OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Notropis percobromus

Notropis percobromus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al Canadà i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Notropis percobromus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D.E., 1990. A working list of fishes of the world. Copies available from D.E. McAllister, Canadian Museum of Nature, P.O. Box 3443, Ottawa, Ontario K1P 6P4, Canadà. 2661 p. plus 1270 p. Index
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9
* Simons, Andrew M. & Mayden, Richard L. (1997): Phylogenetic Relationships of the Creek Chubs and the Spine-Fins: an Enigmatic Group of North American Cyprinid Fishes (Actinopterygii: Cyprinidae). Cladistics 13(3): 187-205.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Obsxi Sirt

Obsxi Sirt - Общий Сырт (rus) - és una serralada de turons que s'estén per la part sud-est de Rússia i al nord-oest del Kazakhstan. La seva cima més alta és de 405 m sobre el nivell del mar, al seu extrem oriental.
S'allarga sinuosament en sentit oest - sud-oest - est - nord-est, en una extensió de vora 500 km, per les províncies de Saràtov, Samara i Orenburg a Rússia i per la província del Kazakhstan Occidental al Kazakhstan, on s'uneix amb la part meridional dels Urals. El riu Ural bordeja l'elevació pel sud Des del punt de vista geològic, els relleus estan constituïts per roques sedimentàries (sobretot argilita) del paleozoic (permià) i Mesozoic.
El relleu d'Obsxi Sirt, tot i no ser gaire alt, representa una important línia divisòria d'aigües entre la conca hidrogràfica del Volga i la de l'Ural. Aquí tenen les seves fonts rius com el Samara, Buzuluk, Bolxoi Irguiz, Kamelik.
La vegetació predominant és l'estepa, a causa del clima continental àrid; tanmateix, als seus vessants septentrionals hi ha boscos caducifolis. La població assentada a tota la regió és escassa, sobretot a l'àrea meridional i occidental; no hi ha grans ciutats i els únics centres urbans a destacar es troben als marges: Orenburg (Rússia), al seu extrem oriental, i Oral (Kazakhstan), al meridional.

## Referències

* ↑ «Obshchy Syrt | land area, Russia» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ Safronova, I. N.; Kalmykova, O. G.; Stepanova, N. Yu. «Trans-Volga–Trans-Ural Steppes of the Northern Subzone of the Steppe Zone: Features of Modern Formation Diversity» (en anglès). Arid Ecosystems, 10, 4, 01-10-2020, pàg. 255–260. DOI: 10.1134/S2079096120040174. ISSN: 2079-0988.
* ↑ Clarke, James W. «The Timan-Pechora Oil-Gas Basin: A Geological Review» (en anglès). International Geology Review, 36, 1, 1-1994, pàg. 3–14. DOI: 10.1080/00206819409465444. ISSN: 0020-6814.
* ↑ Nikanorov, A. M.; Minina, L. I.; Bruzgalo, V. A.; Kosmenko, L. S.; Kondakova, M. Yu. «Many-year variations of water pollution and the state of river ecosystems in different latitudinal zones in European Russia» (en anglès). Water Resources, 43, 5, 01-09-2016, pàg. 791–802. DOI: 10.1134/S0097807816050109. ISSN: 1608-344X.
* ↑ Fierman, William «Language and Identity in Kazakhstan: Formulations in Policy Documents 1987–1997» (en anglès). Communist and Post-Communist Studies, 31, 2, 01-06-1998, pàg. 171-186. DOI: 10.1016/S0967-067X(98)00005-1. ISSN: 0967-067X.
# Museu Nacional de Libèria

El Museu Nacional de Libèria és un museu situat a Monròvia, Liberia. Inicialment ocupà una casa pública del carrer Ashmun de la ciutat, que actualment s'utilitza com a biblioteca des del 1958, quan així ho decidí el 18è president de Libèria, William V.S. Tubman. Va ser finançat parcialment per UNESCO, i també pel govern de Libèria, amb l'objectiu d'obtenir, conservar i mostrar elements culturals i altres elements històrics que descriguin el patrimoni del país.

