OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Meie aed

Meie aed (El nostre jardí, op. 3) és una cantata per a cor infantil i orquestra escrita per Arvo Pärt. Va ser composta el 1959 sobre un text en estonià d'Eno Raud i va ser estrenada al Festival de la Cançó Estoniana del 1960. El 2003 es va revisar amb text en anglès (Our Garden) i en rus.
Aquesta obra de "joventut" del compositor forma part del seu primer període d'escriptura en la tradició clàssica abans d'entrar durant uns anys en el registre del serialisme i és l'única de tipus coral fins que va començar a escriure música tintinabular.

## Moviments

* Allegro
* Andantino cantabile
* Allegro
* Moderato - Allegro

## Referències

* ↑ «El Cor Infantil Amics de la Unió actua al Palau de la Música amb una peça d'Arvo Pärt». Som Vallès. [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ «Informació de l'obra» (en italià). Europa Cantat. Arxivat de l'original el 27 de novembre 2018. [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ Andrew Shenton. Arvo Pärt's Resonant Texts: Choral and Organ Music 1956–2015. Cambridge University Press, 10 maig 2018, p. 16. ISBN 978-1-108-51486-6.
* ↑ WONG Hoi Sze Susanna. «Timbre and Tintinnabulation in the Music of Arvo Part» (en anglès). The Chinese University of Hong Kong, 01-09-2001. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «Arvo Pärt: la música tintinnabuli» (en castellà). CCOO d'Andalusia. Arxivat de l'original el 27 de novembre 2018. [Consulta: 27 novembre 2018].
# Clàssic femení de Vienne Nouvelle-Aquitaine

El Clàssic femení de Vienne Nouvelle-Aquitaine (en francès Classic Féminine de Vienne Nouvelle-Aquitaine) és una cursa ciclista d'un dia, de categoria femenina, que es disputa per les carreteres de Nova Aquitània (França). La cursa es creà el 2007 i forma part de la Copa de França de ciclisme.
Gràcies a l'èxit de la cursa, a partir del 2016 es va crear una nova cursa anomenada La Picto-Charentaise que es disputa abans de l'última etapa del Tour de Poitou-Charentes.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2007 | Émilie Blanquefort | Edwige Pitel | Isabelle Ramès |
| 2008 | Leda Cox | Magalie Finot-Laivier | Emmanuelle Merlot |
| 2009 | Svetlana Boubnenkova | Giuseppina Grassi | Béatrice Thomas |
| 2010 | Ludivine Loze | Gabriela Slamova | Siobhan Horgan |
| 2011 | Pascale Jeuland | Mélanie Bravard | Élodie Hegoburu |
| 2012 | Audrey Cordon | Aude Biannic | Fiona Dutriaux |
| 2013 | Audrey Cordon | Roxane Fournier | Oriane Chaumet |
| 2014 | Audrey Cordon | Roxane Fournier | Mélodie Lesueur |
| 2015 | Charlotte Bravard | Fanny Leleu | Laura Asencio |
| 2016 | Aude Biannic | Maéva Paret-Peintre | Fanny Riberot |
| 2017 | Eugénie Duval | Coralie Demay | Annabelle Dreville |
| 2018 | Camille Devi | Gladys Verhulst | Marine Quiniou |
| 2019 | Clara Copponi | Gladys Verhulst | Marine Quiniou |
| 2020 | Valentine Fortin | Séverine Eraud | Margot Pompanon |
| 2021 | Valentine Fortin | Marie-Morgane Le Deunff | Maëva Squiban |
| 2022 | Marie-Morgane Le Deunff | Lara Lallemant | Chloé Charpentier |
| 2023 | Julia Aubry | Anaïs Morichon | Titia Ryo |
| 2024 | Justine Gegu | Océane Goergen | Élisa Lemétayer |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Clàssic femení de Vienne Poitou-Charentes
* Pàgina oficial de La Picto-Charentaise
* Palmarès del Clàssic femení de Vienne Poitou-Charentes a cyclebase.nl
* Palmarès de La Picto-Charentaise a cyclebase.nl
# Marta Lach

Marta Lach (Grudziądz, Polònia, 26 de maig de 1997) és una ciclista polonesa. Actualment corre a l'equip ciclista femení Ceratizit-WNT Pro Cycling, en ciclisme de carretera.

