OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miguel San Román Ferrándiz

Miguel San Román Ferrándiz (nascut el 14 de juliol de 1997) és un futbolista valencià que juga com a porter a l'Elx CF.

## Carrera de club

San Román va néixer a Benidorm, País Valencià, i es va formar com a juvenil de l'Atlètic de Madrid. Va debutar amb el filial el 20 de novembre de 2016, començant en un empat a casa de Tercera Divisió 1-1 contra el CF Pozuelo de Alarcón.
San Román va esdevenir titular habitual després que marxés Bernabé Barragán, i va renovar el seu contracte fins al 2021 el 27 de març de 2018. El 23 de juliol de 2019 va ser cedit a l'Elx CF de Segona Divisió per a la temporada.
San Román va debutar a l'Elx el 17 de desembre de 2019, començant en una derrota a la Copa del Rei per 2-0 contra la Gimnástica Segoviana CF. Quatre dies després va debutar a la Lliga, jugant els 90 minuts complets en una victòria per 1-0 contra l'Albacete Balompié, ja que el titular Édgar Badía no estava disponible. En tornar, va ser la tercera opció a l'Atlètic darrere de Jan Oblak i Ivo Grbić, i va debutar amb el primer equip el 6 de gener de 2021 en la derrota per 0-1 fora de casa contra la UE Cornellà, també per a la Copa estatal.
L'11 d'agost de 2021, San Román va signar un contracte de dos anys amb la SD Huesca en el segon nivell. Després de participar només dues vegades (ambdós partits de copa), es va traslladar a l'equip de la mateixa categoria SD Ponferradina el 20 de gener de 2023.
L'11 de juliol de 2023, després del descens de la Ponfe, el San Román va tornar al seu antic equip, l'Elx amb un contracte de dos anys.

## Vida personal

San Román prové d'una família de porters: el seu pare Juan Miguel va jugar al filial de l'Atlètic abans de reprendre la seva carrera a Segona Divisió B, mentre que el seu besoncle, també anomenat Miguel, va ser jugador del primer equip durant la dècada dels seixanta.

## Referències

* ↑ «El Atlético B sólo saca un punto del Valle de las Cañas» (en castellà). Mundo Deportivo, 20-11-2016. [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ «Miguel San Román renueva hasta 2021» (en castellà). Atlético de Madrid, 27-03-2018. [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ «OFICIAL | San Román, refuerzo para la portería franjiverde» (en castellà). Elche CF, 23-07-2019. [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ «El 'mejor regalo de Navidad' de San Román llegó en Albacete» (en castellà). Marca, 23-12-2019. [Consulta: 24 desembre 2019].
* ↑ «Miguel San Román, portero de presente y futuro para la SD Huesca» (en castellà). SD Huesca, 11-08-2021. [Consulta: 11 agost 2021].
* ↑ «El portero Miguel San Román se une a la SD Ponferradina» (en castellà). SD Ponferradina, 20-01-2023. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «OFICIAL | San Román» (en castellà). Elche CF, 11-07-2023. [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «San Román: la portería y el Atleti en los genes» (en castellà). Diario Franjiverde, 23-07-2019. [Consulta: 8 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Miguel San Román Ferrándiz a BDFutbol
* Miguel San Román Ferrándiz a La Preferente (castellà)
* Miguel San Román Ferrándiz, Fitxa a Soccerway
# Casa del Bell-mirall

La Casa del Bell-mirall és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i un pis, amb accés des del carrer Bell Mirall per una porta semi dovellada de pedres polides amb escut d'un colom amb data 1454. Damunt ell hi ha una finestra d'arc conopial tapiada. La resta de la façana només té unes finestres alineades a nivell del primer pis, que clouen en un pont d'arc carpanell sobre el carrer de l'Escola Pia i que s'adjunta a l'antic edifici dels Maristes, i abans el convent de les Esclaves.
Per la façana posterior s'uneix al de les Esclaves, formant una façana sense interès, fora del porxo d'arcs de punt rodó amb terrassa a llur damunt. Dins hi ha restes de la torre quadrada superior del castell dels Recasens, on la bassa és de carreus de marès romans. L'interior és interessant en algunes de les seves sales.