## Història

El museu va ser dirigit pel Departament d'Instruccions Públiques fins que 1965 passà al Departament d'Informació, Turisme i Afers Culturals. El 1981 va passar a formar part de l'Agència Nacional de Cultura. El juny del 1987 aquesta institució fou dissolta i el museu retornà al control del Departament d'Informació. El 1972, el museu va ser reubicat a un nou edifici a l'illa Providence però quatre anys més tard l'edifici es destruí per construir el People's Bridge sobre el riu Mesurado. Més tard es traslladà a l'antic edifici del Tribunal Suprem i s'inaugurà oficialment el 25 de juliol de 1987 amb una cerimònia amb el vicepresident de Libèria, Harry F. Moniba.
El museu nacional resultà profundament afectat pels 14 anys de guerra, tant la Primera Guerra Civil liberiana com la Segona Guerra Civil liberiana. Segons el director del museu Caesar Harris hi havia uns 5,000 objectes abans d'aquests conflictes, dels quals en resten un centenar. Resta intacte una taula de menjador de 250 anys d'antiguitat cedida per la Reina Victoria al primer President de Libèria, Joseph Jenkins Roberts. Durant la guerra, sovint es van vendre elements valuosos i s'utilitzà el museu de camp de batalla el 2003.

## Descripció

El museu conté tres parts. A la planta baixa hi ha un repàs històric amb papers presidencials, documents privats i memòries d'executius importants facilitats del govern liberià, així com fotos i mapes. La primera bandera que mostra el museu del país actual és de l'agost de 1847. Hi ha també altres elements com segells de correus o una pàgina d'editorial del diari de Libèria, l'Herald de Libèria. Altres elements inclouen mobiliari tradicional i estris, i hi ha una botiga.
Al segon pis hi ha la galeria etnogràfica i en el pis superior la galeria d'arts contemporània que il·lustra treballs artístics liberians molts dels quals són producte d'un contracte entre el museu i institucions d'art i universitats d'art de tot el país on els artistes produeixen pel museu. Al museu també hi ha vídeos i àudios històrics, així com elements de les cultures liberianes com reproduccions de balls i màscares.

## Referències

* ↑ Ministry of Education in Liberia Retrieved on May 4, 2008
* 1 2 Ministry of Information of the Government of the Republic of Liberia Arxivat 2017-05-15 a Wayback Machine. Retrieved on May 4, 2008
* 1 2 3 BBC News May 18, 2005, Retrieved on May 4, 2008
# Dècada del 300 aC
## Esdeveniments

* Expansió de l'epicureisme
* Ús de la cavalleria militar a la Xina, que ajuda a l'auge dels pantalons entre els homes
* Edificació del Colós de Rodes
* Ευήμερος (Euếmeros) afirma que els déus són creació dels homes per por i que es basen en avant-passats magnificats
* Primera publicació d'una previsió meteorològica documentada (obra de Teofrast)
* Fi de la segona guerra entre samnites i romans

## Personatges destacats

* Cassandre
* Agàtocles de Siracusa
* Seleuc I Nicàtor
* Zenó de Cítion
# Veritas vos liberabit

Veritas vos liberabit (llatí) és una variant de Veritas liberabit vos ("la veritat us farà lliures"; grec: ἡ ἀλήθεια ἐλευθερώσει ὑμᾶς: hē alētheia eleutherōsei hymas), [[[s:la:Biblia Sacra Vulgata (Stuttgartensia)/Ioannes|verse 8:32]] vers 8:32] de l'Evangeli segons Joan, una expressió que Jesús adreça a un grup de jueus que creien en ell. Pilat té la resposta del filòsof al vers Joan 18,38: "Quid est veritas?" ("Què és la veritat?", Τί ἐστιν ἀλήθεια, Ti estin alētheia?).

