OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wiener Sport-Club

El Wiener Sport-Club és un club esportiu austríac de la ciutat de Viena. Els seus colors són el blanc i el negre. La seva seu tradicional és situada al barri de Dornbach.

## Història

El Wiener SC va ser fundat el 24 de febrer de 1883 amb el nom de Wiener Cyclisten Club. És un dels clubs esportius més antics de Viena. El 1907 es fusionà amb el Wiener Sportvereinigung esdevenint Wiener Sport-Club.
Es tracta d'un club multidisciplinari amb nombroses seccions durant la seva història com esgrima, boxa, lluita, ciclisme, handbol, atletisme, hoquei sobre herba, tennis, futbol i waterpolo. Actualment són actives les seccions de futbol, esgrima i la de waterpolo creada el 2005.
L'equip de futbol va viure les seves èpoques més brillants als anys 20 i als anys 50, on assolí diversos títols nacionals. El 1958 destacà la seva victòria per 7:0 sobre la Juventus FC a la Copa d'Europa de futbol. Dues fallides econòmiques als anys 90 el portaren a les categories inferiors del país. L'any 1997 absorbí el club SV Gerasdorf.

## Palmarès

* Lliga austríaca de futbol: 1922, 1958, 1959
* Copa austríaca de futbol: 1923

## Jugadors destacats

* Erich Hof (futbol)

## Referències

* ↑ «Wiener Sport-Club» (en castellà). Soccerway. Perform Group. [Consulta: 25 febrer 2024].
* 1 2 3 «Club Wiener Sport-Club (Wien), Austria». [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «ÖFB Cup» (en alemany). [Consulta: 24 novembre 2024].
# Auður Ava Ólafsdóttir

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Auður Ava Ólafsdóttir (Reykjavík, 1958) és una escriptora islandesa. És professora d'història de l'art a la Universitat de Reykjavík i directora del Museu de la Universitat d'Islàndia. Auður ha estat guardonada amb molts premis prestigiosos com el premi de Literatura del consell Nórdic i el Premi Médicis per a obres estrangeres. Les seves obres han estat traduïdes a més de 20 llengües.

## Premis

* Premi literari de Reykjavik, 2004
* Premi Menningarverðlaun, 2008
* Prix Page des Libraires, 2010,
* Premi de Literatura del Consell Nòrdic per la novel·la Ör, 2018
* Premi Médicis, 2019

## Obres

* Upphækkuð jörð (Terra alçada), 1998
* Rigning í nóvember (Pluja de novembre), 2004
* Afleggjarinn (L'esqueix), 2007
* Undantekningin (L'Excepció), 2012
* Ör (Cicatriu), 2016
* Ungfrú Ísland (Miss Islàndia), 2019
* Dýralíf (La veritat sobre la llum), 2020 Traducció al català de Macià Riutort, 2022, Club Editor
* Eden (edèn), 2022 Traducció al català de Macià Riutort, 2024, Club Editor

## Referències

* ↑ «Auður Ava Ólafsdóttir». Iceland Writers Retreat. Arxivat de l'original el 2 de desembre 2020. [Consulta: 20 novembre 2020].
* 1 2 «Bibliografia» (en castellà). Auður Ava Ólafsdóttir. Alfaguara. [Consulta: 22 març 2012].
# Raven Saunders

Raven Saunders (Charleston, Estats Units, 15 de maig de 1996) és una atleta estatunidenca, especialitzada en el llançament de pes. Ha participat en 2 Olimpíades, guanyant la medalla de plata en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020.
Saunders guanyà 3 títols consecutius de la competició universitària de la NCAA i fou la primera atleta júnior estatunidenca en llançar per sobre dels 18 metres. Després de participar en els Jocs Olímpics de Rio 2016 i en el Campionat del Món de Londres 2017, va haver d'aturar la carrera professional degut a problemes de salut mental. Des d'aleshores, ha donat testimoni de la seva situació, per tal de visibilitzar i donar valor a la salut mental, així com denuncia els valors racistes de la societat i es reivindica com a defensora de la teoria queer.
En els Jocs Olímpics de Tòquio 2020, aconseguia la medalla de plata, amb un llançament de 19.79 metres, quedant just per darrere de la xinesa Gong Lijiao. En el podi, Saunders va fer una "x" amb les mans, com a senyal de "defensa de totes les persones oprimides".
El mes de març de 2023 Saunders era sancionada durant 18 mesos per l'Agència Anti-Dopatge dels Estats Units, per no haver-se presentat a 3 controls.

