OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anacroneuria litura

Anacroneuria litura és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

Els adults presenten el cap amb un patró fosc entre els ocels, el pronot marró amb una franja mitjana pàl·lida i les ales marrons.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Texas, Mèxic, Belize, Hondures i Nicaragua.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Pictet, F.J., 1841. Histoire naturelle générale et particulière des insectes névroptères 1:25.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Stoneflies (Plecoptera: Perlidae) of Nicaragua Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ The Aquatic Invertebrates of Texas (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Stark & Kondratieff, 2004. Monographs of the Western North American Naturalist 2:30.
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):160.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Hagen, 1861. Smith. Misc. Coll. 25.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:504.
* Zwick, P., 1972 (1971). Rev. Suiss. Zool. 78(4):1123-1194.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:272.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 6 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Perlidae Species Listing (anglès)
# André Mangeot

André Louis Mangeot (París, 25 d'agost, 1883 - 11 de setembre de 1970), va ser un violinista i empresari d'origen francès que més tard es va naturalitzar a Anglaterra. El pare d'André era el fabricant de pianos Edouard Mangeot.

## Biografia

Mangeot va estudiar al Conservatori de París abans d'establir-se a Londres, on va tocar inicialment a la "Queen's Hall Orchestra" i al Covent Garden. El 1910 es va casar amb Olive Fowke, de qui es va divorciar el 1931.
Va fundar el 1919 l'"International String Quartet", al qual va convidar el jove John Barbirolli a convertir-se en el seu violoncel·lista. Aquesta es va especialitzar en obres modernes, especialment de joves compositors britànics. Van fer el primer enregistrament del Quartet de corda de Maurice Ravel el 1927[ i van col·laborar en la primera actuació (difusió) del Quartet Phantasy de Benjamin Britten el 1933. Més tard va formar el "Quartet André Mangeot" el 1947.
Mangeot també va actuar com a professor de violí per a un nombre d'estudiants que es van fer un nom com a músics, entre ells Imogen Holst i Anne Macnaghten. Més tard va resumir l'essència de la seva instrucció en el seu llibre Violin technique: notes for players and teachers.

## Referències

* ↑ "Mangeot, André (Louis)". The Concise Oxford Dictionary of Music. 1996 – via Encyclopedia.com.
* ↑ Peter Parker, Isherwood, Pan Macmillan, 2005, pp.118, 218
* ↑ Robert Philip, Performing Music in the Age of Recording, Yale University, 2004, p.170
* ↑ MacGregor, Lynda (2001). "Mangeot, André (1883 - 1970), violinist, impresario". Grove Music Online. doi:10.1093/gmo/9781561592630.article.17628. Archived from the original on 29 December 2019. Retrieved 24 May 2019
* ↑ Christopher Grogan, Rosamund Strode, Imogen Holst: A Life in Music, Boydell & Brewer, 2010 , p.9
* ↑ Parker, p.218
* ↑ Dennis Dobson, 1953
# Friedrich Richard Faltin

Friedrich Richard Faltin (Gdańsk, 5 de gener de 1835 - Hèlsinki, 1 de juliol de 1918) va ser un compositor finlandès, organista, educador musical i col·leccionista de música popular finlandesa.

## Biografia

Richard Faltin era d'origen alemany i procedia de Danzig. Va treballar com a virtuós d'orgue, professor d'orgue, director d'orquestra i compositor. Després d’estudiar a Danzig (amb Friedrich Wilhelm Markull), Dessau (amb Friedrich Schneider) i Leipzig, va ser inicialment professor de música en un institut de Viipuri del 1856 al 1869, on va fundar una associació de cant i orquestra. Des del 1869 va ser Kapellmeister al teatre suec i director dels concerts simfònics a Hèlsinki, el 1870 organista de la Nikolaikirche i director musical de la universitat. Del 1871 al 1884 va ser director d'una associació d'oratori que va fundar, del 1873 al 1879 Kapellmeister a l'Òpera de Finlàndia (un departament del Teatre Nacional de Finlàndia), des del 1882 professor d'orgue al Conservatori (des del 1897 professor). Faltin va fer importants contribucions a la vida musical finlandesa, al costat de Fredrik Pacius va ser el representant més important de la influència alemanya en la música finlandesa.
Les seves dues sonates per a piano del 1850 eren obres primerenques que s'havien escrit a Alemanya. Va publicar tres llibres de corals (1871, 1888, 1897), així com una col·lecció de preludis d'òrgans i finals de coral; a més, va publicar cors i cançons masculines, femenines i mixtes. Pel que fa a la música instrumental, va compondre, entre altres coses, variacions sobre el seu propi tema (1861), una obra per a piano que mostra la influència de Robert Schumann i Felix Mendelssohn Bartholdy. El compositors Ilmari Krohn i Jean Sibelius va ser entre d'altres deixebles de Faltin.
El fill de Faltin era el cirurgià Richard Wilhelm Gottlieb Faltin (1867–1952).