## Lema

Veritas vos liberabit és el lema de nombroses institucions:
* Bayview Glen School, Toronto, Ontario, Canadà
* Greenville Senior High School, Greenville, Carolina del Sud, Estats Units
* Universitat de Grenoble-Alpes, Grenoble, França
* Universitat Estatal d'Idaho, Idaho, Estats Units
* Universitat Johns Hopkins, Baltimore, Maryland, Estats Units
* Lafayette College, Easton (Pennsilvània), Estats Units
* Lebanon Valley College, Harrisburg, Pennsilvània, Estats Units
* Ottawa University, Ottawa, Kansas, Estats Units
* Our Lady Seat of Wisdom Academy, Barry's Bay, Ontario, Canadà
* Universitat Metodista del Sud, Dallas, Texas, Estats Units
* St. Augustine's College, Raleigh (Carolina del Nord), Estats Units
* St. Thomas Aquinas Senior High School, Accra, Ghana
* St. Thomas College, Thrissur, Kerala, Índia
* Institut Tecnològic de Califòrnia, Estats Units
* Universitat de Portland, Oregon, Estats Units
* Universidad de San Martín de Porres, Lima, Perú i el seu equip de futbol, Club Deportivo Universidad de San Martín de Porres.
* Universidad Adolfo Ibañez, Xile
* Xavier College East Victoria Park, Perth, Austràlia Occidental
* Universitat Yonsei, Seül, Corea del Sud
* Mar Ivanios College, Kerala, Índia
* Universitat de Charleston, Charleston, Virgínia de l'Oest

## Traduccions

La variant anglesa "And Ye Shall Know the Truth and the Truth Shall Make You Free" és gravada en pedra a en l'Original Headquarters Building (OHB) de l'Agència Central d'Intel·ligència.
Traduït a l'alemany, Die Wahrheit wird euch frei machen és el lema de la Universitat de Freiburg.
El text original grec (ἡ ἀλήθεια ἐλευθερώσει ὑμᾶς):
* Va ser utilitzat per l'Ordre dels Germans Hospitalers durant les croades
* És el lema de la Lenoir–Rhyne University de Carolina del Nord
La versió llatina, Veritas liberabit vos, és el lema de:
* Canterbury Christ Church University, Canterbury, Kent, Anglaterra
* Universidad Católica de Córdoba, Argentina
Traduït a l'espanyol, és el lema de:
* Universidad de Guanajuato
* Universidad Iberoamericana

## Referències

* ↑ http://www.usmp.edu.pe Arxivat 2017-06-06 a Wayback Machine.
# Noche de vino tinto

Noche de vino tinto (1966) és una pel·lícula del director hispano-portuguès José Maria Nunes. L'estil rupturista de la cinta és coherent amb la forma de treballar de Nunes, que va formar part del moviment conegut com l'Escola de Barcelona. Noche de vino tinto forma part de la llista dels bàsics de cinema català.

## Argument

La trama gira entorn d'un noi i una noia que es troben casualment una nit en una taverna del Barri Xino de Barcelona. Ambdós marcats per diferents desenganys amorosos decideixen recórrer els carrers de la ciutat a la recerca de tasques i bars per tastar els seus vins negres. Mentre deambulen per la Ciutat Comtal els protagonistes intercanvien tot de diàlegs inconnexos.

## Comentaris
### Censura

Nunes va escriure el guió en sis dies després que la censura del règim franquista no aprovés un guió previ que portava per títol Nochera. Noche de vino tinto sí que va passar els tràmits pertinents i, a més, va ser qualificat amb la titulació d'interès especial cinematogràfic. Aquest caràcter dotava al projecte de facilitats econòmiques i li obria les portes per a un millor finançament, que va obtenir gràcies a la productora Filmscontacto de Jacinto Esteva.

### Casting

Núria Espert anava a protagonitzar tant Nochera com Noche de vino tinto. Tanmateix, entre la denegació del primer film i l'aprovació del segon l'actriu catalana va signar nous compromisos laborals. Finalment, va ser la italiana Serena Vergano qui va donar vida al paper. El protagonista masculí va ser interpretat per Enrique Irazoqui.