## Palmarès

* 2014
** Campiona de Polònia en ruta junior
* 2019
** Vencedora d'una etapa al Gran Premi Elsy Jacobs
* 2020
** Campiona de Polònia en ruta
* 2021
** 1a a la La Picto-Charentaise
* 2022
** Vencedora d'una etapa al Tour de Romandia
** Vencedora d'una etapa al Tour de Bretanya femení
* 2023
** Vencedora d'una etapa al Tour de Bretanya femení
** 1a al Gran Premi de Fourmies
** 1a a la Grisette Gran Premi de Valònia
* 2024
** 1a al Festival Elsy Jacobs a Garnich
** 1a al Festival Elsy Jacobs a Luxembourg
** 1a al Tour de l'illa de Chongming i vencedora de dues etapes

### Resultats a les Grans Voltes

Resultats al Giro d'Itàlia
* 2019: 47a posició
* 2021: 24a posició
* 2022: 34a posició
Resultats al Tour de França
* 2022: no surt a la 6a etapa
* 2023: 51a posició
* 2024: no surt a la 6a etapa

## Referències

* ↑ «Ceratizit-WNT Pro Cycling» (en anglès). UCI. [Consulta: 11 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats.com
# The ABCs of Death

The ABC's of Death és una antologia independent de curtmetratges, tant cómics com de terror, tots aquests produïts per productores internacionals i dirigits per directors de tot el món. La pel·lícula conté 26 curts diferents, realitzats tots per diferents directors. Va ser estrenada al Festival Internacional de Toronto del 2012 i en cinemes el 8 de març de 2013

## Trama

La pel·lícula consta de vint-i-sis capítols individuals, un per cada lletra de l'abecedari. Els 26 directors encarregats van tenir llibertat per crear una història relacionada amb una paraula que havia de començar per la lletra que els havia tocat
Cal destacar que hi va haver una competició entre els vint-i-sis directors i va sortir com a guanyador el director britànic Lee Hardcastle gràcies al seu curt T is for Toilet.

## Segments

* A is for Apocalypse (dirigit i escrit per Nacho Vigalondo).
* B is for Boogeyman (dirigit i escrit per Adrian Garcia Bogliano).
* C is for Cicle (dirigit i escrit per Ernesto Diaz Espinoza).
* D is for Dogfight (dirigit i escrit per Marcel Sarmiento).
* E is for Exterminate (dirigit i escrit per Angela Bettis).
* F is for Pet (dirigit i escrit per Noboru Iguchi).
* G is for Gravity (dirigit i escrit per Andrew Traucki).
* H is for Hydro-Electric Diffusion (dirigit i escrit per Thomas Malling).
* I is for Ingrown (dirigit i escrit per Jorge Michel Grau).
* J is for Jidai-geki (Pel·lícula Samurai) (dirigit i escrit per Yûdai Yamaguchi).
* K is for Klutz (dirigit i escrit per Anders Morgenthaler).
* L is for Libido (Dirigit i escrit per Timo Tjahjanto).
* M is for Miscarriage (dirigit i escrit per TI West).
* N is for Nuptials (dirigit i escrit per Banjong Pisanthanakun).
* O is for Orgasm (dirigit i escrit per Bruno Forzani i Héléne Cattet).
* P is for Pressure (dirigit i escrit per Simon Rumley).
* Q is for Quack (dirigit i escrit per Adam Wingard i Simon Barrett).
* R is for Removed (dirigit i escrit per Srđun Spasojević).
* S is for Speed (dirigit i escrit per Jake West).
* T is for Toilet (dirigit i escrit per Lee Hardcastle).
* U is for Unearthed (dirigit i escrit per Ben Wheatley)..
* V is for Vagitus (El Crit d'un Nadó) (dirigit i escrit per Kaare Andrews).
* W is for WTF! (Dirigit i escrit per Jon Schnepp).
* X is for XXL (dirigit i escrit per Xavier Gens).
* Y is for Youngbuck (dirigit i escrit per Jason Eisener).
* Z is for Zetsumetsu (Extinció) (dirigit i escrit per Yoshihiro Nishimura).

