OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Filmografia d'Antonio Manzini

Antonio Manzini (Roma, 7 d'agost de 1964) és un actor, guionista, director i escriptor italià.

## Filmografia

| Any | Títol | Funció | Notes |
| 1989 | Nulla ci può fermare | Actor | |
| 1989-91 | Classe di ferro | Actor | Sèrie de televisió. |
| 1990 | Ombre d'amore | Actor | |
| 1993 | Felipe ha gli occhi azzurri 2 | Actor | Minisèrie. |
| 1993 | Quelli della speciale | Actor | Minisèrie. |
| 1995 | Vuoto a perdere | Director | Curtmetratge. |
| 1996 | Appunti di questi giorni 1943-1944 | Director | Curtmetratge. |
| 1997 | Intolerance | Director | |
| 1997 | L'avvocato delle donne | Actor | Minisèrie. |
| 1998 | Amico mio | Actor | Sèrie de televisió. |
| 1998 | Due volte nella vita | Actor | |
| 1998 | L'ospite | Actor | |
| 1998 | Un medico in famiglia | Actor | Sèrie de televisió. |
| 1999 | Falcone | Actor | Telefilm. |
| 1999 | Gialloparma | Actor | |
| 1999 | Meglio tardi che mai | Actor | |
| 1999 | Titus | Actor | |
| 2000 | Linda e il brigadiere | Actor | Sèrie de televisió. |
| 2000 | Una storia qualunque | Actor | Telefilm. |
| 2001 | Alla rivoluzione sulla due cavalli | Actor | |
| 2001 | Non è giusto | Actor | |
| 2001 | Una donna per amico | Actor | Sèrie de televisió. |
| 2002 | L'altra donna | Actor | Telefilm. |
| 2002-04 | Vento di ponente | Actor | Sèrie de televisió. |
| 2003 | E io ti seguo | Actor | |
| 2003 | Il siero della vanità | Guionista | |
| 2003 | Marcinelle | Actor | |
| 2004 | Ad occhi aperti | Actor | Curtometratge. |
| 2004 | Il resto di niente | Actor | |
| 2004 | Tartarughe sul dorso | Actor | |
| 2006 | Basta un niente | Actor | |
| 2006 | R.I.S. - Delitti imperfetti | Actor | Sèrie de televisió. |
| 2008 | Come Dio comanda | Guionista | |
| 2010 | Tutti per Bruno | Actor | Sèrie remake de Los hombres de Paco. |
| 2011 | Il delitto di Via Poma | Guionista | Telefilm. |
| 2012 | I 2 soliti idioti | Guionista | |
| 2012-13 | Benvenuti a tavola | Guionista | Sèrie de televisió. |
| 2014 | Il tredicesimo apostolo: La rivelazione | Guionista | Sèrie de televisió. |
| 2015 | Uno per tutti | Guionista | |
| 2016-23 | Rocco Schiavone | Guionista | Sèrie de televisió, basada en els seus propis llibres. |
| 2016 | Cristian e Palletta contro tutti | Director i guionista | |
| 2016 | Zio Gaetano è morto | Director i guionista | |
| Fonts: IMDb y Filmaffinity ||||

## Referències

* ↑ Manzini, Antonio (en italià). Roma: Istituto della Enciclopedia Italianafondata da Giovanni Treccani S.p.A. [Consulta: 2 setembre 2024].
# Mireia Riera i Casanovas

Mireia Riera i Casanovas (Lloret de Mar, 5 de febrer de 1975) és una nedadora paralímpica catalana.
Membre del Club Natació Olot, entre 1993 i 1998 va participar en els campionats d'Espanya de natació adaptada, aconseguint diverses medalles d'or. També va batre diversos rècords estatals a la classe 5-7 dels 50, 100 i 400 m lliures, així com dels 200 m estils. Amb la selecció espanyola va participar en els Campionats del Món de 1996 i als Jocs Paralímpics d'Atlanta 1996, on aconseguí la medalla de bronze als 400 m lliure, amb rècords d'Espanya i d'Europa inclosos, i la medalla de Plata en els 100 metres lliures. Posteriorment va retirar-se de la competició.

