OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terrefondrée

Terrefondrée és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 59 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Terrefondrée era de 59 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 62 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 19 eren segones residències i 14 estaven desocupats. Tots els 61 habitatges eren cases. Dels 29 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 10 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Terrefondrée el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 34 persones, 15 eren actives i 19 eren inactives. De les 15 persones actives 12 estaven ocupades (7 homes i 5 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 19 persones inactives 9 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Terrefondrée hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Terrefondrée a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Terrefondrée a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Territori Indígena Curré

El Territori Indígena Curré és un territori indígena costa-riqueny i un dels dos territoris dels boruques, l'altre és el Territori Indígena Boruca, tots dos definits en 1993. Se situa al cantó de Buenos Aires, província de Puntarenas. El castellà és parlat pel 100% de la població i un 15% parla la llengua autòctona boruca si bé l'educació primària és bilingüe.
El constitueixen deu poblats: Curré centro, Zapotal, Vegas de Chánguena, Coquito, Santa Elena, Cajón Sur, Caña Blancal Sur, Lagarto i San Rafael. Curré centro opera com a capital del territori i és accessible via carretera interamericana. La seva extensió territorial és d'unes 10620 hectàrees i té una població d'uns 1.200 habitants.
Les principals activitats econòmiques són l'agricultura de bovins, porcins, equins i aus de corral, l'artesania i el treball assalariat en companyies veïnes. Els principals productes són el blat de moro, frijol, arròs, tiquizque, plàtan i ayote. També es produeix la beguda tradicional chicha. El territori és administrat per l'Associació de Desenvolupament Indígena del Territori Curré. Compten amb el seu propi col·legi (educació secundària) instituït pel Ministeri d'Educació Pública.

## Vegeu també

* Joc dels diablitos de Boruca

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 http://www.southerncostarica.biz/spanish/Reserva-Indigena-Boruca/cat-areas-de-conservacion/Reserva-Indigena-Brunca/156/
* ↑ «Mep inaugura colegio en territorio indigena Rey Curre». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 18 juny 2016].
# Portada/efemèride desembre 10

Aasta Hansteen
« 9 de desembre · 10 de desembre · 11 de desembre »
# Joan Leslie Woodruff

Joan Leslie Woodruff (1953) és una escriptora nord-americana d'ascendència cherokee-shawnee, i resident a Mountainair (Nou Mèxic). Va obtenir un màster en pedagogia per la California State University de San Bernardino el 1983. Va treballar com a terapeuta laboral i com cap de serveis de teràpia laboral a diferents hospitals. Al capítol literari, va debutar el 1990 amb el recull Traditional stories and foods: an American indian remembers.

## Obres destacades

* Neighbors (1993)
* The Shiloh renewal (1998)
* Ghost in the rainbow (2002)

## Referències

* ↑ «Joan Leslie Woodruff» (en anglès americà). Native American Authors. [Consulta: 2 març 2020].
* 1 2 «Woodruff, Joan Leslie 1953-» (en anglès). Encyclopedia.com, S.d. [Consulta: 2 març 2020].
* ↑ Woodruff, Joan Leslie. Ghost in the rainbow. Tucson, Ariz.: Hats Off Books, 2002. ISBN 1-58736-147-7.

## Enllaços externs

* Comentari a les obres
# Enhydra

Enhydra és un gènere de mamífers carnívors de la família dels mustèlids. Conté una espècie vivent, la llúdria marina (E. lutris), i dues d'extintes, E. macrodonta i E. reevei. El llinatge sorgí a les Illes Britàniques a principis del Plistocè i s'estengué al Pacífic nord, que actualment forma la totalitat de la seva distribució. Les espècies d'aquest gènere es diferencien dels altres mustèlids per les seves dents permanents post-canines, que presenten cúspides baixes sense crestes afilades.

