OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orthomyxoviridae

Orthomyxoviridae (orthos,en grec significa "recte"; myxa, significa fong és una família de virus d'ARN monocatenari (-) que inclou cinc gèneres: Influenzavirus A, Influenzavirus B, Influenzavirus C, Isavirus i Thogotovirus. Un sisè gènere també ha estat descrit recentment. Els primers tres gèneres causen grips en vertebrats incloent-hi els ocells i peixos de piscicultura.
* Influenzavirus A caua de tots els grips pandèmics que infecten humans altres mamífers i aus
* Influenzavirus B infects humans i pinnípedes
* Influenzavirus C infecten humans i porcs

## Classificació

Basant-se en la filogenètica:
Orthomyxoviridae Gèneres, Espècies, i Serotipus :
| gènere | Espècies (* indica espècie tipus) | Serotipus o Subtipus | Hostes |
| Influenzavirus A | Influenza A virus* | H1N1, H1N2, H2N2, H3N1, H3N2, H3N8, H5N1, H5N2, H5N3, H5N8, H5N9, H7N1, H7N2, H7N3, H7N4, H7N7, H9N2, H10N7 | Humà, porc, au, cavall |
| Influenzavirus B | Influenza B virus* | | Humà, foca sense orelles |
| Influenzavirus C | Influenza C virus* | | Humà, porc |
| Isavirus | Infectious salmon anemia virus* | | Salmó atlàntic |
| Thogotovirus | Thogoto virus* | | paparra, mosquit, mamífers (humans inclosos) |
| Thogotovirus | Dhori virus | Batken virus, Dhori virus | paparra, mosquit, mamífers (humans inclosos) |
| | Quaranfil virus, Johnston Atoll virus, Lake Chad virus | |

## Referències

* ↑ International Committee on Taxonomy of Viruses Index of Viruses - Orthomyxoviridae (2006). In: ICTVdB - The Universal Virus Database, version 4. Büchen-Osmond, C (Ed), Columbia University, New York, USA.
* ↑ Presti RM, Zhao G, Beatty WL, Mihindukulasuriya KA, Travassos da Rosa AP, Popov VL, Tesh RB, Virgin HW, Wang D(2009) Quaranfil, Johnston Atoll and Lake Chad viruses are novel members of the family Orthomyxoviridae. J Virol.
* ↑ Jones LD, Nuttall PA «Non-viraemic transmission of Thogoto virus: influence of time and distance». Trans. R. Soc. Trop. Med. Hyg., 83, 5, 1989, pàg. 712–4. DOI: 10.1016/0035-9203(89)90405-7. PMID: 2617637.
* ↑ Barry Ely. «Infectious Salmon Anaemia». Mill Hill Essays. National Institute for Medical Research, 1999. Arxivat de l'original el 2007-08-24. [Consulta: 14 setembre 2007].
* ↑ Raynard RS, Murray AG, Gregory A «Infectious salmon anaemia virus in wild fish from Scotland». Dis. Aquat. Org., 46, 2, 2001, pàg. 93–100. DOI: 10.3354/dao046093. PMID: 11678233.
* 35. ISBN 9783211808924 The Influenza Viruses Hoyle L 1968 Springer Verlag

## Enllaços externs

* Health-EU Portal EU work to prepare a global response to influenza.
* Influenza Research Database Database of influenza genomic sequences and related information.
* European Commission - Public Health EU coordination on Pandemic (H1N1) 2009
# Parc Lobera

El parc Lobera és un parc de la ciutat espanyola de Melilla situat en l'Eixample Modernista, en l'avinguda Càndid Llobatera, en el costat oest de la Alcazaba.

