OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Joaquín Ripoll Serrano

José Joaquín Ripoll Serrano (Alacant, 1957) és un arquitecte i polític valencià.

## Biografia

Es graduà en arquitectura en la Universitat Politècnica de València i ha estat membre del consell d'administració d'Urbamed SA. Políticament ha militat en el Partit Popular, amb el qual ha estat regidor d'Alacant entre 1987 i 1991, fou escollit senador per la província d'Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1993 i diputat a Corts Valencianes a les eleccions de 1991, 1995 i 1999.
El 1995 entra a formar part del govern del president de la Generalitat Valenciana Eduardo Zaplana, ostentant distints càrrecs de màxima responsabilitat als diversos governs de Zaplana. Fou conseller d'Administració Pública (1995-1996), conseller de Presidència, (1996-1999) i vicepresident de la Generalitat (1999-2003).
El 2006 substitueix a Julio de España Moya com a president de la Diputació d'Alacant i president de la direcció provincial a Alacant del PPCV.
José Joaquín Ripoll ha mantingut diversos enfrontaments polítics amb el president del PPCV i de la Generalitat Valenciana, Francesc Camps arran del conflicte pel control del partit, després de la sortida d'Eduardo Zaplana de la política valenciana. Ripoll és considerat com el màxim representant del zaplanisme, nom amb què és conegut al grup de polítics seguidors de l'expresident Zaplana i que es contraposa al campsisme.
El 6 de juliol de 2010 va ser detingut per la policia, al marc de les operacions de l'anomenat cas Brugal, per la investigació d'un presumpte cas de corrupció relacionat amb l'adjudicació de la contracta de la planta del plan zonal de residus de la zona XVII (Baix Segura). La policia escorcollà la seu de la Diputació i el seu domicili particular, a més de detenir a tres regidors del consistori oriolà i dos empresaris. En l'actualitat es troba imputat pels presumptes delictes de suborn, frau, tràfic d'influències, revelació de secrets i activitat prohibida a funcionaris.

## Referències

* ↑ «El “zaplanisme” perd l'últim bastió al País Valencià». El Punt Avui, 11-06-2015. [Consulta: 1r gener 2015].
* ↑ La policia deté el president de la Diputació d'Alacant, José Joaquín Ripoll Arxivat 2010-07-09 a Wayback Machine., a Vilaweb del 6/07/2010.
* ↑ S. Navarro. «El juez imputa a Ripoll por cohecho, fraude y tráfico de influencias». El País, 08-07-2010.
* ↑ «Imputen cinc delictes, entre els quals frau i suborn, al president de la Diputació d'Alacant». 3cat24, 09-07-2010.

## Enllaços externs

* Fitxa de notícies relacionades a ElPaís.com (Consulta:6-04-2009)
* CV a la web del Senat espanyol
# Anastassia Vóinova

Anastassia Serguéievna Vóinova (en rus Анастасия Сергеевна Войнова) (Moscou, 5 de febrer de 1993) és una ciclista russa especialista en el ciclisme en pista. Després de tenir nombrosos èxits en categoria júnior, ja ha aconseguit nombroses medalles en el Campionat del món i d'Europa. També ha aconseguit una medalla de plata als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro de 2016.

## Palmarès

* 2010
** Campió del món júnior en Velocitat per equips (amb Iekaterina Gnidenko)
** Campiona d'Europa júnior en Keirin
** Campiona d'Europa júnior en Velocitat per equips (amb Iekaterina Gnidenko)
* 2011
** Campiona del món júnior en 500 metres contrarellotge
** Campiona del món júnior en Keirin
** Campiona del món júnior en Velocitat
** Campió del món júnior en Velocitat per equips (amb Dària Xmeliova)
** Campiona d'Europa júnior en Velocitat
** Campiona d'Europa júnior en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Europa júnior en Keirin
** Campiona d'Europa júnior en Velocitat per equips (amb Tamara Balabolina)
** Campiona de Rússia en Velocitat per equips
* 2012
** Campiona d'Europa sub-23 en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Victoria Baranova)
* 2013
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat
** Campiona de Rússia en Velocitat
** Campiona de Rússia en 500 metres contrarellotge
* 2014
** Campiona d'Europa en 500 metres
** Campiona d'Europa en Velocitat individual
** Campiona d'Europa en Velocitat per equips (amb Elena Brejniva)
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat
** Campiona d'Europa sub-23 en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Dària Xmeliova)
* 2015
** Campiona del Món en 500 metres
** Campiona d'Europa en 500 metres
** Campiona d'Europa en Velocitat per equips (amb Dària Xmeliova)
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat
** Campiona d'Europa sub-23 en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Dària Xmeliova)
* 2016
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en Velocitat per equips (amb Dària Xmeliova)
** Campiona del Món en 500 metres
** Campiona del món en Velocitat per equips (amb Dària Xmeliova)
** Campiona d'Europa en Velocitat per equips (amb Dària Xmeliova)
* 2017
** Campiona del món en Velocitat per equips (amb Dària Xmeliova)
** Campiona d'Europa en Velocitat per equips (amb Dària Xmeliova)