## Referències

* 1 2 Boessenecker, R. W. «A Middle Pleistocene Sea Otter from Northern California and the Antiquity of Enhydra in the Pacific Basin» (en anglès). Journal of Mammalian Evolution, 25, 1, 2016, pàg. 27–35. DOI: 10.1007/s10914-016-9373-6. ISSN: 1064-7554.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Tornafuèlha

Tornafuèlha (francès Tournefeuille) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània. L'any 1999 tenia 22.758 habitants.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Rotimi Peters

Rotimi Peters (18 de desembre de 1955) és un atleta nigerià, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va guanyar la medalla de bronze en la prova dels 4x400 metres del programa d'atletisme. Formà equip amb Sunday Uti, Moses Ugbusien i Innocent Egbunike.

## Millors marques

* 400 metres llisos. 45.6" (1982)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Rotimi Peters». [Consulta: 12 juliol 2024].
* ↑ «Olurotimi PETERS | Profile | World Athletics». [Consulta: 12 juliol 2024].
# Eldin Burton

Eldin Burton (Fitzgerald, 26 d'octubre de 1913 - Sarasota, 18 de març de 1981) Thomas Eldin Burton va ser un compositor i pianista nord-americà.

## Biografia

Després d'assistir a la "Fitzgerald High School", Eldin Burton va estudiar al Conservatori de Música d'Atlanta, es va graduar en piano i composició el 1938. Va treballar com a concertista de piano a Atlanta fins al 1943 i també va exercir com a director del "Georgia Conservatory and Music Center" a Atlanta des de 1940, fins al 1941. De 1943 a 1946 va completar estudis de postgrau a la Juilliard School de Nova York amb Bernard Wagenaar (composició) i George Favoriten (piano). El 1949 va debutar com a pianista al Carnegie Hall.
El 1948, Burton va guanyar el "First New York Flute Club Composition Competition" de més de 100 obres amb la seva Sonatina per a flauta i piano. Guanyar el premi va significar que fos imprès per l'editorial Carl Fischer. La Sonatina, va ser estrenada l'any 1949, es va consolidar especialment en el repertori flautista nord-americà, com ho demostren diversos enregistraments.
Eldin Burton després aparentment només va compondre molt poc i es va concentrar en una carrera amb l'editor musical G. Schirmer. Jubilat es va traslladar a Florida, on va morir el 1981. A més de la Sonatina per a flauta i piano, la seva obra inclou una Sonatina per a violí i piano, un quintet de piano i un concert per a flauta (1964).

## Referències

* ↑ Eldin Burton a Find A Grave (anglès)

## Bibliografia

* Kyle Dzapo: Notes for Flutists: A Guide to the Repertoire (Apunts per a flautistas: una guia del repertori). Oxford University Press, 2016, ISBN 978-0-19-985707-4, S. 222 ff.
# Catalina Parot

Catalina Parot Donoso (nascuda el 9 de març de 1956) és una advocada, emprenedora i política xilena que actualment exerceix com a presidenta del Consell Nacional de Televisió.
Va exercir com a ministra de Patrimoni Nacional durant la primera presidència de Sebastián Piñera, entre març de 2010 i novembre de 2012.

## Referències

* ↑ Catena, Paula «Catalina Parot, presidenta del Consejo Nacional de Televisión: "Si en esta franja no se ve a la sociedad civil, eso aumentará la distancia con los partidos"» (en spanish). [[[Santiago]], Chile], 25-01-2020.
* ↑ Chilean ministers of state Arxivat 2012-10-12 a Wayback Machine. at the CIA website.
* ↑ Catalina Parot Donoso at the Global Leadership Project.
# Victor Chauvin

