OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guillemina de Prússia (reina dels Països Baixos)

Guillemina de Prússia, reina dels Països Baixos (Potsdam 1774 - La Haia 1837). Princesa de Prússia amb el tractament d'altesa reial que contragué matrimoni amb el primer rei dels Països Baixos, Guillem I dels Països Baixos.
Nascuda el dia 18 de novembre de l'any 1774 a Potsdam, era filla del rei Frederic Guillem II de Prússia i de la landgravina Frederica de Hessen-Darmstadt. Guillemina era neta per via paterna del príncep August Guillem de Prússia i de la duquessa Lluïsa Amàlia de Brunsvic-Lüneburg mentre que per via materna era neta del landgravi Lluís IX de Hessen-Darmstadt i de la princesa Carolina von Zweibrücken-Birkenfeld.
El dia 1 d'octubre de 1791 contragué matrimoni al Palau de Charlottenburg amb qui seria rei Guillem I dels Països Baixos, fill del stattholder Guillem V d'Holanda i de la princesa Guillemina de Prússia. La parella tingué quatre filles:
* SM el rei Guillem II dels Països Baixos, nat a La Haia el 1792 i mort a Tillburg el 1849. Es casà a Sant Petersburg amb la gran duquessa Anna de Rússia el 1816.
* SAR el príncep Frederic dels Països Baixos, nat el 1797 a Berlín i mort el 1881 a Paw Haus (Wassenaer). Es casà el 1825 a Berlín amb la princesa Lluïsa de Prússia.
* SAR la princesa Carlota dels Països Baixos, nada a Berlín el 1800 i morta a Freienwalde el 1806.
* SAR la princesa Marianna dels Països Baixos, nada a Berlín el 1810 i morta a Reinhartshausen el 1883. Es casà el 1830 a La Haia amb el príncep Albert de Prússia de qui es divorcià el 1849 per tornar-se a casar amb Johan van Rossum.
Guillemina morí a La Haia.
# Jean-François-Marie Le Gonidec

Jean-François-Marie Le Gonidec (Konk-Leon, 1775 - París, 1838) fou un filòleg bretó. Era funcionari del ministeri d'aigües i esdevé gramàtic en hores de lleure. Fou membre de l'Académie Celtique amb Jacques Cambry i Jacques Le Brigant. A més de traduir al bretó una sèrie d'escrits religiosos i la Bíblia, publicà la primera gramàtica bretona amb criteris científics, tot seguint els treballs anteriors de Julien Maunoir. Va modificar l'ortografia del bretó proposant la substitució de K i S pels dígrafs QU, C i Ç; emprar G i GW en comptes de GU, i introdueix C’H per J, de manera que la grafia l'assemblarà més a les altres parles cèltiques com el gal·lès que no pas al francès. Aquestes reformes s'imposaren mercè l'acceptació d'escriptors bretons com Théodore Hersart de la Villemarqué i del seu mentor, el bisbe de Kemper, Joseph-Marie Graveran. Va mantenir correspondència amb el gal·lès Thomas Price i organitzà el Congrés Intercèltic.

## Obres

* Grammaire celto-bretonne (1807)
* Katekiz historik (Catecisme històric, 1821)
* Testament nevez (Nou Testament, 1827)
* Dictionnaire français-breton (1847)
# Josep Preses i Marull

Josep Preses i Marull (anomenat també Josep de Preses) (Sant Feliu de Guíxols, 1780 - Madrid, 1842) fou un polític i escriptor català.

## Biografia

Fill de Josep Presas i de Margarida Marull i Cervera, de molt jove anà al Virregnat del Riu de la Plata i es doctorà en teologia a Buenos Aires. Més tard va anar al Brasil, on fou secretari de la reina Carlota Joaquima de Borbó (esposa de Joan VI de Portugal i germana de Ferran VII d'Espanya i gestionà la seva possible successió al tron hispànic (o, eventualment al de les colònies d'Amèrica) arran del captiveri de Ferran VII a França. Posteriorment fou oficial reial i comptador de l'administració reial a Zacatecas, Mèxic. Va tornar a la península i publicà a Madrid una "Memoria sobre el estado... en què se hallaba el reino de Nueva España en... 1823" (1824) i introduí la cria de la cotxinilla a Màlaga.
Oposat a l'absolutisme, però, s'exilià aviat i s'establí a Bordeus, on publicà obres polítiques liberals com Pintura de los males que ha causado a España el gobierno absoluto de los dos ultimos reinados... (1827, publicat alhora en francés), Juicio... sobre las... causas de la revolución de la América Española (1828), Filosfia del trono y del altar, del imperio y del sacerdocio... (1829) i unes Memorias secretas de... Doña Carlota Joquina de Borbón... (1830). S'acollí a l'amnistia de Maria Cristina de Borbó i se n'anà a Madrid (1834), on publicà manuals d'història i cronologia.
# Helena de Rússia (gran duquessa de Mecklenburg-Schwerin)