## Publicacions

* Kantaatti 1890 vuoden Promotsionissa. Solistes i orquestres solistes de soprano. Pianosovitus [fragment de piano]. Hèlsinki: G. W. Edlund, [1890?].
* Llibre coral per a l'església, l'escola i la llar amb Hosianna de Vogler. För san och orgel eller piano utgifven de Richard Faltin, Helsingfors: Tidnings- & Tryckeri-Aktiebolagets tryckeri, 1890.

## Bibliografia

* Ilkka Oramo: Faltin, Friedrich Richard. A: Ludwig Finscher (Hrsg.): La música del passat i del present. Segona edició, secció personal, volum 6 (Eames - Franco). Bärenreiter / Metzler, Kassel i altres 2001, ISBN 3-7618-1116-0

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Friedrich Richard Faltin en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
* Faltin, Richard a uppslagsverket.fi (suec)
* Faltin, Richard (1835–1918) a kansallisbiografia.fi (finès)
* Richard Faltin – Komponist und Dirigent in Finnland (alemany)
# Pèiraficha (Losera)

Pèiraficha (en francès Pierrefiche) és un municipi francès situat al departament del Losera i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Cassen (Landes)

Cassen (en francès Cassen) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 361 | 335 | 342 | 375 | 339 | 372 | 457 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Didier Gaugeacq | PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 22 desembre 2010].
# Gòs

Gòs (en francès Goos) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 368 | 377 | 329 | 361 | 437 | 423 | 513 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1947-1977 | Fernand Nozères |
| 1977-1984 | Gaston Deslous |
| 1984- | Vincent Lagrola |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Loèr

Loèr (en francès Louer) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 148 | 150 | 140 | 156 | 160 | 179 | 238 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Joël Quillacq | Les Verts |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 22 desembre 2010].
# Lòrquen

Lòrquen (en francès Lourquen) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 182 | 211 | 200 | 180 | 170 | 188 | 214 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Roland Ducasse | PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 22 desembre 2010].
# Sòrt

Sòrt (oficialment Sort-en-Chalosse) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 594 | 541 | 573 | 617 | 696 | 708 | 819 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Elisabeth Servières | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Fernando Vidal Gil

Fernando Vidal Gil (la Vall d'Alba, Plana Alta, 30 de desembre de 1928) és un advocat i polític valencià.
Llicenciat en dret, ha estat militant del PSPV-PSOE i membre del Consell del País Valencià presidit per Josep Lluís Albinyana, en el que ocupà el càrrec de conseller d'interior d'abril de 1978 a juny de 1979. Posteriorment fou president de la Comissió de Transferències. Ha estat escollit diputat per la circumscripció de València a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983 i 1987. Ha estat vicepresident de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat i de la Comissió d'Educació i Cultura de les Corts Valencianes (1983-1987).

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.570. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencians». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 15 maig 2015].
# Erictoni