Victor Chauvin (1844-1913) fou un orientalista belga. Fou professor de llengua àrab a la Universitat de Lieja entre 1872 i 1913 i investigador orientalista en aquesta universitat entre 1865 i 1913. Es formà com a jurista i el 1865 es formà en les llengües àrab i hebreu i durant la seua vida acumulà manuscrits i altres obres escrites en àrab. Es dedicà a la recerca del dret i la història de l'Orient antic des d'una perspectiva cartesiana i positivista.
L'obra més important d'aquest home és la Bibliographie des ouvrages arabes ou relatifs aux Arabes publiés dans l'Europe chrétienne de 1810 à 1885, una bibliografia reunida en 12 volums (lúltim publicat pòstumament) de les obres que publicades a Europa que tracten el món musulmà i àrab. La bibliografia continuava la Bibliotheca Arabica (1811), de Friedrich Schnurrer. Per aquesta obra va rebre dos premis: el Premi Rouveroy i el Premi de l'Acadèmia de París.
Els documents que estaven baix la seua propietat, el Fons Chauvin, es conserven actualment a la Universitat de Lieja, ja que Victor Chauvin ho donà com herència a la universitat.

## Referències

* 1 2 Lecrenier, Philippe «Victor Chauvin». ULg Bicentenaire, 2017 [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ Bauden, Frédéric. «Victor Chauvin (1844-1913) et René Basset (1855-1924): les itinéraires croisés de deux savants». A: Mille et un contes. Récits et légendes arabes, Vol. II. París: J. Corti, 2005, p. 667. ISBN 9782714308566.
* ↑ Bauden, Frederic «Maqriziana I: Discovery of an Autograph Manuscript of al-Maqrizi: Towards a Better Understanding of His Working Method: Description: Section 1». Mamluk Studies Review, 7, 2, 2003, pàg. 24.
# Johannes Hegar

Johannes Hegar (Zuric (Suïssa), 30 de juny, 1874 - Munic (Alemanya), 25 d'abril, 1929), va ser un violoncel·lista suís.

## Biografia

Johannes Sebastian Hegar provenia d'una família de músics. El seu pare era el compositor suís Friedrich Hegar, una de les figures principals de la vida musical suïssa. La seva mare era la contralto Albertine Hegar, de soltera Volkart. Johannes Hegar tenia dos germans, Frieda i Friedrich Albert. Johannes Brahms era un amic de la família i es va convertir en el padrí de Johannes Hegar.
Hegar va estudiar durant tres anys a partir de la tardor de 1894 amb Hugo Becker al Conservatori Hoch de Frankfurt del Main. El 1899, el mateix Hegar hi va ser professor fins al 1913 i a partir del 1905 també va treballar al "Trío de pianos de Frankfurt" amb Adolf Rebner i Carl Friedberg i al "Quartet del Museu" de Frankfurt (Hugo Heermann i Adolf Rebner), i des de 1911 al "Quartet Rebner". El 1913 va anar a Munic per ensenyar violoncel i música de cambra a l'Acadèmia de Música i va tocar amb Felix Berber i Hermann Zilcher a l'"Associació del Trio de Munic". Va ser nomenat professor el 1918.
A partir de 1919, Hegar va actuar regularment en concerts amb la "Vienna Concertverein Orchestra", alternant-se amb Pau Casals, Emanuel Feuermann, Ludwig Hoelscher i Enrico Mainardi. També va tocar en diversos coneguts grups de música de cambra. Des de 1924 va ser professor a la "Universitat de Música i Teatre de Munic" i aleshores també membre del "Quartet Berber" del seu col·lega violinista "Felix Berber".
Hegar va morir el 25 d'abril de 1929 a Munic als 54 anys com a conseqüència d'un ictus.
El seu oncle patern era el violoncel·lista Emil Hegar, el seu cosí el cantant d'òpera Peter Hegar.