## Història

Rep el nom del seu fundador Càndid Lobera Girela, que sent president de la Junta d'Arbitris, va crear aquest parc per a evitar la construcció de barraques en el seu terreny, després del final de la seva construcció en 1927 es digués Parc Conde de Jordana. En 1978 va ser reformat amb la construcció de les cascades, l'estany, les pergolas, la font, el quiosc, el templet i se li van afegir escultures de Rafael Picazo i en 1993 unes escultures de Juan Antonio Diago com la que apareix en la imatge de "la nena tocant l'aigua". Després d'alguns anys d'abandó i arranjaments parcials i de mala qualitat, es va iniciar es remodelació amb els passejos, estanys, fonts i altres elements, per a continuar amb el seu clos exterior i les muralles i fossat del Quart Recinte Fortificat.
De 2 ha de superfície , compten amb passejos i cascades que baixen des de les Muralles del Quart Recinte Fortificat, zona alta i est, fins a la baixa, la de l'Avinguda Càndid Llobatera, oest en la qual en la seva zona sud, més baixa, es troba l'estany i pujant, una plaça, envoltada per pergolas, amb una font en el centre, un quiosc en l'extrem aquest i un templet.

## Referències

* 1 2 3 4 Paseos botánicos por la ciudad de Melilla, mayo.
* ↑ Alós, Victor. «El parque Lobera de Melilla, un remanso de paz en la ciudad autónoma» (en castellà). PorConocer, 26 enero 2018. [Consulta: 24 agost 2020].
* ↑ Lechado Granados, Mª del Cramen; Melero Pascual; Cabanillas Gutierréz; Amar Salat; Atencia Andreu. MELILLA GUÍA TURÍSTICA. Galland Books, 2015, p. 75. ISBN 978-84-16200-16-0.
* ↑ Bravo Nieto, Antonio. Guía de Melilla. León: EDITORIAL EVERGRAFICAS S.L., 2002, p. 69. ISBN 84-241-9300-8.
* ↑ Historia de Melilla a través de sus calles y barrios. Asociación de Estudios Melillenses, 1997.
* ↑ «Revive el Parque Lobera» (en espanyol europeu). El Faro de Melilla, 25-04-2018. [Consulta: 26 maig 2019].
* ↑ «La Ciudad reformará el Parque Lobera, que tendrá una zona zen» (en espanyol europeu). El Faro de Melilla, 15 enero 2019. [Consulta: 16 enero 2019].
# Passatge al futur

Passatge al futur (títol original: Gangway for Tomorrow) és una pel·lícula d'antologia estatunidenca de 1943 produïda i dirigida per John H. Auer, i coneguda originalment pel seu títol provisional, An American Story. Està impregnada dels tons propagandístics de les característiques de principis de la Segona Guerra Mundial. Està doblada al català.

## Argument

Cinc treballadors de la defensa que caminen cap a la fàbrica de municions expliquen les seves històries: un refugiat de la Resistència francesa, un conductor de cotxes de carreres frustrat, un vigilant de la presó, una antiga Miss Amèrica i un intel·lectual que va abandonar la societat i va veure el país com un bum.

## Repartiment

* Margo com Lisette Rene
* John Carradine com Mr. Wellington
* Robert Ryan com Joe Dunham
* Amelita Ward com Mary Jones, Miss America
* Harry Davenport com Fred Taylor
* James Bell com Tom Burke
* Charles Arnt com Jim Benson
* Alan Carney com Swallow
* Wally Brown com Sam
* Erford Gage com Dan Barton
* Richard Ryen com coronel Mueller
* Warren Hymer com Pete
* Michael St. Angel com mecànic
* Don Dillaway com mecànic
* Sam McDaniel com Hank
* Ludwig Donath com treballador polonès

## Recepció

Malgrat el seu intent de desviar-se de les habituals pel·lícules patriòtiques de fórmula de l'època, Passatge al futur va quedar relegada a la segona posició a la majoria de sales. Les crítiques, però, van ser més simpàtiques, va assenyalar el New York Daily Mirror: "La pantalla com a mitjà de propaganda útil està ben il·lustrada per Passatge al futur... Les millors actuacions són Margo, John Carradine... i Robert Ryan." En una línia semblant; "Una petita pel·lícula sense pretensions, que dura només 69 minuts, és tanmateix fresca i brillant en el tractament i ofereix una història interessant de cinc treballadors de la fàbrica... Els membres del repartiment, en particular, Margo i Robert Ryan, gestionen bé les seves tasques. ."

