OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eneko Andueza

Eneko Andueza Lorenzo (Éibar, Guipúscoa, 11 de juny de 1979) és un polític basc, secretari general del PSE-EE des de 2021 i candidat a lehendakari per aquesta formació en les eleccions al Parlament Basc de 2024.

## Biografia

Eneko Andueza va néixer a Eibar l'11 de juny de 1979, on va cursar Batxillerat al Col·legi La Salle. És llicenciat en Ciències Polítiques i de l'Administració per la Universitat del País Basc.
Va començar la seva trajectòria política als 17 anys a l'afiliar-se al Partit Socialista d'Euskadi i a les Joventuts Socialistes d'Euskadi. Ha estat, circumstancialment, regidor a l'Ajuntament d'Ordizia, assessor del Delegat del Govern a Euskadi, cap de Gabinet d'Iñaki Arriola, i tinent alcalde a l'Ajuntament d'Eibar, on ha ocupat també la secretaria general de l'agrupació socialista local.
Posteriorment ha estat portaveu del Grup Junter Socialista a les Juntes Generals de Guipúscoa, i des del 2016 és membre del Parlament Basc. A l'agost de 2020 va ser elegit portaveu del grup parlamentari socialista del Parlament Basc per a la XII legislatura, succeint a José Antonio Pastor.
El desembre de 2020 va publicar el llibre Los toros, desde la izquierda amb què «pretén eliminar complexos i posar arguments en la defensa de la nostra afició des d'una visió progressista».
Ha estat secretari general del PSE-EE de Gipuzkoa (2017-2021), càrrec al qual va accedir després de ser secretari general de l'Agrupació Socialista d'Eibar (2009-2017). A més, és membre de la Comissió Executiva del PSE-EE d'Euskadi i membre del Comitè Federal del PSOE.
Després de la decisió d'Idoia Mendia de no presentar-se a la reelecció com a Secretària General del PSE-EE, es va celebrar un procés de primàries, en què Eneko Andueza va rebre un 95,30 % dels vots de la militància socialista. Fou el candidat a lehendakari del Govern Basc per a les eleccions al Parlament Basc de 2024 pel PSE-EE.

## Llibres publicats

* Dolores Aguirre, Palabra de Ganadera (Editorial Servisistem , 2014)
* José Cruz, el sueño de Joselillo (Editorial Servisistem, 2016)
* Los toros desde la izquierda (Editorial Servisistem, 2020)
* Jóvenes sin juventud (Fundación Ramón Rubial, 2021)

## Referències

* ↑ «Eneko Andueza, elegido secretario general del PSE-EE con un 95,30% de los votos» (en castellà), 30-10-2021. [Consulta: 27 gener 2022].
* ↑ EFE «'Los toros, desde la izquierda', el libro de Eneko Andueza que causa polémica». , 17 diciembre 2020 [Consulta: 13 enero 2021].
* ↑ «Eneko Andueza: “La única suma que yo hago es la de la estabilidad y la convivencia; esa es la Euskadi que quiero liderar”» (en castellà), 21-11-2021. [Consulta: 27 gener 2022].
* ↑ Casillas, Juan «Las elecciones vascas, próximo examen de la política nacional». , 25-02-2024, p. 26-27 [Consulta: 28 febrer 2024].
# Friedrich Schottky

Friedrich Hermann Schottky (Breslau, 24 juliol 1851- Berlín, 12 agost 1935) va ser un matemàtic alemany que va treballar en les funcions el·liptica, abeliana i theta i va introduir el grup de Schottky i el teorema de Schottky. Va néixer a Breslau, Alemanya (avui Wroclaw, Polònia) i va morir a Berlín.
És el pare de Walter H. Schottky, físic alemany descobridor d'una gran varietat de conceptes sobre els semiconductors.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Friedrich Schottky» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Freudenthal, Hans. «Schottky, Friedrich Hermann». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 18 març 2018]. (anglès)
* Friedrich Schottky al Mathematics Genealogy Project.
# Robin Green