## Referències

* ↑ Hegar, Albertine (1838-1891) . In: Kalliope-Verbund. Abgerufen am 9. September 2022.
* ↑ Stephan Schmitt: Geschichte der Hochschule für Musik und Theater München von den Anfängen bis 1945, Musikwissenschaftliche Schriften der Hochschule für Musik und Theater München, Band 1, Verlag H. Schneider, 2005, ISBN 3-7952-1153-0 bzw. ISBN 978-3-7952-1153-0, Seite 274 (Auszug)
* ↑ Brahms-Briefwechsel-Verzeichnis. Abgerufen am 9. September 2022.
* 1 2 Kutsch/Riemens: Großes Sängerlexikon. Unveränderte Auflage., K. G. Saur, Bern, 1993, Dritter Band Ergänzungsband, S. 426, ISBN 3-907820-70-3 (3 Bände)
# Léon Gautier

Émile Théodore Léon Gautier, conegut com a Léon Gautier, va ser un historiador de literatura, filòleg i arxiver francès del segle XIX nascut el 8 d'agost de 1832 a Le Havre i mort el 25 d'agost de 1897 a París.

## Biografia

León Gautier era fill d'un professor i va perdre la mare en la infància. Va créixer a París al càrrec d'una tia seva. Va cursar els estudis a l'École des Chartes del 1852 al 1855 i va ser nomenat, en sortir de l'escola, arxiver del departament d'Haute-Marne (1856). Deu anys més tard, es va convertir en conservador de l'Arxiu Imperial. El 1871, va ser nomenat professor de Paleografia a l'École des Chartes, on va continuar la seva professió durant més de vint-i-cinc anys, fins a la seva mort en 1897.
El seu treball científic es va centrar en la història de la poesia èpica de l'Edat Mitjana a França i la paleografia. És autor d'una edició de la Chanson de Roland (text crític), ja clàssic (1872). Va escriure nombrosos articles sobre literatura i història en diversos periòdics i revistes.
L'Académie Française li va donar el "Grand prix Gobert" el 1884. Va ser escollit membre de l'Acadèmia de les inscripcions i llengües antigues el 1887 i es va convertir en cap de la secció històrica de l'Arxiu Nacional el 1893.

## Obra

* Œuvres poétiques d'Adam de Saint-Victor (1858/59),
* Els Épopées françaises (1865/68),
* La Chanson de Roland (text crític, 1872),
* Portraits contemporains et questions actuelles (1873),
* La Chevalerie (1884),
* Histoire de la poésie liturgique au Moyen Âge: les tropes (1886),
* Portraits du XIXe siècle I. Poètes et romanciers, (1894/95)
* Portraits du XIXe siècle. Historiens et critiques, (1894/95)
* Portraits du XIXe siècle. Nos adversaires et nos amis, (1894/95)
* Bibliographie des chansons de geste (1897).

## Referències

* ↑ Delaborde, Henri-François; Le Grand, Léon «Léon Gautier (1832-1897)». Bibliothèque de l'École des chartes, 60, 1, 1899, pàg. 228–266.
# Linda Bassett

Linda Bassett (nascuda el 4 de febrer de 1950) és una actriu anglesa. Les seves principals feines per a televisió inclouen Dinnerladies de Victoria Wood (1999), Lark Rise to Candleford (2008–11), Grandma's House (2010–12) i Call the Midwife (2015–actualitat).
Va ser nominada al premi BAFTA a la millor actriu en un paper principal per la pel·lícula de 1999 East Is East i al premi Evening Standard a la millor actriu per la revival 2013 de l'obra Roots at the Donmar Warehouse.

## Biografia

Bassett va néixer a Pluckley, Kent, Anglaterra, d'una mare mecanògrafa i un pare oficial de policia. Els seus papers inclouen la part guardonada d'Ella Khan a la pel·lícula de comèdia britànica de 1999 East is East. Altres funcions inclouen la Sra. Jennings a l'adaptació de tres parts de la BBC Sense and Sensibility, Queenie Turrill a Lark Rise to Candleford, Doll a la pel·lícula Cass.
Al cinema, es va fer notar per primera vegada quan va interpretar Gertrude Stein al costat de Linda Hunt com Alice B. Toklas a Waiting for the Moon el 1987. També va aparèixer com a mare de Julia Roberts a Mary Reilly el 1996, la Sra. Brenner, l'oficial de la presó a la pel·lícula de 2008 The Reader i com a Cora a Calendar Girls (març).
Més recentment, va interpretar l'àvia a la comèdia de la BBC Two Grandma's House. Des del 2015, ha interpretat la infermera Phyllis Crane a la sèrie dramàtica de la BBC One Call the Midwife.

