi comparà l'efectivitat dels terapeutes paraprofessionals amb els no paraprofessionals mitjançant metaanàlisi i trobà que els paraprofessionals tenien una efectivitat no inferior als no paraprofessionals.

## Referències

* ↑ «Paraprofessional». Dictionary.com. [Consulta: 29 setembre 2018].
* ↑ Idzikowska, Ula «Public service translation in Flanders: on the continuous efforts to evolve from paraprofessionalism to professionalism». FITISPos International Journal, 2, 2015, pàg. 35.
* ↑ Freidson, Eliot. Profession of medicine : a study of the sociology of applied knowledge. Nova York: Harper & Row, 1970, p. 75.
* ↑ Hattie, John A.; Sharpley, Christopher F.; Rogers, H. Jane «Comparative effectiveness of professional and paraprofessional helpers.». Psychological Bulletin, 95, 3, 1984, pàg. 534–541. DOI: 10.1037/0033-2909.95.3.534.
# Pieter Lamberts

Pieter Lamberts (Venlo, Països Baixos, 1957) és un periodista i traductor neerlandès. Per a diaris i revistes neerlandeses ha escrit nombrosos articles sobre Catalunya i Espanya. Tradueix literatura catalana al neerlandès; encara que també va traduir el relat El boxeador polaco, de l'escriptor guatemalenc Eduardo Halfon, per a la revista literària flamenca Kluger Hans. Nascut a Limburg (Països Baixos), província situada al sud del país, amb cultura i llengua pròpies, actualment viu a la ciutat de Groningen, al nord. Però la seva carrera com a periodista primer i publicitari i traductor després, va començar a Nimega, on va viure i va treballar més de trenta anys. A aquesta ciutat va fer, consecutivament, les carreres de Filologia neerlandesa i castellana, a la Universitat Radboud. A més, va fer una assignatura secundària de català a la Universitat d'Amsterdam, i un curs de llengua catalana a l'Institut Ramon Llull. La primera novel·la catalana que va traduir va ser La felicitat de Lluís-Anton Baulenas, publicada el 2007. De llavors ençà, ha traduït obres literàries d'escriptors tan diversos i captivadors com ara Lluís-Anton Baulenas, Jaume Cabré, Pius Alibek i Maite Carranza. Com a traductor col·labora amb Joan Garrit, català de Manresa, que fa molts anys que viu als Països Baixos.

## Referències

* ↑ «Pieter Lamberts». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Felice Alessandro Radicati

Felice Alessandro Radicati (Torí (Piemont), 1775 - Bolonya (Emília-Romanya), 20 de març, 1820), va ser un violinista i compositor italià.

## Biografia

Radicati, va ser alumne de Gaetano Pugnani. La seva carrera com a concertista va començar l'any 1800, primer a Itàlia, després el 1805 també a l'estranger. Va actuar a França, a Viena, Londres, Dublín, Lisboa. Es va casar amb la soprano Teresa Bertinotti (1776-1854) de Savigliano, amb qui va tornar a Itàlia el 1814. Va acceptar el càrrec de mestre de la Cappella Regia de Torí, però tot just un any després va ser nomenat director de l'Orquestra Municipal de Bolonya. El 1816 també esdevingué primer director de violí i d'orquestra al Teatro Comunale, el 1817 mestre de capella a S. Petronio i professor de violí a l'institut musical. Radicati, que va romandre a Bolonya fins a la seva mort, va tornar a Torí només el 1816 per a la representació d'una de les seves òperes.
La millor part de la producció de Radicati, acèrrim defensor de la tradició italiana, es troba en la música instrumental simfònica i de cambra. Per a orquestra va compondre una simfonia, un concert per a clarinet i un per a violí. Ens va deixar molt més de música de cambra: tres quintets, nou quartets, sis trios, dotze duets, una Gran Sonata per a violí, nombroses peces per a violí sol.
Radicati va escriure nou obres per al teatre, tot i que va aconseguir que només se'n representessin quatre. Entre ells cal recordar l'únic que es va posar en escena a Torí l'any 1816, Blondello, és a dir, Ricard Cor de Lleó.
Està enterrat a la tomba familiar del claustre V de la Certosa de Bolonya.

## Referències

* ↑ «RADICATI, Felice - Enciclopedia» (en italià). [Consulta: 20 novembre 2024].
* 1 2 3 Chiarle, p 76-77.
* ↑ Maria Chiara Mazzi (a cura di), Radicati Felice, su Storia e Memoria di Bologna. URL consultato il 23 gennaio 2024.

## Bibliografia

* Angelo Chiarle, Messaggeri di musica. Compositori e istituzioni in Piemonte tra 1550 e il 1870, text introductori de Alberto Basso, Torino, Regione Piemonte, 199?.
* Luca Aversano, Radicati, Felice, su Treccani, Dizionario Biografico degli Italiani. URL consultat el 9 novembre 2023.
# Lo Chambon del Chastèl

Lo Chambon del Chastèl (en francès Chambon-le-Château) és un municipi francès situat al departament del Losera i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera