OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla de Pelecà

La batalla de Pelecà va tenir lloc els dies 10-11 de juny de 1329 entre una força expedicionària romana d'Orient liderada per Andrònic III i un exèrcit otomà dirigit per Orhan. L'exèrcit romà d'Orient va ser derrotat, sense que pogués fer més intents per ajudar les ciutats d'Anatòlia que estaven sota setge otomà.

## Enfrontament i resultat

Amb l'ascens d'Andrònic al poder el 1328, els territoris imperials d'Anatòlia s'havien reduït considerablement en gairebé tot l'oest de la moderna Turquia en el curs dels quaranta anys anteriors, llevat d'alguns llocs avançats dispersos per tot el mar Egeu i d'una petita província situada al voltant de Nicomèdia, a uns 150 km de Constantinoble, capital del país. A tot arreu els turcs eren hostils i usurpaven les terres imperials. Andrònic estava decidit a ajudar les importants ciutats de Nicomèdia i Nicea i esperava restaurar la frontera cap a una posició estable. Juntament amb el gran domèstic Joan Cantacuzè, Andrònic va conduir l'exèrcit, que era el més gran que va poder reunir al llarg del mar de Màrmara cap a Nicomèdia. A Pelecà, un exèrcit turc otomà bloquejava el seu camí. Una part de l'exèrcit turc fou derrotat. No obstant això, la major part de l'exèrcit turc es va retirar a les muntanyes al nord del camp de batalla. En perseguir-los, l'exèrcit romà d'Orient va patir nombroses escaramusses que van fer caure la seva moral, i el mateix Andrònic va resultar lleugerament ferit. Els turcs aconseguiren fins i tot de tallar la retirada a l'exèrcit romà d'Orient, que va haver de replegar-se per via marítima, sota la direcció del Gran Domèstic, cap a Constantinoble.

## Conseqüències

La campanya de restauració de l'imperi acabava de ser avortada amb aquesta batalla. Mai més no hi va haver cap mena d'intent per recuperar les antigues terres romanes d'Orient de l'Àsia Menor, llevat d'algunes expedicions que tractaren d'alçar el setge de Nicomèdia, que va acabar caient el 1337. Nicea caigué des del 1331 i el seu governador era conscient que no podia esperar cap mena de socors de Constantinoble. A poc a poc, el control del Bòsfor escapà a l'Imperi Romà d'Orient. Els otomans havien obtingut un territori prou poderós per finalment conquerir l'Imperi Romà d'Orient en la seva totalitat.

## Referències

* ↑ Heath, Ian and Angus McBride, Byzantine Armi 1118-1461 AD , (Osprey Publishing, 1995), 8.
* 1 2 Bartusis, Marc C. The Late Byzantine Army: Arms and Society, 1204-1453 , University of Pennsylvania Press, 1997, p. 91 "In June 1329 he [Andronicus III] and Kantakouzenos led a major expedition into Àsia with 2,000 soldiers from Constantinople, and something less than this number from Thrace. At Pelekanos their army encountered the forces of Orhan, Osman's són and SUCCESSOR, Encamp with about 8,000 examen. "

## Bibliografia

* Treadgold, W. "A History of the Byzantine State and Society", Stanford University Press, 1997.
# Fre del prepuci

El fre del prepuci o vincle del prepuci és un plec cutani que lliga la part inferior del gland amb la superfície interior del prepuci, i ajuda a contreure el prepuci sobre el gland.

## Anatomia

Generalment, quan el penis es troba flàccid el fre es troba ocult rere el prepuci. Quan es retreu el prepuci, el fre s'observa com una porció de pell triangular que es perllonga des de la part inferior del meat urinari, a la cara ventral del gland del penis, i s'uneix a la mucosa del prepuci intern. A causa de la forma triangular i la proximitat amb el fre prepucial, la mucosa sota aquest rep el nom de delta frenular. El delta i el fre són altament innervats (contenen un alt nombre de receptors nerviosos) pel que són considerats una zona erògena específica. El fre conté també una petita artèria. Durant la circumcisió, depenent del mètode utilitzat, el fre sol ser extirpat.