## Referències

* ↑ "Notes: Gangway for Tomorrow." Turner Classic Movies.
* ↑ «Passatge al futur». esadir.cat. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ Jarlett 1997, p. 183.
* ↑ Quinn, Frank. "Movie Review: Gangway for Tomorrow." New York Daily Mirror, December 16, 1943.
* ↑ Movie Review: Gangway for Tomorrow." Brooklyn Daily Eagle, December 16, 1943.

## Bibliografia

* Jarlett, Franklin. Robert Ryan: A Biography and Critical Filmography. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, 1997. ISBN 978-0-78640-476-6.
# Premee Mohamed

Premee Mohamed (Alberta, Canadà, 1981) és una científica indocaribenya i autora de ficció especulativa resident a Edmonton, Alberta. També treballa com a gestora de xarxes socials i editora associada d'Escape Pod.
Mohamed es va llicenciar en genètica molecular l'any 2002, i també és llicenciada en ciències ambientals.
L'any 2023 va ser convidada d'honor a la V Convenció de la Societat Catalana de Ciència-Ficció i Fantasia.

## Obres

Mohamed inicialment va escriure per ella mateixa. Beath the Rising va ser la seva desena o onzena novel·la, i va ser escrita entre el 2000 i el 2002, però no la va presentar per a la seva publicació fins al 2016, després d'escriure un conte que va ser acceptat per a una antologia el 2015. Des de llavors, els contes de Mohamed han aparegut en moltes revistes i antologies. El seu conte Willing va ser nominada el 2017 al Premi Pushcart. The Annual Migration of Clouds va guanyar el premi Aurora 2022 a la millor novel·la o novel·la breu.
També va ser finalista del Georges Bugnet Award for Fiction i del Robert Kroetsch City of Edmonton Book Pie.

### Novel·les

Trilogia Beneath the Rising:
* Beneath the Rising (2020): finalista del premi Crawford, dels Aurora Awards, del British Fantasy Award i del Locus Award
* A Broken Darkness (2021)
* The Void Ascendant (2022)

### Novel·les breus

* "These Lifeless Things" (2021)
* 'And What Can We Offer You Tonight' (2021), guanyadora del premi Nebula a la millor novel·la i del premi World Fantasy Award
* "The Annual Migration of Clouds" (2021)

### Reculls de contes

* No One Will Come Back for Us and Other Stories (pròximament, 2023)

### Obres traduïdes al català

* Mentides sobre la mort. Traducció d'Anna Llisterri. Editorial Chronos, 2023.

## Referències

* ↑ «Mohamed, Premee» (en anglès). SFE: The Encyclopedia of Science Fiction. [Consulta: 11 juny 2023].
* 1 2 Wolf, Rob. «Premee Mohamed Is Not a ‘New’ Writer». LitHub, 11-09-2020. [Consulta: 22 març 2022].
* 1 2 3 Woodbury, Mary. «Spotlight – Premee Mohamed». Dragonfly.eco. [Consulta: 22 març 2022].
* 1 2 «Premee Mohamed». Penguin Books. Penguin. [Consulta: 22 març 2022].
* ↑ «Programa de la V CatCon». [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ Johnson, Andrea. «Interview: Premee Mohamed, author of Beneath the Rising». nerds of a feather, flock together, 09-03-2020. [Consulta: 22 març 2022].
* ↑ «Winners of the 2021 Alberta Literary Awards & City of Edmonton Book Prize». [Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ Haines, Rayanne. «Rayanne Haines Interviews Premee Mohamed». Read Alberta. [Consulta: 22 març 2022].
* ↑ (May 21, 2022). "SFWA Announces the Winners of the 57th Annual Nebula Awards®". Nota de premsa.
* ↑ «2022 World Fantasy Awards Winners». Locus Magazine, 06-11-2022. [Consulta: 24 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Premee Mohamed - Lloc web oficial
# Raquel Marques

