OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nes longus

Nes longus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.
Els adults poden assolir 10 cm de longitud. És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que es troba a l'Atlàntic occidental: des de Bermuda, el sud de Florida als Estats Units i les Bahames fins a Panamà i Veneçuela. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Nichols, J. T., 1914. Gobiosoma longum and Rivulus heyei, new fishes from the West Indian fauna. Bulletin of the American Museum of Natural History v. 33 (art. 10): 143-144.
* 1 2 3 Froese, Rainer; Valdestamon, Roxanne Rei. «Nes longus (Nichols, 1914) Orangespotted goby» (en anglès). FishBase.
* ↑ Böhlke, J.E. i C.C.G. Chaplin, 1993. Fishes of the Bahamas and adjacent tropical waters. 2a edició. University of Texas Press, Austin.
* ↑ Humann, P., 1994. Reef fish identification: Florida, Caribbean, Bahamas]. New World Publications, Jacksonville, Florida. 426 p.

## Bibliografia

* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. 537 p.
* Randall, J.E., P.S. Lobel i C.W. Kennedy, 2005. Comparative ecology of the gobies Nes longus and Ctenogobius saepepallens both symbiotic with the snapping shrimp Alpheus floridanus. Environmental Biology of Fishes (2005) 74:119-127.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
# Mèrles (municipi francès)

Mèrles (en francès Merles) és un municipi francès situat al departament de Tarn i Garona i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 129 | 181 | 146 | 171 | 175 | 204 | 238 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | René Mazet | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sent Pantalion de la Plèu

Sent Pantaleon de la Pléu (en francès Saint-Pantaléon-de-Lapleau) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 76 | 106 | 80 | 55 | 65 | 66 | 68 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | René Breuil | |
| 2008- | Guy Bourgeade | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Memòries de Queens

Memòries de Queens (originalment en anglès, A Guide to Recognizing Your Saints) és una pel·lícula dramàtica estatunidenca de 2006 basada en unes memòries del 2001 de l'autor, director i músic Dito Montiel, que descriu la seva joventut al barri novaiorquès d'Astoria, a Queens, durant la dècada de 1980. Montiel va escriure i dirigir l'adaptació cinematogràfica, que es va estrenar als Estats Units el setembre i octubre de 2006 i a Europa el març de 2007. La pel·lícula és protagonitzada per Robert Downey Jr. com a Montiel i Shia LaBeouf com un Montiel més jove. S'ha doblat al català.
La narrativa de la pel·lícula salta amb freqüència entre el 2005 i els salts enrere del 1986 (rodats en gran part amb una càmera inestable amb plans curts) amb personatges que de tant en tant es dirigeixen a l'espectador.

## Repartiment

* Robert Downey Jr. com a Dito Montiel
** Shia LaBeouf com a Dito de jove
* Rosario Dawson com a Laurie
** Melonie Diaz com a Laurie de jove
* Eric Roberts com a Antonio
** Channing Tatum com a Antonio de jove
* Chazz Palminteri com a Monty Montiel
* Dianne Wiest com a Flori Montiel
* Scott Campbell com a Nerf
** Peter Tambakis com a Nerf de jove
* Federico Castelluccio com a pare de l'Antonio i d'en Giuseppe
* Adam Scarimbolo com a Giuseppe
* Martin Compston com a Mike O'Shea
* Anthony DeSando com a Frank
* Eleonore Hendricks com a Jenny
* Michael Rivera com a Reaper

## Referències

* ↑ «ChanningTatumUnwrapped.com». A Guide to Recognizing Your Saints European Movie Premiere. [Consulta: 18 gener 2007].
* ↑ «Memòries de Queens». ésAdir. [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ «Memòries de Queens». FilminCAT. [Consulta: 20 agost 2022].