## Teatre

La carrera de Bassett va començar al teatre. Inicialment va treballar com a acomodadora a l'Old Vic mentre era escolar, abans de matricular-se a la Universitat de Leeds. La seva primera feina professional va ser en el teatre comunitari i educatiu als anys setanta.
Entre els seus papers escènics més destacats hi ha:
* A Basildon - Royal Court Theatre de Londres (2012)
* Amor i informació - Royal Court Theatre de Londres (2012)
* People – National Theatre de Londres (2012/13)
* Roots – Donmar Warehouse Londres (2013)
* Visitants : Arcola Theatre Londres (2014) i Bush Theatre, Londres (2014/15)
* Escaped Alone – Royal Court Theatre Londres (2016), Brooklyn Academy of Music New York (2017) i BBC Radio (2018)
* Què passa si només - Royal Court Theatre de Londres (2021)

## Referències

* ↑ «Linda Bassett Biography (1950-)». www.filmreference.com. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «Linda Bassett: Sharing a fenland cottage with Caryl Churchill changed my career». TheGuardian.com, 30-01-2014.
* ↑ (en anglès) , 10-02-2016.
* ↑ Gilbert, Sophie. «'Escaped Alone' Finds Comfort at the End of the World» (en anglès). The Atlantic, 21-02-2017. [Consulta: 27 gener 2020].
* ↑ «BBC Radio 4 - Drama, Escaped Alone» (en anglès britànic). BBC. [Consulta: 27 gener 2020].

## Enllaços externs

* Linda Bassett a Internet Movie Database (anglès)
# Jung Ji-hyun

Jung Ji-hyun (coreà: 정지현?) (Seül, 26 de març de 1983) és un lluitador sud-coreà, ja retirat, especialista en lluita grecoromana, que va competir a començaments del segle XXI.
El 2004 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atenes, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes ploma del programa de lluita grecoromana. Als Jocs del 2008 i 2012 fou vuitè en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat del món de lluita, el 2007 i 2010, dues medalles d'or i una de plata al Campionat d'Àsia de lluita, entre el 2004 i el 2007 i una medalla d'or i una de plata als Jocs Asiàtics, el 2014 i 2010 respectivament.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jeong Ji-Hyeon». [Consulta: 3 juny 2024].
* ↑ Pi, Young Ik «올림픽 레슬링 정지현 금메달 획득». , 27-08-2004.
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 1r juny 2024].
# Miroslav Verner

Miroslav Verner, DrSc. (nascut el 31 d'octubre de 1941 a Brno) és un egiptòleg txec especialitzat en la història i l'arqueologia de l'Imperi Antic a l'antic Egipte.
Verner fou el director de l'Institut Txec d'Egiptologia durant disset anys, i va dirigir les excavacions txeques a Abusir al-Melek. També s'ha associat amb les Universitats de Viena i Hamburg, així com amb la Universitat Carolina de Praga i la Universitat Americana del Caire.
El Dr.Verner ha participat activament en excavacions arqueològiques des de 1964, i ha estat excavant a Abusir al-Melek des de 1976. El 1998, l'enterrament de Iufaa, un sacerdot egipci i administrador de palaus, va ser descobert en una tomba intacta per un equip d'arqueòlegs txecs de l'Institut Txec d'Egiptologia, sota la direcció de Verner.
El 2005, el Dr.Verner va esdevenir el director del projecte "Recerca de la civilització de l'Antic Egipte" El projecte va funcionar entre 2005 i 2011, i el seu objectiu fou estudiar l'evolució de la societat egípcia al llarg de la seva història.

