OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Matajudaica

Matajudaica és un petit poble pertanyent des del 1969 al cap de municipi Corçà, al Baix Empordà, al costat de Casavells i a l'oest del riu Daró.
Fins al 1969 va formar part del municipi de Casavells, moment en el qual el municipi de Corçà el va absorbir.
El poble està dominat per l'església de Sant Joan que ja era citada el 1081 i que, amb elements romànics, és bàsicament del segle xviii. El lloc era de jurisdicció del bisbe de Girona, dins la batllia de la Bisbal.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
* ↑ «Matajudaica». GEC. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Matajudaica». Ajuntament de Corçà. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Matajudaica, un pueblo de Cataluña que nunca pensó en cambiar su nombre.» (en espanyol europeu). Burgos Dijital, 13-08-2016. [Consulta: 3 setembre 2022].
# Francesc de Paula de Dusai i de Marí

Francesc de Paula de Dusai i de Marí (Barcelona, 1758 - Barcelona, 5 d'octubre de 1825).

## Biografia

Era fill de Francesc Fèlix de Dusai i de Fivaller (1730-1793) i de Teresa de Marí i de Montserrat (1736-1793).
Durant 35 anys va estar vinculat a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, primer com a secretari general (1789-1804) i després vicepresident (1820-1824). Va presentar estudis sobre la metal·lúrgia (1787), el platí (1788), sobre l'art de la fabricació del vidre (1792) i sobre l'acadèmic i artista Joan González Figueras (1800). També va ser regidor de l'Ajuntament de Barcelona (1796).
El 1796, el rei Carles IV li va concedir el títol de marquès de Dusai, que posteriorment seria canviat al de Monistrol d'Anoia, nom que manté en l'actualitat.

## Referències

* ↑ «Francesc de Paula de DUSAI i de MARÍ». ACADÈMICS/Històrics. Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona. [Consulta: 30 març 2020].
* ↑ «Fco.-de-Paula de Dusay y Marí». geneanet. María Pilar de Olivar Vivó.
* ↑ «Fco.-Félix de Dusay y Fivaller». geneanet. María Pilar de Olivar Vivó.
* ↑ «Teresa de Marí y Montserrat». geneanet. María Pilar de Olivar Vivó.
* ↑ Nota: D'acord amb el que estableix la Reial Cèdula de 17 de desembre de 1765, el President nat d'aquesta Corporació era el Capità General del Principat de Catalunya, essent electiu només el càrrec de Vicepresident, que exercia ordinàriament les funcions de President efectiu.
* ↑ «Real Academia de Ciencias Naturales y Artes». ACADÈMICS/Galeria de Presidents. Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona. [Consulta: 30 març 2020].
* ↑ «Francesc de Paula de Dusai i de Marí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vidal y de Barnola, 1999, p. 31-32.

## Bibliografia

* Vidal y de Barnola, Luís Alfonso «Els setze quarters de Don Lluís Bertran Escrivà de Romaní i de Dusai de Taverner i de Fiveller, marquès d’Argeleta». Paratge, 10, 1999, pàg. 31-34.
# En algun racó de la memòria

En algun racó de la memòria (títol original en anglès: Reign Over Me) és una pel·lícula estatunidenca de Mike Binder estrenada el 2007 i doblada al català.

## Argument

Un home que ha perdut la seva família en els atemptats de l'11 de setembre de 2001 a Ciutat de Nova York mai no s'ha recuperat d'aquell trauma. Un amic, que l'ha conegut d'estudiant i que treballa avui com a dentista, provarà l'impossible per fer-li oblidar la seva tristesa i retornar-li el gust a la vida.
Alan Johnson, casat i pare de família, treballa com a dentista en un gabinet. Un dia, de tornada al seu domicili, veu el seu amic Charlie, que ha perdut de vista des de fa algun temps, sortir d'una quincalleria. Charlie, que Alan ha conegut d'estudiant i que va ser el seu coarrendatari, té un greu trauma, ja que ha perdut la seva dona i les seves tres filles en els atemptats de l'11 de setembre de 2001, oblidant totalment els seus parents i no parla als seus sogres. Alguns dies més tard, Alan veu de nou Charlie i s'hi acosta per proposar-li prendre un cafè, per tal de recuperar el temps perdut.