## Història

Hi ha dades documentals des de l'any 1193. Antigament se separava del convent de les Esclaves per una paret i horts. El 1319 pertanyia al canonge Arnau de Monrodon. El 1604 hi vivia en Benet de Cartellà. Més tard fou d'en Miquel d'Agullana, abat de Sant Joan de les Abadesses, que hi feu reformes interiors.
La casa dona nom al carrer, ja que s'anomenava casa del Bell-Mirall, per la bona visió que es tenia des d'ella. El 1604 hi hagué una controvèrsia contra la casa veïna perquè no aixequés les parets i tragués les vistes a la casa.
Del 1875 al 1936 el canonge Salvador Quintana hi establí el col·legi de la Sagrada família per a seminaristes pobres. Del 1936 al 1943 fou la Seu del seminari. Més tard el bisbe Cartañà la convertí en Arxiu Diocesà.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa del Bell-mirall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Connaràcies

Connaraceae és una família de plantes amb flors pantropical que té 16 gèneres i unes 350 espècies.
Aquesta família va ser descrita perr Robert Brown i publicat a Narrative of an Expedition to Explore the River Zaire 431. 1818. El gènere tipus és: Connarus L.
Són plates llenyoses, arbres, arbusts amb branques enfiladisses o lianes. El fruit és un folicle.

## Gèneres

* Agelaea
* Burttia
* Cnestidium
* Cnestis
* Connarus
* Ellipanthus
* Hemandradenia
* Jollydora
* Manotes
* Pseudoconnarus
* Rourea
* Vismianthus

## Referències

* ↑ «Connaràcia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ «Connaràcia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden: Flora de Nicaragua. [Consulta: 17 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Family Connaraceae Arxivat 2006-10-11 a Wayback Machine.
* Information about Oxalidales - Angiosperm Phylogeny Website
# Cor amb les mans

Un cor amb les mans és un gest realitzat quan una persona crea una forma de cor utilitzant les dues mans. Aquest tipus de gestos és molt comú i popular entre la generació mil·lenial, a partir de la dècada de 2000.
El gest del cor amb les mans al revés té l'origen el 1989, quan l'artista italià Maurizio Cattelan va crear una imatge d'art del gest com a primera obra, a la qual va anomenar Sintaxi Familiar.

## Patent de Google

L'equip d'Engadget va descobrir que Google va arxivar una patent al juliol de 2011 que permetia als usuaris de les ulleres de Google utilitzar el cor amb les mans davant de qualsevol objecte perquè aquestes reconeguessin aquest objecte automàticament, fes una foto i s'enviés a les xarxes socials com un «M'agrada».

## Vegeu també

* Cor amb els dits
* ILY (signe)
* OK (signe)

## Referències

* ↑ When Two Thumbs Down Are a Sign of Approval
* ↑ Cué. «A Conversation With Maurizio Cattelan» (en anglès americà). Huffington Post, 30-01-2015. [Consulta: 6 gener 2019].
* ↑ Google patents the heart hand-gesture to let you 'like' things with Glass
* ↑ «Google Patented the 'Heart' Gesture and Other Fun Hand Moves». Arxivat de l'original el 10 de novembre de 2016. [Consulta: 9 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Rude Hand Gestures
* Wikinapoli, Hand Gestures
* A Cactus on Your Palm
# Daco-romanès

El daco-romanès (romanès limba dacoromânǎ, llatí lingua Daco-Romana) és el terme que s'utilitza per descriure l'àrea de la llengua romanesa del nord per distingir-la de les altres llengües/dialectes romanesos. Les quatre llengües/dialectes romanesos són: daco-romanès, aromanès (macedo-romanès), istro-romanès i megleno-romanès. Alguns dels lingüistes es refereixen a aquests idiomes com a dialectes d'una llengua romanesa unificada.
L'origen del terme "daco-romanès" es remunta al llibre dels lingüistes romanesos Samuil Micu i Gheorghe Șincai. Aquí, l'àrea lingüística que es troba generalment al nord del Danubi (més precisament: la zona lingüística que es troba al nord de l'àrea eslava meridional, ja que els contraforts del daco-romanès també es troben al sud del Danubi - per exemple a Dobruja, a l'est de Sèrbia o al llarg del Danubi al nord de Bulgària) com a lingua daco-romana i, per tant, crea una connexió amb l'antic estat i més tard província romana de Dàcia, que aproximadament hi correspon, així com amb l'àrea de distribució dels dacis.
L'àrea lingüística daco-romanesa (juntament amb l'alemany i l'hongarès) separava els eslaus del sud de la resta d'eslaus (els anomenats eslaus del nord) per separat. Les llengües eslaves del sud, en canvi, han aïllat el daco-romanès de la resta de llengües romàniques.
La forma estandarditzada del daco-romanès es coneix comunament com a llengua romanesa. El daco-romanès es divideix en 2 grups variants (agrupaments de dialectes). Aquests al seu torn estan compostos per diversos dialectes. La forma escrita estandarditzada del romanès va evolucionar a partir del dialecte muntenesc

