OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zdravko Rađenović

Zdravko Rađenović (en serbi: Здравко Раденовић, nascut el 5 de setembre de 1952), és un exjugador d'handbol iugoslau, que va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984.
Va néixer a Bačka Palanka, Sèrbia, llavors RFS de Iugoslàvia.
El 1976 fou membre de l'equip iugoslau que va acabar cinquè a l'olimpíada de 1976. Hi va jugar tots sis partits, i marcà dotze gols.
Vuit anys més tard, a Los Angeles 1984, formà part de la selecció iugoslava que va guanyar la medalla d'or. Hi va jugar tots sis partits, i marcà deu gols.
# Vicenç Prat i Brunet

Vicenç Prat i Brunet (Manresa, 1902 – Barcelona, 1957) fou un escriptor i polític, joier de professió. Fou membre de la Joventut Nacionalista de la Lliga i més tard d'Acció Catalana. Fou un intel·lectual actiu del moment cultural de l'època. Cantaire a l'Orfeó Manresà. Amb Joan Baptista Claret van muntar una biblioteca circulant, sota l'escut de "Ciutat" i en una cambra de l'Orfeó. Durant la dictadura de Primo de Rivera va ser processat i empresonat per l'afer d'un esborrany de telegrama insultant per al dictador. Col·laborava a "L'Om", "Ciutat", "El Pla de Bages", "La Veu de Catalunya" i "El Dia".
Fou elegit regidor de cultura a l'ajuntament de Manresa a les eleccions municipals de gener de 1934, càrrec que simultaniejà amb els de president de la Comissió de Cultura, secretari de l'Escola d'Arts i Oficis, vocal de la Junta del Conservatori i del Consell Local de 1a Ensenyança, president del Foment de Turisme i president d'Acció Catalana. Aquesta intensa activitat repercutí negativament en el seu estat de salut i hagué de ser hospitalitzat.
Fou empresonat arran dels fets d'octubre del 1934. Amb les eleccions del 1936, tornà al seu càrrec de regidor però per molt poc temps, ja que es traslladà a viure a Barcelona. Va exiliar-se a França del 1939 al 1942.
Fou autor de: “Un Llibre Verd (visió parcial de Manresa)”, il·lustrat amb dibuixos d'Anselm Corrons (1932); “Romanços d'amor i de guerra” (1937); “Memòries” (1952) (autobiografia sobre la seva activitat política i social) i “França” (1939-1942)(manuscrit sobre la seva estada a l'exili)

## Referències

* ↑ Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)
# Carla Marangoni

Carla Marangoni (italià: Clara Marangoni) (Pavia, 13 de novembre de 1915 - Pavia, 18 de gener de 2018), erròniament anomenada Clara, va ser una gimnasta artística italiana que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de plata en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.
Va morir el 18 de gener de 2018, amb 102 anys, sent la darrera esportista viva que havia participat i alhora guanyat una medalla als Jocs Olímpics d'Amsterdam.

## Referències

* ↑ Audisio, Emanuela. «Ginnastica, addio a Carla Marangoni: la campionessa che non amava le celebrazioni». Diari La Repubblica, 20-01-2018. [Consulta: 26 setembre 2020].
* ↑ «Carla Marangoni Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 1r juny 2018].
* ↑ Editorial, Reuters. «Olympics - 1928 silver medallist Marangoni dies at 102». Arxivat de l'original el 1 de desembre 2018. [Consulta: 20 gener 2018].
* ↑ «Lo sport italiano festeggia i 100 anni della Marangoni, la medaglia olimpica più longeva del mondo». Italian National Olympic Committee, 13-11-2015. [Consulta: 20 novembre 2015].
* ↑ «Aduio Carla Marangoni» (en italià), 19-01-2018.
# Yun Young-sook

Yun Young-sook (coreà: 윤영숙) (10 de setembre de 1971) és una ex-tiradora amb arc sud-coreana que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on va disputar dues proves del programa de tir amb arc. Va guanyar la medalla d'or en la competició per equips, formant equip amb Kim Soo-Nyung i Wang Hee-Kyung, i la de bronze en la prova individual.