## Referències

* ↑ Ryan Turek. «Get a Sneak Peek of ABCs of Death Before V/H/S This Week». Shock Till You Drop, 03-10-2012. [Consulta: 9 novembre 2012].
* ↑ «Exclusive Interview: Angela Bettis on The ABCs of Death». Crave Online. Arxivat de l'original el 20 d’octubre 2014. [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ «Watch the Winning ‘ABCs of Death’ Short Film ‘T is for Toilet’». Bloody Disgusting. [Consulta: 21 octubre 2012].

## Enllaços externs

* El ABCs de Mort Arxivat 2014-02-16 a Wayback Machine. en Tumblr
# Albert Pintat Santolària

Albert Pintat Santolària (Sant Julià de Lòria, 23 de juny de 1943) és un polític andorrà, economista i empresari. Des de l'any 2005 fins al 2009 va ser el cap de govern d'Andorra. És llicenciat en Ciències Econòmiques per la Universitat Catòlica de Friburg, Suïssa. A més a més, des de novembre de 2005 fins a l'abril de 2009 va ser president del Partit Liberal d'Andorra, en substitució de Marc Forné i Molné, i succeït per Joan Gabriel i Estany.

## Càrrecs

* 2005-2009: cap del govern d'Andorra
* 2001-2004: ambaixador a Suïssa i al Regne Unit de Gran Bretanya i Irlanda del Nord
* 1997-2001: ministre de Relacions Exteriors
* 1995-1997: ambaixador d'Andorra al Benelux i a la Unió Europea
* 1986-1991: conseller general
* 1984-1985: secretari personal del cap de Govern Josep Pintat, responsabilitat en comerç exterior
* 1982-1983: cònsol menor de Sant Julià de Lòria

## Distincions honorífiques

Al llarg de la seva carrera política, Albert Pintat i Santolària ha rebut diversos honors i distincions, fruit de diversos mèrits personals i professionals.

### Nacionals

* Cavaller de la Creu dels Set Braços, Principat d'Andorra (2024)
* Fundador i President d'honor (Gran Mestre) de l'Orde de Carlemany, Principat d'Andorra (2007-2009).
Destaca en aquest àmbit per ser el Cap de Govern que creà l'Orde de Carlemany, la més alta condecoració del Principat d'Andorra de la qual fou President d'Honor (Gran Mestre), sense arribar a ostentar-ne les insígnies.

### Estrangeres

* Gran Creu de l'Orde de l'Infant Dom Henrique, concedida pel President de la República Portuguesa l'any 2007.
* Gran Oficial de l'Orde de Sant Gregori el Gran, concedida per la Santa Seu l'any 2009.

## Referències

* ↑ BOPA. «Decret 283/2024, del 10-7-2024, pel qual es formalitzen diversos atorgaments de la Creu dels Set Braços i de l’Orde de Carlemany», 17-07-2024. [Consulta: 17 juliol 2024].

## Bibliografia

* MORELL MORA, Antoni. Andorra avui i demà. Converses d'Antoni Morell amb Albert Pintat. Andorra: Antoni Morell i Albert Pintat, 2005 ISBN 99920-1-559-4

## Vegeu també

* Llista dels cap de Govern d'Andorra
# Enrique Fuentes Quintana

Enrique Fuentes Quintana (Carrión de los Condes, Castella i Lleó 1924 - Madrid 2006) és un dels economistes espanyols de la segona meitat del segle xx que ha tingut major influència acadèmica i social especialment en el camp de la Hisenda Pública.