## Llengües balcoromàniques

Les llengües balcoromàniques són un conjunt de llengües romàniques o neollatines parlades a la península dels Balcans, principalment a Romania i Moldàvia. La majoria són derivades del dacoromanès i, per tant, dels antics colons romans -o romanitzats- establerts a la Dàcia en temps de Trajà.
* Romanès-Moldau (Romania, Moldàvia i Sèrbia)
* Istroromanès (Croàcia)
* Aromanès (Grècia, Bulgària, Macedònia del Nord, Albània, Sèrbia)
* Meglenoromanès (Grècia)
Totes aquestes llengües es diferencien de la resta de les llengües romàniques per tenir una gran influència eslava tant en el lèxic com en el sistema fonològic. Als Balcans existeix també una llengua que alguns acadèmics consideren que té una forta influència neollatina: l'albanès

## Referències

* ↑ Encyclopaedia Britannica article on "Romanian" https://www.britannica.com/topic/Romanian-language
* ↑ Samuil Micu, Gheorghe Șincai, Elementa linguae daco-romanae sive valachicae, Vienna, 1780.
# De Pneumaticorum

Pneumaticorum libri tres (1601) és una obra escrita en llatí per Giovanni Battista Della Porta. Es tracta d’una obra d’ hidro-pneumàtica inspirada en els treballs d’Heró. L’any 1606 fou traduïda a l’italià pel valencià Joan Escrivà (Juan Escribano a la traducció): I tre libri di spiritali.
Joan Escrivà declarava a la traducció que havia traduït l’obra de Della Porta a l’italià i el castellà. Cesáreo Fernández Duro comentava que no havia trobat la traducció castellana.
Acisclo F. Vallín Bustillo oferia més detalls sobre el tema.

## Referències

* ↑ Porta, G.B.D.; Carlino, Giovanni Giacomo; Pace, Antonio. Io. Bapt. Portae Neapolitani Pneumaticorum libri tres. Quibus accesserunt curuilineorum elementorum libri duo (en llatí). apud Io. Iacobum Carlinum, 1601 (Io. Bapt. Portae Neapolitani Pneumaticorum libri tres. Quibus accesserunt curuilineorum elementorum libri duo).
* ↑ Russo, L.; Levy, S. The Forgotten Revolution: How Science Was Born in 300 BC and Why it Had to Be Reborn. Springer Berlin Heidelberg, 2013, p. 126. ISBN 978-3-642-18904-3.
* ↑ Porta, G.B.D.; Escribano, J.; Caetani, C. [et al.].. I tre libri de' spiritali di Giouambattista della Porta napolitano, cioè D'inalzar acque per forza dell'aria (en italià). appresso Gio. Iacomo Carlino, 1606.
* ↑ Ateneo (Madrid, 1906-1912)., 1906, p. 441.
* ↑ Duro, C.F.; de Chaves, A. De algunas obras desconocidas de cosmografía y de navegación: y singularmente de la que escribió Alfonso de Chaves á principios del siglo XVI. (en castellà), 1891, p. 82.
* ↑ Bustillo, A.F.V.; Merino, M. Discursos leídos ante la Real Academia de Ciencias exactas, físicas y naturales (en castellà). Establecimiento tipográfico "Sucesores de Rivadeneyra", 1893, p. 109 (Discursos Académicos).
# Factors de coagulació

Els factors de coagulació són totes aquelles proteïnes originals de la sang que participen i formen part de l' coàgul sanguini. Són tretze els factors de coagulació, nomenats amb nombres romans, tots ells necessiten de cofactors d'activació com el calci, fosfolípids.

## Funció

Són essencials perquè es produeixi la coagulació, i la seva absència pot donar lloc a trastorns hemorràgics greus. Es destaquen:
* El factor VIII : La seva absència produeix hemofília A.
* El factor IX : La seva absència provoca hemofília B.
* El factor XI : La seva absència provoca hemofília C.
També hi ha altres factors de coagulació, com el fibrinogen; seva explicació abasta el mecanisme d'activació plaquetària: les cèl·lules subendoteliales (fibroblasts) presenten el Factor Tissular, a el qual se li va a unir el Factor VII, junts, activen a el factor X, amb la qual cosa es generarà una petita quantitat de trombina, ja que el factor X curta a la protrombina originant trombina. Aquesta quantitat inicial de trombina serà molt important, ja que serà útil per activar a altres factors: a el factor VIII (a la membrana de les plaquetes ja actives), a el factor V (també en la membrana de les plaquetes actives).