## Repartiment

* Adam Sandler: Charlie Fineman
* Don Cheadle: Alan Johnson
* Jada Pinkett Smith: Janeane Johnson
* Liv Tyler: la doctora Angela Oakurst
* Saffron Burrows: Donna Remar
* Donald Sutherland: el jutge Raines
* Cicely Tyson: Miriam
* Jonathan Banks: Stelter
* Mike Binder: Bryan Sugarman
* John de Lancie: Nigel Pennington
* Ted Raimi: Peter Savarino
* Paul Butler: George Johnson
* B.J. Novak: Fallon
* Camille La Che Smith: Cherie Johnson
* Imani Hakim: Jocelyn Johnson

## Al voltant de la pel·lícula

* És el tercer llargmetratge on Adam Sandler canvia de registre, amb un paper diferent - després de Punch Drunk Love i Spanglish - del que encarna en les comèdies, gènere amb el que ha fet la seva fama. Dos anys més tard, el seu amic i company Judd Apatow li confiarà el paper d'un humorista enfrontat a la malaltia en la comèdia dramàtica Funny People.

## Referències

* ↑ «En algun racó de la memòria». Ésadir.cat. [Consulta: 21 novembre 2022].

## Enllaços externs

* En algun racó de la memòria - Lloc web oficial
# Sofia Anna Czarnkowska

Sofia Anna Czarnkowska (en polonès Zofii Czarnkowskiej) va néixer a Poznań (Polònia) el 12 de març de 1660 i va morir d'una pneumonia a Wrocław el 2 de desembre de 1701. Era una noble polonesa filla d'Adam Uriel Czarnkowski (1638-1675) i de Teresa Zaleska (1640-1669). Va ser la mare de Caterina Opalińska reina de Polònia i l'àvia de Maria Leszczyńska reina consort de França en casar-se amb Lluís XIV de França.

## Matrimoni i fills

El 4 de desembre de 1678 es va casar a Poznań amb Joan Carol Opaliński (1642-1695), fill de Cristòfol Opalinski (1609-1655) i de Teresa Constança Czarnkowska (1615-1660). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Maria, nascuda i morta el 1679.
* Caterina (1680-1743), casada amb el qui seria rei de Polònia Estanislau Lesczynski (1677-1766).
* Un fill nascut mort el 1681.
* Estanislau, nascut i mort el 1682.

## Enllaços externs

* geneall.net
# Gòrças

Gòrças (en francès Gorses) és un municipi francès situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 584 | 650 | 535 | 554 | 511 | 355 | 363 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1959-2008 | René Goudal | UMP |
| 2008- | Claudine Rigal | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 3 novembre 2010].
# Poul Nyrup Rasmussen

Poul Nyrup Rasmussen (Esbjerg, 1943) és un polític danès que, en l'actualitat, és el president del Partit Socialista Europeu. També fou primer ministre de Dinamarca entre 1993 i 2001.
L'abril de 2004 va derrotar a l'italià Giuliano Amato per ser elegit president del Partit dels Socialistes Europeus, succeint al britànic Robin Cook en el càrrec amb l'objectiu de convertir el PSE un veritable partit europeu. Va ser reelegit per dos anys més al Congrés del PSE a Porto el 8 de desembre de 2006 i novament al Congrés de Praga el 2009. Va dimitir a la Convenció Progressista del Partit dels Socialistes Europeus a Brussel·les el 24 de novembre de 2011, i va ser substituit, com a president interí, per Serguei Staníxev, llavors president del Partit Socialista Búlgar i exprimer ministre de Bulgària.

## Referències

* ↑ Moschonas, Gerassimos «Quel Parti pour quelle Europe?» (en francès). Nouvelles Fondations, 1, 22-09-2006, pàg. 88 [Consulta: 6 desembre 2024].
* 1 2 «President del Partit dels Socialistes Europeus» (en anglès). Partit dels Socialistes Europeus. [Consulta: 4 abril 2021].
# Bravo Giovanni

Bravo Giovanni és un musical amb llibret de A.J. Russell, lletres de Ronny Graham i música de Milton Schafer. Està basat en la novel·la de 1959 de Howard Shaw, "The crime of Giovanni Venturi". El musical va ser concebut com a vehicle per a l'estrella operística Cesare Siepi, i la història és sobre els esforços d'una família que té un restaurant italià per competir amb una cadena de restaurants.