## Referències

* ↑ «Yun Yeong-Suk Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 2 desembre 2019].
* ↑ YUN YOUNG SOOK a worldarchery.org
# Etli

D'acord amb la mitologia grega, Etli (grec antic: Αέθλιος, Aéthlios) va ser un rei de l'Èlida, fill de Zeus (o de Locre, segons altres genealogies) i de Protogenia, filla de Deucalió. Es va casar amb Càlice, filla d'Èol, amb qui va tenir Endimió.
Apol·lodor ofereix una versió alternativa que diu que el primer rei de l'Èlida va ser Endimió, mentre que Pausànias n'ofereix una altra que diu que Etli era fill d'Èol.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 334. ISBN 9788496061972.
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, I, 7, 2
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 9. ISBN 8429741461.
* ↑ Aethlius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 51
# Sibel Özkan

Sibel Özkan o Sibel Özkan Konak (Afyonkarahisar, 3 de març de 1988) és una aixecadora turca, guanyadora d'una medalla d'argent als Jocs Olímpics d'estiu de 2008. El 2016 va ser campiona, obtenint dues medallas d'or i una d'argent en el Campionat d'Europa realitzat a la ciutat de Forde a Noruega.
El 2016 el Comitè Olímpic Internacional va sol·licitar-li el retorn de la medalla de plata que havia guanyat als Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 a Pequín, Xina, perquè no va repetir el test antidopatge per utilitzar stanozolol.

## Vegeu també

* Sibel Şimşek

## Referències

* ↑ «Halterde Sibel Özkan Konak Avrupa Şampiyonu oldu». Hürriyet, 2016.
* ↑ Sibel Özkan a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «IOC, Sibel Özkan kararını açıkladı» (en turc). Hürriyet, 22-07-2016 [Consulta: 23 juliol 2016].
# Volker Spengler

Volker Spengler (Bremen, 16 de febrer de 1939 - Berlín, 8 de febrer de 2020) fou un actor alemany, col·laborador habitual de Rainer Werner Fassbinder.
El seu principal paper amb Fassbinder va ser el del transsexual Erwin/Elvira de la pel·lícula In einem Jahr mit 13 Monden (1978).
Va actuar en “Amanullah Amanullah” a Berlín, Volksbühne, l'abril del 2009.

## Filmografia

Filmografia:
* 1975: Mutter Küsters' Fahrt zum Himmel, de Rainer Werner Fassbinder: El fotògraf
* 1976: Satansbraten, de Rainer Werner Fassbinder: Ernst Kranz
* 1976: Chinesisches Roulette, de Rainer Werner Fassbinder: Gabriel
* 1977: Bolwieser, de Rainer Werner Fassbinder: Mangst
* 1978: Despair de Rainer Werner Fassbinder: Ardalion
* 1978: In einem Jahr mit 13 Monden, de Rainer Werner Fassbinder: Erwin/Elvira Weishaupt
* 1979: Die Ehe der Maria Braun, de Rainer Werner Fassbinder: El conductor de trens
* 1979: Die Dritte Generation, de Rainer Werner Fassbinder: August
* 1980: Berlin Alexanderplatz de Rainer Werner Fassbinder: Bruno
* 1982: L'ansietat de Veronika Voss (Die Sehnsucht der Veronika Voss), de Rainer Werner Fassbinder: 1r escenarista
* 1996: Der Unhold, de Volker Schlöndorff: Hermann Goering

## Referències

* ↑ Schaper, Rüdiger «Schauspieler Volker Spengler gestorben: Er gehörte dorthin, wo es Chaos gab» (en alemany). Der Tagesspiegel, 08-02-2020 [Consulta: 8 febrer 2020].
* ↑ Biography at www.prisma-online.de
* ↑ Biography at www.prisma-online.de
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-07-17. [Consulta: 21 setembre 2015].
* ↑ «filmografia de Volker Spengler». The New York Times.
# Enàrete