## Palmarès

* 1 medalla d'argent en 100 m lliure S7 als Jocs Paralímpics d'Atlanta 1996
* 1 medalla de bronze en 400 m lliure S7 als Jocs Paralímpics d'Atlanta 1996

## Referències

* ↑ «Mireia Riera Casanovas | enciclopedia.cat». [Consulta: 14 desembre 2024].
* 1 2 «Biografías. Mireia Riera Casanovas» (en castellà). Paralímpicos. Comité Paralímpico Español, 03-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ «Esportistes d'elit». Club Natació Olot. [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ «España suma 28 medallas en los Paraolímpicos». La Vanguardia [Barcelona], 21-08-1996 [Consulta: 29 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa de Mireia Riera - International Paralympic Committee
* Fitxa de Mireia Riera - Comité Paralímpico Español
# L'Isla de Haut

L'Isle-en-Dodon (en occità L'Isla de Haut) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.
# Salas e Pratvièlh

Sales e Pratvièlh (francès Salles-et-Pratviel) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Campudan

Campudan (en francès Campuzan) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 195 | 203 | 207 | 197 | 164 | 160 | 158 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Dubosc | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Lluna de paper

Lluna de paper (Paper Moon) és una pel·lícula estatunidenca estrenada el 1973 i dirigida per Peter Bogdanovich. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Argument

En els anys 1930, en el Middle West, Moses Pray, que viu d'estafes, descobreix en l'enterrament de la seva antiga mestra, l'existència de la seva filla Addie de nou anys. Accepta portar Addie a una tia perquè la criï.
Durant el trajecte, les seves relacions són tenses. A poc a poc, la comença a apreciar, i realitzen juntes enganys per guanyar diners. En la carretera, Moses agafa Trixie Delight i la seva ajudant Imogene, una adolescent. A Addie no li agrada Trixie Delight: es fa comprar roba per Moses, la seva presència els impedeix de continuar les combinacions que els portava diners, i agafa el lloc al costat del conductor, cosa que relega Addie al maleter. Addie posa llavors en marxa una combinació amb l'ajuda d'Imogene: porta Trixie a anar-se'n al llit amb un recepcionista d'hotel, i fa de manera que Moses els descobreixi. Moses decideix llavors marxar sense Trixie.
En una altra ciutat, localitzen un traficant d'alcohol. Descobrint l'emplaçament de l'estoc, ell el roba, després el revèn al traficant, que ignora comprar el seu propi alcohol. Tanmateix, just després de l'intercanvi, el xèrif els detè i busca els diners de la transacció: comprenen que el policia i el traficant estan d'acord. Aconsegueixen fugir, però el xèrif els troba en una altra jurisdicció. El xèrif no els pot legalment detenir, llavors apallissa Moses i li pren els seus diners. Moses i Addie van finalment amb la tia. Addie s'hi queda i Moses se'n va. Coneix la seva tia, però fuig ràpidament per anar amb Moses.

## Repartiment

* Ryan O'Neal: Moses Pray
* Tatum O'Neal: Addie Loggins
* Madeline Kahn: Trixie Delight
* John Hillerman: el diputat Jess Hardin
* P.J. Johnson: Imogene
* Burton Gilliam: el maître de l'hotel
* Jessie Lee Fulton: miss Ollie
* James N. Harrell: el capellà
* Lila Waters: la dona del capellà
* Noble Willingham: mr Robertson
* Bob Young: el pompiste
* Jack Saunders: el cap d'estació
* Jody Wilbur: una cambrera al café
* Liz Ross: Pearl, la vídua Morgan
* Yvonne Harrison: Marie, la vídua Bates
* Dorothy Price: Ribbon Saleslady
* Eleanor Bogart: Elvira, la vídua Stanley
* Dorothy Forster: Edna, la vídua Huff
* Lana Daniel: L'amant de Moze
* Herschel Morris

## Premis i nominacions
### Premis

* 1974: Oscar a la millor actriu secundària per Tatum O'Neal que, amb 10 anys, esdevé la més jove premiada en una categoria oficial.