## Biografia

Nasqué al poble palentí de Carrión de los Condes el 13 de desembre de 1924 i va estudiar a la Universitat Complutense de Madrid, on es va doctorar en Dret el 1948 i en Ciències Polítiques i Econòmiques el 1956. Ha estat catedràtic d'Economia Política i Hisenda Pública de la Universitat de Valladolid (1956-1958), catedràtic d'Hisenda Pública i Dret Fiscal a la Facultat de Ciències Polítiques, Econòmiques i Comercials de la Universitat Complutense de Madrid (1958-1978), catedràtic d'Economia Aplicada de la Universitat Nacional d'Educació a Distància (UNED) (1978-1990) i és professor emèrit d'aquesta mateixa Universitat des de 1990.
Ha estat nomenat Doctor Honoris causa per les Universitats de Valladolid (1990), Oviedo (1991), Sevilla (1993), Castella-la Manxa (1995), Saragossa (1995), Santiago de Compostel·la (1996) i Alcalà d'Henares (1996). Fuentes Quintana morí el 6 de juny de 2006 a la ciutat de Madrid.

## Activitat professional

Va estar lligat al grup d'economistes del diari Arriba. En l'administració pública, a més de Tècnic Comercial de l'Estat des de 1951, ha estat director del Servei d'Estudis del Ministeri de Comerç i de la prestigiosa revista Información Comercial Española de 1958 a 1970. D'aquí va passar a ser director de l'Institut d'Estudis Fiscals i director d'Hisenda Pública Espanyola (1970-1978) i altres publicacions d'aquest Institut. Ha estat també Director General de la Fundació Fondo para la Investigación Económica y Social (FIES) de les Caixes d'Estalvis Confederades (1979-1995), i de les revistes Papeles de Economía Española, Perspectivas de Sistema Financiero, Economía de las Comunidades Autónomas i Cuadernos de Información Económica.

## Activitat política

El juliol de 1977 va ser nomenat Vicepresident segon per a Assumptes Econòmics en un dels governs de Adolfo Suárez, des del qual va portar a terme el Programa de Sanejament i Reforma Econòmica acordat per les forces democràtiques en els Pactes de la Moncloa així com una profunda reforma fiscal que va proporcionar a la Hisenda Espanyola l'equitat i l'eficàcia que el sistema democràtic, acabat d'estrenar, requeria i la va modernitzar conformement al model dominant en la resta del món occidental.
Ha obtingut nombrosos premis i distincions: Premi Príncep d'Astúries de Ciències Socials (1989); Creu de Sant Jordi (1990); Premi Jaime I d'Economia (1993); Premi de Ciències Socials i Humanitats de Castella i Lleó (1994); Premi d'Economia de Castella i Lleó Infanta Cristina (1995); Premi Rei Juan Carlos I d'Economia (1998). Està en possessió de la Gran Creu d'Alfons X El Savi, la Gran Creu de l'Orde de Carles III, la Gran Creu del Mèrit Civil i la Gran Creu fr l'Orde de l'Infant Dom Henrique.

## Enllaços externs

* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de Ciències Socials 1989 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine.
# Karin Lindberg

Karin Lindberg (Kalix, 6 d'octubre de 1929 - Örebro, 2 de desembre de 2020) va ser una gimnasta artística sueca que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics. El 1948, fou quarta en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica. El 1952, als Jocs de Hèlsinki, disputà les set proves del programa de gimnàstica que es disputaren. Guanyà la medalla d'or en la competició del concurs per aparells, mentre fou quarta en el concurs complet per equips. La seva darrera participació en uns Jocs fou el 1956, a Melbourne, on tornà a disputar les set proves del programa de gimnàstica. Guanyà la plata en el concurs per aparells, mentre en la resta de proves sols destaca la vuitena posició en el concurs complet per equips.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en el concurs per equips al Campionat del món de gimnàstica artística de 1950.

## Referències

* 1 2 «Karin Lindberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 12 gener 2019].
* ↑ Karin Lindén Arxivat 2019-01-13 a Wayback Machine. a Comitè Olímpic Suec
# Karen Gallardo

Karen Pamela Gallardo Pinto (Valdivia, 6 de març de 1984) és una atleta xilena especialitzada en el llançament de disc. Ha participat en un Campionat Mundial d'Atletisme, Jocs Olímpics i variades competències a nivell sud- i nord-americà.