## Rerefons

Després de tres prèvies, la producció de Broadway, dirigida per Stanley Prager i coreografiada per Carol Haney, s'estrenà el 19 de maig de 1962 al Broadhurst Theatre, on es realitzaren 76 funcions. El repartiment incloïa Cesare Siepi, Michele Lee, David Opatoshu, George S. Irving, Maria Karnilova, Lainie Kazan, Larry Fuller, i Baayork Lee.
Va rebre tres nominacions als Tonys: Millor compositor i lletrista, millor coreografia i millor director musical.
Columbia Records publicà un àlbum amb el repartiment original.

## Sinopsi

Giovanni Venturi és l'amo d'una petita trattoria d'estil familiar aRoma. Quan una sucursal de la cadena de restaurants Uriti obre a la porta del costat i l'amenaça amb la ruïna, el seu amic Amadeo li suggereix que faci un túnel des del seu soterrani fins al de la cuina de l'Uriti, els robi menjar de l'ascensor i el serveixi, reduint preus per ser competitiu. Giovanni i la seva amiga Miranda aconsegueixen fer el túnel, i els seus esforços tenen profit.

## Cançons

| Acte I "Rome" "Uriti" "Breachy's Law" "I'm All I've Got" "The Argument" "Signora Pandolfi" "The Kangaroo" "If I Were the Man" "Steady, Steady" "We Won't Discuss It" "Ah, Camminare" | Acte II "Breachy's Law" (Reprise) "Uriti Kitchen" "Virtue Arrivederci" "Bravo, Giovanni" "One Little World Apart" "Connubiality" "Miranda" |

## Premis i nominacions
### Producció original de Broadway

| Any | Premi | Categoria | Nominat | Resultat |
| 1963 | Premis Tony | Millor banda sonora | Milton Schafer i Ronny Graham | Nominat |
| 1963 | Premis Tony | Millor coreografia | Carol Haney | Nominat |
| 1963 | Premis Tony | Millor director musical | Anton Coppola | Nominat |

## Notes

* Bordman, Gerald (2001). American Musical Theater: A Chronicle. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-513074-X
* Shaw, Howard (1959). The Crime of Giovanni Venturi. New York: Henry Holt and Company.

## Referències

* ↑ Bordman, 683

## Enllaços externs

* Bravo Giovanni a l'Internet Broadway Database
# Maria Amàlia d'Àustria (electriu de Baviera)

Maria Amàlia d'Àustria (Viena, Sacre Imperi Romanogermànic, 22 d'octubre de 1701 - Múnic, 11 de desembre de 1756) fou una arxiduquessa d'Àustria, princesa d'Hongria i de Bohèmia amb el doble tractament d'altesa reial i imperial. Membre de la dinastia dels Habsburg, esdevingué electriu de Baviera arran del seu matrimoni amb l'elector Carles Albert de Baviera.

## Família

Era filla de l'emperador Josep I, emperador romanogermànic i de la princesa Augusta Guillema de Brunsvic-Luneburg. Maria Amàlia era neta per via paterna de l'emperador Leopold I, emperador romanogermànic i de la princesa Elionor del Palatinat-Neuburg, i per via materna del duc Joan Frederic I de Brunsvic-Lüneburg i de la princesa Benedicta del Palatinat-Zimmern.
El dia 5 d'octubre de 1725 es casà a Viena amb l'elector i després emperador Carles VII del Sacre Imperi Romanogermànic, fill de l'elector Maximilià II Manuel de Baviera i de la princesa Teresa Conenguda Sobieski. La parella va tenir set fills:
* SAR la princesa Maximiliana de Baviera, nada a Múnic el 1723 i morta pocs dies després.
* SAR la princesa Maria Antònia de Baviera, nada a Múnic el 1724 i morta a Dresden el 1780. Es casà amb l'elector Frederic Cristià I de Saxònia.
* SAR la princesa Teresa Benedicta de Baviera, nada a Múnic el 1725 i morta a Múnic el 1734.
* SM l'elector Maximilià III Josep de Baviera, nat a Múnic el 1727 i mort el 1777 a Múnic.
* SAR el príncep Josep Lluís de Baviera, nat a Múnic el 1728 i mort el 1733 a Múnic.
* SAR la princesa Maria Anna de Baviera, nada a Múnic el 1734 i morta a Baden-Baden. Es casà amb el marcgravi Lluís Jordi de Baden-Baden.
* SAR la princesa Maria Josepa de Baviera, nada a Múnic el 1731 i morta el 1767 a Viena. Es casà amb l'emperador Josep II del Sacre Imperi Romanogermànic.