### Nominacions

* Oscar a la millor actriu secundària per a Madeline Kahn
* Oscar al millor so per a Richard Portman i Les Fresholtz
* Oscar al millor guió adaptat per a Alvin Sargent
* Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* Globus d'Or al millor actor musical o còmic per a Ryan O'Neal
* Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per a Tatum O'Neal

## Referències

* ↑ esadir.cat. . esadir.cat.
* ↑ «Lluna de paper». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ «Paper Moon». The New York Times.
# Cova de s'Estret des Temps

La Cova de s'Estret des Temps és una cova artificial localitzada en un penya-segat, davant la mar. Està a una cota inferior a una carretera relativament transitada, entre el far de Cala Figuera i el Cap Sivinar. Antigament la cova es destinava a usos funeraris, presumiblement durant l'època talaiòtica.
La seva planta és de forma de ferradura allargada i consta d'una petita cambra lateral. L'entrada és un corredor que fa baixada. Té 2,25 metres de llargària, 0,90 d'amplada i una alçada d'1,50 metres. Probablement aquest passadís va estar cobert amb lloses. El portal d'aquesta entrada té forma rectangular, de 0,65 metres d'alçada i 0,50 metres d'ample, es pot observar un rebaixament per a l'acoblament de llosa de tancament.
El corredor de la cambra amb la cova està separat per un mur, que és on es troba la porta i té una gruixa de 50 centímetres. La base del portal del corredor està situada a 5 centímetres per damunt del pis. El pis original està recobert d'una capa de terra i runam.
La cambra principal de la cova fa uns 4,25 metres de longitud i 1,90 metres d'amplada. El sostre és pla i per la facilitació de l'excavació segueix la línia dels estrats horitzontals.
A la part central s'obre una petita cambra que és de planta arronyonada, d'1,45 metres per 0,80 metres de diàmetre perpendiculars; la seva alçada és de 0,95 metres, i té a la base de la cambra un buit de 0,40-0,30 metres de diàmetre i 0,30 metres de fondària, té forma cònica, amb el seu vèrtex situat a baix. El portal es troba a uns 35 centímetres per sobre de l'actual nivell del pis de la cambra principal. Aquest portal fa 0,65 metres d'amplada i 0,75 metres d'alçada. Just a la part esquerra d'aquest portal es pot observar un orifici amb un diàmetre de pocs centímetres, que comunica les dues cambres; aquesta característica també es troba a altres coves de Cala Sa Nau (Felanitx) o la Cova de s'Homonet (Son Ribot, Manacor)
Era un recés natural o balma tancada per un mur de paret seca de considerable gruixa, amb una longitud de 17 a 20 metres. Aquest sistema constructiu és propi del talaiòtic final, encara que no es pot afirmar amb seguretat que aquest recés hagi estat ocupat en aquesta època antiga, malgrat es trobin al seu interior restes de marisc que testimonien sobre una certa activitat humana.

## Referències

* ↑ Cova de s'Estret des Temps a mapio.net
* ↑ «Noticias para la carta arqueológica de la comarca de Santanyí». Arxivat de l'original el 2016-12-31. [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Fotografies de la cova». Arxivat de l'original el 2017-01-01. [Consulta: 30 desembre 2016].
# Catananche

Catananche és un gènere de plantes angiospermes de la família de les asteràcies (Asteraceae). Són plantes natives d'Europa, especialment de la Mediterrània, i del nord d'Àfrica.

## Descripció

Són plantes herbàcies anuals o perennes, les tiges són erectes, solitàries o en baix nombre i poden fer entre 20 i 30 cm d'altura. Les fulles són sobretot basals, enteres o amb el marge lleugerament dentat. Les flors es troben agrupades en capítols, entre un i cinc, habitualment pedunculats, a l'involucre hi ha diverses fileres de bràctees escarioses. Les lígules de les flors exteriors poden ser blaves o grogues. El fruit és un aqueni cònic acanalat de color entre marronós i negre i amb papus.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser publicat per primer cop l'any 1753 al segon volum de l'obra Species Plantarum del botànic suec Carl von Linné (1707-1778).

### Espècies

Dins del gènere Catananche es reconeixen les cinc espècies següents:
* Catananche arenaria Coss. & Durieu
* Catananche caerulea L.
* Catananche caespitosa Desf.
* Catananche lutea L.
* Catananche montana Coss. & Durieu

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims heterotípics de Catananche:
* Catanance St.-Lag.
* Cupidonia Bubani
* Piptocephalum Sch.Bip.

## Referències

* 1 2 3 «Catananche L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ Tutin et alii, 1976, p. 206.
* ↑ Bojňanský i Fargašová, 2007, p. 739.
* ↑ Schaefer i Anderberg, Baldwin, Bayer et alii, 2007, p. 243.
* ↑ «Catananche L.» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ Linné, 1753, p. 812.