## Obres

* Objevování starého Egypta. Praha - Litomyšl: Paseka 2008.
* Pyramidy. 2. edició revisada i ampliada. Praha: Academia 2008.
* Die Pyramiden, [edició txeca revisada i redissenyada], Hamburg: Rowohlt 1998.
* Pyramidy, tajemství minulosti, Praha: Academia 1997.
* Obra conjunta amb L. Barešem i B. Vachalou, Ilustrovaná encyklopedie starého Egypta, Praha: Univerzita Karlova 1997.
* Ztracené pyramidy, zapomenutí faraoni. Abusir, Praha: Academia 1994.
* Corpus Antiquitatum Aegyptiacarum. Altaegyptische Särge in den Museen und Sammlungen der Tschechoslowakei, Praha: Univerzita Karlova 1983.

## Referències

* ↑ enllaç
* ↑ «Prof. Dr. Miroslav Verner, DrSc.». Institut Txec d'Egiptologia, Universitat Carolina de Praga. [Consulta: 30 gener 2010].
* ↑ Web de Miroslav Verner a l'Institut Txec d'Egiptologia.
* ↑ Pàgina de reecerca de l'Institut Txec d'Egiptologia. (anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina web de Miroslav Verner, gestionada per l'Institut Txec d'Egiptologia. Hi ha una breu ressenya biogràfica i un llistat de les seves obres. (txec) (anglès)
* Entrevista amb Miroslav Verner (txec)
# Galileo Ferraris

Galileo Ferraris ( Livorno Ferraris, Piemont, 31 d'octubre de 1847 - Torí, Piemont, 7 de febrer de 1897) va ser un físic i enginyer elèctric italià, destacat pels seus estudis en matèria de corrent altern. En 1885 va dissenyar el primer motor d'inducció, encara que mai va patentar el seu invent.
Molts diaris van publicar que el seu treball sobre el motor d'inducció i els sistemes de transmissió de potència eren uns dels invents més grans de tots els temps. Va publicar una monografia extensa i completa sobre els resultats experimentals obtinguts amb transformadors de circuit obert del tipus dissenyat pels enginyers de potència Lucien Gaulard i John Dixon Gibbs.

## Biografia

Va obtenir una llicenciatura en enginyeria i va treballar com a assistent tècnic en física al Museu Industrial Reial d'Itàlia.
El 1885, de manera independent, va investigar el Camp magnètic rotatiu. Va experimentar amb tipus de motors elèctrics asíncrons. La investigació va finalitzar amb el desenvolupament d'un motor de corrent altern.
El 1888, Ferraris va publicar la seva investigació en un document de la Reial Acadèmia de Ciències de Torí (més tard, en aquest mateix any, Nikola Tesla adquiriria la Patent 381.968 a Estats Units ).
El 1889, va treballar a l'Institut Italià industrial, una escola d'enginyeria elèctrica (la primera escola d'aquest tipus a Itàlia; posteriorment incorporada al Politècnic de Torí ). El 1896, Ferraris es va unir a l'Associació Electrotècnica Italiana i es va convertir en el primer president nacional d'aquesta organització.

## Referències

* ↑ Alternating currents of electricity: their generation, measurement, distribution, and application by Gisbert Kapp, William Stanley, Jr. Johnston, 1893. p. 140.
* ↑ Larned, J. N., & Reiley, A. C. (1901). History for ready reference: From the best historians, biographers, and specialists; their own words in a complete system of history. Springfield, Mass: The C.A. Nichols Co.. p. 440.
* ↑ Nichols, E. L.. «NOTE. Galileo Ferraris». A: Physical Review. 4, 1897, p. 505–506.

## Enllaços externs

* Katz, Eugenii, "Galileo Ferraris". Biosensores y bioelectrónicos.
* Istituto Elettrotecnico Nazionale Galileo Ferraris (IEN) - Sitio web oficial (en inglés)