Robin Green és guionista i productora televisiva. Ha participat en sèries aclamades per la crítica i pel públic com ara Los Soprano (1999, HBO), per la qual va guanyar un premi Emmy i un Globus d’or com a guionista i productora executiva, o Doctor en Alaska (1990, CBS), per la qual va rebre també aquests guardons. Conjuntament amb Mitchell Burgess va crear la sèrie policíaca Blue Bloods (2010, CBS), i ha tingut diversos rols com a guionista i productora en sèries com A Year in the Life (1986, NBC), Almost Grown (1988, CBS), la pel·lícula televisiva Critical Choices (1996, Paramount+). Abans d’entrar en el món de la televisió, Green va treballar com a periodista cultural a la revista Rolling Stone, on va escriure alguns reportatges icònics, com el de Dennis Hopper a Nou Mèxic. A les seves memòries, La única chica. De redactora en Rolling Stone a guionista en Los Soprano (Liburuak, 2024), Green relata en primera persona la seva experiència com a única dona en l’equip editorial de Rolling Stone durant la dècada dels setanta, i, de manera més àmplia, relata el seu recorregut vital i professional.

## Obra

* Green, Robin. The Only Girl: My Life and Times on the Masthead of Rolling Stone (en anglès). Little, Brown, 21 August 2018. ISBN 978-0-316-44005-9.

## Referències

* ↑ «Robin Green». CCCB amb permís OTRS, 01-04-2024. [Consulta: 13 abril 2024].
# Mary Ellen Bute

Mary Ellen Bute (Houston, Estats Units, 1906- Nova York, Estats Units, 1983) és considerada una de les cineastes pioneres en les formes experimentals de la “música visual”, com ho anomenava ella, i de l'art electrònic. Nascuda a Houston (Texas), va aconseguir una beca per estudiar a la reputada Acadèmia d'Art de Pennsilvanià, on entrà en contacte amb l'art avantguardista del moment. La impressió que li va causar l'obra de Picasso, Klee, Braque, i sobretot, Kandinsky seria determinant per la seva creació posterior, ja que la intenció d'unir l'art visual i la composició musical es convertiria en una de les matrius de la seva experimentació audiovisual. Més endavant, Bute assistí al departament de teatre de la Universitat Yale, així com a la Sorbonne, i viatjà al voltant del món fins a aterrar a Nova York, on va conèixer a nombrosos artistes avantguardistes, músics i científics.
Bute va realitzar més d'una dotzena de curtmetratges abstractes entre la dècada dels trenta i els cinquanta; va treballar amb Theodore Nemeth, el seu marit, expert en animació i efectes especials, tot experimentant amb ell la imatge produïda a partir de l'oscil·loscopi. En paraules de Bute. El seu propòsit creatiu era “portar a la vista una combinació de formes visuals que es despleguen juntament amb el desenvolupament temàtic i les cadències rítmiques de la música”.

## Filmografia

* Synchromy – 1933
* Rhythm in Light – 1934 (b&w, 5 min.)
* Synchromy No. 2 – 1935 (b&w, 5.5 min.) Música: Evening Star from Tannhäuser per Richard Wagner
* Dada – 1936 (b&w) – 3-min, Universal Newsreel.
* Parabola – 1937 (b&w, 9 min.) Música: Création du monde per Darius Milhaud.
* Escape – 1937 (color, 4.5 min.) Música: Toccata in D Minor per J.S. Bach.
* Spook Sport – 1939, (color, 8 min.) Música: Danse macabre per Camille Saint-Saëns. Animation per Norman McLaren.
* Tarantella – 1940, color, 5 mins. Animation per Norman McLaren.
* Polka Graph – 1947, color, 4.5 mins. Dmitri Shostakovich's Polka from The Age of Gold
* Color Rhapsody (aka Color Rhapsodie) – 1948, color, 6 mins.
* Imagination – 1948, color
* New Sensations in Sound – 1949, color, 3 mins. [advertising film for RCA]
* Pastorale – 1950, color, 9 mins. Bach's Sheep May Safely Graze
* Abstronic – 1952, color, 7 mins. Aaron Copland's Hoe Down and Don Gillis's Ranch House Party
* Mood Contrasts – 1953, color, 7 mins.
* The Boy Who Saw Through – 1956 (producer), b/w, 25 mins. Stars a young Christopher Walken. [not abstract]
* Passages from James Joyce's Finnegans Wake – 1965–67, b&w, 97 mins. (director and co-writer) [not abstract] Screened at the Cannes Film Festival

## Referències

* ↑ «Mary Ellen Bute | CCCB». CCCB. [Consulta: 31 juliol 2018].
# Devon Dotson

Devon Dotson (Chicago, 2 d'agost de 1999) és un jugador de bàsquet estatunidenc que des de l'estiu de 2024 pertany a la plantilla del Club Joventut Badalona de la lliga ACB. Amb 1,85 metres d'alçada ocupa la posició de base.