## Bibliografia

* Bojňanský, Vít; Fargašová, Agáta. Atlas of Seeds and Fruits of Central and East-European Flora. Carphatian Mountains Region (en anglès). Springer, 2007. ISBN 978-1-4020-5361-0.
* Tutin, T.G.; Heywood, V.H.; Burges, N.A.; Moore, D.M.; Valentine, D.H.; Walters, S.M.; Webb, D.A.. Flora Europaea. Alismataceae to Orchidaceae (en anglès). vol. 4. Cambridge University Press, 1976. ISBN 0 521 08717 1.
* Anderberg, P.O.; Baldwin, B.G.; Bayer, R.G.; Breitwieser, J.; Jeffrey, C.; Dillon, M.O.; Eldenäs, P.; Funk, V.; Garcia-Jacas, N.; Hind, D.J.N.; Karis; Lack, H.W.; Nesom, G.; Nordenstam, B.; Oberprieler, Ch.; Panero, J.L.; Puttock, C. «Compositae». A: K. Kubitzki. The Families and Genera of Vascular Plants (en anglès). vol. VIII. Springer, 2007, p. 57-588. ISBN 978-3-540-31050-1.
* von Linné, Carl. Species plantarum, exhibentes plantas rite cognitas ad genera relatas, cum differentiis specificis, nominibus trivialibus, synonymis selectis, locis natalibus, secundum systema sexuale digestas (en llatí). vol. 2. Estocolm: Laurentius Salvius, 1753.
# Acorralat per la justícia

Acorralat per la justícia (títol original: Guilty by Suspicion) és una pel·lícula franco -estatunidenca d'Irwin Winkler estrenada l'any 1991. Ha estat doblada al català.

## Argument

Anys 1950. Després d'un viatge de dos mesos a Europa per preparar un film, el cineasta David Merrill torna a Amèrica, resoldre alguns negocis i retrobar la seva família. S'entera que ha de presentar-se davant una comissió per justificar la seva participació en reunions comunistes, abans de poder tornar a treballar. Rebutjant fer-ho, va ser expulsat de Hollywood i va haver de buscar una altra feina.

## Repartiment

* Robert De Niro: David Merrill
* Annette Bening: Ruth Merrill
* George Wendt: Bunny Baxter
* Patricia Wettig: Dorothy Nolan
* Sam Wanamaker: Felix Graff
* Luke Edwards: Paulie Merrill
* Chris Cooper: Larry Nolan
* Ben Piazza: Darryl Zanuck
* Barry Primus: Bert Alan
* Gene Kirkwood: Gene Woods
* Martin Scorsese: Joe Lesser
* Tom Sizemore: Ray Karlin
* Gailard Sartain: El president del consell Wood
* Robin Gammell: El membre del congrés Tavenner
* Brad Sullivan: El membre del congrés Velde
* Illeana Douglas: Nan, la secretària de Zanuck
* Barry Tubb: Jerry Cooper
* Adam Baldwin: L'agent de l'FBI
* Allan Rich: Leonard Marks

## Referències

* ↑ «Acorralat per la justícia». esadir.cat.
* ↑ «Guilty by Suspicion». The New York Times.
# Sacorvièla

Sacorvièla (francès Saccourvielle) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# L'Arròca

L'Arròca (en francès Larroque) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 127 | 128 | 120 | 111 | 99 | 102 | 97 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Gilles Correger | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# La cursa de la mort

La cursa de la mort (Death Race 2000) és una pel·lícula de ciència-ficció estatunidenca dirigida per Paul Bartel, estrenada el 1975, inspirada en la novel·la The Racer, d'Ib Melchior, publicada el 1956. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'any 2000, el Sr. President, cap del Partit Únic, regna com a amo sobre el conjunt de la Terra, després de la fallida mundial de 1979. El principal esdeveniment esportiu és aleshores la prova automobilística transcontinental, un joc de telerealitat on cinc bòlids que han sortit de la costa est dels Estats Units han d'arribar a "New Los Angeles", a Califòrnia, marcant el màxim de punts aixafant vianants. Cada cotxe és condecorat i és conduït per una parella pilot-navegador assortida: el toro de Midwest per Calamity Jane (Mary Woronov), el lleó romà per Neró, el coet nazi per Matilda... Els competidors més seriosos són tanmateix "Metralleta Joe Vitarbo" (Sylvester Stallone), i Frankenstein (David Carradine), supervivent multiempeltat de les carreres precedents. Aquest té justament una nova navegant, totes les altres sont mortes. Tanmateix un grup de rebels es prepara per sabotejar la carrera, i tot i que tots els cops són teòricament permesos, és estretament vigilada pel govern... i ni Frankenstein ni la seva navegant no són realment les persones que diuen ser...

