OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Menispermum

Menispermum és un petit gènere de plantes amb flors que són lianes caducifòlies dins la família Menispermaceae. Tenen la sexualitat dioica i els seus fruits són similar als de la vinya però són drupes. La paraula Menispermum deriva del grec mene, que significa lluna i sperma que significa llavor (per l'aspecte de creixent de la Lluna que tenen les seves llavors.

## Taxonomia

Només hi ha tres espècies dins el gènere Menispermum que són:
* Menispermum canadense L. – Canadian moonseed (nord-est d'Amèrica del Nord)
* Menispermum dauricum DC. – nord-est d'Àsia
* Menispermum mexicanum – de Mèxic

### Abans ubicats en aquest gènere

* Anamirta cocculus (L.) Wight & Arn. (com M. cocculus L.)
* Calycocarpum lyonii (Pursh) A.Gray (com M. lyonii Pursh)
* Cocculus carolinus (L.) DC. (com M. carolinum L.)
* Cocculus hirsutus (L.) Diels (com M. hirsutum L.)
* Cocculus orbiculatus (L.) DC. (com M. trilobum Thunb.)
* Jateorhiza palmata (Lam.) Miers (com M. columba Roxb. or M. palmatum Lam.)
* Pericampylus glaucus (Lam.) Merr. (com M. glaucum Lam.)
* Sinomenium acutum (Thunb.) Rehder & E.H.Wilson (com M. acutum Thunb.)
* Tinospora cordifolia (Willd.) Hook.f. & Thomson (com M. cordifolium Willd.)
* Tinospora crispa (L.) Hook. f. & Thomson (com M. crispum L.)

## Usos

Totes les parts d'aquestes plantes se sap que són verinoses. Alguns infants han mort per haver-ne menjat els fruits.
Ha tingut usos medicinals en etnobotànica.
De vegades es cultiven com planta ornamental.

## Referències

* ↑ Flora of North America
* 1 2 «GRIN Species Records of Menispermum». Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. [Consulta: 1r febrer 2011].
* ↑ «FDA Poisonous Plant Database». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 5 març 2014].
* Menispermum canadense de Britton & Brown 1913
# Pluteus

Pluteus és un gran gènere de bolets que conté unes 300 espècies. A Espanya tot aquest gènere està inclòs, pel fet de tenir substàncies psicoactives, dins la llista de plantes de venda regulada. Són fongs sapròfits amb les espores de color de rosa. Pluteus significa un cobert o un àtic.
El gènere Pluteus se separa del gènere Volvariella pel fet de no tenir volva i del gènere Entoloma pel fet de créixer sobre la fusta i per altres característiques microscòpiques.
Algunes espècies del gènere Pluteus són comestibles incloent P. petasatus i P. cervinus.Pluteus cervinus és l'espècie més coneguda a Europa i Amèrica del Nord.
Diverses espècies d'aquest gènere contenen psilocibina incloent Pluteus brunneidiscus, Pluteus salicinus, Pluteus cyanopus, Pluteus glaucus, Pluteus nigroviridis, Pluteus phaeocyanopus i Pluteus villosus.

## Referències

* ↑ The mushroom hunter's field guide By Alexander Hanchett Smith, Nancy S. Weber
* ↑ G. Guzmán, J. W. Allen & J. Gartz, "A Worldwide Geographical Distribution of the Neurotropic Fungi, an Analysis and Discussion"
* ↑ Justo, A. & M.L. Castro. (2007). "Observations in Pluteus section Pluteus in Spain: Two new records for Europe". Mycotaxon 102: 209–220.
* ↑ Fungifama site

## Bibliografia

* M. Kuo "The Genus Pluteus"
* G. Guzmán, J. W. Allen & J. Gartz, "A Worldwide Geographical Distribution of the Neurotropic Fungi, an Analysis and Discussion"
# Pentaphylax

Pentaphylax és un gènere de plantes amb flors amb una o dues espècies que són arbusts o arbrets. Les seves flors tenen cinc pètals i cinc sèpals. Les llavors són alades.
Són plantes natives de zones tropiclas del sud de la Xina fins a la península Malaia i Sumatra.