### Resultats a la Copa del Món

* 2011-2012
** 1a a la Classificació general en 500 metres contrarellotge
* 2013-2014
** 1a a Guadalajara, en 500 metres contrarellotge
* 2014-2015
** 1a a Guadalajara, en Velocitat
* 2015-2016
** 1a a Hong Kong, en Velocitat per equips
* 2016-2017
** 1a a Los Angeles, en Velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Dagli Appennini alle Ande

Dagli Appennini alle Ande és una pel·lícula coproduïda en Itàlia i Argentina dirigida per Folco Quilici sobre el seu propi guió escrit en col·laboració amb Giuseppe Mangione sobre el conte homònim de la novel·la Cuore d'Edmondo De Amicis. Es va estrenar a l'Argentina el 3 de març de 1960 i va tenir com a protagonistes a Marco Paoletti, Eleonora Rossi Drago, Fausto Tozzi i Guillermo Battaglia.
Per a una escena de la pel·lícula es va utilitzar un carretón de més de 200 anys d'antiguitat comprat per la productora en una quinta de Luján.

## Sinopsi

La mare del petit Marco Valesini ja fa temps que va deixar la seva casa, el seu marit i el seu fill per anar a treballar amb un oncle a l'Argentina. Des de fa molts mesos, la dona no ha donat notícies; el petit Marco, desitjós de retrobar-se amb ella, decideix anar a la llunyana Amèrica. Eludint la vigilància del seu pare, el noi s'embarca il·legalment a Gènova en un vaixell que marxa cap a l'Argentina. Durant el viatge és descobert per un marí, però la afectuosa protecció de dos emigrants sicilians el permet desembarcar, amagat en una caixa de taronges. Quan arriba a la direcció del seu oncle, descobreix que havia mort i que la seva mare havia marxat d'aquella casa. És el començament pel petit Marco d'una cerca esgotadora de la seva estimada mare.

## Repartiment

* Marco Paoletti ... Marco Valesini
* Eleonora Rossi Drago ... Mare de Marco
* Fausto Tozzi ... Pare de Marco
* Guillermo Battaglia
* Mario Baroffio
* Beto Gianola
* Salvador Fortuna
* Domingo Garibotto
* Élida Gay Palmer
* Santiago Gómez
* Jacinto Herrera
* Floria Bloise
* José Comellas
* Marcos Woinsky
* Carlos Bianquet

## Premis

L'Instituto Nacional del Cine va atorgar a la pel·lícula el 5è premi a la producció 1959 i el 1” premi en la categoria infantil. Al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1959 va rebre el 2n Gran Premi Internacional, exacquo amb Perseguit per la mort, dirigida per Alfred Hitchcock. També va rebre el premi CNDIST, Roma “a la millor pel·lícula de l'any per a la joventut”.

## Comentaris

La crònica de La Prensa va dir:
| « | ”L'afany de suplir la línia dramàtica pel pintoresquisme geogràfic es fa per altre evident i el film es converteix gairebé en un catàleg de les belleses naturals que pot exhibir el nostre país.” | » |
Per la seva part Manrupe i Portela escriuen:
| « | ”Una de les coproduccions dels ’60 millor encarades. Parlada en castellà i italià. Rodada a Cascades de l'Iguaçú i Jujuy.” | » |

## Referències

* ↑ Folco Quilici tra gli indios del Chaco per girare «Dagli Appennini alle Ande», La Stampa, 4 dicembre 1958
* 1 2 España, Claudio y Rosado, Miguel Ángel: Medio siglo de cine 1° ed. pág. 263 Buenos Aires 1984 Editorial Abril S.A. y Editorial del Heraldo S.A. isbn=950-10-0133-4
* ↑ Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001, p. 163. ISBN 950-05-0896-6.
# Aarne Reini

