OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Critters 2

Critters 2 (títol original: Critters 2: The Main Course) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Mick Garris, estrenada l'any 1988. Ha estat doblada al català

## Argument

Dos anys després de la matança comesa pels Critters a Grover's Bend, Brad Brown ha tornat a la ciutat per les vacances de Pasqua, cosa que no havia fet des de l'atac de la granja de la seva família. Però els Critters havien deixat ous en la seva última vinguda... I aquests són confosos amb ous de Pasqua pels habitants. Les criatures peludes i famolenques envaeixen de nou els carrers de la ciutat!

## Repartiment

* Terrence Mann: Ug
* Don Keith Opper: Charlie
* Scott Grimes: Brad Brown
* Barry Corbin: Harv
* Liane Alexandra Curtis: Megan Morgan
* Cynthia Garris: Zanti
* Al Stevenson: el xofer de bus
* Tom Hodges: Wesley
* Douglas Rowe: Quigley
* Lindsay Parker: Cindy
* Herta Ware: Nana
* Sam Anderson: el Sr. Morgan
* Lin Shaye: Sal
* Eddie Deezen: el director famolenc
* Frank Birney: el reverend Fisher

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge va tenir lloc del 8 de setembre al 4 de novembre de 1987 a Santa Clarita, a Califòrnia.
* Critters 2 és la primera pel·lícula de cinema de Mick Garris, cineasta que després dirigirà nombroses pel·lícules de terror com Psycho 4 (1990), Sleepwalkers (1992), The Stand (1994) o Desolation (2006).
* L'especialista dels efectes especials Rob Bottin (Piranhas, Fog, The Thing, Total Recall…) va estar un temps preseleccionat per dirigir la pel·lícula.
* Primera col·laboració entre Mick Garris i el compositor Nicholas Pike, els dos homes va tornar a treballar junts a Sleepwalkers (1992), Shining (1997), Experiència fatal (1998), Jutge i culpable? (2001), Riding the Bullet (2004) i Desolation (2006).

## Premis i nominacions

* Premi a la millor banda original de pel·lícula, en el Festival internacional de Cinema de Catalunya el 1988.
* Nominació al premi a la millor pel·lícula, en el festival Fantasporto l'any 1989.
* Nominació al premi al millor maquillatge per R. Christopher Biggs i Sheri Short, per l'Acadèmia de cinema de ciència-ficció, fantàstic i de terror l'any 1990.

## La saga Critters

* 1986 : Critters, de Stephen Herek
* 1991 : Critters 3, de Kristine Peterson
* 1991 : Critters 4, de Rupert Harvey

## Referències

* ↑ «Critters 2». esadir.cat.
* ↑ «Critters 2» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Crític
# Pícnic (pel·lícula)

Pícnic (títol original en anglès: Picnic) és una pel·lícula dels Estats Units de 1955 dirigida per Joshua Logan. Ha estat doblada al català.

## Argument

Hal Carter, un aventurer que decideix posar seny, busca una feina estable en un petit poble de Kansas. A la festa campestre ("pícnic") que se celebra amb motiu del Dia del Treball, es queda corprès de la bella oficial, l'encantadora Magda Owens, i, l'endemà, li demana que se'n vagi amb ell a Tulsa.

## Repartiment

* William Holden: Hal Carter
* Kim Novak: Marjorie "Madge" Owens
* Betty Field: Flo Owens
* Susan Strasberg: Millie Owens
* Cliff Robertson: Alan Benson
* Arthur O'Connell: Howard Bevans
* Verna Felton: Helen Potts
* Reta Shaw: Linda Sue Breckenridge
* Nick Adams: Bomber
* Raymond Bailey: Mister Benson
* Elizabeth Wilson: Christine Schoenfelder
* Rosalind Russell: Rosemary Sidney
* Warren Frederick Adams: un desconegut
* Carle E. Baker: l'obrer del sil
* George E. Bemis: un veí
* Henry P. Watson: El president de la Cambra de Comerç
* Henry Pagueo: L'alcalde
* Flomanita Jackson: una dona del comitè