Segons la mitologia grega, Enàrete (en grec antic Ἐνάρετη), va ser filla de Deímac, rei de Trica, a Tessàlia.
Es casà amb Èol, fill d'Hel·len, i rei de l'Eòlida, a Mísia. Va ser mare de nombrosos descendents, entre els quals destaquen Alcíone, Atamant, Cànace, Creteu, Deíon, Perieres, Salmoneu i Sísif, i potser Magnes, germà de Macèdon, i de vegades també d'Aetli, pare d'Endimió.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. barcelona: Edicions 62, 1997, p. 75. ISBN 8429741461.
# Sintetoceratins

Els sintetoceratins (Synthetoceratinae) són una subfamília extinta de mamífers artiodàctils de la família dels protoceràtids que visqueren a Nord-amèrica des del Miocè inferior fins al Pliocè superior, fa entre 2,6 i 23 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units i Mèxic. Tenien com a caràcters distintius una banya rostral amb forma de i grega, banyes orbitàries llargues i, en els mascles, una protuberància frontal no gaire grossa que inclou l'os lacrimal. Les dents premolars estaven reduïdes i les molars eren de tipus més aviat hipsodont.

## Referències

* 1 2 Entrada «Synthetoceratinae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 12 novembre 2024].
* ↑ Prothero i Foss, 2007, «Family Protoceratidae» (D. R. Prothero i J. A. Ludtke).

## Bibliografia

* Prothero, D. R.; Foss, S. E. The Evolution of Artiodactyls (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2007. ISBN 978-0-8018-8735-2.
# José Mauricio Cienfuegos

José Mauricio Cienfuegos (12 de febrer, 1968 a San Salvador) és un exfutbolista salvadorenc.

## Carrera esportiva

Començà la seva carrera professional el 1985 al Racing Junior. Més tard jugà dues temporades al Soyapango, i quatre al Luís Ángel Firpo. La seva etapa més destacada la visqué a Mèxic, al Morelia el 1991 i al Santos el 1992. Intentà el salt a Europa i provà pels clubs Servette FC i UE Lleida, però no reeixí i tornà a Amèrica. Acabà la seva carrera, de nou al Luís Ángel Firpo i al club de la Major League Soccer Los Angeles Galaxy. En aquest club hi romangué entre 1996 i 2003, any en què es retirà. Al club de Los Angeles fou tres cops nomenat dins del millor onze del campionat (1996, 1998, i 1999), disputà set All-Star Games, i guanyà la Copa de Campions de la CONCACAF l'any 2000, la U.S. Open Cup el 2001, i la MLS Cup el 2002. Signà a la MLS un total de 78 assistències i 35 gols en 206 partits.
Fou internacional amb la selecció salvadorenca. Un cop retirat es convertí en entrenador del Nejapa l'any 2008.
# Josep Tarruella i Albareda

Josep Tarruella i Albareda (Pallejà, Baix Llobregat, 10 de novembre de 1870 — Barcelona, 1 de gener de 1958) fou un metge català.
El seu pare era director de La Manresana, una fàbrica d'explosius integrada a la Unión Española de Explosivos. En 1892 es llicencià en Medicina a la Universitat de Barcelona i en 1894 es doctorà a Madrid. Fou deixeble de Bartomeu Robert. Després d'estades d'’estudi a França, Suïssa, Alemanya i Rússia es decidí per investigar les malalties de l'aparell digestiu.
El 1904 funda una Clínica de Malalties de l'Aparell Digestiu a Barcelona amb Antoni Raventós i Avinyó. Va presidir l'Acadèmia i Laboratori de Ciències Mèdiques el 1910-1912, on fou un dels fundadors de la revista Annals de Medicina, de la que en fou director de 1907 a 1909. En 1896 ingressà com a corresponent a la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona i va ser un dels primers en redactar i llegir les actes en català. Membre molt actiu de l'Associació de Metges de Llengua Catalana, pren part en els Congressos de Metges de Llengua Catalana (CMBLC), presidint el Cinquè, celebrat a Lleida el 1923. També fou membre de l'Ateneu Barcelonès.
Destacà com a dirigent esportiu, ja que fou president de l'Universitari Club de Futbol i de la Federació Catalana de Clubs de Futbol (1912-1913), a més del Reial Automòbil Club de Catalunya i del Club de Tennis Pompeya, entre altres entitats. A les eleccions generals espanyoles de 1910 fou candidat de la Unió Federal Nacionalista Republicana (UNFR) per Barcelona però no va obtenir l'escó, tot i que va obtenir 23.293 vots. El 1931 fou elegit president del Col·legi Oficial de Metges de Barcelona (COMB). Durant la guerra civil espanyola es va exiliar a Sant Sebastià, on va fer de metge d'algunes famílies exiliades.