## Funcions

El fre manté el prepuci en el seu lloc sobre el gland i ajuda a retornar el prepuci retret a la seva posició sobre el gland quan el penis es troba flàccid. A més d'aquesta funció, el fre prepucial contribueix a intensificar les sensacions durant l'activitat sexual, ja que és una part especialment sensible del penis. L'estimulació continuada d'aquesta zona contribueix al reflex ejaculatori tal com s'ha pogut provar en individus amb lesió de la medul·la espinal, que pateixen anejaculació o incapacitat per ejacular. Aquest fet ha permès l'obtenció d'esperma d'aquestes persones amb finalitats reproductives mitjançant l'estimulació vibratòria del penis.

## Condicions

El fre curt és el trastorn caracteritzat per un fre massa curt que restringeix el moviment del prepuci, fet que pot portar a molèsties durant el coit. És probable que un fre amb aquesta condició s'esquinci causant dolor i sagnat. Generalment, això no suposa una emergència mèdica i sol curar-se quan l'hemorràgia ha finalitzat.

## Referències

* ↑ Diccionari Enciclopèdic de Medicina - Terminologia de Ciències i Tecnologia - Institut d'Estudis Catalans
* ↑ Crooks, R.; Baur, K. Our Sexuality. 5th. Redwood City: Benjamin/Cummings, 1993, p. 129. ISBN 0534595677.
* ↑ Saulino, Michael F. «Rehabilitation of Persons With Spinal Cord Injuries». WebMD, 2006.
* ↑ Pryor, JL; Leroy; Nagel; Hensleigh «Vibratory stimulation for treatment of anejaculation in quadriplegic men.». Archives of physical medicine and rehabilitation, 76, 1, 1995, pàg. 59–64. DOI: 10.1016/S0003-9993(95)80044-1. PMID: 7811177.

## Vegeu també

* Balanitis
* Circumcisió
* Fimosi
* Infeccions de transmissió sexual
# Maria Limànskaia

Maria Limànskaia (Staraya Poltavka, 12 d'abril de 1924 - Zvonarevka, 26 de novembre de 2024) va ser una soldat de l'Exèrcit Roig durant la Segona Guerra Mundial. És coneguda per ser qui dirigia el trànsit a la Porta de Brandenburg l'any 1945 després de la batalla de Berlín. Va convertir-se en un símbol de la victòria aliada sobre l'Alemanya Nazi.

## Biografia
### Joventut i carrera militar

Nascuda l'any 1924 amb el nom de Maria Limànskaia, va unir-se a l'Exèrcit Roig l'any 1942, en ple apogeu de la Segona Guerra Mundial. En aquells moments l'Stavka soviètic (alt comandament) començava a patir una manca de reservistes per reforçar els 2000 quilòmetres del Front Oriental, així que va decidir començar a reclutar dones i homes menors d'edat. Gairebé 800.000 dones van allistar-se a l'Exèrcit Roig durant la guerra. No es tenen gaires dades de la carrera militar de Limànskaia més enllà d'algunes anècdotes que expliquen que gairebé va morir quan va abandonar un edifici pocs segons abans que hi esclatés una bomba, o que va contraure la malària.

### La Porta de Brandenburg i el símbol de la victòria

Després que la Batalla de Berlín acabés a principis de maig de 1945, Limànskaia va ser destinada a dirigir el trànsit a la Porta de Brandenburg durant la Conferència de Potsdam a finals de juliol. Mentre estava de servei, Ievheni Khaldei, un periodista de l'agència soviètica de premsa, l'Agència de Telègrafs de la Unió Soviètica (TASS), va fotografiar-la, filmar-la i entrevistar-la. La seva foto va aparèixer als diaris i revistes de tot el món i de seguida es va convertir en una imatge icònica de la victòria sobre l'Alemanya Nazi. Més endavant va tenir una petita trobada amb el primer ministre britànic Winston Churchill. Limànskaia va comentar posteriorment, «era exactament com me l'havia imaginat, fumant un cigar».

### Vida posterior

Després de la guerra Maria Limànskaia va tornar a la vida civil i va traslladar-se a viure a Zvonariovka (Saràtov).