## Taxonomia

Pentaphylax euryoides

## Taxonomia

Pentaphylax sovint s'ha ubicat en la seva pròpia família, les Pentaphylacaceae, excloses de les Theaceae o Ternstroemiaceae basant-se en l'estructura de les anteres i els òvuls.
L'emplaçament taxonòmic d'aquestes espècies i de la família és actualment problemàtic.

## Referències

* ↑ Angiosperm Phylogeny Group «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III» (PDF). Botanical Journal of the Linnean Society, 161, 2, 2009, pàg. 105–121. DOI: 10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x [Consulta: 6 juliol 2013].
* ↑ «Pentaphylax euryoides». Flora of China.
* ↑ Arne A. Anderberg, Catarina Rydin and Mari Källersjö «Phylogenetic relationships in the order Ericales s.l.: analyses of molecular data from five genes from the plastid and mitochondrial genomes». American Journal of Botany, 89, 4, 2002, pàg. 677–687. DOI: 10.3732/ajb.89.4.677. PMID: 21665668.
* ↑ Bremer, B; Bremer, K; Heidari, N; Erixon, P «Phylogenetics of asterids based on 3 coding and 3 non-coding chloroplast DNA markers and the utility of non-coding DNA at higher taxonomic levels». Molecular Phylogenetics and Evolution, 24, 2, 2002, pàg. 274–301. DOI: 10.1016/S1055-7903(02)00240-3. PMID: 12144762.

## Enllaços externs

* Picture Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Malawimonas

Malawimonas és un gènere de protozous excavats flagel·lats. S'inclouen dins el clade Excavata, malgrat que les seves relacions amb la resta dels grups del clade no estan clares.

## Taxonomia

Inclou dues espècies:
* Malawimonas californiana
* Malawimonas jakobiformis

## Referències

* 1 2 Cavalier-Smith T «The excavate protozoan phyla Metamonada Grassé emend. (Anaeromonadea, Parabasalia, Carpediemonas, Eopharyngia) and Loukozoa emend. (Jakobea, Malawimonas): their evolutionary affinities and new higher taxa». Int. J. Syst. Evol. Microbiol., 53, Pt 6, 11-2003, pàg. 1741–58. Arxivat de l'original el 2018-06-12. DOI: 10.1099/ijs.0.02548-0. PMID: 14657102 [Consulta: 3 novembre 2014].
* ↑ Simpson AG «Cytoskeletal organization, phylogenetic affinities and systematics in the contentious taxon Excavata (Eukaryota)». Int. J. Syst. Evol. Microbiol., 53, Pt 6, 11-2003, pàg. 1759–77. Arxivat de l'original el 2012-12-09. DOI: 10.1099/ijs.0.02578-0. PMID: 14657103 [Consulta: 3 novembre 2014]. Arxivat 2012-12-09 at Archive.is
* ↑ Laura Wegener Parfrey, Erika Barbero, Elyse Lasser, Micah Dunthorn, Debashish Bhattacharya, David J Patterson, and Laura A Katz «Evaluating Support for the Current Classification of Eukaryotic Diversity». PLoS Genet., 2, 12, 2006 December, pàg. e220. DOI: 10.1371/journal.pgen.0020220.

## Enllaços externs

* Tree of Life: Malawimonas Arxivat 2014-10-07 a Wayback Machine.
# Afrocarpus

Afrocarpus és un gènere de coníferes de la família Podocarpaceae. Afrocarpus va ser designat com a gènere l'any 1989, quan es van reclassificar algunes espècies dels gèneres Podocarpus i Nageia.
Com el seu nom indica, Afrocarpus són plantes natives d'Àfrica. Estan distribuïts en boscos de la zona afromontana de l'orient i el sud d'Àfrica. A. gaussenii és planta nativa de Madagascar.
Els podocarps estan associats amb l'antic supercontinent de Gondwana.

## Referències

* ↑ Christopher N. Page. 1989. "New and maintained genera in the conifer families Podocarpaceae and Pinaceae". Notes of the Royal Botanical Garden Edinburgh 45(2): 377-395.

