OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Katsuhito Ishii

Katsuhito Ishii (石井 克人, Ishii Katsuhito, nascut el 31 de desembre de 1966) és un director de cinema japonès conegut per dirigir Cha no aji (2004), Naisu no mori: The First Contact (2005) i Smuggler (2011).

## Carrera

Després de graduar-se a la Universitat Artística Musashino, Ishii va aconseguir una feina a Tohokushinsha Film i va començar a dirigir anuncis l'any 1992, rebent nombrosos premis en aquest camp. El seu primer curtmetratge, Hachigatsu no yakusoku, rodat l'any 1995, va rebre el Gran Premi del Cinema japonès a la secció de vídeos fantàstics del Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Yubari
Va debutar en el llargmetratge amb Samehada otoko to momojiri onna, basat en la novel·la visual de l'artista de culte manga Minetaro Mochizuki i protagonitzada per col·laborador habitual Tadanobu Asano.
Ishii va seguir ràpidament el seu èxit amb un altre èxit de taquilla, Party 7 (2000), que va comptar amb Masatoshi Nagase, Yoshio Harada i Tadanobu Asano entre d'altres. Entre els anys 2001 i 2002, va crear una sèrie de curtmetratges que inclouen la peça de diàleg animada en 3D Hal & Bons i l'òpera espacial animada en 2D Trava: Fist Planet. Entre altres anuncis i projectes de televisió selectes, com el curt Black Room, protagonitzat per Takuya Kimura, i Music Power Go Go!, va col·laborar amb Production I.G per a la seqüència d'animació de Kill Bill: Volume 1 de Quentin Tarantino.
El 2004, el seu quart llargmetratge Cha no aji va guanyar el millor llargmetratge al Festival Internacional de Cinema de Hawaii. El 2006, va codirigir el llargmetratge Naisu no mori: The First Contact amb altres cineastes japonesos i vells amics de l'escola Shunichiro Miki i ANIKI. Va fundar la seva pròpia companyia de producció, Nice Rainbow, l'octubre de 2006.

## Filmografia selecta

* Samehada otoko to momojiri onna (1999) protagonitzat per Tadanobu Asano
* Party 7 (2000) protagonitzat per Tadanobu Asano
* Trava: Fist Planet episodi 1 (2001–2002, sèrie d’animació)
* Cha no aji (2004) protagonitzat per Tadanobu Asano, Maya Banno, Takahiro Sato, Tomokazu Miura, Anna Tsuchiya
* Naisu no mori: The First Contact (2005) protagonitzat per Tadanobu Asano, Susumu Terajima, Ryō Kase, Rinko Kikuchi
* Yama no Anata (2008, remake de la pel·lícula de 1938 Anma to onna)
* Redline (2009)
* Smuggler (2011)

## Referències

* ↑ «YUBARI INTERNATIONAL FANTASTIC ADVENTURE FILM FESTIVAL'95». yubarifanta.com. Arxivat de l'original el 23 February 2012. [Consulta: 20 juny 2015].
* ↑ Nice Rainbow website; accessed 20 June 2015.

## Enllaços externs

* 石井克人 (Katsuhito Ishii) a Japanese Movie Database (japonès)
# Norma Anderson

Norma Anderson (Elyria, Ohio, 6 de juliol de 1932) és una antiga política estatunidenca. D'obediència republicana, va ser legisladora estatal de l'estat de Colorado i representà el comtat de Jefferson a la Cambra de Representants d'aquest estat d'ençà del 1987 fins a 1998. Va servir posteriorment al Senat de Colorado entre 1999 i 2006 i fou la primera dona que hi va ser líder de la majoria a la Casa de Colorado i al Senat de l'estat, i com a colíder de la majoria amb Robert L. Bacon.
Per a homenatjar la seva trajectòria social una escola preescolar va rebre el seu nom. Anderson és membre del Saló de la Fama de la Comissió Històrica del Comtat de Jefferson.
Norma Anderson va abandonar el Partit Republicà dels Estats Units arran del suport que aquest donà a Donald Trump. És la demandant més famosa en un cas judicial que porta el seu nom (Trump contra Anderson) que intenta prohibir l'expresident Trump, candidat a les eleccions presidencials de 2024, de la votació de Colorado basada en la clàusula d'insurrecció de la 14a esmena de la Constitució dels Estats Units. Trump va ser finalment desqualificat de les primàries republicanes de Colorado, essent així la primera vegada que un candidat a la presidència va veure vedada la seva candidatura a les eleccions.