## Premis i nominacions
### Premis

* 1956: Oscar a la millor direcció artística per William Flannery, Jo Mielziner i Robert Priestley
* 1956: Globus d'Or al millor director per Joshua Logan

### Nominacions

* 1956: Oscar a la millor pel·lícula
* 1956: Oscar al millor director per Joshua Logan
* 1956: Oscar al millor actor secundari per Arthur O'Connell
* 1956: Oscar al millor muntatge per Charles Nelson i William A. Lyon
* 1956: Oscar a la millor banda sonora per Joshua Logan
* 1957: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1957: BAFTA al millor actor per William Holden
* 1957: BAFTA a la millor actriu per Kim Novak
* 1957: BAFTA a la millor nova promesa per Susan Strasberg

## Referències

* 1 2 esadir.cat. Pícnic. esadir.cat.
* ↑ «Picnic». The New York Times.
# Terra de violència

Terra de violència (títol original en anglès: The Proud Ones) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Robert D. Webb, estrenada el 1956. Ha estat doblada al català.

## Argument

Cap al 1870, el ferrocarril arriba per fi a Flat Rock, un poble de Kansas. El xèrif (Robert Ryan), un home honrat i valent, haurà d'enfrontar-se per segona vegada a John Barrett, un individu ambiciós i sense escrúpols que viu envoltat de tafurs i pistolers.

## Repartiment

* Robert Ryan: Marshal Cass Silver
* Virginia Mayo: Sally
* Jeffrey Hunter: Thad Anderson
* Robert Middleton: Honest John Barrett
* Walter Brennan: Jake
* Arthur O'Connell: Jim Dexter
* Ken Clark: Pike
* Rodolfo Acosta: Chico
* George Mathews: Dillon
* Edward Platt: Dr. Barlow
* Whit Bissell: M. Sam Bolton
* Jackie Coogan: No surt als crèdits
* Don Brodie: Empleat d'hotel

## Referències

* ↑ esadir.cat. Terra de violència. esadir.cat.
* ↑ «The Proud Ones». The New York Times.
# The Rainmaker (pel·lícula de 1956)

The Rainmaker és una pel·lícula estatunidenca de Joseph Anthony, estrenada el 1956.

## Argument

Kansas, anys 1920. En una regió àrida per la sequera viu una família d'agricultors (el pare, dos fills i una filla). El pare i dos fills estan preocupats pel bestiar, però més encara pel caràcter de l'altra filla Lizzie, que ja no és jove i encara no ha trobat un marit. Tot i que ha estat enviada a passar algun temps a la ciutat a casa dels seus oncles, va tornar a casa sense un pretendent. El xèrif, que ha enviudat recentment, és l'únic que podia casar-s'hi, però no fa el pas per por de ser rebutjat.
Starbucks arriba a la granja a la nit, i promet la tan esperada pluja a canvi de 100 dòlars. Amb la seva interminable xerrameca i amb els seus estranys gadgets, el mag misteriós desencadena una sèrie d'esdeveniments i posa de manifest les fortaleses i debilitats dels membres de la família. Desvetlla en Lizzie una mica de coratge i una mica de feminitat, fent-la entendre que encara és una dona atractiva, i arriba fins i tot a oferir-se per dur a la noia.
Al final, ella troba l'amor en el xèrif, etern aspirant i el mag de la pluja marxarà sota un diluvi.