## Vida política

A la mort de l'emperador Carles VI del Sacre Imperi Romanogermànic, oncle de Maria Amàlia, l'any 1740, Carles Albert de Baviera, espòs de Maria Amàlia, pretengué fer valer els drets de la seva muller al tron imperial. Maria Amàlia era filla de l'emperador Josep II del Sacre Imperi Romanogermànic i havia estat apartada per Carles VI del tron, Carles Albert considerava que si era una de les filla de Carles VI, Maria Teresa I d'Àustria, la que havia d'heretar la dignitat imperial, la seva muller hi tenia més dret com a neta primogènita per via masculina de l'emperador Leopold I del Sacre Imperi Romanogermànic.
Basant-se ab aquests drets, Carles Albert inicià la Guerra de Successió austríaca i aconseguí ser coronat emperador amb el suport militar del Regne de França l'any 1742. Ara bé, les tropes austríaques ocuparen Baviera i Carles Albert hagué de renunciar en favor de l'espòs de Maria Teresa, Francesc I del Sacre Imperi Romanogermànic. Des de 1745 era electriu viuda de Baviera.
# Jonathan Edwards

Jonathan Edwards (East Windsor, 5 d'octubre, 1703 - Princeton, 22 de març, 1758) fou un predicador i teòleg nord-americà. És reconegut com un dels teòlegs evangèlics nord-americans més important i prominent. La seva obra abasta diversos temes, però, sovint és associada amb la seva defensa de la teologia calvinista, de l'herència puritana i defensor de l'experiència religiosa (afectes relgiosos). Jonathan Edwards també va ser el líder principal del moviment d'avivament religiós conegut com a "Primer Gran Desvetllament", dels Estats Units.
Va ser admès a la Universitat Yale el 1716, quan tenia només 13 anys. L'any següent, va llegir els escrits de John Locke, els quals el van influenciar profundament. Abans de graduar-se ja havia formulat una teologia seriosa. Després de la graduació, es va dedicar dos anys més a l'estudi de la teologia a New Haven.
# Le Distrait

Le Distrait és una comèdia en 5 actes i en vers, original de Jean-François Regnard, representada per primera vegada el 2 de desembre del 1697, al teatre del carrer de les Fossés Saint-Germain par la companyia de la Comédie Française. Anteriorment, s'havia representat al Castell de Berny.

## Personatges

* Léandre, distret
* Clarice, amant de Léandre
* Senyora Grognac, mare d'Isabelle
* Isabelle, filla de la Senyora Grognac
* El Cavaller, germà de Clarice i amant d'Isabelle
* Valère, oncle de Clarice i del Cavaller
* Lisette, serventa d'Isabelle.
* Carlin, criat de Léandre.
* Un lacai, criat de Léandre.
L'escena té lloc a París.

## Enllaços externs

* Text de Le Distrait, en francès
# Cristina Guillemina de Saxònia-Eisenach

Cristina Guillemina de Saxònia-Eisenach (en alemany Christiane Wilhelmine von Sachsen-Eisenach) va néixer a Altenkirchen (Alemanya) el 3 de setembre de 1711 i va morir a Idstein el 27 de novembre de 1740. Era filla del duc Joan Guillem de Saxònia-Eisenach (1666-1729) i de la princesa Magdalena Sibil·la de Saxònia-Weissenfels (1673-1726).

## Matrimoni i fills

El 26 de desembre de 1734 es va casar a Eisenach amb el príncep Carles de Nassau-Usingen (1712-1775), fill de Guillem Enric de Nassau-Usingen (1684-1718) i de Carlota Amàlia de Nassau-Dillenburg (1680-1738). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Carles Guillem (1735-1803), casat amb Carolina de Leiningen (1734-1810).
* Francesca (1736-1741)
* Frederic August. (1738-1816), casat amb la princesa Lluïsa de Waldeck.(1751-1816).
* Joan Adolf (1740-1793)

## Enllaços externs

* Cristina Guillemina
* geneall.net
# Mikhaïl Kutúzov

Mikhaïl Kutúzov (rus: Михаил Илларионович Голенищев‐Кутузов‐Смоленский) (Sant Petersburg, 5 de setembre de 1745 $^{(Julià)}$ - Bolesławiec, 16 d'abril de 1813 $^{(Julià)}$) nom complet amb patronímic Mikhaïl Il·lariónovitx Golenísxev-Kutúzov, fou un mariscal de camp rus, conegut també com a Príncep Smolenski.