## Referències

* ↑ «Women who served in the Colorado House of Representatives |».
* ↑ «Vote Smart | Facts For All».
* ↑ https://historicjeffco.files.wordpress.com/2015/12/hof-norma-anderson.pdf
* ↑ «Two prominent Coloradans jump their parties’ ships. What does that say about our two-party system?». The Denver Post, 25-02-2021 [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «Lawsuit seeks to bar Trump from presidential ballot in Colorado». Colorado Newsline, 06-09-2023 [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ Joseph, Cameron «Why did Maine and Colorado disqualify Trump from their ballots?» (en anglès). The Guardian, 29-12-2023 [Consulta: 31 desembre 2023].
# Vittorio De Sisti

Vittorio De Sisti (23 de novembre de 1940 - 22 d'abril de 2006) va ser un director i guionista italià nascut a Líbia.
Nascut a Darna, Líbia, De Sisti va entrar a la indústria del cinema l'any 1962 com a enginyer de so. El 1966, després de graduar-se al Centro Sperimentale di Cinematografia, va ser ajudant de direcció Marco Bellocchio i va començar a dirigir documentals. El 1968 va debutar com a director, abandonant la seva carrera com a enginyer de so i especialitzant-se en Commedia sexy all'italiana. A finals dels anys setanta De Sisti va centrar la seva carrera en la televisió. Estava casat amb l'actriu i dramaturga Lucia Vasilicò.

## Filmografia
### Cinema

* Scusi, lei conosce il sesso? (1968)
* Inghilterra nuda (1969)
* L'interrogatorio (1970)
* Fiorina la vacca (1972)
* Quando la preda è l'uomo (1972)
* Quando l'amore è sensualità (1973)
* Sesso in confessionale (1974)
* Lezioni private (1975)
* Rock'n'roll (1978)
* La supplente va in città (1979)
* Dance Music (1984)
* Delitti e profumi (1988)
* Volare! (1997)

### Televisió

* La felicità (drama televisiu, 1981)
* Casa Cecilia (sèrie de televisió, 1982-1987)
* I veleni dei Gonzaga (telefilm, 1984)
* Un uomo in trappola (sèrie de televisió, 1985)
* Professione vacanze (sèrie de televisió, 1986)
* Tutti in palestra (minisèrie de televisió, 1987)
* L'eterna giovinezza (telefilm, 1988)
* Il colore della vittoria (1989)
* Un inviato molto speciale (sèrie de televisió, 1992)
* Occhio di falco (sèrie de televisió, 1996)
* Professione fantasma (sèrie de televisió, 1997)
* Orgoglio (sèrie de televisió, 2003-2004)
* Gente di mare (sèrie de televisió, 2005)

## Referències

* 1 2 3 4 Roberto Poppi. I registi: dal 1930 ai giorni nostri. Gremese Editore, 2002, 2002. ISBN 8884401712.
* ↑ «Addio a Vittorio De Sisti regista di sceneggiati tv». , p. 37.
# Jogesh Pati

Jogesh C. Pati (1937, Baripada, Orissa, Índia) és un físic teòric estatunidenc d'origen indi.
Jogesh Pati va fer la carrera de físiques al Ravenshaw College, Universitat Utkal el 1955; va obtenir el màster a la Universitat de Delhi el 1957; i el doctorat a la Universitari de Maryland, College Park, el 1961.
És un professor emèrit a la Universitat de Maryland, sent membre del Centre de Física Fonamental de Maryland i del departament de física.
Pati ha fet contribucions pioneres a la idea de la unificació de les partícules elementals – quarks i leptons – i de les forces de gauge: interaccions feble, electromagnètica i forta. La seva formulació, en col·laboració amb el premi Nobel Abdus Salam, de la teoria de gauge original d'unificació de quarks i leptons, i la seva idea que les violacions dels nombres bariònics i leptònics (especialment els que es manifesten en la desintegració del protó), són probablement conseqüències d'aquesta unificació, constitueix un pilar de la física de partícules moderna. Els suggeriments de Pati i Salam (model de Pati-Salam) de la simetria de SU(4) de color, simetria esquerra-dreta, i de l'existència associada de neutrins dretans, proporcionen alguns dels ingredients crucials per a entendre les masses dels neutrins i les seves oscil·lacions.