Helena de Rússia, gran duquessa de Mecklenburg-Schwerin (Sant Petersburg 1784 - Ludwigslust, 1803). Gran duquessa de Rússia amb el tractament d'altesa imperial que esdevingué gran duquessa hereva de Meckklenburg-Schwerin.
Nascuda el 24 de desembre de 1784 a la capital de l'Imperi Rus, Sant Petersburg, sent filla del tsarevitx i posterior tsar Pau I de Rússia i de la duquessa Sofia de Württemberg. La gran duquessa era neta del tsar Pere III de Rússia i de la tsarina Caterina II de Rússia per via paterna, mentre que per via materna ho era del duc Frederic II Eugeni de Württemberg i de la marcgravina Frederica de Brandenburg-Schwedt.
Helena fou educada a la Cort imperial sota la supervisió de la seva àvia, la tsarina Caterina II de Rússia. Instruïda en art, literatura i música es mantingué molt unida amb la seva germana gran, la gran duquessa Alexandra de Rússia.
La política matrimonial de la tsarina Sofia de Württemberg portà a totes les seves filles a vincular-se amb les famílies més importants de la reialesa: Àustria, Mecklenburg, Països Baixos i Saxònia.
A finals de la dècada de 1790, Helena fou compromesa amb el príncep hereu Frederic Lluís de Mecklenburg-Schwerin, fill del gran duc Frederic Francesc I de Mecklenburg-Schwerin i de la princesa Lluïsa de Saxònia-Gotha. El 23 d'octubre de 1799 Helena es casava amb el príncep Frederic Lluís a Gàtxina.
La parella s'establí a Schwerin i aviat s'adaptà a la nova vida en un cort molt més tranquil·la que la de Sant Petersburg. Feliç pel seu matrimoni aviat tingué descendència:
Establir-se a la cort de Schwerin fou relativament dur per la gran duquessa que estava acostumada a la pompositat de la cort de Sant Petersburg. Malgrat tot, ràpidament s'hi acostumà i creà un espai càlid al costat del seu marit.
L'any 1801 fou especialment dur a conseqüència de la mort del tsar Pau I de Rússia i de la gran duquessa Alexandra de Rússia amb qui estava especialment unida.
El setembre de 1803, la gran duquessa Helena caigué malalta i morí sobtadament el 24 de setembre del mateix any. Fou enterrada a l'Helena Pavlovna Mausoleum de Ludwigslust.
# Factoria Anglesa (Porto)

La Factoria Anglesa (en portuguès: Feitoria Inglesa) és un edifici situat a la Rua do Infante Dom Henrique a la ciutat de Porto, a Portugal. Està inclòs dintre del conjunt del centre històric de Porto, classificat com a Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1996.
Aquest edifici és un excel·lent testimoni de l'aliança luso-britànica i del pes de la comunitat britànica a la ciutat, dedicada, sobretot, al comerç del vi de Porto.
La factoria anglesa més antiga del Nord de Portugal, datada del segle xvi, estava situada a Viana do Castelo. El primer reglament de la Factory House of Oporto sorgí el 1727. Construïda entre el 1785 i 1790, d'acord amb un projecte del cònsol anglès John Whitehead, la Factoria Anglesa està inspirada en l'estil neopal·ladià anglès, essent l'única Factory House que sobrevisqué fins a l'actualitat de les moltes que existien per tot el món.
La façana principal presenta un aspecte classicitzant, distribuint-se en quatre pisos. La planta baixa està formada per set arcs que donen accés a una galeria exterior i a l'entrada de l'edifici. El pis principal està format per altes finestres amb balcons i frontons. Aquests són corbs a les finestres dels extrems i triangulars a les del mig. La façana està rematada amb una platabanda decorada amb balustres i garlandes.
A l'interior, cal destacar l'escalinata amb la respectiva claraboia, el saló de ball i la monumental cuina. Els pisos 2n i 4t, concebuts sota la forma d'entresols, tenen finestres de dimensions reduïdes. Situada al darrer pis, la cuina encara conserva tot l'equipament original i la vaixella primitiva. La Factoria Anglesa disposa, encara, d'una vasta biblioteca i un conjunt de béns notable, com mobiliari Chippendale, porcellanes i faiances de qualitat.
D'altres símbols de la presència britànica a Porto són l'Oporto Cricket and Lawn Tennis Club, fundat el 1855, i l'Oporto British School que, fundada el 1894, és l'escola d'estil britànic més antiga al continent europeu.