## Enllaços externs

* Afrocarpus Arxivat 2010-09-29 a Wayback Machine. At: Podocarpaceae At: The Gymnosperm Database
* PROTA4U, a new interactive webdatabase on plants used by people in tropical Africa. Arxivat 2012-05-30 a Wayback Machine.
# Thecurus

Thecurus és un subgènere de rosegadors de la família dels porcs espins del Vell Món. Les espècies actuals d'aquest grup són presents a Sumatra (H. t. sumatrae), Borneo (H. t. crassispinis) i Palawan (H. t. pumila). Es tracta del subgènere menys especialitzat del gènere Hystrix. Podria ser que les espècies d'aquest clade tinguessin un avantpassat comú al Plistocè superior, quan les illes del sud-est asiàtic formaven la regió de Sondalàndia o, alternativament, que descendissin d'un avantpassat comú que hauria viscut més al nord durant el Pliocè.

## Referències

* ↑ Van Weers, D. J «A taxonomic revision of the Pleistocene Hystrix (Hystricidae, Rodentia) from Eurasia with notes on the evolution of the family» (PDF) (en anglès). Contributions to Zoology, 74, 3/4, 2005, pàg. 301-312. Arxivat de l'original el 2015-01-21 [Consulta: 21 gener 2015].
# Calomyscus

Calomyscus és un gènere de rosegadors, l'únic de la família dels calomíscids (Calomyscidae). Viuen des de Síria, l'Azerbaidjan i l'Iran fins al Turkmenistan, l'Afganistan i el Pakistan, on habiten zones rocoses i desèrtiques. A més, se n'han trobat fòssils del Miocè superior i possiblement el Pliocè inferior d'Europa. Se'n coneixen fòssils del Pliocè inferior de l'illa de Rodes.

## Referències

* ↑ Entrada «Calomyscus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Dactylomys

Dactylomys és un gènere de rosegadors de la família de les rates espinoses. Es tracta de rosegadors grans de vida arborícola i de pelatge bast. A diferència d'altres animals propers, tenen ungles en lloc d'urpes. La cua és llarga i calba, excepte a la base. Són rosegadors majoritàriament folívors que consumeixen fulles i brots de bambú per alimentar-se.

## Referències

* 1 2 Upham, N. S.; Ojala-Barbour, R.; Brito, J.; Velazco, P. M.; Patterson, B. D «Transitions between Andean and Amazonian centers of endemism in the radiation of some arboreal rodents» (en anglès). BMC Evolutionary Biology, 13, 2013, pàg. 191. DOI: 10.1186/1471-2148-13-191.
# Pappogeomys

Pappogeomys és un gènere de rosegadors de la família dels geòmids. Tenen una llargada de cap a gropa de 13–17,5 cm. El grup conté les següents espècies, ambdues oriündes de Mèxic:
* P. alcorni
* P. bulleri

## Referències

* ↑ Entrada «Pappogeomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Musaranya del terror

Les musaranyes del terror (Dinosorex) són un gènere extint de eulipotifles que visqueren entre l'Oligocè i el Miocè a Euràsia. A Catalunya se n'han trobat fòssils a la conca del Vallès-Penedès.
El seu nom comú és una traducció poc rigorosa del nom científic Dinosorex, on deinos significa «terriblement gran» i sorex significa «musaranya». L'aparença letal de les incisives, força més desenvolupades que en altres espècies de musaranyes, i la seva gran mida corporal, però, acabaren consolidant aquesta denominació malgrat que no hi ha cap prova científica que fos una musaranya especialment temible o agressiva.
Un estudi revalà que Dinosorex visqué al nord-est de la península Ibèrica durant més de 3 milions d'anys sense presentar canvis morfològics. La seva extinció està relacionada amb un canvi climàtic que es produí fa 9,6 milions d'anys. Aquesta circumstància és bastant excepcional entre els micromamífers, car acostumen a presentar taxes de mutació elevades i, en el registre fòssil, s'observa com unes espècies en substitueixen altres en períodes relativament curts. Aquesta característica els converteix en elements molt útils a l'hora de datar jaciments.
Els darrers registres de les musaranyes del terror a la conca del Vallès-Penedès són de fa 9,6 milions d'anys, un període que coincideix amb el canvi important en la fauna conegut com a «crisi del Vallesià», que provocà l'extinció de diversos mamífers que havien estat característics dels ambients de bosc subtropical del Miocè. És possible que els canvis climàtics del Miocè superior provoquessin que, de mica en mica, les grans masses boscoses fossin substituïdes per boscos secs i oberts i praderies, cosa que hauria implicat un canvi en la fauna. Les musaranyes del terror, altament especialitzades per a la vida als boscos subtropicals, haurien acabat extingint-se.