## Marques personals

| Disciplina | Marca | Seu | Data |
| Llançament de pes | 19.96m | Eugene | 24 de juny de 2021 |
| Llançament de disc | 56.85m | Alhabama | 19 de març de 2016 |
| Llançament de martell | 57.97m | Alhabama | 12 de maig de 2016 |

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2016 | Rio de Janeiro | 5a posició | Llançament de pes |
| 2020 | Tòquio | 2 | Llançament de pes |
| Campionat del Món ||||
| 2017 | Londres | 10a posició | Llançament de pes |

## Referències

* ↑ «Perfil atlètic» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «Ole Miss' Raven Saunders eyes rare three-peat at NCAA outdoors» (en anglès). The Oxford Eagle, 08-06-2017.
* ↑ «Shooting for more: Rebels' Saunders eyes additional championships, Olympics» (en anglès). The Oxford Eagle, 11-05-2016.
* ↑ «Depression drove her close to suicide. Now, Olympian Raven Saunders wants to "destigmatize mental death".» (en anglès). CNN, 27-05-2021.
* ↑ «Olympian Raven Saunders gets candid about mental health, racism amb queerness» (en anglès). Go Mag, 27-07-2020.
* ↑ «Raven "Hulk" Saunders wins silver medal in women's shot put» (en anglès). Team USA, 31-07-2021.
* ↑ «Raven Saunders throws up X on podium to represent where the "opressed meet"» (en anglès). The Guardian, 01-08-2021.
* ↑ «Raven Saunders gets 18-month ban for missed doping tests» (en anglès). AP News, 15-03-2023.
# Pavel Dědeček

Pavel Dědeček (Praga, 27 de desembre de 1885 - Praga, 23 de novembre de 1954) fou un professor i director de música txec.
Dědeček va treballar com a director d'orquestra a Brno i Bratislava i entre 1945 i 1948 com a director de l'òpera a Pilsen. Va ser docent i més tard professor a la "Státní conservatori hudby v Praze" i a l'"Akademie múzických umení v Praze" (AMU) de Praga. Entre els seus estudiants hi hagué Raphael Schächter, Zbynek Vostrak, Karel Husa, Hynek Sluka, Jindřich Praveček, Rafael Kubelík, Václav Neumann, Václav Smetáček, Karel Ančerl, Viktor Kalabis, Tibor Andrašovan, Karel Berman, Jarmil Burghauser, Jan Hanuš, Miloslav Kabeláč, Jiři Strniště, Otakar Trhlík i Václav Trojan.

## Bibliografia

* Gracian Černušák, Bohumír Štědroň, Zdenko Nováček: Československý hudební slovník osob a institucí. Státní hudební vydavatelství, Prag 1963-1965
* Gösta Morin, Carl-Allan Moberg, Einar Sundström: Sohlman's musiklexikon : nordiskt och allmant upplagsverk for tonkonst, musikliv och dans, Stockholm: Sohlman Förlag, (1951-)

## Referències

* http://www.djkt-plzen.cz/repertoar/o_profil.php Arxivat 2010-04-13 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.djkt-plzen.cz/repertoar/o_profil.php Arxivat 2010-04-13 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* https://encyklopedie.brna.cz/home-mmb/?acc=profil_osobnosti&load=6497
# Milan Chladil

Milan Chladil (Brno, 8 de febrer de 1931 - Praga, 28 de juny de 1984) va ser un cantant txec.