## Premis

Pati va rebre la Medalla Dirac per les seves contribucions seminals a la "Recerca d'Unificació" l'any 2000 juntament amb Howard Georgi i Helen Quinn.
El 2013, Pati va rebre l'honor de Padma Bhushan, el 3r més alt premi civil del govern de l'Índia.

## Referències

* ↑ «Biographical sketch: Jogesh Chandra Pati». Stanford University. [Consulta: 15 juliol 2014].
* ↑ «Faculty/Staff Directory Search». University of Maryland. Arxivat de l'original el 7 de setembre 2005. [Consulta: 22 abril 2016].
* ↑ «Dirac Medallists 2000 — ICTP Portal». prizes.ictp.it. [Consulta: 24 abril 2012].
* ↑ «Michael E. Peskin». slac.stanford.edu. [Consulta: 24 abril 2012].
* ↑ «Dirac medal goes to particle theorists — physicsworld.com». physicsworld.com. [Consulta: 24 abril 2012].
* ↑ «MINISTRY OF HOME AFFAIRS - Indian Government». , 14-08-2013. Arxivat 15 October 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-10-15. [Consulta: 14 maig 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina web a la Universitat de Maryland
* Simposi d'honor (65è aniversari) a Jogesh Pati)
# Stéphan Caron

Stéphan Caron (Rouen, França 1966) és un nedador francès, ja retirat, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer l'1 de juliol de 1966 a la ciutat de Rouen, població situada al departament de Sena Marítim.

## Carrera esportiva

Va participar, als 18 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va aconseguir finalitzar sisè en les proves dels 100 metres lliures i relleus 4x100 m. lliures, vuitè en els relleus 4x200 m. lliures i desè en els relleus 4x100 m. estils. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova dels 100 m. lliures i finalitzà quart en els relleus 4x100 m. lliures, a més de caure en quarts de finals dels 50 m. lliures i relleus 4x100 m. estils. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), la seva última aparició olímpica, aconseguí revalidar la seva medalla de bronze en els 100 m. lliures i finalitzà quart en els relleus 4x100 m. lliures i cinquè en els relleus 4x100 m. estils, a més de caure en quarts de final en els 50 m. lliures.
Al llarg de la seva carrera fou 33 vegades campió de França en els 100 metres (14 vegades campió d'estiu i 19 vegades campió d'hivern), aconseguí guanyar una medalla de plata en el Campionat del Món de natació i dues medalles en el Campionat d'Europa de natació.
# Muhittin Sadak

Muhittin Sadak (Istanbul, 16 de setembre de 1900 - Istanbul, 16 de setembre de 1982)(Esmirna (Imperi Otomà), 16 de setembre, 1900- Istanbul, 17 de setembre, 1982), va ser un director de cor turc.
El primer violoncel·lista i artista de Turquia, Muhittin Sadak, va néixer a Esmirna. Va rebre la seva educació primària a Kadıköy Halibye Mahmudiye i l'escola "İttihat" i després d'estudiar a l'escola francesa, Saint Joseph, es va graduar a Mekteb-i Sultani. Va prendre classes del professor de música Musa Süreyya Bey (més tard director del Darülelhan – Conservatori d'Istanbul) a l'institut Galatasaray. Després del batxillerat, va continuar la seva formació musical prenent classes de professors particulars. Va ser un dels fundadors del Conservatori d'Istanbul (1922). Muhittin Sadak va donar el seu primer concert el mateix any, 1922. Va ensenyar al Conservatori, l'escola secundària de Galatasaray, les escoles secundàries "Feyzi Ati" i "Boğaziçi" durant 37 anys. Es va traslladar a l'Òpera d'Istanbul. Va treballar com a director d'orquestra durant més de 30 anys. Va fundar el primer cor de la ciutat a Istanbul. Aquest cor es va convertir en el nucli de l'Òpera d'Istanbul. Leyla Gencer va créixer en aquesta comunitat. Muhittin Sadak va morir a Istanbul el 16 de setembre de 1982.