## Repartiment

* Katharine Hepburn: Lizzie Curry
* Burt Lancaster: Bill Starbuck/Bill Smith/Bill Harley/Tornado Johnson
* Wendell Corey: Xèrif J.S. File
* Lloyd Bridges: Noah Curry
* Earl Holliman: Jim Curry
* Cameron Prud'Homme: H.C. Curry
* Wallace Ford: Xèrif Howard Thomas
* Yvonne Lime: Snookie Maguire

## Premis i nominacions
### Premis

* 1957. Globus d'Or al millor actor secundari per Earl Holliman

### Nominacions

* 1957. Oscar a la millor actriu per Katharine Hepburn
* 1957. Oscar a la millor banda sonora per Alex North
* 1957. Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 1957. Globus d'Or al millor actor dramàtic per Burt Lancaster
* 1957. Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Katharine Hepburn
* 1958. BAFTA a la millor actriu per Katharine Hepburn
# Una ciutat molt calenta

Una ciutat molt calenta (títol original en anglès City Heat) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Richard Benjamin, estrenada el 1984. Ha estat doblada al català.

## Argument

Kansas City, anys 1930: El company de l'investigador privat Mike Murphy és brutalment assassinat, quan intenta fer xantatge a un gàngster amb els seus registres comptables secrets. El tinent Speer i el seu ex-col·lega Mike Murphy s'associen per lluitar una altra vegada contra la banda.

## Repartiment

* Clint Eastwood: Tinent Speer
* Burt Reynolds: Mike Murphy
* Jane Alexander: Addy
* Madeline Kahn: Caroline Howley
* Rip Torn: Primo Pitt
* Irene Cara: Ginny Lee
* Richard Roundtree: Dehl Swift
* Tony Lo Bianco: Leon Coll
* Nicholas Worth: Troy Roker
* Art LaFleur: Bruiser
* Jack Nance: Aram Strossell,
* Ernie Sabella: expert en balística
* Hamilton Camp: vigilant Garatge
* Arthur Malet: Doc Loomis
* Joan Shawlee: Peggy Barker
* Darwyn Swalve: Bordello Bouncer

## Referències

* ↑ esadir.cat. Una ciutat molt calenta. esadir.cat.
* ↑ «City heat». The New York Times.
# Premi de Literatura Infantil El Vaixell de Vapor

El Premi de Literatura Infantil El Vaixell de Vapor, sovint anomenat simplement Premi Vaixell de Vapor, és un premi literari patrocinat per la Fundació Santa Maria. Es convoca cada any i hi poden optar novel·les inèdites escrites en català d'una extensió entre 30 i 100 fulls, adreçades a un públic infantil. L'obra guanyadora és publicada per l'Editorial Cruïlla. El 2020 el premi tenia una dotació d'11.000 euros.

## Guanyadors

* 1984 Núria Albó, per Tanit
* 1985 Desert
* 1986 Desert
* 1987 Elena O'Callaghan, per El petit roure
* 1988 Joan Armangué, per El forat de les coses perdudes
* 1989 Desert
* 1990 Jordi Sierra i Fabra, per Un llibre monstruós
* 1991 Mercè Canela, per S'ha de ser animal
* 1992 Andreu Sotorra, per La medalla
* 1993 Desert
* 1994 David Nel·lo, per L'Albert i els menjabrossa
* 1995 Maria Jesús Bolta, per Vull jugar!
* 1996 Eva Piquer, per La noia del temps
* 1997 Jaume Cela, per Hola, Pep!
* 1998 Jordi Sierra i Fabra, per Les històries perdudes
* 1999 M. Àngels Bogunyà, per Temporal a l'illot Negre
* 2000 Antoni Garcia Llorca, per Ulisses, el corb
* 2001 Desert
* 2002 No convocat
* 2003 Antoni Garcia Llorca, per El Rei dels Senglars
* 2004 Josep Sampere, per El mar de la tranquil·litat
* 2005 Jaume Cela, per L'herència
* 2006 Vicenç Villatoro, per La torre
* 2007 Josep Maria Fonalleras, per Les galetes del Saló de Te Continental
* 2008 Bernat Romaní, per El meu carrer
* 2009 Carles Sala i Vila, per El triomf d'en Polit Bonaveu
* 2010 Jaume Cela, per Set raons per estimar els meus pares
* 2011 Jordi Losantos, per Leo, el camaleó daltònic
* 2012 Victòria Tubau, per Els nens de la meva classe
* 2013 Maria Àngels Joanmiquel, per La vergonyosa excusa de la hiena
* 2014 Desert
* 2015 David Cirici, per El vol de l'oreneta
* 2016 Maite Carranza, per La pel·lícula de la vida
* 2017 Desert
* 2018 Gemma Lienas, per Jo, en Watson i l'armari de la Jacqueline
* 2019 Teresa Guiluz i Vidal, per L'extraordinari cas dels objectes apareguts
* 2020 Paula Ferrer Molina, per El país de Cral
* 2021 desert
* 2022 Roser Rimbau, per Els lletrafòbics i el senyor No-Nom
* 2023 Carles Sala i Vila, per Madame Esvelt