## Vida i treball

A Brno, a petició del seu pare, que era sastre, va aprendre el mateix ofici i després es va graduar de l'escola de negocis. Els anys 1949–1954 va començar a cantar a Brno amb l'orquestra d'Erik Knirsch. Va començar a estudiar cant al Conservatori de Brno i va completar els seus estudis el 1954–1957 al Conservatori de Praga. Després va anar a classes particulars amb Konstantin Karenin.
Els anys 1954–1956 va actuar amb l'orquestra Zdeněk Barták, on va conèixer la cantant Yvetta Simonová. El 1956 va cantar breument a la banda de jazz Kamila Hály. El mateix any es va traslladar a lorquestra Karel Vlach, on va treballar com a solista principal, juntament amb la seva companya Yvetta Simonová. Va cantar diversos duets amb ella. Entre els més coneguts hi ha About The Two of Us, The Two of Us and Time, Sweet Stupidity, Excepte el pol nord o Sentimental. Va treballar en aquesta orquestra durant 28 anys. El resultat de la cooperació a llarg termini amb Karel Vlach són uns 350 enregistraments de diverses cançons, molts enregistraments per a la ràdio txecoslovaca i la televisió txecoslovaca. A més de la seva orquestra principal, lorquestra Karel Vlach, actuaven ocasionalment amb diverses altres orquestres de ball, com l'orquestra de dansa de la ràdio txecoslovaca, l'orquestra de televisió txecoslovaca o lorquestra Václav Hybš. També va actuar amb la seva pròpia banda. També va trobar la seva feina com a cantant musical i d'opereta, especialment al teatre de música de Karlín, per exemple, al musical My Fair Lady i a l'opereta Na týeadow zelené. El 1964, a l'enquesta "Golden Nightingale", va situar-se segon per darrere de Karel Gott.

## Cançons més famoses (selecció)

* Až na severní pól
* Dívka, jež prodává růže
* Chtěl bych mít kapelu (také jako půvabná filmová píseň)
* Je krásné lásku dát
* Je nás jedenáct
* Té, kterou mám rád
* Teď už je ráno
* Toulavá
* Ulice, kde bydlíš ty
* Vždyť je léto
* Granada

## Duet amb Yvetta Simon (selecció)

* Anem a l'apartament
* Fills del Pireu
* Nosaltres i el temps
* Sobre nosaltres
* Dolces tonteries

## Premis

* 1964 "Rossinyol d'Or" - 2n lloc

## Bibliografia

* Arnošt Tabášek: Šťastný Milan Chladil, vydalo nakladatelství: Formát, v roku 2005, ISBN 80-86718-54-9

## Enllaços externs

* Imatges sobre el tema//https://www.obalkyknih.cz/view_auth?auth_id=jn19990009854 Obalkyknih.cz
* Milan Chladil (Històries de sèries de televisió txeca de personatges famosos) https://www.ceskatelevize.cz/ivysilani/10123383458-pribehy-slavnych/402223100031008-bylo-nam-s-nim-dobre
# Rudolf Strobl

Rudolf Strobl (Opava (Gmina Lubawka), 15 d'abril, 1831 - Varsòvia, 14 de maig, 1915), fou un pianista i professor de música polonès d'origen alemany.
Va començar a aprendre piano amb el seu pare i el va continuar al Conservatori de Viena amb Robert Volkmann (1815–1883) i Josef Fischhof (1804–1857). Es va convertir en professor de música a Zhytomyr, i des de 1855 va viure a Varsòvia.
Durant els anys 1866–1896 va ensenyar a l'Institut de Música de Varsòvia, i durant els anys 1888–1891 va exercir de director, succeint a Aleksander Zarzycki, qui, com a subjecte austríac, va haver de deixar aquest càrrec a causa dels canvis en la llei sobre l'ocupació de ciutadans de països estrangers.
Els alumnes de Rudolf Strobel van incloure, entre d'altres: compositor, pianista, acompanyant, professor Antoni Zygmunt Biliński, Władysław Biliński, Anna Bilińska, Henryk Bobiński, Ignacy Jan Paderewski, Józef Śliwiński, Aleksander Różycki, Henryk Melcer-Szczawiński, Antoinette Szumowska-Adamowska i Henryk Melcer-Szczawiński.
I.J.Paderewski li va dedicar el seu Impromptu en fa major.