## Enllaços externs

* Memòries de Queens - Lloc web oficial (anglès)
# Neurocordulia

Neurocordulia és un gènere d'odonats anisòpters de la família Corduliidae que habiten en rierols nets i llacs al sud-est dels EUA i del Canadà.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «North American Odonata». University of Puget Sound, 2009. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2010. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ Garrison, Rosser W.; von Ellenrieder, Natalia; Louton, Jerry A. Dragonfly Genera of the New World. The Johns Hopkins University Press, 2006, p. 164. ISBN 0-8018-8446-2.
# Gente en Buenos Aires

Gente en Buenos Aires és una pel·lícula de l'Argentina filmada en Eastmancolor dirigida per Eva Landeck segons el seu propi guió que es va estrenar el 22 d'agost de 1974 i que va tenir com a actors principals a Luis Brandoni, Irene Morack i Adrián Ghio. El futur director de cinema Juan Carlos Desanzo va ser el director de fotografia.
Aquesta òpera preval de la directora va ser exhibida amb èxit en els Festivals de Sant Rem, on va obtenir el Premi Especial del Jurat, de Berlín, de Cannes i de Taormina.

## Sinopsi

Un venedor coneix a una estudiant però descobreixen que es relacionen millor telefònicament.

## Repartiment

* Luis Brandoni
* Irene Morack
* Adrián Ghio
* Eliseo Morán
* Golde Flami
* Alejandro Marcial
* Arturo Maly
* María Bufano
* Bruno Gabino
* Roberto Averbuj
* Mirtha Mansilla
* Judith Wainer
* Carlos Roffé
* Omar Fanucchi
* Carlos Antón
* Jorge Sassi
* Ignacio Alonso
* Rolando Revagliatti
* Nené Malbrán

## Comentaris

Agustín Mahieu a La Opinión va escriure:
| « | ”Inusual maduresa expressiva.” | » |
Propósitos va opinar:
| « | ”Film pudorós, exempt de sensibleria i realitzat amb sobrietat exemplar…Autèntica versemblança. La direcció d'actors és molt eficaç, fins i tot en els papers menors…A respiració portenya.” | » |
Edgardo Ritacco a El Cronista Comercial va dir:
| « | ”No està malament…Per moments es té la impressió d'estar veient dues pel·lícules diferents…La principal falla d'una pel·lícula que no deixa de mostrar arestes positives.” | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | ”Reflexió poc habitual sobre la incomunicació a la ciutat.” | » |

## Referències

* ↑ Before Bemberg. Eva Landeck, Gente en Buenos Aires, and the Gendered Division of Labor in Argentine Cinema per Matt Losada. A: Revista de estudios hispánicos, ISSN 0034-818X, Vol. 50, Nº 3, 2016
* ↑ Muñequitos porteños. Sobre “Gente en Buenos Aires”, per Álvaro Bretal, a la revista "Taipei"
* Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pág. 249. Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001.

## Enllaços externs

* Informació sobre Gente en Buenos Aires a cinenacional.com
* Gente en Buenos Aires a YouTube
# Martinet menut de Schrenk

El martinet menut de Schrenck (Botaurus eurhythmus; syn:Ixobrychus eurhythmus) és una espècie d'ocell de la família dels ardèids (Ardeidae) que habita pantans, aiguamolls, canyars i camps negats de l'est de la Xina, Hainan, sud-est de Sibèria fins Sakhalín, Corea, Japó, i les illes Ryukyu i Ogasawara.

## Taxonomia

El martinet menut de Schrenck anteriorment estava classificat en el gènere Ixobrychus. Però un estudi filogenètic molecular de la família dels ardèids publicat el 2023 va trobar que Ixobrychus era parafilètic i per crear gèneres monofilètics, Ixobrychus es va fusionar amb el gènere Botaurus que havia estat introduït el 1819 pel naturalista anglès James Francis Stephens.