Segons la mitologia grega, Erictoni era el segon fill de Dàrdanos, rei de Dardània, i la seva muller Batia, filla de Teucre. Va succeir el seu pare, ja que el seu germà gran Ilos va morir prematurament.
Tot el que se sap d'Erictoni es basa en la Ilíada d'Homer (20.215-234) on diu:
   Al començament Dàrdanos, fill de Zeus, va fundar Dardània, ja que Ilion encara no s'havia fundat perquè els homes hi visquessin, i la seva gent vivia als vessants del fèrtil Mont Ida. Dàrdanos tenia un fill, Erictoni, que era el més afortunat de tots els homes; tenia tres mil eugues que s'alimentaven pels prats d'aigua, elles i els seus poltres. (...) Erictoni era pare de Tros, rei dels troians, i Tros va tenir tres nobles fills; Ilos, Arsàrec i Ganimedes (qui era coper dels déus, agradava a Zeus per la seva bellesa i vivia entre els immortals)
El poeta grec Apol·lodor (segle ii aC) va afegir la història del seu germà gran Ilos, que morí jove. Molt probablement aquesta figura és homònim al net d'Erictoni i fundador de Troia, Ilos.
Segons Eratòstenes de Cirene a l'obra Catasterismes (un catàleg de 44 constel·lacions) 'Erictoni' —la nostra constel·lació del Cotxer— era fill d'Hefest i de Gea. Zeus l'hauria portat al cel quan va veure que era el primer dels homes a junyir un tronc de cavalls (inventor de la quadriga), per fer una conducció semblant a la d'Hèlios, i per ésser el primer a menar una processó a l'Acròpolis en honor d'Atena. Esmentant a Eurípides diu que el seu naixement va ser degut al fet que Hefest es va enamorar d'Atena i la va voler forçar. La deessa s'estimava més la seva virginitat i es va amagar a un indret de l'Àtica anomenat l'Hefesteu. Quan Hefest s'hi va ajuntar, ella el va colpir amb la seva llança. El semen s'escampà per terra, i d'aquest semen va néixer Erictoni. Eratòstenes també esmenta a Museu, qui diu que Zeus, quan va néixer, fou lliurat per Rea a Temis, qui encomanà el nadó a Amaltea que el donà a nodrir a la cabra —Capella, el diminutiu de cabra en llatí, l'estel principal de la constel·lació— filla d'Hèlios, animal tan terrible que els déus partidaris de Cronos van fer que Amaltea l'amagàs a una cova de Creta. Zeus va haver de lluitar amb els Titans, i va fer servir d'arma la pell de la cabra, que duia al mig de l'espinada el rostre de la Gòrgona, la qual cosa el feia invulnerable.

## Notes i referències

* ↑ Homer. La Ilíada. Traducció Miquel Peix. p. 440. Editorial Alpha, S. A. Barcelona 1978. ISBN 8472251195
* ↑ Eratòstenes de Cirene. Traducció de Jordi Pàmias i Massana. Catasterismes. p. 124. Fundació Bernat Metge. Barcelona. 2004.
# Pinacoteca

Una pinacoteca és un edifici destinat a exposar una col·lecció d'art pictòric. Pot materialitzar-se en pintures, escultures, música, etc.

## Etimologia

La paraula Pinacoteca prové de la denominació de l'ala nord dels prolipeus, portes monumentals amb columnes de l'Acròpoli d'Atenes on es guardaven tauletes pintades. A l'antiga Grècia la paraula pinacoteca corresponia a un espai situat a l'entrada d'un temple, on estaven exposades diverses representacions de déus. Vitrubi ja va fer servir aquesta paraula al seu llibre De arquitectura.

## Pinacoteques destacades

* Museo del Prado.
* Museu del Louvre.
* Museu d'Art Modern de Nova York.
* Galleria degli Uffizi.
* Ermitage.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.168. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].
* ↑ Diccionario de Arte. Biblioteca de Consulta Larousse, 2003. ISBN 84-8332-391-5
* ↑ «Pinacoteca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Aurora León. El museo: teoría, praxis y utopía. Ediciones Cátedra, 1978. ISBN 9788437601632 [Consulta: 18 setembre 2010].

## Enllaços externs

* (castellà) La Ciudad de la Pintura. Pinacoteca Virtual
# Varuna

Varuna (devanagari:वरुण, varuṇa) és un dels déus més importants del panteó hindú, conegut des de l'època prevèdica. Segons el vedisme, és el déu suprem que regeix l'ordre còsmic, i hom l'associa a Urà, a Týr i a Júpiter.
En la mitologia hindú, Varuna regeix els dos mons: s'encarrega del cel però també de l'inframon, i de la llei que regeix la Terra, aliat amb Mitra. Igualment és el patró dels mars i oceans. Té el do de l'omnipotència i per això pot atorgar la immortalitat als éssers humans que l'honorin. Se'l representa cavalcant un monstre semblant a un cocodril anomenat Makara.

## Notes

* ↑ «Varuna». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bane, Theresa. Encyclopedia of Demons in World Religions and Cultures (en anglès). McFarland, 2012, p. 323. ISBN 978-0-7864-8894-0. OCLC 774276733 [Consulta: 6 desembre 2018].
# Mont Odin

El Mont Odin és una muntanya que es troba a la regió de Qikiqtaaluk, Nunavut, Canadà. Es troba a l'interior del Parc nacional Auyuittuq. És la muntanya més alta de l'illa de Baffin.