## Trajectòria esportiva
### Universitat

Va jugar dues temporades amb els Jayhawks de la Universitat de Kansas, en les quals va fer una mitjana de 14,9 punts, 3,8 rebots, 3,7 assistències i 1,7 robatoris de pilota per partit. A la seva segona temporada va ser inclòs al costat del seu company Udoka Azubuike en el segon equip All-American, apareixent a més en el millor quintet de la Big 12 Conference. Ja en la seva primera temporada havia aparegut en el millor quintet de rookies de la conferència i en el tercer millor quintet absolut.

### Professional

Després de no ser triat en el Draft de l'NBA de 2020, el 19 de novembre va signar un contracte dual amb els Chicago Bulls de l'NBA i la seva filial en la G League, els Windy City Bulls. El 16 de gener de 2022 va ser acomiadat pels Bulls.
El 20 de novembre de 2022 signa contracte two-way amb els Washington Wizards passant gran part de la temporada assignat a la seva filial, el Capital City Go-Go de la G-League. Va passar dues temporades jugant de manera discontínua amb l'equip de Washington, amb els que va arribar a fer una mitjana de 16,2 punts, 5 rebots i 6,2 assistències.
El 18 de març de 2024 signa per l'Obradoiro CAB de la Lliga Endesa per intentar ajudar a aconseguir la salvació del conjunt gallec. En 9 partits aconseguiria unes mitjanes de 13 punts, 2,9 rebots i 2,7 assistències en 25:06 minuts de mitjana, cridant l'atenció d'alguns clubs europeus per la seva faceta anotadora. Aquell mateix estiu fitxa pel Club Joventut Badalona.

## Referències

* ↑ sports-reference.com Devon Dotson Stats, consultado el 2 de enero de 2021
* ↑ kuathletics.com Azubuike and Dotson Named Consensus All-America Second Team, consultado el 2 de enero de 2021
* ↑ realgm.com All-Big 12 First Team, consultado el 2 de enero de 2021
* ↑ «BULLS WAIVE DEVON DOTSON». NBA. [Consulta: 17 enero 2022].
* ↑ «Wizards sign Devon Dotson to two-way contract».
* ↑ «Go-Go Announce Training Camp Roster, Dates».
* ↑ «El Monbus Obradoiro incorpora a Devon Dotson». acb.com, 18-03-2023 [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ «Estadistiacas ACB.com, Devon Dotson».
* ↑ «Devon Dotson, nuevo fichaje para el Joventut». Sport, 16-07-2024 [Consulta: 20 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Estadístiques de Devon Dotson a Basketball-Reference.com
* Fitxa en Realgm.com
# Arnold Mendelssohn

Arnold Ludwig Mendelssohn (Racibórz, Silèsia, 1855 - Darmstadt, 1933) fou un compositor i pedagog de la música alemany.
Mendelssohn té més de 100 obres escrites, entre les que únicament les corals han perdurat amb relativa vigència en els repertoris de concerts d'avui dia. Nebot de Felix Mendelssohn i alumne a Bucarest de Mihail Jora, amb el temeps fou professor de Hindemith, Arnold Mendelssohn renova l'interès a Alemanya per la música sacra luterana, l'obra de Bach i Schütz. Utilitzà un estil compositiu més polifònic que el dels seus contemporanis, molt propi i inhabitual donades les tendències del moment (es perdia el culte a la tonalitat). Va ser violinista, compositor i director, i exercí de docent al Hoch Conservatorium de Frankfurt del Main. Se'l qualifica com a neoclassicista, amb reminiscències de formes i contrapunt de la música antiga però amb recursos tonals de finals del segle xix. La seva música va ser oblidada durant el règim nazi a causa del seu origen jueu.
* Video - Trio for 2 Violins & Piano, Op.76 I - Allegro
* Video - Trio for 2 Violins & Piano, Op.76 II - Adagio III - Menuet, un poco vivace
* Video - Trio for 2 Violins & Piano, Op.76 IV - Sostenuto, allegro non troppo
# Ocean Vuong

Ocean Vuong (Ho Chi Minh, antigament Saigon, 1988) és un escriptor vietnamita.
Va emigrar als Estats Units amb la seva família el 1990 després de passar un any en un camp de refugiats a les Filipines. El 2014 va rebre la beca Ruth Lilly/Sargent Rosenberg de la Poetry Foundation i amb el poemari Night Sky with Exit Wounds va guanyar el Whiting Award i el Forward Prize als Estats Units i el Premi T.S. Eliot a Anglaterra. Ha publicat en mitjans com The Atlantic, Harper’s, The Nation, New Republic, The New Yorker i The New York Times. És professor de l'Amherst College de Massachusetts. La seua novel·la On Earth We're Briefly Gorgeous (2019) ha sigut traduïda per Yannick Garcia: En aquest món, per un moment, som grandiosos (2020, Anagrama).