## Obres

* Semiologia de les ptosis digestives (Barcelona, 1929)
* Semiologia i terapèutica de les esplacnoptosis (Barcelona, 1930).

## Referències

* ↑ Josep Tarruella i Albareda a la Galeria de Metges Catalans
* ↑ Noranta anys de la Societat Catalana de Biologia, p. 31
* ↑ Josep Tarruella al web de l'IEC
* ↑ «Josep Tarruella i Albareda». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Antoni Trias i Pujol

Antoni Trias i Pujol (Badalona, Barcelonès 1892 - Santa Cristina d'Aro, Baix Empordà 1970) fou un metge cirurgià català, germà de Joaquim Trias i Pujol, amb qui va fundar la Revista de Cirurgia de Barcelona.

## Biografia

Es doctorà en Medicina a la Universitat de Barcelona el 1917, on hi fou professor auxiliar alhora que treballava a l'Hospital Clínic de Barcelona. El 1920-1927 fou catedràtic de cirurgia quirúrgica a la Universitat de Salamanca, i el 1927 ho fou a la de Barcelona. Organitzà el servei de l'Hospital Clínic amb criteris moderns i prestà una gran atenció a l'anestèsia (amb Josep Miquel), la cirurgia toràcica (amb Lluís Sayé i Caralps), la neurocirurgia (amb Adolfo Ley Gracia) i l'angiocirurgia (amb Bel·larmí Rodríguez i Arias). Durant la Segona República Espanyola fou un dels promotors de la Universitat Autònoma de Barcelona on hi organitzà la facultat de medicina amb August Pi i Sunyer, i el 1933 fou president de la comissió permanent de l'Escola d'Infermeres de la Generalitat de Catalunya. Fou un dels iniciadors de les operacions a tòrax obert, i practicà les primeres toracoplàsties selectives en neurocirurgia i cirurgia vascular.
Participà en els fets del sis d'octubre del 1934 i per això fou empresonat al vaixell Uruguay. Alliberat el 1936, fins al 1938 presidí l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears, fou membre de l'Institut d'Estudis Catalans i vocal del Consell de Cultura. L'any 1939 s'exilià a Bogotà (Colòmbia), on exercí la cirurgia. Malgrat el seu interès mai va poder exercir la docencia universitaria. Fou president de la Comunitat Catalana de Colòmbia, adscrita al Consell Nacional de Catalunya de Londres (1939-1945). Presidí la comissió organitzadora dels Jocs Florals de Bogotà (1945) i formà part de diverses organitzacions científiques internacionals com la Société Internationale de Chirurgie, la Royal Society of Medicine, o la Society of Tuberculose. També es va adherir a la Conferència Nacional Catalana. Tornà a Catalunya en la dècada del 1950 i fou membre corresponent de l'Institut d'Estudis Catalans.
En honor d'ell i el seu germà Joaquim el principal centre hospitalari de Badalona porta el nom d'Hospital Germans Trias i Pujol. Es pare de Ramon Trias i Fargas.