## Referències

* ↑ «Paula Ferrer Molina guanya el premi el Vaixell de Vapor, i Silvestre Vilaplana, el premi Gran Angular». , 09-10-2020 [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ Admin. «Bolta Bronchú, Maria Jesús». www.lletrescatalanes.cat. [Consulta: 10 desembre 2016].
* ↑ «Jordi Losantos guanya el premi de literatura Vaixell de Vapor, i Santi Baró, el Gran Angular 2011». 324.cat, 02-06-2011. [Consulta: 29 setembre 2012].
* ↑ «Gemma Lienas, guanya el premi El Vaixell de Vapor, i David Nel·lo, el Gran Angular». lavanguardia.com, 05-10-2018 [Consulta: 7 setembre 2019].
* ↑ «PREMIS VAIXELL DE VAPOR I GRAN ANGULAR: EDICIONS ANTERIORS». Editorial Cruïlla. [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ «Gabriel Bardala guanya el Premi Gran Angular de literatura juvenil i el El Vaixell de Vapor queda desert». CCMA, 05-10-2021 [Consulta: 23 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Premis Vaixell de Vapor i Gran Angular
# Toghrul II

Tuğrul, Toghril o Toghrul II al-Dawla wa l-Din (1109 - tardor de 1134) fou sultà seljúcida fill del sultà Muhàmmad ibn Màlik-Xah i germà de Mahmud II ibn Muhàmmad ibn Màlik-Xah (1118 -1131). El seu pare li va assignar com a atabeg a l'emir Shirgir i (senyor de Zanjan i Ahar) li va concedir en feu una part del Djibal amb Saveh, Qazvín, Abhar, Zandjan i altres.
A la mort del seu pare, l'atabeg Shirgir fou fet presoner i el seu lloc fou ocupat per l'emir Kundoghdi (amb Zanjan i Ahar) que no es va entendre amb el sultà Mahmud II; se li va concedir un feu consistent en Sava (Sawa), Qazvin, Zanjan, Daylam i Gilan. El 1120 el seu atabek el va arrossegar en la seva revolta contra Mahmud. L'atabeg Kundoghi va morir el desembre de 1121 i encara que Toghrul tenia el suport de Shirgir i del senyor de Maragha, Ahmadil, la revolta fou liquidada i el març del 1122 es va sotmetre a Mahmud.
Toghrul va fer amb el sultà la desgraciada campanya de Geòrgia de 1127; llavors va morir el seu atabeg i les relacions amb el seu germà van empitjorar. Es va deixar convèncer pel mazyàdida Dubays ibn Sàdaqa que es podia apoderar fàcilment de la província de l'Iraq Arabí i acabar amb el califat i el sultanat. La campanya però va fracassar i va haver de fugir amb Dubays ca la cort de Sandjar. Aquest va negociar amb Mahmud II a Rayy (1128). El 1131 a la mort de Mahmud II i el va succeir el seu fill Daud I ibn Mahmud però de manera provisional, ja que havia de ser confirmat pel degà de la família, Sandjar.
Llavors el seu oncle Sandjar el va imposar al tron, al lloc del seu nebot Daud I ibn Mahmud i del seu germà Masud ibn Muhammad que també havia reclamat el tron i havia iniciat la lluita al front de tropes importants que li donaven suport. Masud fou derrotat per Sandjar a la batalla de Dinawar (1132) i reenviat al seu feu de Gandja i Togrul instal·lat com a sultà (1132) governant l'Azerbaidjan iranià i el Jibal. Sandjar es va retirar cap a l'est.
Toghrul va derrotar els partidaris de Daud I que es va retirar cap a Bagdad. Allí se li va reunir Masud. Fou aquest que va aconseguir ser anomenat sultà pel califa abbàssida el gener de 1133, mentre Daud I era designat com a successor; va esclatar la guerra en la qual Toghrul fou derrotat el maig del 1133, i es va retirar cap al Tabaristan en territori del ispahbad on va passar l'hivern del 1133-1134. La primavera següent va reprendre la lluita i va ocupar Hamadan. Va aguantar en lluita fins a la seva mort l'octubre-novembre de 1134 a causa d'una malaltia intestinal.
La seva vídua Mumina Khatun es va casar amb l'atabeg Ildeguiz que després va governar de fet per compte del fill de Toghrull II, Muizz al-Din Arslan Shah ibn Toghrul.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 595