Aarne Reini (Vaasa, 6 d'agost de 1906 - Vaasa, 23 de febrer de 1974)
va ser un lluitador finlandès, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on disputà, sense sort, la competició del pes lleuger del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, guanyà la medalla de plata en la categoria del pes ploma.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat d'Europa de lluita, el 1933 i 1934. A nivell nacional va guanyar el campionat finlandès del pes lleuger de 1932 a 1935 i de 1937 a 1938. Una vegada retirat exercí d'entrenador de la selecció finlandesa de lluita.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Aarne Reini». [Consulta: 29 març 2023].
* 1 2 Suuri olympiateos. [12. Urheilukunniamme puolustajat : Suomen olympiaedustajat 1906-2000]. Jyväskylä: Graface, 2001, p. 272–273. ISBN 951-98673-1-7.
# Vattenfall Cyclassics 2011

La Vattenfall Cyclassics 2011 era la 16a edició de la cursa ciclista Vattenfall Cyclassics. Es va disputar el diumenge 21 d'agost de 2011 en un recorregut de 216,4 km que tenia l'origen i final a Hamburg.
La victòria fou pel noruec Edvald Boasson Hagen (Team Sky), que s'imposà en un esprint massiu per davant de l'alemany Gerald Ciolek (QuickStep Cycling Team) i l'eslovè Borut Bozic (Vacansoleil-DCM).

## Equips participants

En la cursa hi prenen part 21 equips de 8 ciclistes cadascun: els 18 equips UCI World Tour i tres equips continentants professioanls convidats (Skil-Shimano, Team NetApp i CCC Polsat-Polkowice).
| N. | Code | Équipe |
| 1-8 | GRM | Garmin-Cervélo |
| 11-18 | SKY | Team Sky |
| 21-28 | OLO | Omega Pharma-Lotto |
| 31-38 | LEO | Leopard Trek |
| 41-48 | BMC | BMC Racing Team |
| 51-58 | THR | Team HTC-High Road |
| 61-68 | LAM | Lampre-ISD |
| 71-77 | SBS | Saxo Bank-Sungard |
| 81-88 | RSH | Team RadioShack |
| 91-98 | LIQ | Liquigas-Cannondale |
| 101-108 | RAB | Rabobank ProTeam |
| N. | Code | Équipe |
| 111-118 | KAT | Team Katusha |
| 121-126 | EUS | Euskaltel–Euskadi |
| 131-138 | AST | Astana Qazaqstan Team |
| 141-148 | MOV | Movistar Team |
| 151-158 | ALM | AG2R La Mondiale |
| 161-168 | QST | QuickStep Cycling Team |
| 171-177 | VCD | Vacansoleil-DCM |
| 181-188 | SKS | Skil-Shimano |
| 191-198 | CCC | CCC Polsat-Polkowice |
| 201-208 | APP | Team NetApp |

## Classificació final

| # | Ciclista | Equip | Temps | Punts UCI |
| 1 | Edvald Boasson Hagen | Team Sky | 4h 49' 40" | 80 |
| 2 | Gerald Ciolek | QuickStep Cycling Team | m.t | 60 |
| 3 | Borut Bozic | Vacansoleil-DCM | m.t | 50 |
| 4 | Simone Ponzi | Liquigas-Cannondale | m.t | 40 |
| 5 | José Joaquín Rojas | Movistar Team | m.t | 30 |
| 6 | Jurgen Roelandts | Omega Pharma-Lotto | m.t | 22 |
| 7 | Simon Clarke | Astana Qazaqstan Team | m.t | 14 |
| 8 | Manuel Antonio Cardoso | Team RadioShack | m.t | 10 |
| 9 | Grega Bole | Lampre-ISD | m.t | 6 |
| 10 | Michel Kreder | Garmin-Cervélo | m.t | 2 |

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.
# Aleksandra Txekina

Aleksandra Txekina (en rus Александра Чекина) (Peterhof, Sant Petersburg, 10 de febrer de 1993) és una ciclista russa especialista en el ciclisme en pista.