## Referències

* ↑ https://www.filmbooster.es/cineasta/459034-muhittin-sadak/biografia/
* 1 2 3 4 5 6 https://www.oktayaras.com/muhittin-sadak/tr/29338
# Milojko Spajić

Milojko Spajić (serbi: Милојко Спајић) (Pljevlja, 24 de setembre de 1987) és un polític montenegrí i enginyer financer que exerceix com a primer ministre de Montenegro des de l'octubre de 2023.
També va exercir com a ministre de Finances i Benestar Social al govern de Montenegro i al gabinet de Zdravko Krivokapic del 2020 al 2022.
Spajić és el president del partit centrista Europe Now.
A partir del 2024, és el quart líder estatal en servei més jove del món, després de Gabriel Attal de França, Ibrahim Traoré de Burkina Faso i Daniel Noboa de l'Equador.
Es va graduar a la Universitat d'Osaka, a la Universitat de Saitama i a HEC Paris.

## Referències

* ↑ Izabrana 44. Vlada, Spajić očekuje pun mandat
* ↑ Montenegro Elects First Government Without Djukanovic Party
* ↑ Qui est Milojko Spajić ?
# Chad Javon Johnson

Chad Javon Johnson (Miami, 9 de gener de 1978) és un jugador de futbol americà abans conegut com a Chad Ochocinco, que juga en la posició de receptor per als Cincinnati Bengals de la NFL.} Va ser seleccionat en el Draft 2001, en la segona ronda amb la selecció número 36 per Cincinnati. Prèviament havia jugat com col a Oregon State.

## Referències

* ↑ Chad Ochocinco changes last name ESPN.com, 24/7/2012
* ↑ Chad Johnson profile at Pro Football Statistics
* ↑ Jeff Darlington. «Chad Ochocinco changes name back to Chad Johnson». NFL.com, 23-07-2012.
* ↑ «Chad Ochocinco Tops Most Influential Athletes In Social Media List» (en anglès). CNBC, 25-04-2011. [Consulta: 28 novembre 2013].

## Enllaços externs

* [ Chad Javon Johnson - Lloc web oficial]
# Florence Oloo

Florence Oloo (Kenya i Eldoret, 1960) és una científica kenyana.

## Biografia

Interessada per la ciència des de petita, va aconseguir una beca en una investigació científica universitària i va treballar sis mesos al departament de Química. Va anar prosseguint els estudis fins a esdevenir catedràtica en Ciències Químiques de la Universitat Tècnica de Kenya, i directora de Garantia Acadèmica i de Qualitat.
Ha dirigit el programa Community and Engagement, que intenta fomentar la participació de nenes en disciplines STEM. També ha estat vicerectora adjunta de la Universitat de Strathmore. Dirigeix el comitè ètic d'aquesta universitat, que supervisa assajos clínics amb éssers humans.
Dirigeix la plataforma de nanomedicina al Centre de Recerca en Ciències Terapèutiques o CREATES en associació amb el Consell de Recerca Científica d'Industrial de Sud-àfrica. D'altra banda, treballa al Centre d'Estudis Jakana a Kanyawegi, prop de la ciutat de Kisumu (Kenya), on lidera un projecte per empoderar nenes i dones d'entre 18 i 30 anys i ajudar-les a crear negocis.
De forta convicció catòlica, el 2009 va participar al Sínode per a Àfrica convocat per Benet XVI.
El 2023 va rebre el premi Harambee a la Promoció i Igualtat de la Dona Africana per la seva tasca a la promoció femenina al continent africà.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Florence Oloo, científica keniana: “Cuando las niñas me ven, quiero que piensen en lo que son capaces de conseguir”» (en castellà). El País Argentina, a través de MSN. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ Cano, Silvia. «Florence Oloo, premio Harambee 2023: "Las niñas africanas necesitan ver mujeres científicas"» (en castellà), 25-03-2023. [Consulta: 10 maig 2023].
* 1 2 3 4 5 «Florence Oloo: «La educación es la clave en la transformación de África, especialmente de la mujer»» (en castellà). abc, 22-03-2023. [Consulta: 5 abril 2023].
* 1 2 «Florence Oloo, economista keniana: "La educación es la clave de la transformación de la mujer en África"» (en castellà). El Español, 27-03-2023. [Consulta: 5 abril 2023].
* 1 2 3 Press, Europa. «Florence Oloo, premio Harambee 2023:"La educación es la clave en la transformación de África, especialmente de la mujer"». www.europapress.es, 22-03-2023. [Consulta: 5 abril 2023].
# Ping Fu