## Bibliografia

* ↑ «Fallece a los 100 años la rusa María Limánskaya, la 'madona de Brandeburgo'» (en castellà), 25-11-2024. [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «Maria Limanskaya, Soviet soldier who became a symbol of the Allied victory over Germany in 1945» (en anglès). The Telegraph, 27-11-2024. ISSN: 0307-1235.
* 1 2 3 4 Petrova, Ievguénia. «The Fate of Russian Girl from WWII Photo» (en anglès), 12-05-2004. Arxivat de l'original el 2019-10-22. [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ Goldstein, Joshua. War and Gender: How Gender Shapes the War System and Vice Versa.. Cambridge University, 2003, p. 64-66. ISBN 978-0521001809.
* ↑ «Lydia Spivak on traffic duties in Berlin 1945». [Consulta: 16 octubre 2019].
# Für Lennart in memoriam

Für Lennart in memoriam és una obra per a orquestra de corda realitzada el 2006 pel compositor estonià Arvo Pärt. Va ser estrenada el 26 de març de 2006 a l'església de sant Carles de Tallinn per l'Orquestra de Cambra de Tallinn dirigida per Tõnu Kaljuste en les cerimònies de sepeli de Lennart Meri. És una obra en un sol moviment amb una durada d'uns 7 minuts.

## Origen i context

A principis del 2006, Lennart Meri, expresident de la República d'Estònia (1992-2001), va encarregar una obra a Pärt amb el desig que la seva música fos part del seu comiat final. Meri, figura carismàtica i destacada com a polític, historiador, cineasta i escriptor, va ser el segon president elegit d'Estònia després de la caiguda de la Unió Soviètica.
Arvo Pärt i Lennart Meri mantenien una relació que es remuntava a la seva joventut. Durant els anys seixanta, tots dos van coincidir treballant a la ràdio d’Estònia: Pärt al departament de música i Meri al teatre radiofònic. L'amistat va perdurar, Pärt va dir: «Crec que ara érem molt més similars que quan érem més joves». Quan Pärt va començar a treballar en aquesta peça, també estava immers en la composició de la sisena oda del cor a cappella Kanon Pokajanen. Aquesta oda, que va incorporar en la nova composició instrumental, és una pregària canònica de l’església eslava vinculada simbòlicament al mar (en estonià, "meri" significa "mar") i que tradicionalment és utilitzada en cerimònies funeràries.

## Enregistraments

* En el disc In principio pel Cor de Cambra Filharmònica d'Estònia dirigit perr Tõnu Kaljuste. ECM Records, 2009.

## Referències

* 1 2 «Informació de l'obra» (en anglès). Arvo Pärt Centre. [Consulta: 23 desembre 2018].
# Mario Aerts

Mario Aerts (Herentals, 31 de desembre de 1974) és un exciclista belga, professional entre el 1996 i el 2011. La seva principal victòria és la de Fletxa Valona de 2002. El 2007 va esdevenir el vint-i-cinquè ciclista, i primer belga, en finalitzar les tres grans voltes en una mateixa temporada. El 9 de juny de 2011 el diari La Libre va anunciar que es retiraria del ciclisme professional a la fi de la temporada.
El 2012 s'integrà en l'estructura de l'equip Lotto-Belisol com a director esportiu.

## Palmarès

* 1994
** Vencedor d'una etapa del Tour de Valònia
* 1996
** 1r al Gran Premi d'Isbergues
* 1997
** 1r al Circuit Franco-belga
* 2001
** 1r al Giro della Provincia di Lucca
* 2002
** 1r a la Fletxa Valona

### Resultats al Tour de França

* 1999. 21è de la classificació general
* 2000. 28è de la classificació general
* 2001. 27è de la classificació general
* 2002. 50è de la classificació general
* 2003. 89è de la classificació general
* 2005. 112è de la classificació general
* 2006. 106è de la classificació general
* 2007. 70è de la classificació general
* 2008. 31è de la classificació general
* 2010. 33è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1998. 41è de la classificació general
* 2003. 51è de la classificació general
* 2005. 15è de la classificació general
* 2007. 28è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2001. 63è de la classificació general
* 2007. 20è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Van den Broeck to lead Omega Pharma-Lotto in Tour» (en anglès). Cycling news, 6-2010.
* ↑ «Mario Aerts arrêtera à la fin de la saison» (en francès). La Libre, 09-06-2011.

## Enllaços externs

* Fitxa de Mario Aerts a sitiodeciclismo.net
# Aviat Aircraft Inc.