## Factors de coagulació

Els factors de la coagulació s'enumeren amb nombres romans (encara que el VI no existeix) i són:
| factor | Característiques |
| I | Fibrinogen, proteïna soluble del plasma |
| II | Protrombina, està enganxada a la membrana plaquetària (substàncies adsorbides) |
| III | Factor tissular, s'allibera de l'endoteli vascular a causa d'una lesió |
| IV | Calci |
| V | Proacelerina, (factor làbil) enganxada a la membrana plaquetària |
| VII | Proconvertina (Factor estable) |
| VIII | Factor antihemofílic A, està enganxat a la membrana plaquetària |
| IX | Factor Christmas o beta adrenèrgic (també anomenat antihemofílic B), està enganxat a la membrana plaquetària |
| X | Factor de Stuart-Prower, està enganxat a la membrana plaquetària |
| XI | Factor antihemofílic C |
| XII | Factor de Hageman |
| XIII | Factor estabilitzant de la fibrina |
| XIV | Proteïna C o antitrombina II-A, dependent de la vitamina K |

## Referències

* 1 2 Haematology. Scion Publishing, 2010, p. 336–347. ISBN 978-1-904842-39-2.

## Vegeu també

* Discràsia sanguínia
* Coagulació
# Flakpanzer IV Kugelblitz

El Flakpanzer IV Kugelblitz (Centella) va ser una peça d'artilleria antiaèria autopropulsada construïda sobre el xassís del Panzer IV. Desenvolupada durant la Segona Guerra Mundial només se'n van construir una sèrie pilot de 5 unitats. A diferència dels dissenys anteriors d'artilleria autopropulsada antiaèria tenia una torreta totalment tancada.

## Desenvolupament

La necessitat d'un canó antiaeri autopropulsat, capaç d'acompanyar a les divisions blindades, havia esdevingut una prioritat cada cop més urgent per a la Wehrmacht, puix que a partir de 1943, la Luftwaffe era cada cop menys capaç de mantenir la superioritat aèria i protegir-les dels caça bombarders enemics. Per tant, es van construir sobre el xassís del Panzer IV, dissenys improvisats per a combatre aquella amenaça; començant pel Möbelwagen i passant pels models Wirbelwind i Ostwind. Tot i això, aquests dissenys eren dissenys alts i amb tapes laterals abatibles o torretes sense sostre, sense cap protecció per a la tripulació. Anaven armats amb el 2cm Flak o el 3,7 Flak 43. Aquests defectes s'havien d'eliminar amb el Kugelblitz, el desenvolupament final del Flakpanzer IV. El Kugelblitz combinava el xassís i la superestructura bàsica del Panzer IV amb una torreta de nou disseny. La torreta era totalment tancada i podia fer 360° de través i havia de fer servir el canó MK 103 de 30 mm en un muntatge doble. El MK 103 també s'havia instal·lat en muntatges individuals en avions com el Henschel Hs 129 i el Dornier Do 335. La cadència de foc dels canons de 30 mm era de 450 trets per minut. La producció en massa es va planificar, però no va poder entrar mai en producció per les disrupcions causades pels bombardejos aliats a la producció industrial alemanya.

## Referències

* 1 2 3 Jentz, Thomas; Doyle; Hilary. Flakpanzerkampfwagen IV and other Flakpanzer projects development and production from 1942 to 1945 (en anglès). 12-1. Nova York: Panzer Tracts, 2010 (Panzer Tracts). ISBN 978-0981538273.
* 1 2 Senger und Etterlin, F. M. von (Ferdinand Maria), 1923-. German tanks of World War II: the complete illustrated history of German armoured fighting vehicles 1926-1945,. Nova York,: Galahad Books, [1969]. ISBN 0-85368-018-3.
# Hanokh ben Moshe

Hanokh ben Moshe o Hanoc ben Moisès (en hebreu רבנו חנוך ב"ר משה Hănōkh ben Moshe) (950-Còrdova, 1024), fou un important rabí de la Còrdova omeia.