## Enllaços externs

* Web de PortoTurismo Arxivat 2011-05-06 a Wayback Machine. (portuguès)
# Friedrich Robert Faehlmann

Friedrich Robert Faehlmann, nascut el 31 de desembre de 1798 a Ao, Comtat de Järva i mort el 22 d'abril de 1850 a Tartu) fou un filòleg estonià, metge i cofundador de la Societat científica estoniana (Õpetatud Eesti Selts).
Faehlmann era el fill d'un camperol pobre estonià. Amb l'ajuda del terratinent de Payküll-Hackeweid realitza estudis de Medicina des 1818-1827 a Tartu, on exercirà des de llavors. Està interessat en les històries i llegendes de la regió, que va esdevenir una passió, i que esdevindrà després la seva ocupació principal. El 1842 va esdevenir professor d'idioma estonià a la Universitat de Tartu.
La seva principal contribució és la col·lecció dels principals contes del folklore estonià que seran, després de la seva mort en 1850, compilats per Friedrich Reinhold Kreutzwald per formar el poema èpic nacional estonià Kalevipoeg (El fill de Kalev), publicat a Tartu entre 1857 i 1861.
Altres treballs de Faehlmann inclouen també diversos assajos en alemany sobre l'idioma estonià com ara "Assaigs d'organització de la conjugació dels verbs estonians" (Tartu 1843), "Sobre la declinació dels substantius estonians" (Tartu 1844). El butlletí de la societat científica, publicat després de 1840, també conté un gran nombre d'articles de Faehlmann.

## Enllaços externs

* Vida i obra Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
# 62

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu seixanta-dos.
El 62 fou un any de l'edat antiga conegut com a 815 Ab urbe condita al calendari oficial romà de l'època.

## Esdeveniments

* Pau de Tars empresonat
* Inici de la publicació de La Farsàlia
* Expansió dels parts per Armènia, vencent els romans en la batalla de Rhandeia

## Necrològiques

* 24 de novembre - Roma: Persi, poeta satíric llatí d'origen etrusc (n. 34).
* Jaume el Just (sant)
* 9 de junyː Pandatàriaː Clàudia Octàvia, emperadriu romana, consort de l'emperador Neró.

## Referències

* ↑ «Clàudia Octàvia | enciclopèdia.cat». [Consulta: 21 abril 2021].
# Carles Costa i Cadevall

Carles Costa i Cadevall va ser regidor de Cultura de l'ajuntament de Manresa des de l'octubre del 1936 fins als fets de maig del 1937. Membre destacat del Bloc Obrer Camperol (BOC) i del Partit Obrer d'Unificació Marxista (POUM).
Fou articulista d'El Pla de Bages, quan era l'òrgan del POUM, durant la Guerra. Destacà per les seves crítiques als enderrocs d'esglésies de Manresa i per la seva opinió públicament expressada en favor del salvament de la basílica de la Seu, que perillava també de ser destruïda.
La seva esposa, Vicenta Cuende, mestra del Renaixença, va ser depurada durant el franquisme.