### Vida comercial

La pel·lícula es va estrenar al cinema Publi Cinema en el marc de les Sessions d'Art i Assaig substituint la cinta Sueños d'Ingmar Bergman. Va ser tan notòria la seva acollida per part del públic que va restar en cartell durant trenta-set sessions. El director de la pel·lícula va arribar a fer col·loquis durant els passis nocturns a les diferents sales de Barcelona. A Madrid la pel·lícula no va tenir gaire repercussió. Posteriorment a la seva estrena la pel·lícula s'ha projectat en diverses retrospectives, cicles o sessions a diferents filmoteques, cineclubs i centres culturals.

### Festivals i nominacions

La pel·lícula va ser presentada el 14 de febrer de l'any 1967 a la IV edició de la Setmana del Nou Cinema Espanyol de Molins de Rei celebrada a la localitat llobregatenca. Noche de vino tinto va ser admesa per optar als Premis Sindicals Cinematogràfics de l'any 1966.

## Referències

* 1 2 3 4 5 M., Minguet Batllori, Joan. Nunes: el cineasta intrèpid. 1. ed. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Institut Català de les Indústries Culturals, 2006. ISBN 8439369654.
* ↑ «Bàsics del cinema català». Filmoteca de Catalunya. Arxivat de l'original el 3 d’abril 2018. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ «La Vanguardia». La Vanguardia. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ «La Vanguardia». La Vanguardia. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ «La Vanguardia». La Vanguardia. [Consulta: 10 octubre 2018].
# 199 recetas para ser feliz

199 recetas para ser feliz és una pel·lícula hispano-xilena estrenada el 2008, el segon llargmetratge del director Andrés Waissbluth (Los debutantes, 2003).
La cinta —filmada a Barcelona— està inspirada en el conte Noticias de Milo, que forma part del llibre Mujer desnuda fumando en la ventana, de Marcelo Leonart. EEl guió és d'aquest escriptor, juntament amb Nona Fernández i Cristián Jiménez, mentre que les receptes venen de la mare de Waissbluth, la psicòloga Eugenia Weinstein.
La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Rotterdam i és protagonitzada per Pablo Macaya (Tomás), Tamara Garea (Helena) i Andrea García-Huidobro (Sandra).

## Sinopsi

Fa calor a Barcelona. Una parella de xilens rep la visita d'una noia de Santiago. Ell perd el cap. Ella agafa febre recordant la mort del seu germà. A les llibreries s'ofereix un llibre que promet la felicitat, però ningú el compra.

## Repartiment

* Àlex Brendemühl: Jordi
* Jordi Dauder: Enric
* Andrea García-Huidobro: Sandra
* Tamara Garea: Helena
* Pablo Macaya: Tomás
* Pablo Vázquez : l'artista

## Premis

* Millor direcció, Festival Internacional de Cinema Chungmuro (Seül)
* Festival Internacional de Cinema de Valdivia, categoria WIP

## Referències

* ↑ Formas de ver «199 recetas para ser feliz» Arxivat 2022-01-26 a Wayback Machine., extracine.com, juny de 2009
* ↑ Carolina Honorato C. Andrés Waissbluth y Eugenia Weinstein: Madre e hijo unen recetas para ser felices Arxivat 2012-12-21 a Wayback Machine., revista Cosas; acceso 30.07.2012
* ↑ Breve biografía de Waissbluth en la página del Premio Altazor; acceso 30.07.2012

## Enllaços externs

* Tràiler a YouTube
# Ficció (pel·lícula)

Ficció és una pel·lícula espanyola de 2006, dirigida i guionitzada per Cesc Gay. Rodada en català i castellà.