## Referències

* ↑ V. Minorski, The history of Mayyafarikin
# Aintza Serra Verdaguer

Aintza Serra Verdaguer (Barcelona, 1970) és una guionista, productora de cinema i professora catalana. Treballa com a directora curricular i directora dels departaments de direcció i producció de l'Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya (ESCAC). Alhora, és productora executiva i cap del departament de projectes de la productora Escándalo Films, on dirigeix el programa CineBase. És coneguda també com a coguionista de la pel·lícula EVA, amb la qual fou nominada al Gaudí al millor guió i fou nominada al Goya al millor guió original. També és autora del guió de Blog, d'Elena Trapé.

## Filmografia

* Faust 5.0 (2001)
* Menja d'amor (2002)
* El gran Gato (2002)
* El millor de mi (2007)
* Tres dies amb la família (2009)
* Arròs covat (2009-2012)
* EVA (2011)
* Blog (2010)
* Tots volem el millor per a ella (2013)
* Toro (2016)

## Referències

* ↑ Nominacions als IV Premis Gaudí
* ↑ Aintza Serra a cervantes.es
* ↑ Aintza Serra a educaciodema.cat
# Josep Barceló

Josep Barceló és el nom dels següents personatges:
* Josep Barceló i Cassadó (Mataró, 1824 - Barcelona, 1855), filador i dirigent obrer català
* Josep Barceló i Font (La Bisbal d'Empordà, 1911 - La Bisbal d'Empordà, 1990), futbolista català
* Josep Barceló i Massip (Jep Barceló) (Sabadell, 1958), actor català
* Josep Barceló i Matas (la Bisbal d'Empordà, 1875 – Barcelona, 1964), pedagog i mestre català
* Josep Barceló Moner (Palma, 1924 - Palma, 2002), arquitecte i pintor mallorquí
* Josep Barceló i Tomàs (Palma, 1758 - Palma, 1821), metge i poeta mallorquí
# Maria Mercè Delmàs Ferreri

Maria Mercè Delmàs Ferreri (Barcelona, 1909 - Lleida, 1995) fou una dirigent catòlica que participà en la Germandat Obrera d'Acció Catòlica (HOAC).