## Referències

* 1 2 Entrada «Dinosorex» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* 1 2 «El llarg regnat de la "Musaranya del terror"». Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont. [Consulta: 20 maig 2015].
* ↑ Furió, M.; Prieto, J.; Van den Hoek Ostende, L. W «Three million years of "Terror-Shrew" (Dinosorex, Eulipotyphla, Mammalia) in the Miocene of the Vallès-Penedès Basin (Barcelona, Spain)» (en anglès). Comptes Rendus Palevol, 14, núm. 2, 2015, pàg. 111-124. DOI: 10.1016/j.crpv.2014.12.001.
# Lecanora

Lecanora és un gènere de líquens.$^{:279}$ Els membres d'aquest gènere tenen discs fructífers (apotecis) aproximadament circulars. Es troben dins la família Lecanoraceae al subordre Lecanorineae.

## Taxonomia

* Lecanora campestris (Schaer.) Hue 1888
* Lecanora conizaeoides Nyl. ex Cromb. 1885
* Lecanora gangaleoides, Nyl. 1872
* Lecanora grantii, H. Magn. 1932
* Lecanora helicopis, (Wahlenb. ex Ach.) Ach. 1814
* Lecanora poliophaea, (Wahlenb.) Ach. 1810
* Lecanora rupicola, (L.) Zahlbr. 1928
* Lecanora straminea, Wahlenb. ex Ach.
* Lecanora usneicola, Etayo, 2006

## Galeria

* Lecanora cf. muralis a Timisoara
* Lecanora a Califòrnia

## Referències

* 1 2 3 4 Phillips, Roger. Grasses, Ferns, Mosses and Lichens of Great Britain. Pan Books, 1980. ISBN 0-330-25959-8.
* 1 2 Field Guide to California Lichens, Stephen Sharnoff, Yale University Press, 2014, ISBN 978-0-300-19500-2
* ↑ USDA Natural Resources Conservation Service Name Search
* ↑ Rim Lichen (Squamarina), Encyclopedia of Life
* ↑ C.J. Alexopolous, Charles W. Mims, M. Blackwell, Introductory Mycology, 4th ed. (John Wiley and Sons, Hoboken NJ, 2004) ISBN 0-471-52229-5
* ↑ Mycobank: Lecanora conizaeoides
# Telmabates

Telmabates és un gènere d'ocell prehistòric del grup dels anseriformes que visqué durant l'Eocè inferior. S'han trobat fòssils a l'Argentina. Telmabates era un animal volador que vivia en ecosistemes terrestres. Tenia una dieta herbívora i es reproduïa de manera ovípara. Fins ara se n'han trobat dues espècies diferents, totes dues al mateix jaciment de la Patagònia.
Registre fòssil :
| Localitat | País | Antiguitat | Espècie/s |
| Cañadón Hondo | Argentina | Eocè inferior | T. antiquus i T. howardae |

## Referències

* 1 2 3 Entrada «Telmabates» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Howard, H «A new wading bird from the Eocene of Patagonia» (PDF) (en anglès). American Museum Novitates, vol. 1.710, 1955, pàg. 1-25.
# Ceratosebacina

Ceratosebacina és un gènere del regne dels fongs. El gènere inclou tres espècies descrites a Europa. was circumscribed in 1993.

## Referències

* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Dictionary of the Fungi. 10th. Wallingford, UK: CABI, 2008, p. 126. ISBN 978-0-85199-826-8.
* ↑ Roberts P. «Exidiopsis species from Devon, including the new segregate genera Ceratosebacina, Endoperplexa, Microsebacina, and Serendipita». Mycological Research, 97, 4, 1993, pàg. 467–78. DOI: 10.1016/S0953-7562(09)80135-4.
# Microdipodops

Microdipodops és un gènere de rosegadors de la família dels heteròmids que inclou dues espècies oriündes del sud-oest dels Estats Units. Tenen una llargada corporal de 6,6–7,7 cm i una cua de 6,4–10,3 cm, cosa que els fa una mica més petites que els ratolins domèstics. Una de les seves adaptacions a la vida al desert són els pèls de «raspall» que tenen a les potes i serveixen per augmentar la superfície que toca la sorra.