Raquel Marques (Porto, 1979) és cineasta, docent i formadora portuguesa.
Treballa en l’àmbit de la creació documental, la pedagogia de la imatge i l’educació cinematogràfica des d’una mirada feminista. És llicenciada en Ciències de la Comunicació (Universidade NOVA de Lisboa) i màster en Documental de Creació (Universitat Pompeu Fabra). És corresponsable de l’equip de projectes educatius de la cooperativa Drac Màgic, dedicada a l’estudi i la divulgació del cinema i la cultura audiovisual. Entre les seves obres, destaca Um mergulho em água fria (2024), estrenada al Festival de Màlaga, i Tiempos de deseo (2020), que ha estat premiada al Festival Alcances i exhibida en festivals com Doclisboa, L’Alternativa i Festival Documental de Buenos Aires.
Filmografia destacada: Um mergulho em água fria (2024), Tempos de desejo (2020), Miedo (2020), Arreta (2016), codirigit amb María Zafra i premiat al Festival Zinegoak, Vecines (2017), una producció col·lectiva de Laboratorio Reversible, F(r)iccions entre el treball i la vida, un curtmetratge codirigit amb María Romero, María Zafra i Zoraida Roselló, A casa que eu quero (2010), codirigit amb Joana Frazão i produït per Terratreme Filmes.

## Referències

* ↑ «Raquel Marques». CCCB, 2024. [Consulta: 13 abril 2024].
* ↑ «Raquel Marques Dones Visuals». Dones visuals. [Consulta: 13 abril 2024].
* ↑ «Raquel Marques» (en castellà). DocsBarcelona. [Consulta: 13 abril 2024].
# Porta Nigra

La porta Nigra (del llatí Porta Negra) és una porta consolidada del temps romà. És part del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.
És el monument emblemàtic de la ciutat de Trèveris, que és una de les més antigues d'Alemanya. Els habitants l'anomenen en general simplement per l'abreviatura Porta.
Aquesta porta monumental fou construïda cap a l'any 180 com a porta d'entrada septentrional de la ciutat d'Augusta Treverorum al país del Trevira, o sigui, Trèveris. El seu nom procedeix del color fosc de la pedra, deguda a la pàtina dels anys: està certificat que es remunta a l'edat mitjana.
El monjo grec Simeó de Trèveris ve a instal·lar-se al monument com a eremita cap a l'any 1028; després de la seva mort el 1035, hi va ser enterrat i fou canonitzat. Es construeix llavors un santuari en el seu honor i s'utilitza la porta Nigra com a església doble; per això s'adequaran dos santuaris superposats; l'absis es pot veure encara avui.
El 1802, Napoleó Bonaparte va destruir l'església i el santuari. El 1804, al seu pas per Trèveris, decideix eliminar també les altres addicions, cosa que permet restaurar l'aspecte de la construcció romana.
La porta Nigra figura en segells de correus alemanys en successives ocasions: la primera vegada el 1940, després el 1947 i, posteriorment, el 1984 (per al segon mil·lenni de la ciutat).
El 1986, la porta Nigra, així com altres monuments romans que subsisteixen a Trèveris i en la regió, s'inscriu en la llista de monuments protegits per la UNESCO, anomenats Monuments romans de Trèveris (porta Nigra, Amfiteatre, basílica de Constantí, Barbarathermen, pont romà de Trèveris, termes imperials i columna d'Igel), catedral de Trèveris i església de Nostra Senyora de Trèveris.
L'any 2017, apareixerà representant Renània-Palatinat a la moneda commemorativa de 2 euros, succeint així a la de l'any anterior que representava el palau Zwinger a Dresden.

## Enllaços externs

* Imatge 360° de la porta.
* Lloc de l'ajuntament sobre la porta Arxivat 2012-01-26 a Wayback Machine..
# Una història de Brooklyn

Una història de Brooklyn (original: The Squid and the Whale) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Noah Baumbach, estrenada el 2005. Ha estat doblada al català.