## Comentari

Crítica acerba de totes les derives de la societat americana que es podia imaginar un realitzador de 1975, Death Race 2000 és sovint considerada com una de les més brillants pel·lícules de sèrie B. Bastant visionària, aquesta pel·lícula imagina l'entusiasme extrem de la gent per a la telerealitat, fins i tot empesa a la barbàrie. Sylvester Stallone interpretarà més tard Demolition Man, encara una sèrie B en forma de sàtira dels excessos d'una societat, però aquesta vegada sota l'angle postcyberpunk de la «distopia agradable».

## Repartiment

* David Carradine: Frankenstein
* Sylvester Stallone: Metralleta Joe Viterbo
* Simone Griffeth: Annie Smith
* Mary Woronov: Calamity Jane
* Roberta Collins: Matilda
* Martin Kove: Nero
* Louisa Moritz: Myra
* Don Steele: Junior Bruce
* Joyce Jameson: Grace Pander
* Carle Bensen: Harold
* Sandy McCallum: M. President
* Paul Laurence: Agent especial
* Harriet Medin: Thomasina Paine
* Vince Trankina: Tinent Fury
* Bill Morey: Deacon
* Fred Grandy: Herman
* John Landis: un mecànic (cameo)

## Premis i nominacions

* Licorne d'or al Festival internacional de París de cinema fantàstic i de ciència-ficció.

## Referències

* ↑ esadir.cat. La cursa de la mort. esadir.cat.
* ↑ «Death race 2000». The New York Times.
* ↑ http://www.festivaldesmauditsfilms.com/index.php?option=com_content&view=article&id=171%3Ala-course-a-la-mort-de-lan-2000&catid=57%3Afilms-2011&Itemid=59&lang=fr%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Enllaços externs

* Crítica DevilDead
* Crítica La cursa de la mort Arxivat 2015-09-19 a Wayback Machine. a Nanarland
* Crònica Arxivat 2010-06-09 a Wayback Machine. a cinetudes.com
# Clube Desportivo de Guadalupe

El Clube Desportivo de Guadalupe és un club de futbol de l'illa de São Tomé, a São Tomé i Príncipe. Des de 2016 juga a la Segona Divisió de la Lliga de São Tomé de futbol. També fou el primer club en jugar en la Copa de la Confederació africana en 2013.

## Història

Va ser fundat el 31 en l'Illa de Sao Tomé i compta amb 2 títols del Campionat de São Tomé i Príncipe de futbol, 2 títols de l'Illa i ha guanyat 1 títol de Copa (la primera edició de la Copa) en 2 finals jugades.
A nivell internacional ha participat en 1 torneig continental, sent el primer equip de São Tomé i Príncipe a participar en la Copa Confederació africana de futbol l'any 2013, en la qual va ser eliminat en la Ronda Preliminar per la Union Sportive Bitam de Gabon.

## Palmarès

* Campeonato Santomense de Futebol: 2
       1980, 1981
* Liga Insular de São Tomé: 2
       1980, 1981
* Taça Nacional de São Tomé e Príncipe: 1
       1981
** Finalista: 1
       2012
* Copa de la Solidaritat: 1
       2000
* Copa Esportiva 12 de Març: 1
       1989

## Participació en Competicions de la CAF

| Temporada | Torneig | Ronda | Club | Casa | Visita | Global |
| 2013 | Copa Confederació africana de futbol | Preliminar | Union Sportive Bitam | 0-5 | 1-12 | 1-17 |

## Resultat del campionat entre illes

| Temporada | Divisió | Posició | Jugats | Guanya | Empata | Perd | GF | GC | GD | Punts | Copa | Qualificació/descens |
| 2011 | 2 | 9 | 21 | 6 | 8 | 7 | 20 | 25 | -5 | 26 | | Relegat a la Segona Divisió |
| 2012 | 3 | | 18 | - | - | - | - | - | - | - | | Puja a Primera Divisió Regional |
| 2013 | 2 | 7 | 18 | 5 | 3 | 10 | 18 | 33 | -15 | 18 | Finalista | Cap |
| 2014 | 2 | | 18 | - | - | - | - | - | - | - | | Relegat a la Segona Divisió |