Ping Fu (nascuda el 1958) és una empresària sino-estatunidenca. És la cofundadora de l'empresa de desenvolupament de programari 3D Geomagic, i va ser la seva directora executiva fins al febrer de 2013, quan l'empresa va ser adquirida per 3D Systems Inc. Posteriorment esdevingué la vicepresidenta i directora d'empresaris de 3D Systems. Fu va créixer a la Xina durant la Revolució Cultural i es va traslladar als Estats Units el 1984. Va ser cofundadora de Geomagic el 1997 amb el seu aleshores marit Herbert Edelsbrunner, i ha estat reconeguda pels seus èxits en l'àmbit de l'empresa a través de diversos premis, entre ells ser nomenat l'any 2005 "Emprenedor de l'any" per la revista Inc. El 2013, va publicar les seves memòries, Bend, Not Break, en coautora amb MeiMei Fox.

## Referències

* ↑ Lauren K. Ohnesorge «Geomagic's Ping Fu sells her company to S.C. partner». Triangle Business Journal, 03-01-2013.
* ↑ Matthew Hall «Bending with the winds of 3D change». The Age, 19-03-2013.
* ↑ «Manufacturing the Future: Investor Day Presentation». 3dsystems.com. 3D Systems, 01-06-2013. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2013. [Consulta: 23 juliol 2013].
* ↑ Fu, Ping; Fox, Meimei. Bend, Not Break: A Life in Two Worlds. Penguin, 2013. ISBN 978-1591846819.
# Adriane Lopes

Adriane Lopes (Grandes Rios, 26 de juny de 1976) és una advocada i política brasilera, batllessa de Campo Grande des del 2 d'abril de 2022.

## Carrera política

És advocada, diplomada en dret i teologia i té un màster en administració pública i gestió urbana. Va treballar durant quatre anys a l'Agència Estatal per l'Administració del sistema penitenciari (Agepen) del Brasil.
En la campanya electoral de les municipals brasileres de 2016, va formar parella amb Marquinhos Trad com a candidata a vice-alcaldesa, resultant guanyadors dels comicis. Quatre anys després, van repetir resultat per la legislatura 2021-2024.
Lopes va ocupar el càrrec de batllesa l'abril de 2022, després de la renúncia de Trad, que optava al càrrec de governador de Mato Grosso do Sul.

## Vida personal

Lopes va néixer al Paranà, filla de Gisleni Garcia Barbosa i Antônio Ferreira Barbosa. En la seva joventut va treballar en la fàbrica de gelats del seu pare.
Està casada amb el polític Lídio Lopes i tenen dos fills: Bruno i Matheus Lopes.

## Referències

* ↑ «Adriane Lopes é empossada prefeita de Campo Grande» (en portuguès brasiler). G1. Grupo Globo, 02-04-2022. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ Queiroz, Tero. «Adriane Lopes: de vendedora de sorvetes a prefeita da Capital de MS» (en portuguès brasiler). MS Notícias, 05-04-2022. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ «Adriane Lopes PATRIOTA 55 - Candidata a vice-prefeita - Campo Grande - MS» (en portuguès brasiler). Eleições 2020. Estadão. Arxivat de l'original el 2021-07-31. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ «Marquinhos Trad, do PSD, é reeleito prefeito de Campo Grande» (en portuguès brasiler). G1. Grupo Globo, 15-11-2020. [Consulta: 24 abril 2022].
* 1 2 Camargo, Naiara. «Conheça Adriane Lopes, nova prefeita de Campo Grande» (en portuguès brasiler). Correio do Estado, 02-04-2022. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «Confira perfil de Adriane Lopes, que toma posse como primeira prefeita de Campo Grande» (en portuguès brasiler). Jornal Midiamax. UOL, 04-04-2022. [Consulta: 22 abril 2022].
# Nguyễn Phan Quế Mai