## Referències

* ↑ «Mikhail Illarionovič Kutuzov». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 30 novembre 2024].
# Philipp Conrad Fabricius

Philipp Conrad Fabricius (1714 -1774) va ser un metge i botànic alemany.
Va escriure la influent obra Enumeratio plantarum horti Helmstadiensis (Helmstedt 1759), ajustada a l'aleshores recent nomenclatura binomial de Linnaeus.
La seva signatura abreujada com a botànic és Fabr.

## Altres publicacions

* Animadversiones varii argumenti medicas ex scriptis ejusdem minoribus collegit notisque adjectis edidit G. R. Lichtenstein. Helmtadii: Kühnlin, 1783
* Genuinae calculi renalis genesis. Helmstadii : Schnorr, 1756.microfilmat Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Enumeratio methodica plantarum horti medici Helmstadiensis, secundum Linnei et Heidteri systema digesta stirpium rariorum vel nondum satis extricatarum descriptione subiuncta. 3ª Ed., auctior posthuma. Microfilmat Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.. Helmstadii : [Drucker:] Kühnlin, 1776
* De febre lenta post febrem continuam auctam simplicem vel continuam remittentem sequente rite sananda. Helmstadii : [Drucker:] Drimborn, 1763
* Commentatio historico-physico-medica de animalibus quadrupedibus, avibus, amphibiis, piscibus et insectis Wetteraviae indigenis. Helmstadii : Schnorr, 1749
* Sermo academicus de praecipuis Germanorum in rem herbariam meritis ... die 25. Iunii ann. 1751 .... Helmstadii : Schnorr, 1751
* Sermo academicus de praecipuis Germanorum in rem herbariam meritis ... die 25. Iunii ann. 1751 ... Microfitxa Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.. Helmstadii : [Drucker:] Schnorr, 1751

## Honors

El gènere de plantes Fabricia Gaertn. de la familia Myrtaceae rep aquest nom en el seu honor.

## Enllaços externs

* Extracte bibliogràfic de la Societat linneana de Londres
# Muzio Scevola

Muzio Scevola (títol original en italià, en català Muzio Scevola), Händel-Werke-Verzeichnis 13, és una obra dramaticomusical en tres actes composta per Filippo Amadei, Giovanni Bononcini i Georg Friedrich Händel sobre un llibret en italià de Paolo Rolli. Es va estrenar el 15 d'abril de 1721 al Her Majesty's Theatre de Ciutat de Westminster.

## Vegeu també

* Llista d'òperes de Georg Friedrich Händel
Òperes de Georg Friedrich Händel :
Almira (1705)
Florindo (1708)
Rodrigo (1707)
Agrippina (1709)
Rinaldo (1711)
Il pastor fido (1712)
Silla (1713)
Teseo (1713)
Amadigi di Gaula (1715)
Acis and Galatea (1718)
Radamisto (1720)
Muzio Scevola (1721)
Floridante (1721)
Ottone (1723)
Flavio (1723)
Giulio Cesare (1724)
Tamerlano (1724)
Rodelinda (1725)
Scipione (1726)
Alessandro (1726)
Admeto (1727)
Riccardo Primo (1727)
Siroe (1728)
Tolomeo (1728)
Lotario (1729)
Partenope (1730)
Poro (1731)
Ezio (1732)
Sosarme (1732)
Orlando (1733)
Arianna in Creta (1734)
Oreste (1734)
Ariodante (1735)
Alcina (1735)
Atalanta (1736)
Arminio (1737)
Giustino (1737)
Berenice (1737)
Alessandro Severo (1738)
Faramondo (1738)
Serse (1738)
Giove in Argo (1739)
Imeneo (1740)
Deidamia (1741)
Semele (1744)
Alceste (1750) :
Oratoris de Georg Friedrich Händel :
Il trionfo del Tempo e del Disinganno (1707)
La resurrezione (1708)
Brockes Passion (1715)
Esther (1732)
Deborah (1733)
Athalia (1733)
Alexander's Feast (1736)
Il trionfo del Tempo e della Verità (1737)
Saul (1738)
Israel in Egypt (1738)
L'Allegro, il Penseroso ed il Moderato (1740)
El Messies (1741)
Samson (1741)
Semele (1743)
Joseph and his Brethren (1743)
Hercules (1744)
Belshazzar (1744)
Occasional Oratorio (1746)
Judas Maccabaeus (1746)
Joshua (1747)
Alexander Balus (1747)
Susanna (1748)
Solomon (1748)
Theodora (1749)
The Choice of Hercules (1750)
Jephtha (1751)
The Triumph of Time and Truth (1757) :
Cantates de Georg Friedrich Händel :
Ero e Leandro (1707)
Clori, Tirsi e Fileno (1707)
Aci, Galatea e Polifemo (1708)
Dalla guerra amorosa (1709)
Apollo e Dafne (1710)
Ode for the Birthday of Queen Anne (1713)
Ode for St. Cecilia's Day (1739) :
# Paul Koebe