## Argument

La història presenta a un tímid director de cinema anomenat Álex, que intenta finalitzar el seu últim guió alhora que lluita per deixar la seva timidesa i introversió per a donar la cara en el món del cinema, podent arribar pel cap alt alt amb les seves creacions.
Per acabar el seu guió, decideix allunyar-se del soroll i de totes les persones que l'envolten, buscant un petit poble dels Pirineus que li mantindrà apartat en la intimitat i la tranquil·litat del camp i les muntanyes.
Durant la seva estada al poble, coneix a una excel·lent violinista anomenada Mónica i que està passant les vacances a la casa d'una amiga. Després de parlar durant diverses hores, tots dos s'adonen que estan enamorats l'u de l'altre, però apareixeran certs motius pels quals no podran estar junts.

## Repartiment

* Eduard Fernández, com Álex.
* Javier Cámara, com Santi.
* Montse Germán, com Mónica.
* Carme Pla, com Judith.
* Àgata Roca, com Silvia.
* Greta Fernández, com Andrea.
* Sol Caramilloni, com Violeta.
* Pau Rangel, com Pau.

## Localització

Per al rodatge de la pel·lícula, es van utilitzar com a escenari les següents localitats catalanes:
* Lles de Cerdanya, Lleida
* El Cadí, Lleida
* Bellver de Cerdanya, Lleida
* Sanillés, Lleida
* Músser, Lleida
* Prats, Lleida
* Puigcerdà, Girona
* Barcelona

## Premis

| Any | Premi | Esdeveniment | Resultat |
| 2007 | Astor d'Or a la Millor Pel·lícula | Festival de Cinema del Mar del Plata | Guanyadora |
| 2007 | Millor pel·lícula espanyola | Premis Turia | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Ficció, a esadir.cat
* ↑ Cesc Gay viaja hasta el campo para rodar su película "Ficción"., El País, 20 de novembre de 2006
* ↑ La película "Ficción" de Cesc Gay, gana el Astor de Oro a la mejor película.
* ↑ Cesc Gay obtiene el Premio Turia a la mejor película española por "Ficción.
* ↑ "Ficción" obtiene el Premio Turia a la mejor película española.
# Alacrán enamorado

Alacrán enamorado és una pel·lícula espanyola estrenada el 12 d'abril de 2013 dirigida per Santiago Zannou. Basada en la novel·la homònima escrita per Carlos Bardem, una reflexió sobre el racisme, el feixisme i la boxa.

## Sinopsi

Julián (Álex González), Asterix (Javier Mancebo) i Luis (Miguel Ángel Silvestre) pertanyen a un grup d'ideologia neonazi liderat per Solís (Javier Bardem). Juntament amb altres membres del grup ataquen tot el considerat enemic a base d'amenaces i pallisses. Julián freqüenta el gimnàs de Pedro (Hovik Keuchkerian) i li demana que l'ensenyi a boxejar. Carlomonte (Carlos Bardem) desconfia de Julián però el comença a entrenar. Al gimnàs també treballa Alyssa (Judith Diakhate) una jove mulata de qui Julián s'enamora. L'amor per Alyssa i la boxa fan que Julián comenci a canviar, cosa que el seu amic Luis no està disposat a acceptar.

## Repartiment

* Álex González és Julián "Alacrán".
* Javier Bardem és Solís.
* Judith Diakhate és Alyssa.
* Carlos Bardem és Carlomonte.
* Miguel Ángel Silvestre és Luis.
* Luis Mottola és Speaker.
* Hovik Keuchkerian és Pedro.

## Premis i nominacions
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor secundari | Carlos Bardem | Guanyador |
| Actor revelació | Hovik Keuchkerian | Nominat |
| Millor guió adaptat | Santiago Zannou Carlos Bardem | Nominats |

### XXVIII Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor secundari | Carlos Bardem | Nominat |
| Millor actor revelació | Hovik Keuchkerian | Nominat |
| Millor guió adaptat | Santiago Zannou Carlos Bardem | Nominats |
| Millor direcció de producció | Llorenç Miquel i Carpi | Nominats |

### I Premis Feroz

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actriu de repartiment | Carlos Bardem | Nominat |

### XXIII Premis de la Unión de Actores

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor protagonista | Álex González | Nominat |
| Millor actor revelació | Hovik Keuchkerian | Guanyador |
| Millor actor secundari | Carlos Bardem | Nominats |
| Millor actor de repartiment | Miguel Ángel Silvestre | Nominat |