## Bibliografia

Hanokh, juntament amb son pare, Moisès ben Hanokh, i uns altres tres importants rabins procedents de les acadèmies talmúdiques de Babilònia, viatjaven per la Mediterrània occidental i després de sortir d'un port del sud d'Itàlia, foren capturats i venuts a diverses comunitats jueves de la Mediterrània. Moshe ben Hanokh, provinent de Sura, l'any 956 o 958, fou venut a la comunitat de Còrdova, i amb l'ajut de Hasday ibn Xaprut, conseller del Califa, fou nomenat rabí, fundà una escola talmúdica que desplaçà les acadèmies talmúdiques de Babilònia, i es convertí en el jutge suprem de les comunitats jueves d'Espanya.
A la mort del rabí Moshe, la successió en la direcció de l'escola de Còrdova fou disputada per Hanokh i Josef ibn Abitur, un altre antic alumne. Finalment, amb el suport de Hasday ibn Xaprut, aconseguí la direcció de l'escola, i mantingué els nivells de qualitat assolits pel pare. Fou el cap espiritual de la comunitat jueva. Un dels seus deixebles més importants fou Samuel ibn Nagrella, qui arribaria a visir i conseller principal a l'emirat zírida de Granada.
De la seva obra sols es conserven uns pocs responsa, i les citacions d'algunes autoritats rabíniques.
Morí el darrer dia de la festa dels Tabernacles, per les ferides provocades durant una caiguda en la sinagoga, quan pujava a la tevah o púlpit, i aquesta cedí per tenir la fusta podrida.

## Referències i notes

* ↑ Luzzatto 1852: pp. 9-10.
* ↑ Luchs—Maxwell 1971: pp. 36-39.
* ↑ Ayoun—Vidal Séphiha 2002: p. 33.
* ↑ Abraham ibn Daud recull aquesta versió en el seu llibre Sefer ha-Qabbalah o Llibre de la tradició.(Glick 2007: p. 96).
* ↑ Luchs—Maxwell 1971: p. 39.
* 1 2 3 Ginzberg—Kaminka
* ↑ Dozy—Lévi-Provençal 1861: p. 27.

## Bibliografia

* Ayoun, Richard; Vidal Séphiha, Haïm. Los sefardies de ayer y de Hoy. Madrid : EDAF, 2002, 397 pp. ISBN 84-414-1108-5.
* Dozy, Reinhart Pieter Anne; Lévi-Provençal, Evariste. Histoire des musulmans d'Espagne: jusqu'à la conquête de l'Andalousie par les Almoravides (711 - 1110). V. 4. Leiden : Brill, 1861 - 338 pp. (francès)
* Ginzberg, Louis; Kaminka, A. «Enoch Ben Moses».Jewish Encyclopedia. [Edició en línia]. (anglès)
* Glick, Thomas F. Paisajes de conquista: cambio cultural y geográfico en la España medieval. València: Universitat de València, 2007, 253 pp. ISBN 978-84-370-6615-8. (castellà)
* Luchs, Alvin Schanfarber; Maxwell, Stanley. Torchbearers of the Middle Ages. Manchester, New Hampshire (USA) : Ayer C. Publishing, 1971, 176 pp. ISBN 0-8369-8087-5. (anglès)
* Luzzatto, Philoxene. Notice sur Abou-Iousouf Hasdaï ibn-Schaprout. Paris : Impr. de Mme. V. Dondey-Dupre, 1852, 70 pp. (francès)
# Illa Pinta

Pinta (Isla Pinta en castellà), també coneguda com a illa Abingdon, pel comte d'Abingdon, és una illa del grup de les illes Galápagos, a l'Equador. Té una superfície de 60 km$^2$ (23 sq mi) i una altitud màxima de 777 metres (2,549 ft).
Pinta va ser la llar original de George el Solitari, potser la tortuga més famosa de les illes Galápagos. Va ser l'últim representant conegut de la subespècie Chelonoidis nigra abingdonii.
Essent l'illa principal més al nord de les Galápagos, fa temps Pinta va tenir una població pròspera de tortugues. La vegetació de l'illa va ser devastada durant diverses dècades per la introducció de cabres salvatges, disminuint així el subministrament d'aliments per a les tortugues natives. L'any 1990 es va completar un esforç prolongat per exterminar les cabres introduïdes a Pinta i la vegetació de l'illa comença a tornar al seu estat anterior.
L'allargada illa Pinta és formada pel mes septentrional dels volcans actius de les Galápagos. Pinta és un volcà en escut amb una extensa petjada submarina originada a partir de fissures de tendència NNW.
El 28 de gener de 2008, l'oficial del parc nacional Galápagos, Victor Carrion, va anunciar la matança de 53 lleons marins (13 cadells, 25 joves, 9 mascles i 6 femelles) a Pinta, la reserva natural de les illes Galápagos amb el cap enfonsat. L'any 2001 els caçadors furtius van matar 35 lleons marins mascles. Aquests actes es van fer per iniciativa del Projecte Isabela d'eliminació d'espècies introduïdes a l'arxipèlag.