## Referències

* 1 2 International Music Score Library Project, Rudolf Strobl, accedit: 9 d'octubre de 2017, llicència: Reconeixement-CompartirIgual 4.0 Internacional
* 1 2 Internetowy Polski Słownik Biograficzny, Rudolf Strobl.
* ↑ La citació a Wikidata utilitza propietats que no són reconegudes per Mòdul:Cite
* ↑ Base de dades de la Biblioteca Nacional de la República Txeca, consultada: 16 de desembre de 2022.

## Enllaços externs

* Barbara Chmara-Żaczkiewicz: Rudolf Strobl 1831-04-15 - 1915-05-14. Diccionari biogràfic polonès en línia. [consultat el 13-08-2019].
# John Hagee

John Hagee (Baytown, 12 d'abril de 1940) és el fundador i el pastor emèrit de l'Església Cornerstone, una mega-església no denominacional situada a San Antonio, Texas.
El pastor Hagee és també el president de la corporació Global Evangelism Television (GETV). Els seus ancestres poden traçar-se fins a l'època colonial.
El pastor Hagee és el president dels Ministeris John Hagee, una organització que retransmet programes religiosos per la ràdio i la televisió. Els sermons de Hagee són retransmesos pels canals The Inspiration Networks (INSP), Trinity Broadcasting Network (TBN), i Inspiration TV.
Els Ministeris John Hagee són emesos al Canadà al canal Miracle Channel, i es poden veure en llocs com Àfrica, Austràlia, Europa, i Nova Zelanda.
John Hagee va ser el fundador i el president nacional de l'organització cristiana sionista Cristians Units per Israel (CUFI), que va ser incorporada el 7 de febrer de 2006.
John Hagee recolza públicament a l'estat sionista d'Israel, i es va reunir amb l'ex-Primer ministre d'Israel, Menachem Begin. El pastor Hagee ha estat criticat pels seus comentaris negatius sobre l'islam, el catolicisme i el judaisme.

## Referències

* ↑ www.jhm.org/
* ↑ «About Pastor Hagee». Arxivat de l'original el 2010-06-26. [Consulta: 5 març 2018].
* ↑ «Livestream: Watch Internet TV - Live streaming Video from Livestream.com Arxivat 2009-06-06 at WebCite». [Consulta: July 2, 2009].
* ↑ «MinistryWatch Summary Report». Arxivat de l'original el 2008-02-27. [Consulta: 5 març 2018].
* ↑ «Pastor John Hagee spearheads Christians United for Israel». Arxivat de l'original el 2008-04-26. [Consulta: 5 març 2018].
* ↑ Libby Quaid (AP),"McCain seeks distance from Pastor" The Washington Post
* ↑ Juliet Eilperin and Kimberly Kindy. "McCain Rejects Pastor's Backing Over Remarks". The Washington Post
# Raji Sourani

Raji Sourani (Gaza, 31 de desembre de 1953) és un advocat especialitzat en la defensa dels drets humans a la Franja de Gaza. Està casat i és pare de dos fills.
Va ser un pres de consciència reconegut per Amnistia Internacional el 1985 i el 1988. És membre de la Comissió Internacional de Juristes i vicepresident de la Federació Internacional de Drets Humans. Va ser destinatari del Premi Robert F Kennedy de Drets Humans el 1991. El 1995 va fundar el Centre Palestí pels Drets Humans i des d'aleshores n'és el seu director.
Sourani es dedica als casos de persones palestines objecte de deportació i al control de les condicions de vida a les presons i de les detencions per part de l'estat d'Israel. És crític sense reserves de les violacions de drets humans que es produeixen en les dues parts del conflicte.
Sourani va ser seleccionat per a una beca el 2003 per l'Oak Institute for Human Rights al Colby College de Waterville. Tot i això, el seu visat no va ser aprovat i no va poder viatjar als Estats Units d'Amèrica en aquell moment. També se li va denegar el permís per sortir de Gaza per assistir a una conferència sobre drets humans el setembre de 2008.
Sourani va ser guardonat amb el Right Livelihood Arwaard el 26 de setembre de 2013 per «la seva dedicació incansable a l'estat de dret i als drets humans en circumstàncies excepcionalment difícils».