## Trajectòria

Va obtenir una medalla d'or als Jocs Sud-americans de 2006 realitzats a Buenos Aires, Argentina. Als Jocs Panamericans de 2011, celebrats a Guadalajara, Mèxic, va obtenir el 5è lloc en la seva disciplina. A l'agost d'aquest mateix any va classificar als Jocs Olímpics de Londres 2012 en el "Grand Prix Metropolità" realitzat en el Estadi Nacional de Xile.
Al juliol de 2012 va obtenir el bronze en el XV Campionat Iberoamericà d'Atletisme.
El 3 d'agost de 2012 va debutar en els Jocs Olímpics de Londres, on va obtenir una marca de 58,82 en el seu primer llançament. En el segon llançament va aconseguir una marca de 60,09, la seva millor puntuació de l'any. Va quedar en el lloc 21 de 34 competidores, per la qual cosa no va poder classificar a la final.
Gallardo va participar en els Jocs Sud-americans de Santiago 2014, on va obtenir una medalla d'or amb un llançament de 59,65 metres.
També va guanyar en medalla d'or al Campionat Iberoamericà de Sao Paulo 2014.
Al desembre de 2014 va ser triada pels seus parells com l'Esportista Team 2014, premi lliurat pel Comitè Olímpic de Xile.
El 2 d'agost de 2015, en el XCV Campionat d'Espanya d'Atletisme realitzat en Castelló de la Plana, Gallardo va aconseguir una marca de 61,1 metres en el llançament de disc, superant el rècord nacional i classificant als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016.

## Referències

* ↑ ADN. «Karen Gallardo y su clasificación a Tokio 2020: “Mi idea era ir una vez a los Juegos Olímpicos y ya voy en tres”» (en castellà). [Consulta: 2 agost 2021].
* ↑ «Karen Gallardo». EMOL. [Consulta: 22 juliol 2012].
* ↑ «Karen Gallardo queda eliminada amb el seu millor llançament de l'any». La Tercera, 03-08-2012. Arxivat de l'original el 2012-08-04. [Consulta: 4 agost 2012].
* ↑ «Karen Gallardo va guanyar en el llançament del disc i lliura medalla d'or a Xile en ?Santiago 2014?». BioBioChile, 15-03-2014. Arxivat de l'original el 2014-03-16. [Consulta: 16 març 2014].
* ↑ https://www.teamchile.org/?p=9318 Arxivat 2017-05-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Karen Gallardo trenca rècord de Xile i classifica a Rio». La Tercera, 02-08-2015 [Consulta: 2 agost 2015]. Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 3 abril 2017].

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Karen Gallardo
# Vincenzo Scifo

Vincenzo Scifo, sovint conegut com a Enzo Scifo, (La Louvière, 19 de febrer de 1966) és un exfutbolista professional belga que jugava de centrecampista.

## Trajectòria

Descendent d'italians de Sicília, Scifo començà a jugar al RAA Louviéroise, però aviat fitxà pel RSC Anderlecht, amb qui debutà el 1983. Fitxà per l'Inter de Milà el 1987 però no assolí gran èxit i la següent temporada signà pel Girondins de Bordeus i el 1989 per l'Auxerre. La seva trajectòria continuà a Itàlia al Torino, de nou a França al Mònaco acabant al seu primer club professional, l'Anderlecht, retirant-se el 2001.
Amb la selecció belga jugà entre 1984 i 1998, participant a quatre Mundials: 1986, 1990, 1994, i 1998, jugant 16 partits. En total jugà 84 cops amb Bèlgica, on marcà 18 gols.
Després de retirar-se començà com a entrenador al R. Charleroi SC. Des del 2007 dirigeix el RE Mouscron.