## Referències

* ↑ Vaz, Gil «I Divisão: Lobata deixa de ter representação». Téla Nón, 28-11-2014. Arxivat de l'original el 2014-12-11 [Consulta: 3 desembre 2017].
* ↑ O times santomense em competitições africanos - Scoreshelf
* ↑ «São Tomé e Príncipe - List of Champions» (en anglès). Rsssf. [Consulta: 10 setembre 2014].
* ↑ «São Tomé e Príncipe - List of Cup Winners» (en anglès). Rsssf. [Consulta: 10 setembre 2014].
* ↑ Equips de Sao Tomé i Príncipe en Torneos de la CAF

## Enllaços externs

* CD Guadalupe a Soccerway
# Amélia Veiga

Amélia Veiga (Silves, 12 de gener de 1932) és una poeta i docent angolesa nascuda a Portugal, que a més ha col·laborat per a diverses revistes d'Angola, Brasil i Portugal.
El 1951 es va mudar a Angola, on va ensenyar en Sá da Bandeira i va començar a publicar poesia. Va ser guardonada amb el Premi Fernando Pessoa pel Consell Municipal de Sá da Bandeira per Poemas (1963), sent a més la guanyadora del primer Premi Jogos Klorats. També va treballar al Centre d'Estudis Superiors de Polítiques (CIPES) a Matosinhos, Portugal, durant diversos anys.
El seu poema, Angola, que representa el país de la parlant com una mare substituta, ha estat freqüentment antologitzat.

## Obres

* Destinos, 1961
* Poemas, 1963
* Libertação, 1974

## Referències

* 1 2 Chipasula, Stella; Mkalawile Chipasula, Frank. The Heinemann Book of African Women's Poetry (en anglès). Pearson Education, 1995. ISBN 978-0-435-906-801.
* ↑ Vegeu per exemple, Chipasula, Stella; Chipasula, Frank. The Heinemann Book of African Women's Poetry (en anglès), 1995. i Beier, Ulli; Moore, Gerald. The Penguin Book of Modern African Poetry (en anglès), 1999.
# René-Emile Godfroy

René-Emile Godfroy (París, 10 de gener de 1885 – Fréjus, 16 de gener de 1981) va ser un almirall francès.
Ingressà a l'Escola Naval a l'octubre de 1901 i serví en diversos navilis abans de participar en l'Expedició Charcot al Pol Sud el 1908. Participà en la I Guerra Mundial amb el rang de tinent de navili i arribà a oficial superior el 1921. Contra-almirall el 1936, va ser nomenat comandant de la Força X a la Mediterrània a l'abril de 1940. Va ser nomenat Vice-almirall el 19 de juny de 1940.
Al juny de 1940, la Força X estava estacionada a Alexandria. El 3 de juliol, Churchill, creient que la flota francesa passaria qualsevol dia a mans dels alemanys, llençà l'Operació Catapulta, que consistia a emparar als vaixells francesos que es trobessin als ports britànics i a neutralitzar aquells que es trobessin als ports de l'imperi francès, si calia, per la força (com va ser el cas a Mers El Kebir).
A Alexandria, Godfroy rebé un ultimàtum, però negocià amb l'almirall britànic Cunningham l'internament pacífic dels seus vaixells, i arribaren a un acord el 7 de juliol. La Força X francesa consistia en el cuirassat Lorraine, 4 creuers, 3 destructors i un submarí. Els francesos van buidar els seus tancs de combustible i van retirar els mecanismes de foc dels seus canons, a canvi que els navilis restessin sota el control de Godfroy. Cunningham, a més, va prometre repatriar les tripulacions.
El 31 de maig de 1943, l'almirall Godfroy es trobava amb la seva flota sota les ordres del govern d'Alger. Favorable al general Henri Giraud, va ser rellevat de tot comandament pels partidaris de de Gaulle en el si del Comitè francès de l'Alliberament Nacional.

## Condecoracions

    Gran oficial de laLegió d'Honor
    Oficial de l'Acadèmia
    Cavaller de l'orde del Mèrit Marítim
    Medalla dels Dardanels
    Medalla de Llevant
    Medalla de Sèrbia
    Oficial de l'orde de Leopold (Bèlgica)
    Comandant de l'orde de Nicham-Iftikar (Tunísia)
    Comandant de l'orde de Nicham-Alaouita (Marroc)
* Gran medalla d'or de la Societat Central de Salvament