## Referències

* ↑ «Right Livelihood Awards, ‘alternative Nobels,’ given to US, Congolese, Palestinian, Swiss». , 26-09-2013. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-09-26. [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ Verdaguer, Meritxell. «Hi ha una generació sencera que d'Israel només en coneix els F-16 i els drons». Vilaweb, 16-05-2016. [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ «Raji Sourani: Profile». , 20-12-2010 [Consulta: 6 juliol 2012].
* ↑ Edith Garwood. «Palestinian Statehood Bid at UN and Its Implications». Amnesty International, 06-10-2011. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2012. [Consulta: 6 juliol 2012].
* ↑ «Robert F Kennedy Center Laureates». Arxivat de l'original el 2014-04-07.
* ↑ «PCHR - About Us - Director ′». Arxivat de l'original el 2015-10-02. [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ Cenizo, Néstor. «El sistema israelí está diseñado para dar cobertura legal a crímenes de guerra» (en castellà), 07-06-2019. [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ PCHR Director Denied Permit to Exit Gaza for International Human Rights Conference
* ↑ «'Alternative Nobel Prize' awarded for fight against chemical weapons». , 26-09-2013.
# Henar Moreno Martínez

Henar Moreno Martínez (Logroño, 12 de gener de 1973) és una política i advocada espanyola, actual diputada al Parlament de La Rioja. És militant del Partit Comunista d'Espanya i d'Esquerra Unida (IU) d'ençà l'any 1991.
El 27 de juny de 2024 des de la seu del Parlament de La Rioja va instar a complir la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea en relació amb els interins en frau de llei.

## Referències

* ↑ «Henar Moreno insta a cumplir la sentencia del TJUE en relación con los interinos en fraude de ley» (en castellà), 2024.
# Alfredo J. Anzola

Alfredo J. Anzola (Caracas, 17 de juny de 1946) és un director de cinema veneçolà, especialitzat en cinema d'avantguarda i de denúncia. El 1979 dirigí Manuel, que va formar part de la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1980.

## Filmografia

* 1969: La desesperación toma el poder.
* 1969-1970: Santa Teresa.
* 1970: La papa.
* 1971: La Fiesta de San Juan.
* 1973: El hombre invisible.
* 1974: (Carlos) Santana.
* 1975: El béisbol.
* 1976: Se solicita muchacha de buena presencia y motorizado con moto propia
* 1979: Manuel
* 1982: Menudo.
* 1983: Cóctel de camarones... en el día de la secretaria.
* 1986: De cómo Anita Camacho quiso levantarse a Marino Méndez.
* 1992: El misterio de los ojos escarlata.
* 2002: El mundo de los Onqui Tonqui
* 2005: 1888, el extraordinario viaje de la Santa Isabel
* 2011: Érase una vez un barco (documental)
* 2012: Cecilia Bergman Chaves
* 2017: Más vivos que nunca

## Referències

* ↑ Alfredo J. Anzola a mcnbiografias
* ↑ Secció oficial del 1980 al web del Festival
# Hans-Christian Schmid

Hans-Christian Schmid (nascut el 1965) és un director de cinema i guionista alemany.

## Vida i feina

Hans-Christian Schmid ha col·laborat amb Michael Gutmann en diverses de les pel·lícules que va dirigir. Gutmann va escriure guions per a 23 — Nichts ist so wie es scheint (1998), and Crazy (2000). Gutmann també va dirigir Herz im Kopf (2001) de la qual ell i Schmid van escriure el guió.