## Referències

* ↑ Rocchio, Laura. «Pinta Island». Earth Observatory: Images. EOS Project Science Office, NASA Godard Space Flight Center, 21-07-2012. [Consulta: 17 juny 2013].
* ↑ Schlitzer, W. (2011). "The Effect of Lithospheric Discontinuities on the Composition of Lavas From the Northern Galápagos Platform Extension" a American Geophysical Union, Fall Meeting 2011.
* ↑ «Sea lions massacred in Galápagos». BBC News, 29-01-2008 [Consulta: 17 juny 2013].

## Enllaços externs

* "Pinta". Global Volcanism Program. Smithsonian Institution
# Estret

Un estret o freu és una llença, un braç de mar o un canal estret d'aigua que connecta dues masses d'aigua més grans, i per tant, es troba entre dues masses de terra. Els termes estret, canal i pas poden ser sinònims, encara que aquestes darreres tenen altres accepcions. Molts estrets són de gran importància econòmica atès que hi poden passar rutes comercials importants; al llarg de la història nombroses guerres han estat causades per a tenir el control d'alguns estrets. S'han construït també estrets artificials o canals navegables per a unir dues masses d'aigua separades per un istme, com ara el canal de Panamà i el canal de Suez. De fet, el concepte d'istme és el concepte oposat al d'estret: un istme és la porció de terra envoltada per dues masses d'aigua i que uneix dues masses de terra.

## Referències

* ↑ «Estret». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Una vídua d'or

Una vídua d'or (títol original en francès: Une veuve en or) és una pel·lícula de Michel Audiard estrenada el 1969. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una dona intenta fer eliminar el seu marit per heretar la fortuna del seu oncle 100.000.000 dòlars, que només podrà rebre en quedar viuda, altrament els diners aniran a parar a una secta.

## Repartiment

* Michèle Mercier: Delphine Berger
* Claude Rich: Antoine Berger
* André Pousse: Pierrot
* Jacques Dufilho: Joseph
* Sim: el Vecchio
* Roger Carel: Aristophane
* Jean-Pierre Darras: El director de Murder Incorporeted
* Folco Lulli: el Sicilien
* Jean Carmet: un bretó
* Robert Lombard: un bretó
* Dominique Zardi: un bretó
* Daniel Ceccaldi: el conservador
* Mario David: Sigmund
* Ibrahim Seck: Siegfried
* Jacqueline Doyen: la vident
* Bernard Musson: el majordom
* Michel Audiard: el venedor de France-Soir
* Alain Mottet: el notari

## Al voltant de la pel·lícula

Segona col·laboració entre Jean Carmet i Michel Audiard com a actor després Faut pas prendre les enfants du bon Dieu per des canards sauvages. Carmet actuarà en totes les pel·lícules Audiard (excepte Vive la France que és un documental) i segona col·laboració entre Audiard i Jean-Marie Poiré per a l'escriptura del guió.

## Referències

* ↑ «Una vídua d'or». esadir.cat.
* ↑ «Une veuve en or». The New York Times.
* ↑ «Une veuve en or» (en castellà). Filmaffinity. [Consulta: 13 desembre 2021].
# Kimberly Geist

Kimberly "Kim" Geist (Allentown, Pennsilvània, 29 d'abril de 1987) és una ciclista estatunidenca especialista en la pista, encara que també competeix en carretera.

## Palmarès

* 2008
** Campiona estatunidenca en persecució
* 2010
** Campiona estatunidenca en persecució
* 2011
** Campiona estatunidenca en scratch
* 2014
** Campiona als Campionats Panamericans en persecució per equips
** Campiona estatunidenca en persecució
* 2017
** Campiona del món en Persecució per equips (amb Jennifer Valente, Chloe Dygert i Kelly Catlin)

### Resultats a la Copa del Món

* 2016-2017
** 1a a Los Angeles, en Persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it