## Referències

* ↑ «Martinet menut de Schrenk». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 6 desembre 2024]. (català)
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 208. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Ibis, spoonbills, herons, Hamerkop, Shoebill, pelicans». IOC World Bird List Version 14.2. International Ornithologists' Union, 01-08-2024. [Consulta: 26 setembre 2024].
* ↑ Hruska, J.P.; Holmes, J.; Oliveros, C.; Shakya, S.; Lavretsky, P.; McCracken, K.G.; Sheldon, F.H.; Moyle, R.G. «Ultraconserved elements resolve the phylogeny and corroborate patterns of molecular rate variation in herons (Aves: Ardeidae)». Ornithology, 2023, pàg. ukad005. DOI: 10.1093/ornithology/ukad005.
* ↑ Chesser, R.T.; Billerman, S.M.; Burns, K.J.; Cicero, C.; Dunn, J.L.; Hernández-Baños, B.E.; Jiménez, R.A.; Johnson, O.; Kratter, A.W. «Sixty-fifth Supplement to the American Ornithological Society’s Check-list of North American Birds». Ornithology, vol. 141, 3, 2024, pàg. ukae019. DOI: 10.1093/ornithology/ukae019.
# La guerra del cerdo

La guerra del cerdo és una pel·lícula argentina dramàtica-fantàstica dirigida per Leopoldo Torre Nilsson sobre el seu propi guió escrit en col·laboració amb Beatriz Guido i Luis Pico Estrada. Està basada en la novel·la Diario de la guerra del cerdo d'Adolfo Bioy Casares. És protagonitzada per José Slavin, Marta González, Edgardo Suárez, Víctor Laplace i Emilio Alfaro. Es va estrenar el 7 d'agost de 1975. Durant la pel·lícula es veuen fragments del curtmetratge El grito postrero (1960), de Dino Minitti.

## Sinopsi

En una realitat alternativa, un home, Isidro Vidal, que està entrant en la vellesa enfronta una societat en la qual els joves eliminen als vells.

## Repartiment

* José Slavin …Isidro Vidal
* Marta González …Nélida
* Edgardo Suárez … Antonio Bobliolo
* Víctor Laplace … Isidorito Vidal
* Emilio Alfaro … Farrell
* Osvaldo Terranova … Leandro Rey
* Miguel Ligero… Jimmy Neuman
* Luis Politti
* Zelmar Gueñol
* María José Demare
* Héctor Tealdi
* Adriana Parets
* Raquel María Álvarez
* Walter Soubrié
* Marta Cipriano
* Fernando Tacholas Iglesias
* Luis Cordara
* Cristina Aramburu
* Matilde Mur
* Augusto Larreta
* Juan Carlos Gianuzzi
* Alberto Salgado
* Inés Murray
* Marcelo Alfaro
* Julio César Acera
* Franco Balestrieri
* Alberto Fernández de Rosa
* Cecilia Cenci

## Crítica

Edmundo Eichelbaum va opinar a El Cronista Comercial:
| « | ”No hi ha…defectes de filmació ni d'armat del film. Els errors provenen tots d'una adaptació cautelós però privada de subtileses que eren indispensables.” | » |
Agustín Mahieu va escriure a La Opinión:
| « | ”Un film desigual, que conserva aspectes essencials del text, però els redueix a les seves fites més concretes i anecdòtics…S'adverteix…una certa falta d'invenció visual i estilística. Gairebé tot el relat tradueix una correcció professional, però estranyament despullada d'audàcia.” | » |

## Bibliografia

* Raúl Manrupe, María Alejandra Portela. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001, p. 260. ISBN 950-05-0896-6.

## Referències

* ↑ La guerra del cerdo a cinefania.com
* ↑ La guerra del cerdo a Fotogramas

## Enllaços externs

* La guerra del cerdo a Cine Nacional
# La hora de María y el pájaro de oro

La hora de María y el pájaro de oro és una pel·lícula de l'Argentina filmada en Eastmancolor dirigida per Rodolfo Kuhn segons el guió de Eduardo Gudiño Kieffer que es va estrenar el 28 d'agost de 1975 i que va tenir com a actors principals a Leonor Manso, Dora Baret, Arturo Puig i Jorge Rivera López.
També hi van col·laborar Liliana Sajón en l'assessoria antropològica i Susana Chulak en l'assessoria psicològica. La pel·lícula va tenir el títol alternatiu de La hora del oro. Va ser filmada a la ciutat de Corrientes, Empedrado, Goya i Mercedes.