## Argument

Brooklyn 1986. Bernard i Joan viuen en un bonic pis amb els seus dos fills: Walt, 16 anys, i Frank, 12 anys. Tots dos són escriptors, però mentre que Joan Berkman és al cim de la glòria, el seu marit, Bernard, resta en l'anonimat i l'amargor. Els fills compartits entre els dos, i importunats per les tensions que segueixen, viuen en el seu propi malestar. La tensió entre ells és tal que ja no poden salvar les aparences. Un vespre, esclata una violenta discussió entre els dos esposos. L'endemà, anuncien als nois que es divorciaran. Custòdia compartida: tres dies amb un, tres dies amb l'altre, i un dijous cada dos amb el pare o la mare. Bernard lloga una casa deteriorada a l'altra banda de Prospect Park. Els dos nois perden les seves referències. Bernard no vacil·la a entelar la imatge de la seva ex-dona davant els fills: Walt el sosté obertament, mentre que Frank s'agafa a la seva mare. Frank es revolta maculant d'esperma els llibres de la biblioteca. Walt surt amb una companya de classe, Sophie. Bernard acull i intenta seduir Lili, una de les seves alumnes de 20 anys de qui Walt s'enamora de seguida. Frank descobreix que la seva mare té una relació amb Ivan, el seu entrenador de tennis.
Walt plagia una cançó dels Pink Floyd i guanya un concurs. Quan és descobert, ha de seguir una teràpia. Més tard, sorprèn el seu pare amb Lili, i fuig amb la seva mare. Bernard el buscarà, i discuteix amb Joan. Sortint de la casa, té un atac i és hospitalitzat. Walt decideix quedar-se amb la seva mare.

## Repartiment

* Owen Kline: Frank Berkman
* Jeff Daniels: Bernard Berkman
* Laura Linney: Joan Berkman
* Jesse Eisenberg: Walt Berkman
* William Baldwin: Ivan
* David Benger: Carl
* Anna Paquin: Lili
* Ken Leung: el Terapeuta de l'escola
* Adam Rose: Otto
* James Hamilton: l'home amb Joan
* Halley Feiffer: Sophie Greenberg
* Michael Countryman: M. Simic

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 2006. Oscar al millor guió original per Noah Baumbach
* 2006. Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* 2006. Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Laura Linney
* 2006. Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Jeff Daniels

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula ha estat rodada durant l'estiu del 2004 durant 23 dies en Super 16.
* Laura Linney ha obtingut el guió per l'actor Eric Stoltz, que era el seu amic en aquell temps, el 2000 mentre rodaven junts conjunt a The House of Mirth de Terence Davies. Va consentir immediatament. Però la pel·lícula no es faria fins quatre anys més tard per raons de finançament.
* Sobre un pressupost d'un milió i mig de dòlars, la pel·lícula va recaptar en total 7.362.100 dòlars.
* Jeff Daniels i Anna Paquin es troben vuit anys després a Volant en llibertat. Daniels feia de pare d'Anna Paquin.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Una història de Brooklyn. esadir.cat.

## Enllaços externs

* Una història de Brooklyn a la Bibliothèque du Film (francès)
# Esperança Machavela

Esperança Machavela és una jurista i política moçambiquesa. Estudià dret a la Universitat Eduardo Mondlane
Machavela fou nomenada ministra de Justícia pel President Armando Guebuza l'11 de febrer de 2005, quan Guebuza va nomenar el seu nou govern poc després d'haver pres possessió del càrrec. Abans d'aquest nomenament, havia treballat per al Ministeri d'Afers Exteriors i havia servit com ambaixadora a Portugal en la dècada de 1990. Va ser destituïda del càrrec (juntament amb la ministra d'afers exteriors Alcinda Abreu i el ministre de transport António Munguambe) el 10 de març de 2008, i fou succeïda per Maria Benvinda Levy, una antiga jutgessa del Tribunal de la Ciutat de Maputo. Després de deixar el càrrec ha treballat per al Tribunal Suprem de Moçambic.

## Referències

* ↑ Owen, Olly «New-Mozambican President Fills Cabinet Holes, Appoints Regional Governors». World Markets Analysis. World Markets Research Centre, 14-02-2005.
* ↑ «Guebuza Completes His Government». Agencia de Informacao de Mocambique. AllAfrica, Inc, 11-02-2005.
* ↑ «Mozambique Ministers». Worldwide Guide to Women in Leadership, 12-03-2008. [Consulta: 6 abril 2008].
* ↑ «Mozambique: Guebuza Reshuffles Government». AllAfrica.com, 11-03-2008 [Consulta: 6 abril 2008].
* ↑ «Moz president 'does it again'». Independent Online, 11-03-2008 [Consulta: 6 abril 2008].
# Els reis del sol

Els reis del sol (títol original: Kings of the Sun) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per J. Lee Thompson, estrenada el 1963. Ha estat doblada al català.