## Palmarès

* 2010
** Campiona d'Europa júnior en Persecució
** Campiona d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Aleksandra Gontxarova i Svetlana Kashirina)
* 2011
** Campiona d'Europa júnior en Persecució
* 2013
** Campiona d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Maria Mishina, Svetlana Kashirina i Gulnaz Badykova)
** Campiona de Rússia en Persecució per equips
* 2014
** Campiona d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Aleksandra Gontxarova, Tamara Balabolina i Gulnaz Badykova)

## Referències

* ↑ «Alexandra Chekina». [Consulta: 13 març 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Pic Oriental de Canalbona

El Pic Oriental de Canalbona és una muntanya de 2.915 metres situada entre el municipi d'Alins al Pallars Sobirà i l'Arieja, al sud de la carena que uneix aquest cim fins a la Pica d'Estats al Massís del Montcalm.

## Referències

* ↑ http://srv.icgc.cat/vissir/index.html?ffmugXsSk Ubicació del Pic Oriental de Canalbona al mapa topogràfic del ICGC.
* ↑ https://www.openstreetmap.org/node/2189483850 Ubicació del Pic Oriental de Canalbona al OpenStreetMap
# Anna Palet Vilaplana

Anna Palet Vilaplana (Calonge, 1974) és una política catalana.
Historiadora de l'art de formació, el 2011 va entrar a l'Ajuntament de Vilanant. Exercia de regidora municipal de Cultura, Festes i Esports. Amb tot, el 12 de juliol del 2012, va esdevenir l'alcaldessa del municipi per majoria absoluta en la votació dels regidors després de la renúncia de Romà Escoda Navarro. Era la quarta de la candidatura Amvit en les eleccions municipals del 2011. Llavors va adquirir també el càrrec de regidora de Medi Ambient.
En el judici del 2017 al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya sobre el 9N, va testimoniar a favor de l'abans vicepresidenta del Govern Joana Ortega al·legant que havien cedit voluntàriament l'espai de l'Ajuntament de Vilanant per a celebrar-hi la consulta.
El 2019, va ser nomenada consellera delegada de Medi Ambient i Gestió de Residus del Consell Comarcal de l'Alt Empordà per la renúncia de Josep Maria Cervera i Pinart.
El 2023, va cedir l'edifici de l'ajuntament a l'escola municipal movent l'ajuntament al barracó de l'escola.
Forma part del partit polític Junts per Catalunya. Anteriorment, ha estat membre del Partit Demòcrata Europeu Català.

## Notes

* ↑ Tot i que diverses fonts indiquen erròniament que l'any de presa de possessió del càrrec és el 2011 per pressuposar-la ajustada al període pertinent.

## Referències

* ↑ Balsera, Borja. «Anna Palet: «Per Vilanant l'escola és molt important per això lluitem per ella»». Empordà.info, 08-01-2019. [Consulta: 25 març 2023].
* 1 2 3 «Vilanant inaugura el nou ajuntament, una de les polítiques estrella de l’alcaldessa Anna Palet, que opta a revalidar el càrrec». Revista Crae, 13-03-2023. [Consulta: 25 març 2023].
* 1 2 3 Vicente, Mar. «Romà Escoda deixa l'alcaldia de Vilanant i el substitueix Anna Palet». El Punt Avui, 20-07-2012. [Consulta: 25 març 2023].
* 1 2 López Navarro, Josep. ««A finals d’any, tindrem l’ajuntament en un edifici com cal, i no en barracons»». Empordà.info, 24-09-2022. Arxivat de l'original el 4 octubre 2022. [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ Arranz, Marta. «Anna Palet: 'El pressupost no arriba per a tot, hem fet pedaços però ens falta molt'». Hora Nova, 10-03-2020. [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ Ajuntament de Vilanant (PDF) Acta de la sessió plenària extraordinària celebrada per l'Ajuntament de Vilanant el dia 12 de juliol de 2012, 12-07-2012, pàg. 1-3 [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ «Una alcaldessa diu que “com a voluntària” ella mateixa va obrir un local municipal per al 9N». El Món, 09-02-2017. [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ Duñach, Sònia. «Anna Palet, nova consellera delegada de Medi Ambient i Gestió de Residus». Emporda.info, 06-03-2020. [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ «El judici del 9N encararà la recta final aquest dijous amb nou testimonis i una pericial». VilaWeb, 09-02-2017. [Consulta: 25 març 2023].
# Neoptòlem (general)