## Sinopsi

Una jove pagesa és presa del “ocell d'or” com ho havia estat la seva mare a qui no va conèixer.

## Repartiment

* Leonor Manso
* Dora Baret
* Arturo Puig
* Jorge Rivera López
* Marta Albertini
* Milagros de la Vega
* Sara Bonet
* Inés Ruiz
* Maruja Pibernat
* Nolo Arias
* Ramón Machuca
* Gregoria Miño
* Martín Deiros
* Claudio Casas
* Chelda Arrieu
* Marta Arrieu

## Comentaris

Agustín Mahieu a La Opinión va escriure:
| « | ”Un film excel·lent esborra amb suggestió les fronteres entre realitat i llegenda…La interpretació de Leonor Manso i Dora Baret és notable.” | » |
La Nación va opinar:
| « | ”Una espècie de màgia, gairebé sempre favorable a l'espectacle. Kuhn ha sabut treure un gran profit visual al seu relat.” | » |
Edmundo Eichelbaum a El Cronista Comercial va dir:
| « | ”El treball de Kuhn com a realitzador és honest…Però el llibre decau a cada moment.” | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | ” El realisme màgic molt abans que el terme caigués al lloc comú. Malgrat febleses en la història i defectes de realització, per moments s'aconsegueix un clima irreal.” | » |

## Referències

* ↑ 'La hora de María y el pájaro de oro', el mundo de la magia, El País, 24 d'abril de 1983
* Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pág. 291. Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001.

## Enllaços externs

* Informació sobre La hora de María y el pájaro de oro a cinenacional.com
* tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Campionat Costa

El campionat Costa fou una competició esportiva professional disputada per equips de la zona de Guayaquil. Es disputà entre 1951 i 1967, substituint l'antic campionat amateur de Guayas. Amb la desaparició del campionat, els clubs professionals de la regió disputaren exclusivament el campionat equatorià de futbol.

## Historial

Font:
* 1951: Río Guayas (1)
* 1952: Norte América (1)
* 1953: UD Valdez (1)
* 1954: UD Valdez (2)
* 1955: Barcelona (1)
* 1956: Emelec (1)
* 1957: Emelec (2)
* 1958: Patria (1)
* 1959: Patria (2)
* 1960: Everest (1)
* 1961: Barcelona (2)
* 1962: Emelec (3)
* 1963: Barcelona (3)
* 1964: Emelec (4)
* 1965: Barcelona (4)
* 1966: Emelec (5)
* 1967: Barcelona (5)

## Referències

* ↑ «Ecuador - Champions Costa». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Cadillac Formula 1 Team

Cadillac Formula 1 Team, és un equip de Formula 1 amb seu a EEUU. El fabricant d'automòbils nord-americà General Motors te una llicencia per competir com a constructor sota la marca Cadillac a partir de la temporada 2026, utilitzarà inicialment motors Ferrari, però està previst que es converteixi en fabricant de motors el 2028.

## Història

El gener de 2023, General Motors va anunciar la seva intenció d'introduir la marca Cadillac al campionat del món de Fórmula 1 en col·laboració amb Andretti Global. El projecte va ser aprovat en primara instancia per la FIA però rebutjat pel Formula One Group.
Finalment, Stefano Domenicali, president de Formula One Group, el novembre de 2024 va anunciar oficialment que General Motors entraria al campionat com a constructor l'any 2026 sota la marca Cadillac, i que entraria com a proveïdor de motors en una data posterior. General Motors va confirmar que el campió mundial de pilots de la temporada 1978 Mario Andretti formaria part de la junta directiva. Al desembre, l'antic CEO de Virgin i Marussia, Graeme Lowdon, va ser confirmat com a director de l'equip.