## Argument

En un període indeterminat de la història maia, el rei Balam (Georges Chakiris), d'una tribu de l'edat de pedra fuig de Hunac Ceel, que està a l'edat de ferro, amb la seva cort troben una vila per casualitat, i el seu cap decideix que els acompanyaran si la seva filla es converteix en la seva reina. Travessen el golf de Mèxic i arriben a una terra desconeguda, on capturen un cap indi (Yul Brynner), qui oblidarà que ha estat el seu presoner per un sacrifici humà i els proposarà una unió, que serà qüestionada pels fanàtics religiosos maies encegats per tradicions cruels i ancestrals. Els maies i els indis aconsegueixen derrotar Hunac Ceel quan aquest els troba.

## Repartiment

* Yul Brynner: Cap Aguila Negre
* George Chakiris: Balam
* Shirley Anne Field: Ixchel
* Richard Basehart: Ah Min
* Barry Morse: Ah Zok
* Leo Gordon: Hunac Ceel
* Ford Rainey: el Cap
* Brad Dexter: Ah Haleb
* Armando Silvestre: Isatai
* Rudy Solari: Pitz
* James Coburn: Narrador

## Referències

* ↑ esadir.cat. Els reis del sol. esadir.cat.
* ↑ «Kings of the Sun». The New York Times.
# Protocol RFB

RFB ("remot framebuffer") és un protocol obert i senzill per a l'accés remot a les interfícies gràfiques d'usuari. Com que funciona a nivell de framebuffer, és aplicable a tots els sistemes i aplicacions de finestres, inclosos Microsoft Windows, macOS, X Window System i Wayland. RFB és el protocol utilitzat en Virtual Network Computing (VNC) i els seus derivats.

## Descripció

Per defecte, un visor/client utilitza el port TCP 5900 per connectar-se a un servidor (o 5800 per accedir al navegador), però també es pot configurar per utilitzar qualsevol altre port. Alternativament, un servidor es pot connectar a un visor en "mode d'escolta" (per defecte al port 5500). Un avantatge del mode d'escolta és que el lloc del servidor no ha de configurar el seu tallafoc/NAT per permetre l'accés als ports especificats; la càrrega recau en el visor, cosa que és útil si el lloc del servidor no té coneixements informàtics, mentre que s'espera que l'usuari del visor tingui més coneixements.
Tot i que RFB va començar com un protocol relativament senzill, s'ha millorat amb funcions addicionals (com ara transferències de fitxers) i tècniques de compressió i seguretat més sofisticades a mesura que s'ha desenvolupat. Per mantenir una compatibilitat creuada perfecta entre les diferents implementacions de client i servidor VNC, els clients i servidors negocien una connexió amb la millor versió RFB i les opcions de compressió i seguretat més adequades que tots dos poden suportar.

## Història

RFB es va desenvolupar originalment a l'Olivetti Research Laboratory (ORL) com una tecnologia de visualització remota per ser utilitzada per un client prim senzill amb connectivitat en mode de transferència asíncron anomenada Videotile. Per tal de mantenir el dispositiu el més senzill possible, es va desenvolupar i utilitzar RFB amb preferència a qualsevol de les tecnologies de visualització remota existents.
RFB va trobar un segon ús i més durador quan es va desenvolupar VNC. VNC es va publicar com a programari de codi obert i l'especificació RFB es va publicar al web. Des de llavors, RFB ha estat un protocol gratuït que qualsevol pot utilitzar.
Quan ORL es va tancar l'any 2002, algunes de les persones clau darrere de VNC i RFB van formar RealVNC, Ltd., per tal de continuar el desenvolupament de VNC i mantenir el protocol RFB. El protocol RFB actual es publica al lloc web de RealVNC.

## Referències

* ↑ «rfbproto/rfbproto.rst at master · rfbproto/rfbproto» (en anglès). https://github.com.+[Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ «1 The RFB Protocol — VNCDoTool 0.8.0 documentation» (en anglès). https://vncdotool.readthedocs.io.+[Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ «The RFB Protocol» (en anglès). https://catonmat.net.+[Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ «The RFB Protocol» (en anglès). https://www.nhn.ou.edu.+[Consulta: 23 agost 2023].