Aviat Aircraft Inc. és un fabricant nord-americà d'aeronaus esportives basat a Afton, Wyoming. És el fabricant d'aeronaus més antic què continua operatiu als Estats Units, ja que va ser fundada al 1939 amb el nom de Call Aircraft.
Aviat Aircraft construeix un avió d'acrobàcies anomenat Pitts Special, un avió anomenat Husky, i un avió d'autoconstrucció anomenat Eagle.
El president de l'empresa i propietari és Stuart Horn, qui va adquirir l'empresa el 1996.
El 1999, Aviat va adquirir els drets del Globe Swift, un avió esportiu biplaça del 1946, per intentar tornar-lo a construir. Un judici per l'ús del disseny per part de LoPresti en el seu model LoPresti Fury va retardar l'entrada de les dues aeronaus al mercat.

## Models d'aeronau

* Husky
* Pitts Special
* Eagle II

## Referències

* ↑ Bayerl, Robby; Martin Berkemeier; et al: World Directory of Leisure Aviation 2011-12, page 94. WDLA UK, Lancaster UK, 2011. ISSN 1368-485X
* ↑ «Aviat Aircraft Inc.». The Auto Pilot, febrer / març 2006.
* ↑ «LoPresti Countersues Aviat Over Swift» (en anglès). Flying Magazine, 32, 9-1999.

## Enllaços externs

* Aviat Aircraft Inc.
# Arsac e Arrasiguet

Arsac e Arrasiguet (en francès Arzacq-Arraziguet) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 810 | 741 | 1 100 | 1 004 | 976 | 957 | 1 286 | 1 326 | 1 346 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 319 | 1 296 | 1 250 | 1 224 | 1 264 | 1 229 | 1 174 | 1 143 | 1 077 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 091 | 1 118 | 1 104 | 986 | 954 | 959 | 963 | 906 | 916 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 958 | 917 | 865 | 826 | 807 | 889 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Henri Fam | |

## Agermanaments

* Luna
* Schwarzach

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Dotsie Bausch

Dorothy "Dotsie" Bausch, Dotsie Cowden de soltera, (Louisville, Kentucky, 6 de març de 1973) és una ciclista estatunidenca especialista en persecució. Va aconseguir una medalla de plata als Jocs Olímpics de Londres i diferents campionats nacionals.

## Palmarès en pista

* 2007
** Campiona dels Estats Units en persecució
** Campiona dels Estats Units en persecució per equips
* 2008
** Campiona als Campionats Panamericans en persecució individual
* 2010
** Campiona als Campionats Panamericans en persecució per equips (amb Sarah Hammer i Lauren Tamayo)
** Campiona dels Estats Units en persecució per equips
* 2011
** Campiona dels Estats Units en persecució per equips
* 2012
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Londres en Persecució per equips (amb Sarah Hammer i Jennie Reed)

## Palmarès en ruta

* 2003
** 1a al Bonsall-San Luis Rey Classic
* 2005
** 1a al Tour de Murietta
* 2006
** Vencedora d'una etapa a la McLane Pacific Classic
** Vencedora d'una etapa al Tour de Gila
** Vencedora de dues etapes al Mount Hood Cycling Classic
* 2007
** Vencedora d'una etapa al Geelong Tour
** Vencedora d'una etapa al Tour de Gila

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Picot dels bambús septentrional

El picot dels bambús septentrional (Gecinulus grantia) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae). Es troba a Bangla Desh, Bhutan, Xina, Índia, Laos, Myanmar, Nepal, Tailàndia i Vietnam. Els seus hàbitats naturals són els boscs secs subtropicals o tropicals i els boscos de terra baixa humida subtropical o tropical. És un especialista en bambú, i un ocell d'estatge montà.
Un estudi de filogenètica molecular publicat el 2017 va trobar que el picot de cap pàl·lid estava incrustat dins del gènere Dinopium i era una espècie germana del Picot ardent d'Indonèsia (Dinopium rafflesii).