## Premis

* 1995: Findlingspreis per Himmel und Hölle
* 2003: Bayerischer Filmpreis, Millor guió
* 2003: Findlingspreis per Lichter
* 2003: Premi FIPRESCI al 53è Festival Internacional de Cinema de Berlín
* 2006: Premi a la millor pel·lícula i a la millor actriu al XXXIX Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya

## Filmografia

* Sekt oder Selters (1989)
* Die Mechanik des Wunders (1992)
* Himmel und Hölle, 1994)
* Nach Fünf im Urwald (1995)
* 23 — Nichts ist so wie es scheint (1998)
* Crazy (2000)
* Lichter (2003)
* Requiem (2006)
* Sturm (2009)
* Què ens queda? (Was bleibt, 2012)
* Das Verschwinden (2016/17)
* Wir sind dann wohl die Angehörigen (2022)

## Referències

* ↑ «Press Release, 9th Jan». berlinale.de, 9 enero 2012. Arxivat de l'original el 17 de junio de 2012. [Consulta: 9 enero 2012].
* ↑ Bayerisches Filmpreis
* ↑ «Awards announcement 2003 2003». berlinale.de. Arxivat de l'original el 16 maig 2013. [Consulta: 9 juny 2014].
* ↑ El cine alemán se lleva los premios en Sitges, 20 Minutos, 14 d'octubre de 2006
* ↑ «'We Are Next Of Kin': Hamburg Review». .

## Enllaços externs

* Hans-Christan Schmid a filmportal.de
* 235 film production website
# Murava

Murava (aromanès: Murava; albanès: Moravë) és un poble de l'antic municipi d'Otllak al comtat de Berat, Albània. Amb la reforma del govern local de 2015 va passar a formar part del municipi de Berat.

## Referències

* ↑ «Qarku komuna». Shoqata e Komunave të Shqipërisë. Arxivat de l'original el 3 September 2011. [Consulta: 8 maig 2011].
* ↑ «Law nr. 115/2014» (en albanès). [Consulta: 25 febrer 2022].
# Assassinat a l'Orient Express (pel·lícula)

Assassinat a l'Orient Express (originalment en anglès: Murder on the Orient Express) és una pel·lícula britànica dirigida per Sidney Lumet i estrenada el 1974. Ha estat doblada al català. Directament adaptada de la novel·la homònima d'Agatha Christie, posant en escena el seu cèlebre detectiu belga Hercule Poirot.

## Argument

Hercule Poirot troba a Istanbul el seu amic Sr. Bianchi (Sr. Bouc a la novel·la), i aconsegueix pel seu intermediari una plaça en un vagó de l'Orient Express en direcció a Calais. Però un homicidi salvatge, una tempesta de neu imprevista i la presència d'un detectiu massa intel·ligent trastornaran tots els plans... Nombrosos especialistes la consideren com una de les millors adaptacions cinematogràfiques fetes a partir de l'obra de la novel·lista. Hi ha, tanmateix, una petita diferència entre l'obra original i la seva adaptació: a la novel·la, la comtessa Andrenyi, massa emotiva, no participa en l'homicidi de Rachett. El nombre d'assassins és doncs de dotze, com el nombre de jurats en els tribunals anglosaxons. En l'adaptació cinematogràfica, aquest nombre passa a tretze, amb la participació de la comtessa.