## Geografia

El Mont Odin és la muntanya més alta de les muntanyes Baffin i la cinquena de la Serralada Àrtica, sols per sota del pic Barbeau, a Ellesmere (2.616 m), dos cims sense nom de la mateixa Ellesmere (2.347 m i 2.201 m) i el pic Outlook (2.210 m), a l'illa Axel Heiberg. Té una prominència de 2.147 m, cosa que la situa en la tercera posició entre les muntanyes de Nunavut.
La muntanya és nomenada en record al deu Odin, el principal dels déus dins la mitologia i el paganisme nòrdic.

## Galeria d'imatges

* Vista dels flancs del mont Odin
* Vista de la vall des del mont Odin
* El mont Odin envoltat de boira

## Referències

* ↑ «Nunavut». Arxivat de l'original el 2011-07-15. [Consulta: 10 octubre 2013].
* ↑ «Mount Odin». [Consulta: 10 octubre 2013].
* ↑ «Baffin Island». Peakware World Mountain Encyclopedia. [Consulta: 10 octubre 2013].
# Ivan Parejo Real

Ivan Parejo Real (Terrassa, 15 de març de 1987 - 28 de novembre de 2024) fou un gimnasta aeròbic català.
Obtingué la medalla d'or a la Copa del Món a França i la medalla de plata en el Campionat del Món celebrat a la Xina el 2006, el 2007 medalla de plata en III Fig World Series Final a Rodez (França) i medalla d'or a la Copa del Món celebrada a Bulgària el març del 2008 així com èxits en competició nacional com el 1r lloc en el XIIIé campionat d'Espanya d'aeròbic celebrat a Saragossa l'abril de 2008. El 2009 es va proclamar campió del món en la competició de gimnàstica aeròbica a la 8a edició dels World Games 2009, individual masculí. Parejo obtingué la medalla d'or a Ulm (Alemanya), en què va vèncer amb una puntuació de 22.400, davant del francès Morgan Jacquemin (22.050) i de l'anterior campió, el xinès Jinping Alo (22.050).

## Referències

* ↑ Ivan Parejo a l'Enciclopèdia de l'esport català

## Enllaços externs

* Ivan Parejo Arxivat 2012-06-05 a Wayback Machine.
* Vídeo de Parejo a la final de 2010
# Laura Chuliá Serra

Laura Chuliá Serra (Benetússer, 1982) és una política valenciana que ha estat alcaldessa de Benetússer (2011-2015).
Laura Chulia és llicenciada en Dret per la Facultat de Dret de la Universitat de València. És regidora del Partit Popular a Benetússer des de l'any 2007, membre del Partit Popular de Benetússer des de l'any 2005, i membre del Comitè Executiu comarcal del Partit Popular de l'Horta Sud des de l'any 2011.
En les eleccions municipals celebrades el 22 de maig del 2011 a Benetússer el PP va obtenir 8 regidors; el PSOE, 6; EU, 2; i CDL, 1. D'aquesta manera, el PP liderat per Laura Chulià va obtenir el govern, encara que en minoria, per primera vegada en la història de Benetússer, ja que la negativa d'EUPV a pactar amb el PSPV va cedir l'alcaldia de la localitat a Laura (PP).
Al XIII Congrés Regional del Partit Popular de la Comunitat Valenciana, va ser vocal de la taula del congrés, la qual va estar presidida per l'alcaldessa d'Alacant, Sonia Castedo. Al Congrés Local del Partit Popular de Benetússer celebrat el 15 d'abril de 2013, Laura va ser l'única candidata a la presidència del partit. Dels 53 afiliats amb dret a vot que van acudir a votar a la seu, 52 ho van fer a favor de la candidatura presentada, i 1 vot en blanc.

## Referències

* 1 2 «BENETÚSSER. Laura Chulià: El suport de la gent pels carrers del poble em dona vida i il·lusió». El periodico de aquí.
* ↑ EUROPA PRESS «Castedo presidirá la mesa del Congreso Regional del PPCV». www.diarioinformacion.com. Editorial Prensa Ibérica, 18-05-2012 [Consulta: 23 maig 2012].
* ↑ «Congreso Local». Arxivat de l'original el 2013-07-16. [Consulta: 13 agost 2017].
# Max Codinach Sendra

Max Codinach Sendra (Barcelona, 1999) és un poeta i cantant català.
Max Codinach és un poeta, que treballa de llibreter, col·labora en mitjans com La Directa i també amb revistes efímeres en el temps com ara Turbamulta. Ha escrit diversos relats i microrelats, molts dels quals han estat guardonats amb premis. També fou un dels poetes convidats al 37è Solstici d'Estiu de la Fundació ACA l'any 2021.
Cantant i lletrista de Gavina.mp3, guardonat amb el 1r premi Sona9 de la 24a edició (2024).