## Referències

* ↑ Srinivasan, Sidharth; Biswakarma, Aman; Pradhan, D.K.; Rai, Shambu; Srinivasan, Umesh. «Bamboozling Interactions: Interspecific associations within mixed-species bird flocks in bamboo in the Eastern Himalaya», 10-10-2023. DOI: 10.1101/2023.10.08.561415. [Consulta: 20 novembre 2023].
* ↑ Srinivasan, Sidharth; Biswakarma, Aman; Pradhan, D.K.; Rai, Shambu; Srinivasan, Umesh. «Poles apart: the structure and composition of the bird community in bamboo in the Eastern Himalaya», 29-01-2023. DOI: 10.1101/2023.01.27.525938. [Consulta: 20 novembre 2023].
* ↑ Zhao, Min; Chang, Yongbin; Kimball, Rebecca T.; Zhao, Jian; Lei, Fumin; Qu, Yanhua «Pleistocene glaciation explains the disjunct distribution of the Chestnut-vented Nuthatch (Aves, Sittidae)». Zoologica Scripta, vol. 48, 1, 28-11-2018, pàg. 33–45. DOI: 10.1111/zsc.12327. ISSN: 0300-3256.
* ↑ Shakya, S.B.; Fuchs, J.; Pons, J.M.; Sheldon, F.H. «Tapping the woodpecker tree for evolutionary insight». Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 116, 2017, pàg. 182–191. DOI: 10.1016/j.ympev.2017.09.005. PMID: 28890006.
# Branka Prpa

Branka Prpa (nascuda el 1953 a Split, República Popular de Croàcia, FPR Iugoslàvia) és una historiadora, autora, arxivera i antiga directora de l'Arxiu Històric de Belgrad (Istorijski arhiv Beograda).

## Biografia

El 1972, contra la voluntat de la seva família, va marxar de Split cap a Belgrad per estudiar història a la Facultat de Filosofia de la Universitat de Belgrad. Aviat es va casar, va tenir un fill i va romandre vivint a la capital fins i tot després de graduar-se. El 1988 es va publicar el seu llibre sobre el món editorial serbi a Dalmàcia titulat Srpsko-dalmatinski magazin. Prpa, d'ètnia croata, és més coneguda pel públic com la parella del periodista i propietari del diari Slavko Ćuruvija, assassinat a Belgrad, amb qui convivia com sense haver-se arribat a casar. Prpa estava amb ell el dia del seu assassinat l'abril de 1999. Caminaven de la mà, a punt d'entrar per la porta d'entrada del seu edifici d'apartaments, quan se'ls va acostar des del darrere uns homes desconeguts que van assassinar a Ćuruvija i van colpejar amb una pistola Branka Prpa, deixant-la inconscient breument.
L'obra de Branka ha rebut però crítiques, i el sociòleg Slobodan Antonić va criticar les conclusions científiques de Branka Prpa sobre el paper de les forces quisling sèrbies a L'Holocaust a la Sèrbia ocupada pels alemanys, considerant que el seu treball sobre el tema compleix els criteris del revisionisme històric.

## Referències

* 1 2 3 «Šta je srpska tradicija]». Vreme, 20-01-2005.
* ↑ The Handbook of COURAGE: Cultural Opposition and Its Heritage in Eastern Europe. Institute of History, Research Centre for the Humanities, Hungarian Academy of Sciences, 2018, p. 555. ISBN 9789634161424.
* ↑ «S. Antonić: Kad revizionisti brane istoriju - Novi Standard» (en serbi). Нови Стандард, 23-06-2020. [Consulta: 6 març 2021].

## Enllaços externs

* Bol se leči pameću, Ilustrovana Politika, 3 de desembre de 2003
# Gillian Carleton

Gillian Carleton (Scarborough, 3 de desembre de 1989) és una ciclista canadenca especialista en la pista. Va aconseguir una medalla de bronze als Jocs Olímpics de Londres en Persecució per equips.

## Palmarès

* 2012
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Londres en Persecució per equips (amb Tara Whitten i Jasmin Glaesser)
* 2013
** Vencedora d'una etapa a la San Dimas Stage Race
** Vencedora d'una etapa al Tour du Languedoc-Roussillon
* 2014
** 1a als Campionats Panamericans en Òmnium
** Vencedora d'una etapa al North Star Grand Prix

### Resultats a la Copa del Món

* 2012-2013
** 1a a Aguascalientes, en Persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Ivan Stević

Ivan Stević (Belgrad, 12 de març de 1980) és un ciclista serbi, professional des del 2005. Ha participat en els Jocs Olímpics de 2004, 2008, 2012 i 2016. Ha guanyat diferents campionats nacionals tant en ruta com en contrarellotge.