## Biografia

Nascuda en una família de farmacèutics, de jove va treballar com a administrativa. Durant el franquisme va participar activament en els moviments catòlics obrers i de base, i arribà a ocupar càrrecs directius a nivell provincial, espanyol i europeu.
Inicià la seva carrera en l'Acció Catòlica com a delegada d'aspirants. Entre els anys 1941 i 1953 va ser la presidenta del Consell Diocesà de la Joventut Femenina de l'Acció Catòlica de Lleida. El 1953 va passar a la branca de Dones i, el mateix any, va ser la primera vocal de la secció femenina de la "Hermandad Obrera de Acción Católica" (HOAC). El 1956 n'ocupà la presidència.
El 1960 hagué de traslladar-se a Madrid per formar part de la Comissió Nacional de l'HOAC femenina, en representació de Catalunya i Aragó. Aquest fet li va permetre entrar en contacte amb representants del moviment catòlic d'altres països. Així va formar part de les delegacions espanyoles que assistiren a diversos congressos internacionals. La podem trobar com a ponent en el cinquè Congrés de la Federació Internacional de Moviments Obrers Catòlics (FIMOC), que va tenir lloc a Roma l'any 1961, i també com a membre de la representació espanyola en l'Assemblea Constitutiva del Moviment Mundial de Treballadors Cristians (Roma, 1966).
Tota aquesta activitat li va permetre ser presidenta de la Comissió Femenina de la FIMOC (Brussel·les, 1962). Durant la dècada dels anys seixanta també va haver una altra lleidatana en la direcció internacional d'aquest moviment. La infermera Maria Dolors Sabaté Andreu (coneguda com a Lolín) va ocupar, entre altres càrrecs, la secretaria adjunta del Moviment Mundial de Treballadors Cristians (1967-1971).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Maria Mercè Delmàs Ferreri». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Bibliografia

* Bayo, Pilar (2009) «Maria Dolors ‘Lolín' Sabaté i Andreu (Juneda, 1920-Lleida, 1999). Cristianisme i lluita obrera». En: Lleida és femení. Dones per a la història. Lleida: Alfazeta, p. 165-175.
* Barallat Barés, Jaume (1996). Devotes, croats i militants. L'apostolat seglar sota el franquisme a Lleida. Lleida: Pagès.
* Sol, Romà; Torres, Carme (1997). L'Acció Catòlica del bisbat de Lleida. Període 1928-1968. Lleida; Junta Diocesana d'Acció Catòlica.
# Íole

Íole (en grec antic Ἰόλη) segons la mitologia grega, va ser una heroïna, filla d'Èurit, rei d'Ecàlia, i d'Antíope.
El seu pare la va prometre a qui fos capaç de superar-lo en un concurs de tir amb arc, però quan va ser vençut per Hèracles, no volgué atorgar-la-hi, per por que l'heroi es tornés boig com ja li havia passat, i matés els fills que pogués tenir amb Íole. Al cap d'uns anys l'heroi va tornar amb un exèrcit i, després de matar Èurit i els seus germans, la va fer captiva.
Diuen que la intenció d'Hèracles era casar-se amb ella després de repudiar la seua esposa Deianira, però aquesta, gelosa, va enviar al seu marit la túnica que li causaria la mort, i l'heroi, sobre la pira on després va cremar, va encomanar al seu fill Hil·los que la prengués en matrimoni.
Una altra versió explica que Íole va resistir-se a l'amor d'Hèracles victoriós en el concurs de tir a l'arc, i que va matar els seus pares per tal de no cedir davant l'heroi. Versions diferents expliquen que va voler suïcidar-se quan Hèracles conquerí la ciutat, i es va llançar de dalt de les muralles, però els seus vestits amples la van sostenir i va caure sense prendre mal. Hèracles la va enviar a Deianira com a esclava, però ella, quan va veure una noia tan bella, va posar-se molt gelosa i va enviar a Hèracles la túnica mortal.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 126. ISBN 8429741461.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 296. ISBN 9788496061972.
# Paradigm Entertainment

Paradigm Entertainment (anteriorment coneguda com a Paradigm Simulations) és una empresa que va començar especialitzar-se en la simulació de vol. L'empresa està ubicada a Texas, EUA. La companyia va treballar amb Nintendo per produir Pilotwings 64, un dels tres primers videojocs de N64 al Japó i els Estats Units i després amb EA per Beetle Adventure Racing (llançat com a HSV Adventure Racing a Austràlia). El 29 de juny de 2000, Paradigm va ser comprat per Infogrames, que llavors, aquesta la va vendre Atari a l'agost del 2000 abans THQ comprés l'empresa el maig de 2006.