## Referències

* ↑ "A Vessel for Peace: An Interview with Writer Ocean Vuong". The Well&Often Reader. febrer 2013.
* ↑ «Ocean Vuong» (en anglès americà), 11-05-2018. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ «Una carta per a qui no sàpiga llegir». [Consulta: 5 maig 2020].
# Richard Kennelly

Richard Kennelly (Boston, 4 de juliol de 1965) és un remer estatunidenc, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on guanyà la medalla de plata en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, fou quart en la prova del vuit amb timoner.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del món de rem de 1989.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Richard Kennelly, Jr.». [Consulta: 23 abril 2024].
# Ada Ferrer i Carbonell

Ada Ferrer i Carbonell (Sabadell, 17 de novembre de 1971) és una economista catalana i professora a la Barcelona School of Economics, científica titular del CSIC-IAE, investigadora MOVE i becària d'investigació a l'Institut d'Economia del Treball IZA.

## Referències

* ↑ Rovira Martínez, Marta «Ada Ferrer: «Durant la pandèmia ningú no s'ha preocupat de la felicitat de les persones»». Pensem.cat. Fundació Congrés de Cultura Catalana, 04-01-2021. ISSN: 2696-306X [Consulta: 25 abril 2024].
# Mancomunitat Pla de Mallorca

La Mancomunitat Pla de Mallorca és una institució que agrupa catorze municipis de la comarca natural del Pla de Mallorca: Algaida, Ariany, Costitx, Lloret de Vistalegre, Llubí, Maria de la Salut, Montuïri, Petra, Porreres, Santa Eugènia, Sant Joan, Sencelles, Sineu i Vilafranca de Bonany. Tot i que el Pla de Mallorca no constitueix una comarca administrativa, la Mancomunitat serveix per gestionar serveis comuns entre aquests municipis.
La Mancomunitat es va fundar el 16 de febrer de 1982, impulsada per la Conselleria d'Indústria i Comerç del Consell General Interinsular, amb l'objectiu inicial de coordinar el tractament de residus sòlids. Amb el temps, l'entitat ha ampliat les seves funcions per facilitar la gestió municipal en diverses àrees i millorar la qualitat de vida dels habitants. Això permet als pobles membres oferir serveis que no podrien sostenir de manera individual.
Actualment, la Mancomunitat treballa en àmbits com l'educació d'adults, la recollida de residus sòlids, la promoció econòmica i laboral, l'assistència a les persones majors i el servei de menjador. També participa en activitats d'educació, cultura, medi ambient i serveis socials.
La seu de la Mancomunitat es troba a Petra, al carrer de l'Hospital, número 28.

## Llista de presidents

* Antoni Pascual Ribot (1984-1999) - Batle d'Ariany per UM
* Joan Font Massot (1999-2003) - Batle de Petra pel PSM
* Tomàs Campaner Ferragut (2003-2007) - Batle de Llubí pel PP
* Antoni Mulet Campins - Batle de Maria de la Salut pel PP
* Joana Maria Pascual Sansó (des de 2023) - Regidora d'Ariany per UM

## Referències

* ↑ «Estadístiques mensuals de la Mancomunitat des Pla - Mancomunitat des Pla». Govern de les Illes Balears. [Consulta: 1r novembre 2024].
* 1 2 Les mancomunitats i la Mancomunitat 'Pla de Mallorca'. 28. Algaida: Es Saig, abril 1983, p. 2.
* 1 2 Joan Socies, Petra; Rosselló Bauzà, Margalida; Viedma Viedma, Mª Magdalena; Cirer Sotos, Iolanda «Serveis socials comunitaris de la Mancomunitat Pla de Mallorca». Revista Alimara, 42, 12-1998.
* ↑ «Qüestionaris als membres de la Felib 2003-2007» (PDF). FELIB, 01-06-2006. [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «Joana Maria Pascual presidenta de la Mancomunitat». Mancomunitat Pla de Mallorca, 06-07-2023. [Consulta: 1r novembre 2024].