## Referències

* ↑ Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol, «Costa i Cadevall, Carles», La República a Manresa en un clic (1931-1936), [Consulta 3 de març de 2014 (2014-03-03)]
# Triplophysa rossoperegrinatorum

Triplophysa rossoperegrinatorum és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes. Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
# Boval

El boval és una varietat de cep negra. És un cep molt auster, resistent a les inclemències climàtiques i a les plagues, i molt productiu. El raïm és mitjà i apinyat. El gra és mitjà, rodó i sucós.
És una varietat autòctona de la costa valenciana com ho índica el seu nom català que ja fou nomenada a la literatura clàssica del segle xiv. Al llarg dels segles xviii i xix però, es va adaptar molt bé a la comarca interior de la Plana d'Utiel, on es cultiva majoritàriament i es considera, erròniament, originària d'aquelles terres. El nom de boval sembla fer referència bé a la forma, que recorda el cap d'un bou o a la grandària, del gra d'aquesta varietat. Des del català s'ha estès al castellà bobal (malinterpretant el nom com derivat de bobo), al sard bovale i al portuguès boal.
El vi és d'un color cirera intens, poc alcohòlic (d'uns 11º), fruitós i d'alta acidesa. S'utilitza sovint en cupatges. Destaquen els vins rosats novells i es complementa bé en cupatges per a la criança en fusta.
És una varietat recomanada a la DO Utiel-Requena, i una varietat autoritzada a la DO Alacant. També es cultiva a Castella-la Manxa.
També existeix una subvarietat blanca anomenada boval blanc o tortosí.

## Referències

* ↑ Rull, Xavier. Diccionari del vi. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999. ISBN 84-412-0241-9 [Consulta: 27 gener 2010].
Viccionari
# Fetească neagră

Fetească Neagră (pronunciat en romanès: [feˈte̯askə ˈne̯aɡrə]; anglès: Black Maiden) és una antiga varietat prefil·loxèrica de raïm romanès, conreada principalment en diverses zones de les regions romaneses de Moldàvia, Muntènia, Oltènia, Banat, Dobrudja del Nord i també a la República de Moldàvia.
Aquests raïms produeixen vins secs, semisecs o dolços, amb una graduació alcohòlica del 12-14%, un color vermell intens amb matisos de rubí i un gust de grosella negra, que es fa més ric i suau amb l'envelliment.

## Referències

* ↑ VITIS catalogue Arxivat 2012-04-22 a Wayback Machine.
* 1 2 Feteasca Neagra Arxivat 2012-01-26 a Wayback Machine. at Romanian Wine
# Tămâioasă Românească

Tămâioasă Românească (pronunciat en romanès: [təmɨˈjo̯asə romɨˈne̯askə]) (moscatell romanès) és una varietat de raïm romanesa que s’utilitza per a la producció de vins aromàtics. Els Tămâioasă són vins naturals dolços o semidolços, amb una graduació alcohòlica del 12% al 12,5%. A Moldàvia, es coneix com a Busuioacă albă.
El vi de color groc daurat té un marcat ram florit, semblant a la mel. A causa de la seva dolçor natural, se sol consumir com a postres.

## Referències

* ↑ Tămâioasă românească, "vinul-capodoperă" Arxivat 2015-07-10 a Wayback Machine. at agerpres.ro
# Messeguera

La messeguera és una varietat de cep blanca. És una planta rústica que s'adapta bé a diferents sòls i climes, de maduració tardana i resistent a la sequera. El raïm és menut i no gaire compacte. El gra és gros, amb forma ovoide, de gust aspre poc dolç, de color groc verdós, de pell fina i polpa tova.
El vi de raïm messeguera és fruitós, aromàtic, de color groc pàl·lid, graduació moderada (11,5º) i acidesa equilibrada. S'elaboren tant vins novells com generosos.
L'origen etimològic és incert. Probablement està relacionat amb messeguer, és a dir, 'guarda messes' o 'guardacamps'. Com a variants fonètiques també s'utilitza marsaguera o merseguera i, per alteració, masteguera o màstec. Altres sinònims són: escanyavells, escanyavella, esquitxagós, matavells, matavella, planta borda i sitjà.
És una varietat tradicional del País Valencià, cultivada sobretot a la zona comarca dels Serrans. És una de les varietats principals a les DO Alacant, DO Utiel-Requena i DO València (subzona de l'Alt Túria).