## Referències

* ↑ «World Cup History > Best Players of All Times > Belgium > Enzo Scifo». www.us.terra.com. Arxivat de l'original el 22 de febrer 2012. [Consulta: 14 octubre 2015].
* ↑ Emanuela Audisio «Italiano per forza». repubblica.it, 23-04-1987.
* 1 2 «Scifo, a Red Devil with divine gifts». FIFA [Consulta: 8 novembre 2013]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-30. [Consulta: 22 desembre 2021].
* ↑ «Enzo SCIFO». FIFA. Arxivat de l'original el 8 de novembre 2013. [Consulta: 8 novembre 2013].
* ↑ MyDict Team. «Enzo - hat folgende Bedeutung». Arxivat de l'original el 5 de març 2021. [Consulta: 14 octubre 2015].
* ↑ «Planet World Cup - Legends - Enzo Scifo». [Consulta: 14 octubre 2015].
* ↑ «Scifo helps Belgium to overcome Yugoslavia». UEFA.com, 04-10-2003. [Consulta: 3 gener 2017].
* ↑ World Football Legends | Players | Enzo Scifo Arxivat 25-6-2008 a Wayback Machine.
* ↑ Enzo Scifo décide de jeter l'éponge Arxivat 11-6-2009 a Wayback Machine.
# Violeta Bermúdez

Violeta Bermúdez (Lima, 12 d'agost de 1961) és advocada, escriptora i diplomàtica peruana. El 18 de novembre de 2020, Bermúdez es va convertir en Primera Ministra del Perú. Anteriorment va ocupar càrrecs en l'Agència de Desenvolupament Internacional dels Estats Units i va treballar durant els gabinets del president Alexandre Toledo i la primera ministra Beatriz Merino.

## Carrera política

Des d'abril de 1997 fins a gener de 2002, va exercir com a coordinadora de drets humans de l'Agència dels Estats Units per al Desenvolupament Internacional en representació del Perú.
El president Alejandro Toledo va nomenar Bermúdez viceministra del Ministeri de Promoció de la Dona i Desenvolupament Humà el 24 de gener de 2002. Va ser crucial per obtenir l'aprovació de polítiques relatives al Fòrum d'Equitat i Justícia Social de l'Acord Nacional.
El juliol de 2003 va ser Cap del Gabinet d'Assessors de la primera ministra Beatriz Merino. Va deixar el lloc al desembre d'aquest any.
Entre 2012 i 2017, va ser directora del Pro-Decentralization Project for the United States Agency for International Development.

### Primera Ministra (des de 2020)

El 18 de novembre de 2020, el feia poc instal·lat president Francisco Sagasti va nomenar Bermúdez Primera Ministra del Perú. Va reemplaçar a Ántero Flores Aráoz arran del creixent malestar social en el país. Ella és la cinquena dona en ocupar aquest càrrec en la història del país.

## Vida personal

Nascuda a Lima, Bermúdez va estudiar dret en la Universitat Nacional de Sant Marcos i en la Pontifícia Universitat Catòlica del Perú.
Està casada amb l'advocat Samuel Abad Yupanqui.

## Publicacions

* La regulación jurídica del aborto en América Latina y el Caribe: estudio comparativo (1998)
* Genero y poder, la igualdad politica de las mujeres (2019)

## Referències

* ↑ «Peru President picks new Cabinet to ease protests, market fears». Reuters. [Consulta: 18 novembre 2020].
* 1 2 3 «VIOLETA BERMÚDEZ». Vital Voices.org. [Consulta: 19 novembre 2020].
* 1 2 3 «Violeta Bermúdez, la abogada que liderará la PCM del gobierno de transición [Perfil]» (en castellà). RPP.pe. [Consulta: 19 novembre 2020].
* ↑ «¿Quién es Violeta Bermúdez?» (en castellà). El Comercio. [Consulta: 19 novembre 2020].
* ↑ «Violeta Bermúdez jura como presidenta del Consejo de Ministros» (en castellà). Onda Azul. [Consulta: 19 novembre 2020].
* ↑ «Quién es Violeta Bermúdez Valdivia, la nueva presidenta de la PCM» (en castellà). Pica News. [Consulta: 19 novembre 2020].
* ↑ «Profile: VIOLET BERMUDEZ VALDIVIA» (en castellà). PUCP.edu. [Consulta: 19 novembre 2020].
* ↑ «La regulación jurídica del aborto en América Latina y el Caribe: estudio comparativo». Google Books. [Consulta: 19 novembre 2020].
* ↑ «Gender and power. The political equality of women». Departamento PUCP. Arxivat de l'original el 18 de novembre 2020. [Consulta: 19 novembre 2020].
# Campionat del Món de Long Track

El Campionat del Món de Long Track (oficialment: FIM Long Track World Championship), regulat per la FIM, és la màxima competició internacional de Long Track.
Es disputa en dues categories: Individual i Per equips.