## Enllaços externs

* Mancomunitat Pla de Mallorca - Lloc web oficial
# L'assassí del calendari

L'assassí del calendari (títol original en anglès The January Man) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Pat O'Connor, estrenada el 1989 i doblada al català.

## Argument

Un expolicia de temperament excèntric retorna al servei per intentar posar fi a una sèrie d'onze homicidis comesos per un assassí psicòpata.

## Repartiment

* Kevin Kline: Nick Starkey
* Susan Sarandon: Christine Starkey
* Mary Elizabeth Mastrantonio: Bernadette Flynn
* Harvey Keitel: Frank Starkey
* Danny Aiello: Vincent Alcoa
* Rod Steiger: Eamon Flynn
* Alan Rickman: Ed
* Faye Grant: Alison Hawkins
* Ken Walsh: Roger Culver
* Jayne Haynes: Alma
* Brian Tarantina: Cone
* Bruce MacVittie: Rip
* Bill Cobbs: l'inspector Reilly
* Greg Walker: l'home del calendari

## Rebuda

* "Un psicòpata i, de la seva mà, el pànic. Entre la intriga, el drama romàntic i, ja posats, la comèdia, una cinta adornada amb la virtut de la peculiaritat"
* A l'argument li sobre una dotzena d'estupideses i els personatges tenen tan poca consistència que només s'entén veient les cintes d'aquell any. La insubstancial posada en escena no ajuda res.

## Referències

* ↑ L'assassí del calendari
* ↑ «the january man». The New York Times.
* ↑ Luis Martínez: El País
* ↑ Calderon, pàg.

## Bibliografia

* Calderón, Teo. Calderón & Villamandos. Movie Movie (en castellà). ISBN 84-605-6130-5.
# L'enviat

L'enviat (títol original: The Minion) és una pel·lícula estatunidenco-canadenca d'acció dirigida per Jean-Marc Piché en 1998. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1999, durant unes obres al metro de Nova York es descobreixen unes antigues relíquies, un esquelet i una clau misteriosa. Lukas Sadorov, un vell agent secret i deixeble de l'Orde del Temple, s'uneix llavors a Karen Goodleaf, un famosa arqueòloga, per impedir que un ésser maligne que ha despertat dugui a terme una terrorífica missió: alliberar Satanàs.

## Repartiment

* Allen Altman: Dante
* Andy Bradshaw: Un fotògraf
* Tony Calabretta: Despatxador
* Donatiu Francks: Michael Baer
* Michael Greyeyes: Gray Eagle
* Arthur Holden: oficial del forense
* Roc LaFortune: David Schulman
* Dolph Lundgren: Lukas Sadorov
* Anik Matern:
* David Nerman: Tinent Roseberry
* Michel Perron: Giannelli
* Françoise Robertson: Karen Goodleaf
* Victoria Sánchez: traductor de la policia
* Dennis St John: Gregor
* Yvann Thibaudeau

## Referències

* ↑ «L'enviat». esadir.cat.
* ↑ «The Minion». Allociné.
# L'habitació 1408

L'habitació 1408 (1408 en anglès) és una pel·lícula de terror psicològic nord-americana de 2007 basada en el conte homònim de 1999 de Stephen King. És protagonitzada per John Cusack i Samuel L. Jackson, va ser dirigida per Mikael Håfström i estrenada als Estats Units el 22 de juny de 2007. Ha estat subtitulada al català.
La pel·lícula segueix Mike Enslin, un autor que investiga llocs suposadament embruixats. Enslin rep un avís ominós per no entrar a l'habitació titular 1408 d'un hotel fictici de la ciutat de Nova York, The Dolphin. Encara que és escèptic del paranormal, aviat es veu atrapat a l'habitació on viu esdeveniments estranys i espantosos.
Les crítiques van ser majoritàriament positives i L'habitació 1408 va ser un èxit de taquilla, aconseguint gairebé 5 vegades el seu pressupost de producció de 25 milions de dòlars.