## Referències

* ↑ «sumoll blanc - Neoloteca | TERMCAT». [Consulta: 6 desembre 2023].
* ↑ «Merseguera» (en anglès). [Consulta: 6 desembre 2023].
* ↑ «messeguera». [Consulta: 6 desembre 2023].
# Euclides d'Esparta

Euclides d'Esparta (en llatí Eucleides, en grec antic Εὐκλείδης), o Epíclides (Epicleidas, Ἐπικλείδας) va ser un príncep espartà, germà del rei Cleòmenes III.
Segons Pausànias, el rei Cleòmenes va enverinar al seu col·lega Euridàmides de la dinastia pròclida i va compartir el poder amb el seu germà Epíclides. Va dirigir les forces del seu germà rei a la batalla de Sel·làsia l'any 222 aC i va ser en part responsable de la derrota per la seva mala tàctica. Va morir en la batalla junt amb totes les forces que dirigia, segons diuen Polibi i Plutarc.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ 5.Eucleides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 74
# Petit verdot

El Petit verdot és una varietat de cep negra usat en la producció del vi negre, principalment barrejat amb Cabernet sauvignon. També agafa aquest nom el raïm negre produït pel cep petit verdot, de maduració tardana, menut i amb els grans petits i el vi elaborat amb raïm petit verdot, molt àcid, ric en tanins, de color intens, amb un grau alcohòlic alt i una aroma intensa.
El gra és petit, tal com indica el nom de la varietat. Petit verdot ve de "petit verd" per la seva maduració tardana.
El fet que maduri molt més tard que la major part de les altres varietats de raïm impedeix que prosperi amb èxit en moltes de les regions franceses, i es troba només a la regió occitana de Bordeus.
Malgrat haver estat plantada molt abans que el raïm Cabernet sauvignon, té un paper important en aportar l'aroma, el color, l'àcid i el taní (a vegades també usat per augmentar la graduació alcohòlica) a molts dels vins negres, mitjançant una addició no superior al 10 per cent del total.
Des de fa pocs anys, aquest cep de raïm gaudeix del seu retorn a Bordeus (França), però també es troba a Austràlia (país que compta amb la major extensió territorial d'aquesta vinya), Argentina, Estats Units (específicament Califòrnia), entre d'altres.
Els vins Petit verdot es caracteritzen per tenir aromes de fruits negres i baies com les mores, també compta amb tons d'espècies com a melassa i quitrà. L'aroma del vi Petit verdot és de sabor complex i es troben sabors com la vainilla, coco i fusta dolça. En catar el vi, en la boca també es presenten detalls de sabors torrats i a roure, i que depenent de l'edat es poden trobar tons de cedre.
La varietat Petit verdot és una varietat autoritzada a les D.O. Penedès, D.O. Costers del Segre i D.O. Catalunya.

## Referències

* ↑ TERMCAT, CENTRE DE TERMINOLOGIA. «Terminologia de les varietats vitivinícoles». TERMCAT, Centre de Terminologia, cop. 2016-2017. [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ «Características de los vinos Petit verdot». [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ «Institut Català de la Vinya i el Vi (INCAVI)». Arxivat de l'original el 2018-03-20. [Consulta: 19 març 2018].
# Marselan

El marselan és un cep de raïm negre fruit de l'encreuament de cabernet sauvignon i garnatxa negra, obtingut per l'ampelògraf Paul Truel el 1961 a l'Institut National de la Recherche Agronomique (INRA) com a part d'una col·laboració amb l'École Nationele Supérieure Agronomique de Montpeller per obtenir una varietat de baies grans i molt productiva. Malgrat això, el marselan va resultar produir raïms petits i rendiments no gaire elevats. Per aquest motiu, va ser inicialment rebutjat com varietat recomanada per a la vinificació.
Els raïms són de mida gran i poc compactes. Les baies són de mida petita, allargats i de color negre violaci. Les fulles són orbiculars i amb 5, 7 o 9 lòbuls.

## Ampelografia

És una varietat de vigor moderat, de brotada tardorenca i de maduració de mitjana a tardorenca.
Està catalogada amb el número 16.383 al Vitis International Variety Catalogue (VIVC), una base de dades de diverses espècies i varietats del gènere Vitis.

## Característiques agronòmiques

És una planta ben adaptada a la sequera. Dona els millors resultats en climes càlids i sòls pobres en matèria orgànica.
És una varietat resistent al míldiu, als àcars, al coulure i a la botritis.
L'any 2009, hi havia plantades 2.375 Ha a França, principalment a la zona del Llenguadoc i del Roine. A Catalunya, un dels primers a apostar per la varietat va ser Carlos Esteve del celler Can Ràfols dels Caus, qui va plantar els primers ceps al Penedès (Barcelona) a mitjans dels anys noranta. També trobem plantacions de marselan a la Terra Alta (Tarragona).