## Referències

* ↑ Entrada «Microdipodops» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Chaetodipus

Chaetodipus és un gènere de rosegadors de la família dels heteròmids.

## Característiques

Els membres del gènere tenen el cos llarg (així com el cap llarg), que va des de 8 a 12,5 cm, i pesen entre 15 i 47 g. A diferència dels rosegadors del gènere Perognathus, la majoria d'espècies de Chaetodipus tenen un pelatge aspre que gairebé arriba a ser espinós. Tendeixen a viure en hàbitats àrids, on s'alimenten de llavors, herba i insectes. Les femelles donen a llum una ventrada de 2 a 9 cries després d'un període gestacional de gairebé un mes. El període de vida més perllongat que s'hagi registrat dins del gènere és de 8 anys i 4 mesos.

## Referències

* ↑ Entrada «Chaetodipus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* 1 2 3 Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# Aeromys

Aeromys és un gènere d'esquirols originaris del sud-est asiàtic. Hi ha una diferència considerable en la mida de les dues espècies que el componen. A. tephromelas fa un màxim de 30 cm i té una cua de 30 cm, mentre que A. thomasi s'acosta a 40 cm i té una cua de 50 cm. Tenen el pelatge marró fosc al dors i marró grisenc al ventre. El seu hàbitat són les selves tropicals. De nit, cerquen núcules, fruita i fulles per les copes dels arbres.

## Referències

* ↑ Entrada «Aeromys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Esquirol volador pigmeu

Els esquirols voladors pigmeus (Petaurillus) són un gènere d'esquirols originaris de Malàisia. Es tracta dels esquirols voladors més petits que hi ha. Fan 6,8–8,9 cm de llargada, sense comptar la cua, que mesura 6,2–9,8 cm. Les tres espècies d'esquirols voladors pigmeus són animals nocturns i arborícoles. Com que se sap molt poca cosa sobre el seu estil de vida, la UICN les classifica totes com a espècies amb «dades insuficients».

## Referències

* ↑ Entrada «Petaurillus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Aristolòquia de Bianor

L'aristolòquia de Bianor (Aristolochia bianorii) és una espècie de planta amb flors del gènere Aristolochia dins la família de les aristoloquiàcies.
Addicionalment pot rebre els noms d'aristolòquia mallorquina i herba de la gauda.

## Distribució i hàbitat

És una de les sis espècies del gènere aristolòquia autòctones dels Països Catalans i endèmica a Mallorca i Menorca. El seu hàbitat són roques calcàries en llocs carstificats.
A la Cala es Morts s'ha creat una microreserva de flora com és l'única localitat de Menorca on es troba l'herba de la gauda al natural. A Mallorca se la troba entre d'altres a la Serra de son Torrella.

## Descripció

És un geòfit, una planta enfiladissa pels arbusts de les garrigues costaneres amb fulles esparses. Les flors tenen forma tubular acabada en una mena de llengüeta. Floreix l'hivern i a la primavera de desembre al maig.

## Taxonomia

El següent nom científic és sinònim d'Aristolochia bianorii:
* Aristolochia balearica Knoche

## Referències

* 1 2 3 «Aristolochia bianorii». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 5 juny 2022].
* 1 2 «Aristolochia bianorii» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 5 juny 2022].
* 1 2 3 «Aristolochia bianorii Pau et Senn.». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears, s.d. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ de Bolòs, Oriol; Vigo i Bonada, Josep. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Barcino, 1984. ISBN 9788472265912.
* ↑ «Proposta de mircroreserves de flora n°9». A: Consell insular de Menora. Programa de conservació d'àrees amb flora amenaçda a l'illa de Menorca (pdf), 2000. Arxivat 2013-06-08 a Wayback Machine.
* ↑ Alomar, Guillem; Rita, J; Rosselló, J.A «Notas florísticas de las Islas Baleares (III)». Bolletí de la Societat d'Història Natural de les Balears, 32, 1988, pàg. 141-144.