Neoptòlem (en llatí Neoptolemus, en grec antic Νεοπτόλεμος) fou un dels generals de Mitridates VI Eupator.
Era germà d'Arquelau. El seu primer servei destacat fou contra els bàrbars del nord de l'Euxí als que va derrotar en diverses batalles i va portar les conquestes fins a la desembocadura del Tyras (Dnièster) on va erigir una fortalesa que va anomenar castell de Neoptòlem. Es diu que en aquestes guerres va derrotar els bàrbars en un combat de cavalleria a l'entrada del Palus Maeotis que estava glaçat, al mateix lloc on a l'estiu següent va guanyar una batalla naval.
El 88 aC junt amb el seu germà, va dirigir l'exèrcit que va envair el Regne de Bitínia i va derrotar a Nicomedes III al riu Amnius. Tot seguit Neoptòlem i el general Menòfanes van derrotar el general Marc Aquil·li el jove a la batalla de Protophachium i el van fer fugir cap a Pèrgam.
Més endavant sembla que va acompanyar a Arquelau a Grècia on fou derrotat pel general romà Munaci, lloctinent de Luci Corneli Sul·la, prop de Calcis, amb fortes pèrdues (86 aC).
Després apareix amb el comandament de la flota de Mitridates estacionada a Ténedos (85 aC) on va ser atacat i derrotat en la batalla de Ténedos per Luci Licini Lucul·le, qüestor de Sul·la.
No torna a ser esmentat a partir d'aquest moment.

## Referències

* ↑ 4.Neoptolemus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1156
# Zettai Kareshi

Zettai Kareshi (Japonès: 絶対彼氏, lit. 'xicot absolut') és un manga que consta de sis volums escrits i dibuixats per Yuu Watase.

## Argument

La història gira al voltant del personatge principal, Riiko Izawa, una estudiant de preparatòria japonesa, que viu sola al seu apartament mentre els seus pares treballen. Constantment es preocupa per les seves qualificacions i la seva vida amorosa, inexistent a principi de la sèrie.
Un dia, Riiko decideix confessar els seus sentiments a Ishizeki, un estudiant que li agrada des de fa temps. Però, per a decepció de Riiko, la rebutja perquè estima una altra noia.
Camí cap a casa, troba un telèfon mòbil perdut en un parc. Quan respon el telèfon, troba el seu amo, Gaku Namikiri —un excèntric venedor de la companyia «Kronos Heaven». Li demana si Riiko desitjaria alguna cosa a canvi en agraïment per haver-li tornat el telèfon. Àdhuc deprimida pel rebuig d'Ishizeki, li demana un nuvi. Gaku li dona l'adreça del lloc d'internet de Kronos Heaven.
Visita el lloc i descobreix que existeixen els "Lover Models" de pagament. Però, com que no pot comprar el model, decideix prendre un període de prova per tres dies. L'endemà, el nou model "Nightly Sèries 01" arriba a la seva casa en un paquet. Riiko li posa per nom Night. Després del període de prova, deixar anar a Night es torna més difícil del que s'havia pensat.
El manga explica les complicacions que Riiko experimenta en la seva relació amb Night i altres personatges, incloent-hi Soushi, el seu amic de la infància.

## Personatges

* Riiko Izawa: Setze anys, 1,61 m. Els seus pares mai estan en casa per motius de treball. Riiko viu sola en l'apartament veí al de Soushi i el seu germà menor Masaki. Al principi de la sèrie, hi ha moltes burles sobre com és de plana Riiko (32-AA)
* Night Tenjou: (Nightly 01) Edat desconeguda, 1,82 m. Després de ser comprat per Riiko, és activat quan aquesta ho besa. Després d'això, es converteix permanentment en el seu nuvi i té gairebé un amor no correspost per ella. Gaku Namikiri li inventa el cognom Tenjou perquè pugui entrar a l'escola. Les seves qualificacions són perfectes, és extremadament atlètic, parla alemany, anglès, francès i molts altres idiomes amb fluïdesa i és estimat per totes les noies de l'escola.
* Soushi Asamoto: Setze anys, 1,78 m. Soushi és l'amic de la infància de Riiko; prometé als seus pares de cuidar-la mentre ells no estaven. Viu amb si germà menor, Masaki. Com Night, Soushi és extremadament astut i atlètic. Ha estat enamorat secretament de Riiko des de cap a molt temps, però li era difícil admetre-ho.
* Gaku Namikiri (Gaku-san): Vint-i-cinc anys, 1,84 m. És un venedor que treballa per a la companyia Kronos Heaven, ofereix a Riiko vendre-li el que sigui, i ella li demana un nuvi. No li importa molt els diners i sempre es queixa de les problemàtiques que són les dones. Per la seva roba estranya (que en realitat és el seu uniforme de treball), quan Riiko el coneix li pregunta si fa Cosplay.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Fuji TV per la sèrie de televisió Arxivat 2008-07-07 a Wayback Machine. (japonès)
# Pachycetus