## Obres

* Comentaris sobre l'ensenyament de la medicina (1966)

## Referències

* ↑ «Antoni Trias i Pujol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Els germans Trias i Pujol
* ↑ Los Fargas y los Trias, La Vanguardia, 2 d'abril de 2009

## Enllaços externs

* Biografia dels germans Trias i Pujol per J. Alsina i Bofill
* El exilio catalán: Antonio Trias Pujol a La Guerra Civil Española y Colombia: influencia del principal conflicto de entreguerras en Colombia per José Ángel Hernández García
* Antoni Trias i Pujol - Galeria de Metges Catalans
* Antoni Trías i Pujol al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya
# Joan Soler i Julià

Joan Soler i Julià (Barcelona, 1 de març de 1883 - Barcelona, 27 de maig de 1944) fou un metge català que arribà a dirigir l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau de Barcelona i que també fou nomenat president de la Comissió Gestora que treballà per la represa del FC Barcelona al final de la guerra civil, durant els mesos de depuració dels elements desafectes del club al nou règim, des del 22 d'abril del 1939 fins al 12 de març del 1940.

## Biografia

Va néixer a la plaça de Santa Anna de Barcelona, fill del metge Joan Soler i Buscallà, natural d'Olvan, i de Dolors Juliá i Inès, natural de Barcelona.
Soler i Julià, que havia estat vicepresident del Barça des del juliol del 1934 a l'agost del 1936, sota les presidències d'Esteve Sala i de Josep Sunyol i Garriga, dirigí la represa de les activitats del club a la Barcelona ocupada, a l'espera del nomenament de la nova junta directiva per part de les autoritats federatives.
Es va casar amb Dolors Creus i Vidal, filla de l'advocat Manuel Creus i Esther i de Dolors Vidal i Ferrer.

## Referències

* 1 2 «Esquela de defunció». La Vanguardia, 27-05-1945, pàg. 13.
* ↑ Barnils, Ramón. Història Crítica Del Futbol Club Barcelona: 1899-1999. Empúries, 1999, p. 85, 417. ISBN 9788475966182.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1883, número de registre 1305.
* ↑ Luque, G.; Xavier i Finestres, Jordi. El Barça segrestat. Set anys intervingut pel franquisme (1939 - 1946). Barcelona: Editorial Ara Llibres, 2014. ISBN 978-84-15642-82-4.

## Enllaços externs

* Joan Soler i Julià | Galeria de Metges Catalans
# La papallona que picava de peus

La papallona que picava de peus (en txec Motýl, který dupal), H. 153, és un ballet en un acte compost per Bohuslav Martinů el 1926, basat en la història The butterfly that stamped de la col·lecció de contes Just So Stories de Rudyard Kipling.
Aquest ballet no es va arribar a estrenar a l'escenari a causa de la manca d'acord amb l'administrador dels drets d'autor de Kipling. Tanmateix, l'estrena de la suite orquestral per ràdio el 1966 va oferir una visió parcial però reveladora de l'originalitat d'aquesta composició.

## Referències

* 1 2 Nosek, Václav. «Dades de l'obra» (en anglès). Boruslav Martinů Institute. [Consulta: 6 gener 2018].
# La revolta (Martinů)

La revolta (en txec Vzpoura), H. 151, és un ballet en un acte compost per Bohuslav Martinů el 1925. Es va estrenar al Teatre Nacional de Brno l'11 de febrer de 1928 dirigit per František Neumann. Posteriorment només hi va haver dues actuacions, una a Praga el 1969 i una altra a Ostrava el 1971.

## Moviments

* 1. Dansa de les aus - Dansa de ratolins
* 2. Lliçó de piano
* 3. Serenata de Harlequin
* 4. Dansa escena al bar
* 5. Final

## Origen i context

La tardor de 1923, Martinů va arribar a París per estudiar amb Albert Roussel. La revolta va ser composta el 1925, en aquesta etapa primerenca de composició. El llibret és del mateix Martinů. D'aquesta manera s'anticipava al que seria la seva primera òpera, El soldat i la ballarina (1926-1927) i amb l'intent de trencar els tòpics escènics establerts, tot omplint l'escena amb el moviment del ball i trencar la barrera entre actors i espectadors. A l'escenari apareixen notes negres i blanques, altes i baixes. Les notes més baixes són grosses i amb barba, mentre que les altes són primes i pàl·lides. Fins que es produeix la revolta per culpa d'uns abusos. La commoció general, en què els sons del foxtrot procedents d'un bar es veuen inundats per uns sorolls (una barreja de clàxons de cotxes i música gravada) s'interromp per un anunci de ràdio. Les notes fan una crida a una vaga general que és seguida per músics i lutiers, mentre que els crítics cometen suïcidis col·lectius, el gremi dels compositors entra en liquidació i Stravinski es refugia en una illa deserta al Pacífic.