## Reconeixements

* 44è Premi Vila de Martorell (2019)
* 39è Premi Gabriel Ferrater de poesia dels Premis Literaris del Baix Camp per a joves (2021)
* IV Certamen Art Jove de poesia Salvador Iborra, amb el llibre Els angles del vent, publicat per Viena Edicions (2022)

## Referències

* ↑ «Max Codinach Sendra (1999-)». Poeteca. Fundació Mallorca Literària. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Els angles del vent del barceloní Max Codinach Sendra guanya la quarta edició del premi Art Jove de poesia Salvador Iborra». Govern de les Illes Balears, 14-11-2021. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ Sona9. «Sona9 : Gavina.mp3 és el guanyador del 24è Sona9». [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ «44è Premi Vila de Martorell 2019». Ajuntament de Martorell. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Es lliuren els Premis Baix Camp per a joves escriptors». Reus Digital, 02-11-2020 [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «'Els angles del vent' del barcelonés Max Codinach gana la cuarta edición del premio Art Jove de poesía Salvador Iborra». 20 minutos, 14-11-2021 [Consulta: 27 gener 2023].
# Cardiopatia hipertensiva

La cardiopatia hipertensiva inclou una sèrie de complicacions de la pressió arterial alta que afecten el cor. Si bé hi ha diverses definicions de la cardiopatia hipertensiva en la literatura mèdica, és el terme més utilitzat en el context de les categories de codificació de la Classificació Internacional de Malalties (CIM). La definició inclou la insuficiència cardíaca i altres complicacions cardíaques de la hipertensió quan hi ha una relació causal, establerta o implícita, entre la malaltia cardíaca i la hipertensió en el certificat de defunció.
D'acord amb la CIM-10, la cardiopatia hipertensiva (I11), i les seves subcategories: cardiopatia hipertensiva amb insuficiència cardíaca (I11.0) i la malaltia cardíaca hipertensiva sense insuficiència cardíaca (I11.9) es distingeixen de les cardiopaties reumàtiques cròniques (I05- I09), altres formes de malalties del cor (I30-I52) i les cardiopaties isquèmiques (I20-I25). No obstant això, atès que la hipertensió arterial és un factor de risc per l'ateroesclerosi i la cardiopatia isquèmica, les taxes de mortalitat per la cardiopatia hipertensiva proporcionen una mesura incompleta de la càrrega de morbiditat deguda a la hipertensió arterial.
El 2013 la cardiopatia hipertensiva va provocar en 1.070.000 de morts, venint de 630.000 morts el 1990.

## Signes i símptomes

Els símptomes i signes de la cardiopatia hipertensiva dependran de si s'acompanya o no d'insuficiència cardíaca. En absència d'insuficiència cardíaca, la hipertensió, amb engrandiment del cor o sense (hipertròfia ventricular esquerra) és generalment asimptomàtica.

## Referències

* ↑ Alegría-Ezquerra, Eduardo; González-Juanatey, José R.; González-Maqueda, Isidoro «Hypertensive heart disease: a proposed clinical classification» (en spanish). Revista Española de Cardiología, 59, 4, 4-2006, pàg. 398–9. Arxivat de l'original el 2022-06-04. DOI: 10.1016/S1885-5857(06)60781-0. PMID: 16709396 [Consulta: 5 juliol 2016].
* ↑ Lip, G. Y.; Felmeden, D. C.; Li-Saw-Hee, F. L.; Beevers, D. G. «Hypertensive heart disease. A complex syndrome or a hypertensive 'cardiomyopathy'?». European Heart Journal, 21, 20, 10-2000, pàg. 1653–65. DOI: 10.1053/euhj.2000.2339. PMID: 11032692.
* ↑ Grossman, E.; Messerli, F. H. «Diabetic and hypertensive heart disease». Annals of Internal Medicine, 125, 4, 8-1996, pàg. 304–310. DOI: 10.7326/0003-4819-125-4-199608150-00009. PMID: 8678395.
* ↑ GBD 2013 Mortality and Causes of Death, Collaborators «Global, regional, and national age-sex specific all-cause and cause-specific mortality for 240 causes of death, 1990-2013: a systematic analysis for the Global Burden of Disease Study 2013.». Lancet, 385, 17-12-2014, pàg. 117–71. DOI: 10.1016/S0140-6736(14)61682-2. PMC: 4340604. PMID: 25530442.
* ↑ «WHO Disease and injury country estimates». World Health Organization, 2009. [Consulta: 11 novembre 2009].