## Historial

    A 22 de novembre de 2024
| Any | Campió Individual |
| 1957 | Basse Hveen |
| 1958 | Josef Hofmeister |
| 1959 | Josef Hofmeister |
| 1960 | Josef Hofmeister |
| 1961 | Timo Laine |
| 1962 | Bertil Stridh |
| 1963 | Bertil Stridh |
| 1964 | Kurt W Petersen |
| 1965 | Bjorn Knutsen |
| 1966 | Manfred Poschenreider |
| 1967 | Manfred Poschenreider |
| 1968 | Manfred Poschenreider |
| 1969 | Don Godden |
| 1970 | Jon Odegaard |
| 1971 | Ivan Mauger |
| 1972 | Ivan Mauger |
| 1973 | Ole Olsen |
| 1974 | Egon Muller |
| 1975 | Egon Muller |
| 1976 | Ivan Mauger |
| 1977 | Anders Michanek |
| 1978 | Egon Muller |
| 1979 | Alois Wiesbock |
| 1980 | Karl Maier |
| 1981 | Michael Lee |
| 1982 | Karl Maier |
| 1983 | Shawn Moran |
| 1984 | Erik Gundersen |
| 1985 | Simon Wigg |
| 1986 | Erik Gundersen |
| 1987 | Karl Maier |
| 1988 | Karl Maier |
| 1989 | Simon Wigg |
| 1990 | Simon Wigg |
| 1991 | Gerd Riss |
| 1992 | Marcel Gerhard |
| 1993 | Simon Wigg |
| 1994 | Simon Wigg |
| 1995 | Kelvin Tatum |
| 1996 | Gerd Riss |
| 1997 | Tommy Dunker |
| 1998 | Kelvin Tatum |
| 1999 | Gerd Riss |
| 2000 | Kelvin Tatum |
| 2001 | Gerd Riss |
| 2002 | Robert Barth |
| 2003 | Robert Barth |
| 2004 | Gerd Riss |
| 2005 | Robert Barth |
| 2006 | Robert Barth |
| 2007 | Gerd Riss |
| 2008 | Gerd Riss |
| 2009 | Gerd Riss |
| 2010 | Joonas Kylmakorpi |
| 2011 | Joonas Kylmakorpi |
| 2012 | Joonas Kylmakorpi |
| 2013 | Joonas Kylmakorpi |
| 2014 | Erik Riss |
| 2015 | Jannick de Jong |
| 2016 | Erik Riss |
| 2017 | Mathieu Trésarrieu |
| 2018 | Martin Smolinski |
| 2019 | Dimitri Bergé |
| 2020 | Lukas Fienhage |
| 2021 | Romano Hummel |
| 2022 | Mathieu Trésarrieu |
| 2023 | Martin Smolinski |
| 2024 | Martin Smolinski |

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial (anglès)
* Informació sobre el campionat al Web Grasstrack GB (anglès)
# 1396

L'any 1396 (MCCCXCVI) va ser un any de traspàs que començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* 25 de setembre, Nikopolis: batalla de Nicòpolis entre turcs i croats europeus.

## Necrològiques

* 19 de maig - Foixà (l'Alt Empordà): Joan I, "el Caçador", rei de la Corona d'Aragó. (n. 1350)
* 18 de juliol - Barberà de la Conca: Guillem de Guimerà i d'Abella 6è President de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ Grant, R.G.. Battle: A Visual Journey Through 5,000 Years of Combat (en anglès). Dorling Kindersley Publishers Ltd, 2005, p. 122.
* ↑ El món urbà a la Corona d'Aragó del 1137 als decrets de nova planta: XVII Congrés d'Història de la Corona d'Aragó. Edicions Universitat Barcelona, 2003, p. 304. ISBN 8447527417.
* ↑ «Guillem de Guimerà i d’Abella | enciclopedia.cat». [Consulta: 21 novembre 2024].