## Referències

* ↑ «Tráiler de 'Alacrán enamorado', la vuelta de Javier Bardem al cine español», 20-02-2013.
* ↑ 'Alacrán enamorado', la reflexión sobre el racismo de Santiago Zannou, teinteresa, 9 d'abril de 2013
* ↑ Santiago A. Zannou: «“Alacrán enamorado” lleva toda mi sangre y mi fuerza», ABC, 21 de març de 2013
* ↑ Alacrán enamorado, Fotogramas
* ↑ «Medallas CEC 2013». CEC. Arxivat de l'original el 2020-08-02. [Consulta: 22 febrer 2020].
* ↑ «Nominaciones a las medallas CEC 2013». CEC. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 22 febrer 2020].
* ↑ Alacrán enamorado al web dels Goya
* ↑ Premis Feroz 2014
* ↑ La gran familia española' y 'Caníbal' se llevan los Premios Unión de Actores 2014, ecartelera, 11 de març de 2014
# La veritat sobre el cas Savolta

La veritat sobre el cas Savolta (títol original en castellà: La verdad sobre el caso Savolta) és una pel·lícula hispano-franco-italiana dirigida per Antonio Drove el 1980 i basada en la primera novel·la d'Eduardo Mendoza, del mateix nom. Ha estat doblada al català i emesa a TVE el 1992. Va ser rodada íntegrament en escenaris naturals i va tenir molts problemes de producció. El rodatge es va iniciar el 1978, i es va veure interromput per conflictes entre empresaris i treballadors, Antonio Drove fou acomiadat i finalment readmès degut a les pressions d'Ovidi Montllor i els sindicats.

## Sinopsi

Savolta és un empresari de Barcelona fabricant d'armes enriquit després de la Primera Guerra Mundial. Els sindicats amenacen amb una vaga general i els empresaris creen el Sindicat Lliure per tal d'acabar amb les vagues. Un periodista, Pajarito de Soto, ha escrit un article contra Savolta. El promès de la filla de Savolta, el francès Lepprince, demana Javier Miranda, empleat del bufet Cortabaynes, que descobreixi qui és. Quan el coneix intenta convèncer-lo que desisteixi en les seves crítiques i manté relacions sexuals amb l'esposa de Pajarito, Teresa. Alhora Savolta és assassinat per ordre de Lepprince i de Claudedeu. Finalment també ho seran Pajarito i Teresa. Tot i descobrir-ho, Miranda finalment acabarà col·laborant amb Lepprince en el finançamment del pistolerisme de la patronal.

## Repartiment

* José Luis López Vázquez - Pajarito de Soto
* Charles Denner - Lepprince
* Omero Antonutti - Savolta
* Ovidi Montllor - Miranda
* Ettore Manni - Claudedeu
* Alfredo Pea - Rovira
* Stefania Sandrelli - Teresa
* Pau Garsaball - Vázquez
* Alfred Lucchetti - Pablo
* Florencio Calpe - Parells
* Roger Ibáñez - Fortet

## Premis

* Premi Sant Jordi a la millor pel·lícula espanyola (1980)

## Referències

* ↑ La veritat sobre el cas Savolta, esadir.cat
* ↑ Àngel Comas Diccionari de llargmetratges: el cinema a Catalunya després del franquisme, p. 266.
* ↑ La verdad sobre el caso Savolta Arxivat 2019-05-25 a Wayback Machine. a la Filmoteca de Catalunya
* ↑ http://www.xn--espaaescultura-tnb.es/es/peliculas/la_verdad_sobre_el_caso_savolta.html La verdad sobre el caso Savolta], españaescultura.es
* ↑ «La película "La verdad sobre el caso Savolta", adulterada en el extranjero». El País, 15-04-1980 [Consulta: 19 setembre 2015].

## Enllaços externs

* La veritat sobre el cas Savolta, Historia de nuestro cine, rtve.es (castellà)