## Repartiment

* Albert Finney: Hercule Poirot
* Lauren Bacall: Mme Hubbard
* Jacqueline Bisset: La comtessa Andrenyi
* Michael York: El comte Andrenyi
* Sean Connery: El coronel Arbuthnot
* Vanessa Redgrave: Mary Debenham
* Wendy Hiller: La princesa Dragomiroff
* Jean-Pierre Cassel: El conductor Pierre Michel
* Ingrid Bergman: Greta Ohlsson
* Anthony Perkins: Hector McQueen, secretària de Ratchett
* Martin Balsam: Bianchi, amic de Poirot
* John Gielgud: Beddoes, criat de Ratchett
* Richard Widmark: Ratchett
* Rachel Roberts: Hildegarde Schmidt, dona de cambra de la princesa
* Denis Quilley: Gino Foscarelli, venedor de cotxes
* Colin Blakely: Cyrus Hardman, detectiu de l'agencia Pinkerton
* George Coulouris: Doctor Constantine

## Premis i nominacions
### Premis

* 1975: Oscar a la millor actriu secundària per Ingrid Bergman
* 1975: BAFTA al millor actor secundari per John Gielgud
* 1975: BAFTA a la millor música per Richard Rodney Bennett
* 1975: BAFTA a la millor actriu secundària per Ingrid Bergman

### Nominacions

* 1975: Oscar al millor actor per Albert Finney
* 1975: Oscar al millor guió adaptat per Paul Dehn
* 1975: Oscar a la millor fotografia per Geoffrey Unsworth
* 1975: Oscar a la millor banda sonora per Richard Rodney Bennett
* 1975: Oscar al millor vestuari per Tony Walton
* 1975: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1975: BAFTA al millor director per Sidney Lumet
* 1975: BAFTA al millor actor per Albert Finney
* 1975: BAFTA a la millor direcció artística per Tony Walton
* 1975: BAFTA a la millor fotografia per Geoffrey Unsworth
* 1975: BAFTA al millor vestuari per Tony Walton
* 1975: BAFTA al millor muntatge per Anne V. Coates
* 1976: Grammy al millor àlbum de banda sonora escrit per pel·lícula o televisió per Richard Rodney Bennett

## Referències

* ↑ esadir.cat. Assassinat a l'Orient Express. esadir.cat.
* ↑ «Murder on the Orient Express». Imdb.

## Enllaços externs

* Fitxa de doblatge al català
# L'executor

L'executor (títol original en anglès: The Executioner) és una pel·lícula britànica dirigida per Sam Wanamaker i estrenada el 1970. Ha estat doblada al català.

## Argument

John Shay, agent britànic del Secret Intelligence Service, sospita que una falla en la seguretat és a l'origen del fracàs de les operacions britàniques portades a Viena. Persuadeix la seva amiga Polly, secretaria a la seu de la Intelligence Service, de facilitar-li l'accés als fitxers secrets. Les informacions que descobreix el porten a sospitar l'agent Adam Booth (amb la dona del qual, Sarah, ha tingut una relació) de ser un agent doble de la Unió Soviètica. Quan Shay comparteix les seves sospites als seus superiors, aquests refuten el que pensen que són acusacions sense fonament i el suspenen de les seves funcions. Shay continua investigant. Marxa a Istanbul per tal de recollir altres proves de càrrec contra Booth, i és víctima d'una temptativa d'assassinat. Les informacions aclaparadores que li són comunicades pel científic britànic Philip Crawford l'empenyen a executar Booth i troba en una de les seves butxaques un bitllet d'avió per a Atenes. Shay pren la identitat de Booth i s'embarca per a Atenes en companyia de Sarah. A Grècia, són capturats per agents soviètics per servir de moneda de canvi contra Philip Crawford. La parella és lliurada per un agent de la CIA, el coronel Scott, que els revela que Booth era efectivament un agent doble, però al servei dels Britànics per transmetre falses informacions als soviètics.

## Repartiment

* George Peppard: John Shay
* Joan Collins: Sarah Booth
* Judy Geeson: Polly Bendel
* Oskar Homolka: Racovsky
* Charles Gray: Vaughan Jones
* Nigel Patrick: Coronel Scott
* Keith Michell: Adam Booth
* George Baker: Philip Crawford
* Alexander Scourby: Professor Parker

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, Número 439 (anglès)

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'executor. esadir.cat.
* ↑ «The executioner». The New York Times.