## Repartiment

* John Cusack com a Michael "Mike" Enslin
* Samuel L. Jackson com a Gerald Olin
* Mary McCormack com a Lily Enslin
* Tony Shalhoub com a Sam Farrell
* Len Cariou com a pare d'en Mike
* Jasmine Jessica Anthony com a Katie Enslin
* Isiah Whitlock Jr. com a enginier de l'hotel
* Kim Thomson com a recepcionista
* Benny Urquidez com el maníac del martell
* Angel Oquendo com a taxista
* Andrew-Lee Potts com a missatger

## Producció

El novembre de 2003 i 2004, Dimension Films va comprar als drets del conte de 1999 "1408" de Stephen King. L'estudi va contractar el guionista Matt Greenberg per adaptar la història a un guió. L'octubre de 2005, Mikael Håfström va ser contractat per dirigir-la, i el guió va ser reescrit pels guionistes Scott Alexander i Larry Karaszewski. Al març de 2006, l'actor John Cusack va ser seleccionat per ser el protagonitzar juntament amb l'actor Samuel L. Jackson l'abril següent. Al juliol, l'actriu Kate Walsh va ser seleccionada per protagonitzar al costat de Cusack com l'exdona del protagonista, però es va veure obligada a marxar a l'agost a causa de conflictes de programació amb el seu paper a Grey's Anatomy. Va ser substituïda per Mary McCormack. Segons Cusack, l'hotel Roosevelt de Nova York va ser utilitzat per a algunes de les fotos exteriors del Dolphin. Les escenes del vestíbul es van filmar al Reform Club de Londres.

## Referències

* ↑ «L'habitació 1408». Goita què fan, ara!. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ David Rooney «Dimension checking into room '1408'». Variety, 05-11-2003 [Consulta: 6 maig 2007].
* ↑ «Hafstrom to direct '1408'». Variety, 25-10-2005 [Consulta: 6 maig 2007].
* ↑ Ian Mohr «Cusack finds a room in King's '1408'». Variety, 08-03-2006 [Consulta: 7 maig 2007].
* ↑ Michael Fleming «'1408' gets another guest». Variety, 03-04-2006 [Consulta: 6 maig 2007].
* ↑ Ian Mohr «Walsh's room is '1408'». Variety, 11-07-2006 [Consulta: 7 maig 2007].
* ↑ Ian Mohr «'1408' books a new tenant». Variety, 13-08-2006 [Consulta: 6 maig 2007].
* ↑ Fandango Summer Movies – Movie Tickets and Theatre Showtimes Arxivat 2007-08-01 at Archive.is
* ↑ «Where was '1408' filmed? – British Film Locations». British Film Locations. Arxivat de l'original el 17 d’agost 2010. [Consulta: 4 octubre 2014].

## Enllaços externs

* L'habitació 1408 a Goita què fan, ara!
# L'hotel dels embolics

L'hotel dels embolics (títol original en anglès: Room Service) és una pel·lícula de 1938 dirigida per William A. Seiter, produïda per George Abbott i posant en escena els Germans Marx (Chico, Harpo i Groucho). Ha estat doblada al català.
La pel·lícula és basada en l'obra del mateix nom anglès Room Service de 1937 d'Allen Boretz i John Murray. Posa igualment en escena Lucille Ball (Christine), Ann Miller (Hilda), Alexander Asro, i Frank Albertson (Leo Davis).

## Argument

Gordon Miller, un mediocre productor de teatre, vol muntar l'obra d'un jove autor novell. Mentre espera que algun capitalista li caigui del cel per iniciar els preparatius de la funció, Miller s'ha instal·lat, amb els 22 membres de la seva companyia, a l'hotel que regenta el seu cunyat. Quan ja deu una petita fortuna a l'hotel, un inspector descobreix la seva situació i decideix fer-lo fora. Però Miller, amb la complicitat dels seus fidels Harry Binelli i el mut Faker Englund, se les enginyarà per romandre a l'hotel, cada vegada més agitat, i aconseguir aixecar el teló.

## Producció

Zeppo Marx, que s'havia retirat de la pantalla després de Duck Soup i era el representant dels seus germans, va trencar un tracte amb la RKO per produir la versió de l'obra de Broadway Room Service de John Murray i Allan Boretz. L'obra es va adaptar a la pantalla per Morrie Ryskind. Aquesta va ser l'única pel·lícula dels Germans de Marx en la que els personatges principals no van ser creats especialment per a Groucho, Chico i Harpo.

## Referències

* ↑ L'hotel dels embolics
* ↑ «Room Service (1938) Review». A Life At The Movies, 20-09-2010. Arxivat de l'original el 2012-03-08. [Consulta: 22 març 2012].