## Resultats

| Any | Nom | Cotxe | Motor | Pneumátics | Combustible | No. | Conductors | Punts | WCC |
| 2026 | Cadillac Formula 1 Team | | Ferrari 1.6 V6 t | P | | | | | |

## Referències

* ↑ «General Motors launches Cadillac Formula 1 Team and power unit». , 25-11-2024 [Consulta: 6 desembre 2024].
* ↑ «GM announces Lowdon as Cadillac F1 team principal». , 05-12-2024 [Consulta: 6 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Cadillac(anglès)
* Lloc web oficial de Andretti Global(anglès)
# Serafín Martínez Fort

Serafín Martínez Fort (Torís, 1907) fou un boxejador valencià, en actiu entre 1926 i 1933. Disputà més de 300 combats, sense ser noquejat mai.
Sons pares el clavaren a escolà perquè passava massa temps jugant a les xapes al carrer. La seua vocació per la boxa comença després de vore una pel·lícula de la sèrie The Exploits of Elaine, on es podia vore un combat. Emigrà a Barcelona amb tretze anys, arribà a cuinar paelles al Ritz, i finalment, comença a boxejar després de destacar com amateur. Fou campió de Catalunya, i posteriorment d'Espanya.
Feu una gira pels Estats Units, però el seu manager perdé tots els diners a les carreres, motiu pel qual se suicida. Torna a València als anys 30, on munta un gimnàs a prop de la Plaça de Sant Agustí, on entrenà gent com Baltasar Belenguer. Es diu que el gimnàs estava a la sala dels Cines Lys, llavors Sala Bataclan, alternant-se espectacles de Music Hall i combats de boxa.
El 1944 l'Ajuntament de València li dona la medalla al mèrit civil per salvar a tres persones de morir ofegades.

## Referències

* ↑ «BoxRec: Serafin Martinez Fort». [Consulta: 4 abril 2021].
* 1 2 3 Hernàndez, Francesc J. «Del ring a la pantalla». Levante-EMV, 17-04-2016. [Consulta: 4 abril 2021].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Abierto a mediodía Ramón Palomar». 99.9, 14-01-2016 I hora (min 35.10). [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «Recordamos al púgil valenciano Baltasar Belenguer, "Sangchili". Primer español en conseguir un título mundial de boxeo». Nostresport. [Consulta: 4 abril 2021].
# Daniel Benito Gómez Domingo

Daniel Benito Gómez Domingo (Algemesí, 1925 - Algemesí, 1999), més conegut com Danielet, va ser un destacat jugador professional de pilota valenciana en els anys 40 i 50 del segle xx, on va arribar a jugar partides importants en Pelayo.
Juntament amb Vendrellet, és un dels pilotaris més destacats de la història d'Algemesí. Al trinquet de la capital, feu debutar a Enriquito d'Alzira el 1950.
Va deixar de jugar als 30 i escaig anys després de patir una greu lesió. Va arribar a regentar el trinquet de Castelló. Com a aficionat va arribar a jugar, sobretot en el trinquet d'Algemesí, fins a ben entrats els 80.

## Referències

* ↑ «Algemesí: una espenta a la pilota». PilotaViu. [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ «Els jugadors Alzirenys més destacats». Llibret Falla El Mercat Alzira 2015. [Consulta: 19 març 2023].
# Casa Margalida

La Casa Margalida és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa aïllada de forma rectangular i coberta a doble vessant. El portal d'accés s'ubica al Carrer de Sant Quirc i a les quadres s´hi accedeix per la Plaça Major. Una de les balconades es comunica amb un voladís d'una l'edificació més propera de manera que crea un pas per sobre el carrer i d'una casa a una altra.

## Referències

* ↑ «Casa Margalida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Ann-Sophie Duyck

Ann-Sophie Duyck (Roeselare, 13 de juliol de 1987) és una ciclista belga professional des del 2012 i actualment a l'equip Drops. Especialista en la contrarellotge, ha guanyat diversos campionats nacionals de l'especialitat.