Paul Koebe (Luckenwalde, 15 de febrer de 1882 - Leipzig, 6 d'agost de 1945) va ser un matemàtic alemany.

## Vida i Obra

Koebe, fill d'un fabricant, va fer els estudis secundaris a l'escola Joachimsthalschen de Berlín. El 1900 va començar els estudis universitaris a la universitat de Kiel i els va continuar a la de Berlín en la qual es va doctorar el 1905. El 1907 Koebe va obtenir l'habilitació docent a la universitat de Göttingen, on va ser professor ajudant fins al 1910. De 1911 a 1914 va ser professor de la universitat de Leipzig. El 1914 va ser nomenat professor titular de la universitat de Jena i el 1926 va retornar a la de Leipzig com catedràtic. Va morir víctima d'un càncer gàstric el 6 d'agost de 1945 en aquesta ciutat.
Koebe sempre va ser considerat una persona excèntrica que, a més, era caòtica en els seus escrits. No obstant té el mèrit d'haver estat qui va resoldre el 22é problema de Hilbert el 1907, simultània però independentment amb Henri Poincaré. Koebe va esdevenir força conegut com a analista que va fer aportacions fonamentals en la teoria de les funcions complexes. Les seves excentricitats arribaven al nivell de viatjar sempre de incògnit, amb un nom fals, perquè als hotels no li preguntessin si era el famós teòric de funcions.
Koebe va escriure una setantena d'articles en revistes científiques.

## Referències

* ↑ Yandell, 2001, p. 297.
* ↑ Bieberbach, 1967-1968, p. 148.
* ↑ Yandell, 2001, p. 299.
* ↑ Yandell, 2001, p. 298.
* ↑ Segal, 2003, p. 335.
* ↑ Remmert, 1998, p. 323.
* ↑ Bieberbach, 1967-1968, p. 154-158.

## Bibliografia

* Bieberbach, Ludwig «Das Werk Paul Koebes» (en alemany). Jahresbericht der Deutschen Mathematiker-Vereinigung, Vol. 70, Num. 3, 1967-1968, pàg. 148-158. ISSN: 1869-7135.
* Matone, Marco «Koebe 1/4 theorem and inequalities in N=2 supersymmetric QCD» (en anglàs). Physical Review D, Vol. 53, Num. 12, 1996, pàg. 7354-7358. DOI: 10.1103/PhysRevD.53.7354. ISSN: 2470-0010.
* Remmert, Reinhold. Classical Topics in Complex Function Theory (en anglès). Springer, 1998. ISBN 0-387-98221-3.
* Segal, Sanford L. Mathematicians under the Nazis (en anglès). Princeton University Press, 2003. ISBN 0-691-00451-X.
* Yandell, Benjamin H. The Honors Class: Hilbert's Problems and Their Solvers (en anglès). CRC Press, 2001. ISBN 978-1-5688-1216-8.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Paul Koebe» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Freudental, Hans. «Koebe, Paul». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 18 abril 2020]. (anglès)
* «Paul Koebe (1882 – 1945)». Universität Leipzig, 2013. [Consulta: 18 abril 2020]. (alemany)