## Característiques enològiques

El raïm marselan produeix generalment vins aromàtics amb cos, de color fosc i tons porpra, rics en tanins, perfumats i amb una aroma afruitada sobre un fons d'espècies i de cacau. Per les seves característiques, és una varietat amb bon potencial d'envelliment.

## Història

La varietat va ser redescoberta i inclosa al registre oficial de varietats el 1990, gràcies a un increment de la demanda de varietats resistents a malalties i de gran qualitat.
El nom marselan fa referència a Marsella, la comuna ubicada entre Montpeller i Besiers, llar de la col·lecció de varietats de raïm de l'Institut National de la Recherche Agronomique (INRA).

## Sinonímies

INRA 1810-68.

## Referències

* 1 2 «Marselan». Terminologia de les varietats vitivinícoles. Termcat. [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ Robinson, Jancis. Wine grapes : a complete guide to 1,368 vine varieties, including their origins and flavours. Allen Lane, 2012, p. 1280. ISBN 1846144469 [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ Robinsono, Jancis. Wine grapes : a complete guide to 1,368 vine varieties, including their origins and flavours. Allen Lane, 2012, p. 1280. ISBN 1846144469 [Consulta: 15 febrer 2020].
# Vinyater

El vinyater és un cep de raïm blanc, originari del Penedès i l'Alt Camp, fruit de l'encreuament espontani de les varietats blanques heben i albillo mayor.

## Ampelografia

És una varietat poc productiva, de maduració primerenca, gotim mitjà i grans petits només reconeguda i autoritzada a la DO Catalunya i a la DO Tarragona.
Està catalogada amb el número 22844 al Vitis International Variety Catalogue (VIVC), una base de dades de diverses espècies i varietats del gènere Vitis.

## Característiques enològiques

El vins elaborats amb vinyater acostumen a tenir un grau alcohòlic baix.

## Història

El nom de vinyater deriva de vinya, aplicat inicialment, en general, als ceps que no s'emparraven.

## Sinonímies

Vinate, vinater, vinater blanc i vinates.

## Referències

* ↑ Ganesch, Julius Kühn-Institut (JKI), Federal Research Centre for Cultivated Plants, Institute for Grapevine Breeding, Geilweilerhof ,Siebeldingen, Erika Maul, Reinhard Töpfer, Alina. «VINYATER» (en anglès). [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ «Termcat». Terminologia de les varietats vitivinícoles. [Consulta: 10 gener 2021].
# Tueni

La família Tueni és una destacada família libanesa cristiana ortodoxa grega. És una de les "set famílies" aristocràtiques originals de Beirut, juntament amb les famílies Bustros, Fayad, Rebeiz, Sursock, Ferneini, Dagher i Trad, que van constituir l'alta societat tradicional de Beirut durant molt de temps.

## Membres coneguts

Membres de la família Tueni:
* Gebran Tueni (periodista) (mort el 1948), periodista libanès, fundador dels diaris Al Ahrar i An-Nahar
* Walid Tueni, periodista libanès, director dels diaris Al Ahrar i An-Nahar al 1975.
* Ghassan Tueni (1926–2012), periodista libanès, ambaixador, polític, ministre del govern, membre del Parlament.
* Nadia Tueni (1935–1983), poeta francòfona libanesa i esposa de Ghassan Tueni
* Nayla Tueni (nascuda el 1982), periodista, política i membre del Parlament libanesa, filla de Gebran Tueni

## Referències

* ↑ «Detail». Media Ownership Monitor, 18-11-2024. [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «Gebran Tueni, defensor de la libertad de prensa en El L�bano» (en castellà). elmundo.es, 12-12-2005. [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «U.S. and P.L.O. said to be Close to Accord on a Guerrilla Pullout». , 06-08-1982. «An Nahar, the newspaper of record for the entire Arab world, which was printed every day during the 1975-76 civil war, ground to a halt Wednesday on its 50th anniversary after an Israeli phosphorous shell sailed into the fourth floor of its building.»
* ↑ William Edgett Smith (16 August 1982). «Beirut Goes Up in Flames». Time. «Countless buildings in the Hamra area were badly damaged, including the Information Ministry and the headquarters of An Nahar, the newspaper of record for the entire Arab world.»
* ↑ Smith, William E. «Middle East: Beirut Goes Up in Flames». TIME.com, 16-08-1982. [Consulta: 19 novembre 2024].