## Palmarès

* 2014
** Campiona de Bèlgica en contrarellotge
** 1a a la Fletxa d'Erondegem
** Vencedora d'una etapa al Trofeu d'Or
* 2015
** Campiona de Bèlgica en contrarellotge
** 1a a la Chrono champenois
** Vencedora d'una etapa al Trofeu d'Or
* 2016
** Campiona de Bèlgica en contrarellotge
** 1a a la Crono de les Nacions-Les Herbiers-Vendée
** 1a a la Ljubljana-Domžale-Ljubljana TT
** Vencedora d'una etapa a la Gracia Orlová
* 2017
** Campiona de Bèlgica en contrarellotge
** 1a a la Ljubljana-Domžale-Ljubljana TT
** Vencedora d'una etapa a la Setmana Ciclista Valenciana
** Vencedora d'una etapa al Tour de Feminin-O cenu Českého Švýcarska
* 2018
** Campiona de Bèlgica en contrarellotge

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Ottavio Cogliati

Ottavio Cogliati (Nerviano, Llombardia, 4 de juny de 1939 - Magenta, 10 d'abril de 2008) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1961 i 1964.
El 1960, com a amateur, va prendre part en els Jocs Olímpics de Roma, en què guanyà una medalla d'or en la contrarellotge per equips, junt a Antonio Bailetti, Livio Trapè i Giacomo Fornoni. Es va retirar el 1964, i més tard va treballar com a venedor de begudes alcohòliques.

## Palmarès

* 1960
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Roma en contrarellotge per equips
** 1r a la Coppa Caduti Nervianesi
** 1r a la Targa d'Oro Città de Legnano

### Resultats al Tour de França

* 1962. Abandona (7a etapa)
* 1963. Abandona (3a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1961. Abandona

## Referències

* ↑ «COGLIATI Ottavio». [Consulta: 6 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Ottavio COGLIATI» (en italià). [Consulta: 6 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Ottavio Cogliati». [Consulta: 6 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ottavio Cogliati a sitiodeciclismo.net
# Mallory Park

Mallory Park és un circuit de curses situat a Kirkby Mallory (entre Leicester i Hinckley), al comtat de Leicestershire, Anglaterra. Es va crear al tombant de la dècada del 1940 com a hipòdrom oval d'una milla (1.600 m) per a curses de cavalls. Entre el 1955 i el 1956, las pista es va asfaltar per tal de poder acollir curses d'automobilisme i de motociclisme.

## Història

A Mallory Park s'hi fan actualment competicions locals, en particular de sidecars. Anteriorment, la pista va acollir curses del Campionat Europeu de Turismes (1963-1964), el Campionat Britànic de Turismes (1958, 1960, 1963, 1967-1969, 1971-1972, 1979-1976), el Campionat Britànic de Fórmula 3 (1962-1964, 1976-1982), la Fórmula 5000 Europea (1969-1975) i el Campionat britànic de Superbike (1987-2010). A més, va acollir curses no puntuables de Fórmula 1 (1962, 1978-1980) i Fórmula 2 (1959, 1964, 1967, 1971-1973).
Durant les dècades del 1960 al 1980, Mallory Park es va fer molt conegut com a seu de la Race of the Year, una de les curses de motociclisme més importants de l'època, i del Trofeu Transatlàntic.

## Característiques

El circuit principal, que té una longitud de 2,173 km, parteix de la base de l'oval. Afegint-hi les tres xicanes creades per a curses de motociclisme, la pista arriba als 2,269 km. Les instal·lacions consten també d'un circuit de motocròs que es fa servir per al campionat britànic.

## Referències

* ↑ «Britain's Top Circuits, race circuit guide» (en anglès). Motor Cycle, 1966 [Consulta: 2 maig 2015].
* ↑ «Mallory Park Celebrates 50th Anniversary Of The Race Of The Century» (en anglès). cartersport.com, 08-12-2020. [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ «750s: Racing goes technicolour» (en anglès). motorcyclenews.com, 10-04-2016. [Consulta: 29 març 2021].

## Enllaços externs

* Mallory Park - Lloc web oficial (anglès)