Nguyễn Phan Quế Mai (Ninh Binh, 12 d'agost de 1973) és una poeta i novel·lista vietnamita. És autora de deu llibres de poesia, ficció i no ficció en vietnamita i anglès. Va començar la seva carrera escrivint poesia a vietnamita i ha estat guardonada amb alguns dels premis literaris més importants del Vietnam, inclòs el Premi de Poesia de l'Any 2010 de l'Associació d'Escriptors de Hanoi (primer premi), el de Poesia per commemorar els 1000 anys de Hanoi, així com el Premi Capital de les Arts i les Lletres.
La seva primera novel·la i primer llibre escrit en anglès, The Mountains Sing, es va publicar en 2020. La novel·la és una saga familiar que dona veu a fets històrics reals poques vegades documentats. El llibre s'ha convertit en un èxit de vendes internacional i va ser finalista del Dayton Literary Peace Prize del 2021, guanyador del BookBrowse Best Debut Award del 2020, l'International Book Awards del 2021, el Premi Literari PEN Oakland/Josephine Miles del 2021 i la beca Lannan Literary Award Fellowship for Fiction 2020. les obres de Quế Mai s'han traduït a vint idiomes i han aparegut en importants publicacions, inclòs el New York Times. Va obtenir un doctorat en escriptura creativa per la Universitat de Lancaster. Forbes Vietnam la va nomenar com una de les 20 dones més inspiradores del 2021.
La seva segona novel·la en anglès, Dust Child, es va publicar al març de 2023.

## Referències

* 1 2 «Memories Of Tragedy Stay With Author Nguyen Phan Que Mai».
* ↑ «Writer Nguyen Phan Que Mai Brings Vietnamese-English, North-South Closer | Saigoneer». saigoneer.com.
* ↑ Jones. «Author Spotlight: Nguyễn Phan Quế Mai». Writer's Digest.
* ↑ «My Displacement Has Shown Me Where My Home Is», 05-05-2020.
* ↑ «Nguyễn Phan Quế Mai». Lannan Foundation.
* ↑ Bahadur. «A Stirring Family Saga Tells a Taboo History of Vietnam», 17-03-2020.
* ↑ «'The Mountains Sing': Nguyen Phan Que Mai's first novel 'usurps the coloniser'». The National, 14-10-2020.
* ↑ «BOOKS: 'The Mountains Sing,' by Nguyen Phan Que Mai». Nikkei Asia.
# Jean-Louis Borloo

Jean-Louis Borloo (15è districte de París, 7 d'abril de 1951) és un polític francès. Al seu país va ser ministre d'Afers Socials entre 2004 i 2007, ministre d'Economia i Finances el 2007 i ministre de Medi Ambient entre 2007 i 2010.
Boorlo, va obtenir una primera llicenciatura el 1972 en dret i filosofia a la Universitat de París I Panteó-Sorbona, el 1974 una altra llicenciatura en història i economia a la Universitat de París-Nanterre, i el 1976 un MBA a HEC Paris.

## Referències

* ↑ Tapie, Valenciennes, banlieues... les mille vies de Jean-Louis Borloo
* ↑ Jean-Louis BORLOO
* ↑ Jean-Louis Borloo
# Institut Municipal d'Esports (Cornellà de Llobregat)

L'Institut Municipal d'Esports és una obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa senyorial, construïda en desnivell. La façana deixa veure una restauració global dels esgrafiats amb motius florals en blau marí i blanc. La casa té planta baixa, un pis i el sostre a quatre vessants. Per tres costat rodejada de pati. L'entrada es realitza a través d'un pòrtic amb forma de glorieta i sostingut per columnes, adossat a la casa. Hi ha presenta barbacana.

## Història

Hi ha algun element neoclàssic del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Institut Municipal d'Esports». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].