## Enllaços externs

* Bibiloni, Juan. «Aristolochia bianorii: la bellesa en miniatura», 07-10-2011. [Consulta: 7 novembre 2015]. (amb fotos)
# Muscardinus

Muscardinus és un gènere de rosegadors de la família dels lirons. El seu únic representant vivent és la rata dormidora rogenca (M. avellanarius), que viu a gran part d'Europa i l'extrem occidental d'Àsia. Els fòssils més antics d'aquest grup daten del Miocè inferior (fa 20,44 milions d'anys), pertanyen a l'espècie M. sansaniensis i foren trobats al jaciment paleontològic de Lo Fournas (Catalunya Nord), prop del Canigó.

## Referències

* 1 2 Entrada «Muscardinus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de lirons :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Glirinae :
Graphiurinae :
Leithiinae :
Categoria :
# Zapus

Zapus és un gènere de rosegadors de la família dels dipòdids. Viu a Nord-amèrica i prefereix les zones humides. Són animals nocturns que saben grimpar i nadar molt bé. Només saltironegen amb les potes posteriors quan fugen, si no, utilitzen les quatres potes. Quan saltironegen, poden avançar fins a 2 metres amb cada salt. A l'estiu, construeixen els nius a l'herba o els peus d'arbres. Els fan d'herba i fulles. A l'hivern, construeixen els nius a turons o piles de terra, o excaven un cau. Mengen nous, fruites i petits animals.

## Referències

* ↑ Entrada «Zapus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de zapòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Zapodinae :
Categoria :
# Port de Sagunt

El Port de Sagunt és un nucli urbà costaner del municipi de Sagunt, que està situat en la desembocadura del riu Palància i al nord de la província de València. És el nucli urbà més gran del Camp de Morvedre, amb 44.428 habitants (2019).

## Situació

Situat 4 km a l'est-sud-est del nucli antic de Sagunt, comprén la part oriental central del terme municipal, des de l'Av. Ramón y Cajal fins a la costa. Al nord, fita amb el municipi de Canet d'en Berenguer i es troba a l'oest de la mar Mediterrània.

## Història

Deu el seu nom al port de la localitat, a partir del qual es va desenvolupar l'activitat industrial i comercial, la qual es manté en l'actualitat. Ja durant el darrer terç del segle xx, va ser clau en el seu creixement l'explotació de la planta siderúrgica integral de Sagunt, gestionada per Altos Hornos del Mediterráneo (1971-1984), així com l'atracció turística de la Platja del Port de Sagunt. Prop del nucli del Port s'ubica l'Hospital de Sagunt, d'àmbit supracomarcal i interprovincial.
El 2017 l'Ajuntament de Sagunt, la Generalitat Valenciana i l'Autoritat Portuària de València acordaren la construcció d'un ramal de la CV-309 per donar un accés nou al Port de Sagunt.

## Demografia

El Port tenia 44.428 habitants l'any 2019 segons l'INE.

## Referències

* ↑ «Pavelló Poliesportiu Internucli, Port de Sagunt» (en valencià/català). Arxivat de l'original el 2020-09-20. [Consulta: 25 desembre 2014].
* ↑ «Gran Enciclopèdia Catalana: Alts Forns del Mediterrani SA» (en valencià/català). [Consulta: 25 desembre 2014].
* ↑ «Hospital de Sagunto y C.E.» (en castellà). [Consulta: 25 desembre 2014].
* ↑ «La Generalitat Valenciana desbloquea la mejora de los accesos a Parc Sagunt». El Vigia, 03-11-2017 [Consulta: 10 novembre 2017]. Arxivat 2018-12-02 a Wayback Machine.
# Ira Davenport

Ira Nelson Davenport (Winfield, Kansas, 8 d'octubre de 1887 – Dubuque, Iowa, 17 de juliol de 1941) va ser un atleta, jugador de beisbol i futbol americà, així com a entrenador estatunidenc de començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà dues proves del programa d'atletisme. En els 400 metres fou eliminat en semifinals, mentre en la prova dels 800 metres guanyà la medalla de bronze. En aquests mateixos Jocs va prendre part en la competició de beisbol, esport que en aquella edició fou de demostració.
Davenport practicà l'atletisme i jugà a futbol americà a la Universitat de Chicago com a rerequart. Entre 1920 i 1921 fou entrenador de futbol al Columbia College de Dubuque, Iowa, actualment conegut com a Loras College.

## Referències

* ↑ «Ira Davenport Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de març 2012. [Consulta: 16 juny 2016].