Pachycetus és un gènere extint de cetacis de la família dels basilosàurids que visqueren durant l'Eocè, fa entre 33,9 i 41,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya, Egipte, els Estats Units, els Països Baixos, el Perú, Regne Unit, Rússia, el Sàhara Occidental i Ucraïna. P. paulsonii era més o menys igual de gros que el rorqual d'aleta blanca d'avui en dia i més gros que Antaecetus, del qual es diferencia per tenir les dents més robustes. Ha tingut una història taxonòmica convulsa. El nom genèric Pachycetus significa ‘balena gruixuda’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Pachycetus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ Gingerich, Amane i Zouhri, 2022, p. 8.
* ↑ Gingerich, Amane i Zouhri, 2022, p. 15.
* ↑ Van Vliet et al., 2020, p. 122 i 123.
* ↑ Van Vliet et al., 2020, p. 123.

## Bibliografia

* Gingerich, P. D.; Amane, A.; Zouhri, S. «Skull and partial skeleton of a new pachycetine genus (Cetacea, Basilosauridae) from the Aridal Formation, Bartonian middle Eocene, of southwestern Morocco» (en anglès). PLoS ONE, 17, 10, 2022, pàg. e0276110. DOI: 10.1371/journal.pone.0276110.
* Van Vliet, H. J.; Bosselaers, M.; Vahldiek, B.-W.; Paymans, T.; Verheijen, I. «Eocene cetaceans from the Helmstedt region, Germany, with some remarks on Platyosphys, Basilotritus and Pachycetus» (en anglès). Cainozoic Research, 20, 1, 2020, pàg. 121-148.
# Costa de Llevant

La costa de Llevant és el sector de la costa de Catalunya al nord-est de la ciutat de Barcelona, per oposició a la costa de Ponent. Correspon a la costa de la comarca del Maresme i a la zona de marina de la Selva fins a Sant Feliu de Guíxols.

## Referències

* ↑ «Costa de Llevant». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Veli Lehtelä

Veli Lehtelä (Valkeakoski, 6 de setembre de 1935 - Valkeakoski, 3 de juny de 2020) fou un remer finlandès que va competir durant les dècades de 1950 i 1960. Era el pare del també remer Jorma Lehtelä.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va disputar dues proves del programa de rem. Formant equip amb Kauko Hänninen, Reino Poutanen, Toimi Pitkänen i Matti Niemi guanyà la medalla de bronze en la prova de quatre amb timoner, mentre en la prova de quatre sense timoner quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, guanyà la medalla de bronze en la prova de dos sense timoner. Formà equip amb Toimi Pitkanen. La seva tercera, i darrera, participació en uns Jocs fou el 1964, a Tòquio, on fou sisè en la prova de dos sense timoner.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat d'Europa de rem, dues d'or i dues de plata, entre 1955 i 1961, així com 29 campionats finlandesos.
El 2009 va rebre el premi Pro Urheilu.

## Referències

* ↑ «Olympic hero Veli Lehtelä died at the age of 84 - lost his sight in the past: "I'm pretty sokee and the world pimee"». tellerreport. Arxivat de l'original el 2020-09-18.
* 1 2 «Olympedia – Veli Lehtelä». [Consulta: 30 maig 2022].
* ↑ Rudern – Europameisterschaften – Herren: Zweier ohne Steuermann, Zweier m. Stm., Vierer m.Stm.. sport-komplett.de
* ↑ Kultaa, kunniaa, kyyneleitä : suomalainen olympiakirja. [3. osa. [Turku]: Pohjanlahden kustannus, 1980, p. 828-836. ISBN 951-95416-5-9.
* ↑ «OKM - Ministeri Wallin jakoi Pro Urheilu -tunnustukset», 30-07-2011. Arxivat de l'original el 2011-07-30. [Consulta: 30 maig 2022].