## Títols

* Terminator 3: The Redemption (PS2 / Xbox / GameCube)
* Mission: Impossible: Operation Surma (PS2 / Xbox / GameCube)
* Big Air Freestyle (GameCube)
* Terminator: Dawn of Fate (PS2 / Xbox)
* MX Rider (PS2)
* Spy Hunter (PS2)
* Duck Dodgers Starring Daffy Duck (N64)
* Indy Racing 2000 (N64)
* Beetle Adventure Racing (N64)
* F-1 World Grand Prix 2 (N64) Només a Europa
* F-1 World Grand Prix (N64)
* AeroFighters Assault (N64)
* Pilotwings 64 (N64)

## Enllaços externs

* (anglès) Lloc web de Paradigm Entertainment Arxivat 2008-09-25 a Wayback Machine.
# Abu-l-Hàssan Alí ibn Muhàmmad ibn Mussa ibn al-Furat

Abu-l-Hàssan Alí ibn Muhàmmad ibn Mussa ibn al-Furat (àrab: أبُو الحسن عليُّ بن مُحمَّد بن مُوسى بن الحسن بن الفرات, Abū l-Ḥasan ʿAlī b. Muḥammad b. Mūsà b. al-Ḥasan b. al-Furāt), més conegut senzillament com a Ibn al-Furat o, per distingir-lo del seu germà, com Alí ibn al-Furat (?, 855 - Bagdad, 924), fou un destacat visir abbàssida.
Després de ser ajudant del seu germà Abu-l-Abbàs Àhmad ibn Muhàmmad ibn Mussa ibn al-Hàssan ibn al-Furat en les finances del califat (vers 892-904) va esdevenir el principal ajudant del visir al-Abbas al-Hasan i fou el que va enfrontar el cop d'estat dels partidaris d'Al-Mútazz que fou califa durant un dia amb Ibn al-Jarrah com a visir; aquest va fugir i el califa al-Múqtadir (908-932) va recuperar el poder i va nomenar Ibn al-Furat com a visir (desembre del 908). Va esdevenir l'home més poderós de l'estat amb un mínim control dels anomenats "grans" (sadat) és a dir la mare del califa i els eunucs principals. Però amb poca prudència va cometre diverses malversacions fins que fou destituït el juliol del 912.
Va ser cridat altre cop al càrrec el juny del 917, però la revolta del governador de l'Azerbaidjan va provocar la seva caiguda el novembre del 918 i va romandre presoner a palau durant el visirat d'Abu-Muhammad Hàmid ibn al-Abbàs fin que aquest fou revocat i fou cridat al visirat per tercera vegada l'agost del 923.
Aquest tercer visirat fou una onada de repressió; amb l'ajut del seu fill Al-Muhassin va prendre sagnant venjança contra els seus enemics i tots els que l'havien maltractat, i va extorsionar a tots els que va poder i especialment als que havien tingut càrrecs en l'anterior visirat. Aquests fets foren rebuts amb alarma a la cort i es va complicar amb l'assalt dels càrmates de Bahrayn als pelegrins l'abril/maig del 924. Aconsellat pel seu camarlenc i per alguns caps de la guàrdia, el califa va fer detenir a Ibn al-Furat i al seu fill (juny del 924). L'actitud insolent de l'ex visir, i la pressió dels caps militars que exigien l'execució dels dos homes va decidir al califa a condemnar-los a mort. El prefecte de policia de Nazuk els va executar seguint les seves ordres el juliol del 924.

## Referències

* ↑ Bowen, Harold. The Life and Times of 'Alí Ibn 'Ísà, 'the Good Vizier' (en anglès). CUP Archive, 1928, p. 107.

## Bibliografia

* L. Massignon, Les origenes shi'ites de la familie vizirale des Banû l-Furat, El Caire, 1935-1945
* Zetterstéen, K. V. "Ibn al-Furāt". Encyclopaedia of Islam, primera edició (1913-1936). Editada per M. Th. Houtsma, T.W. Arnold, R. Basset, R. Hartmann. Brill Online, 2016. 22 de maig de 2016