## Palmarès

* 2003
** Campió de Sèrbia i Montenegro en ruta
* 2005
** Campió de Sèrbia i Montenegro en ruta
** 1r al Tobago Cycling Classic
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Sèrbia
** Vencedor d'una etapa al The Paths of King Nikola
** Vencedor d'una etapa al Sea Otter Classic
** Vencedor de 3 etapes al Tour de Bisbee
* 2006
** Campió de Sèrbia i Montenegro en ruta
** Vencedor d'una etapa al Nature Valley Grand Prix
* 2007
** Campió del món en ruta B
** 1r al Nature Valley Grand Prix i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Geòrgia
* 2008
** Vencedor de 2 etapes al Tulsa Tough
* 2009
** Campió de Sèrbia en ruta
** Campió dels Balcans en ruta
** 1r a la Clàssica Belgrad-Čačak
* 2010
** 1r a la Clàssica Belgrad-Čačak
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bulgària
** Vencedor d'una etapa a la Volta al llac Qinghai
* 2011
** 1r a la Volta a Sèrbia i vencedor d'una etapa
** 1r a la Mayor Cup
* 2012
** Campió de Sèrbia en contrarellotge
** 1r al Gran Premi de Sotxi
* 2013
** Campió de Sèrbia en ruta
** 1r a la Volta a Sèrbia
** 1r a la Banja Luka-Belgrad II
* 2015
** Campió de Sèrbia en ruta
** Campió dels Balcans en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bulgària
** Vencedor d'una etapa al Tour de Mevlana

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Abd-al-Màlik (I) ibn Nuh

Abu-l-Fawaris Abd-al-Màlik ibn Nuh ibn Nasr, més conegut simplement com a Abd-al-Màlik (I) ibn Nuh o pels làqabs al-Màlik al-Muwàffaq en vida i al-Màlik al-Muàyyad pòstumament (944 - 961) fou emir de la dinastia samànida a Transoxiana i Khurasan (954-961).
Sota el govern del seu pare Nuh I ben Nasr (943-954) havien sorgit problemes amb els ambiciosos amirs (generals) turcs especialment amb Abu Ali Čagani, governador del Khurasan, que tenia una poderosa base de suport al Čaganiyan a l'alt Oxus, i amb Abu Ali Ibrahim Simdjuri, que posseïa extensos dominis al Kuhistan (o Kohistan), enfrontats un amb l'altra, i poc dòcils a l'autoritat de l'emir; a més van créixer les dificultats financeres per poder pagar als soldats i es van incrementar els impostos amb la inevitable pèrdua de suport; tot i aquest increment encara sovint els soldats turcs no podien cobrar i es produïren diversos motins.
Abd al-Malik I ben Nuh va succeir al seu pare quan només tenia deu anys l'agost del 954, i fou proclamat a Bukharà. Va destituir a Abu Ali Čagani com a governador del Khurasan i va nomenar al seu lloc a Bakr ibn Malik. A Bukharà va nomenar un visir, Abu Mansur Muhammad ibn Uzayr. Més tard el govern del Khurasan va passar a Abu l-Hasan Mohammad Simdjuri i després el 960 a Abu Mansur Muhammad ibn Abd al-Razzak. Dos o tres anys abans fou nomenat visir a Bukharà Abu Djafar al-Utbi i el 959 aquest càrrec va passar a Abu Mansur Yusuf ibn Isḥak.
L'emir va intentar contínuament desfer-se de la tutela dels seus amirs o generals i un d'aquestos, Baktegin, fou executat, però els desordres que van seguir el van aconsellar nomenar governador del Khurasan al amir esclau turc Alptegin (961) al que acabava de destituir de comandant en cap de l'exèrcit, càrrec que va donar a Abu Nasr Mansur ibn Baykara. El càrrec de visir va passar a Abu Ali Muhammad Balami, poc adequat per fer la tasca i que va actuar com a agent de Alptegin; el visir no donava un pas sense haver consultat prèviament al governador del Khurasan, o sense haver rebut un suggeriment d'aquest.
Abd al-Malik va morir d'una caiguda de cavall mentre jugava al polo a Bukharà amb només 17 anys (novembre del 961). El va succeir el seu germà Mansur I ben Nuh (961-976).

## Referències

* C. E. Bosworth, “'Abd-Al-Malek B. Nuh B. Nasr,” Encyclopædia Iranica, I/2, p. 128; una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abd-al-malek-b-nuh-b-nasr-samanid-ruler-in-transoxania-and-khorasan-954-61