## Referències

* 1 2 Mihule, Jaroslav. «Dades de l'obra» (en anglès). Boruslav Martinů Institute. [Consulta: 6 gener 2018].
* ↑ Mihule, Jaroslav «Échec Au Roi; The Revolt - Ballets In 1 Act». Ressenya del disc amb Jiří Bělohlávek dirigint The Prague Symphony Orchestra. Suprahon, 1993.
# Louise Otto

Louise Otto (Hamburg, 30 d'agost de 1896 – ?) va ser una nedadora alemanya que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà dues proves del programa de natació. En la prova dels 100 metres lliures quedà eliminada en semifinals, mentre en la prova dels relleus 4x100 metres lliures guanyà la medalla de plata conjuntament amb les seves companyes d'equip Wally Dressel, Hermine Stindt i Grete Rosenberg.

## Bibliografia

* Volker Kluge: Olympische Sommerspiele. Die Chronik I. Athen 1896 – Berlin 1936. Berlin 1997 ISBN 3-328-00715-6

## Referències

* 1 2 «Louise Otto Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de juny 2012. [Consulta: 10 juliol 2016].
# Tyyne Järvi

Tyyne Maria Järvi (Vaasa, Gran Ducat de Finlàndia, 4 de febrer de 1891 – Lapinjärvi, Uusimaa de l'Est, 4 d'abril de 1929) va ser una nedadora finladesa que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar els 100 metres lliures del programa de natació. Fou eliminada en quarts de final en finalitzar cinquena de la seva sèrie.

## Referències

* ↑ «Tyyne Järvi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 17 juny 2017].
# Josefa Kellner

Josefa Kellner (Viena, Imperi Austrohongarès, 12 de març de 1891 – ?) va ser una nedadora austríaca que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar els 100 metres lliures del programa de natació. Fou eliminada en quarts de final en finalitzar quarta de la seva sèrie.

## Referències

* ↑ «Josefa Kellner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 24 juny 2017].
# Akodontinis

Els akodontinis (Akodontini) són una tribu de rosegadors de la família dels cricètids. Conté més de 100 espècies repartides en 15 gèneres, que viuen a grans parts de Sud-amèrica, excepte l'extrem sud, gran part de la selva amazònica i l'oest de l'Andes a l'Equador i Colòmbia. També n'hi ha un gènere i nou espècies fòssils. Els abrotriquinis, classificats com a akodontinis fins al 1999, actualment es consideren una tribu a part.

## Referències

* ↑ Entrada «Akodontini» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Fil·lotinis

Els fil·lotinis (Phyllotini) són una tribu de rosegadors de la subfamília dels sigmodontins. Els representants vivents d'aquest grup s'estenen pels Andes de l'oest de Sud-amèrica i la meitat meridional del continent. Els deserts i semideserts de l'oest de Sud-amèrica i la Puna són els punts de major diversitat dels fil·lotinis, per la qual cosa s'ha suggerit que l'altiplà andí podria ser el lloc on divergiren dels seus parents més propers.

## Referències

* ↑ Entrada «Phyllotini» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Hershkovitz, P. 1962. «Evolution of Neotropical cricetine rodents (Muridae) with special reference to the phyllotine group». Fieldiana, Zoology, 46:1–524.
* ↑ Braun, J. K. (1993). «Systematic relationships of the tribe Phyllotini (Muridae: Sigmodontinae) of South America» (pàg. 1-50). Norman: Oklahoma Museum of Natural History.