OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ida Busbridge

Ida Busbridge (Plumstead, 10 de febrer de 1908 - Bromley, 27 de desembre de 1988) va ser una matemàtica britànica.
Busbridge va fer els estudis secundaris al Christ's Hospital, una prestigiosa escola privada al sud de Londres, des del qual va obtenir una beca per estudiar matemàtiques i física al Royal Holloway College de la universitat de Londres, en el qual va obtenir el màster el 1933. Després de dos cursos de professor ajudant al University College de Londres, el 1935 va anar a Oxford per prendre la responsabilitat de ser el tutor de petits grups d'estudiants de matemàtiques de cinc diferents colleges femenins de la universitat. Ja no va deixar la universitat d'Oxford fins a la seva jubilació el 1970. El 1945 va ser nomenada fellow del St Hugh's College, essent la primera dona en rebre aquesta distinció en un college d'Oxford. En retirar-se, va anar a viure a Kent amb la seva estimada germana, des d'on va anar fent classes esporàdiques a la Open University. Va morir el 1988.
Els seus treballs sobre el problema de la inversió de la transformada de Laplace, la van portar a establir una teoría de la radiació avui coneguda com funció H.

## Referències

* ↑ Adam i Stibbs, 1992, p. 455.
* ↑ Rayner, 1989, p. 339.
* ↑ Rayner, 1989, p. 340.
* ↑ Adam i Stibbs, 1992, p. 456.

## Bibliografia

* Adam, M.G.; Stibbs, D.W.N. «Dr. I.W. Busbridge (1908-1988)» (en anglès). Quarterly Journal of the Royal Astronomical Society, Vol. 33, Num. 4, 1992, pàg. 455-459. ISSN: 0035-8738.
* Friedman, E. Clare. Strawberries and Nightingales with Buz: The Pioneering Mathematical Life of Ida Busbridge (1908-1988) (en anglès). E. Clare Friedman, 2014. ISBN 9781499693898.
* Rayner, Margaret E. «Ida Winifred Busbridge 1908–1988» (en anglès). The Mathematical Gazette, Vol. 73, Num. 466, 1989, pàg. 339-341. DOI: 10.1017/S0025557200145735. ISSN: 0025-5572.
* Rayner, Margaret E. «The 20th Century». A: John Fauvel, Raymond Flood, Robin Wilson (eds.). Oxford Figures: Eight Centuries of the Mathematical Sciences (en anglès). Oxford University Press, 2013, p. 305-324. ISBN 978-0-19-968197-6.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ida Busbridge» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* White, Bethany. «Series 1: Ida Busbridge (1908-1988)». Women in Oxford's History Podcast, 2016. [Consulta: 14 gener 2022]. (anglès)
# Cistellet farcit xinès

Un dumpling, cistellet farcit xinès o cresta xinesa és un tros de massa alimentària, de vegades farcida (tal com el seu nom indica), que es cou en un líquid tal com l'aigua o la sopa. També fa referència a una massa dolça embolicada sobre una fruita que es forneja i se serveix com a postres. els cistellets s'elaboren amb farina, patata, pa o matzà i poden incloure carn, peix o dolços i poden ser dolços o picants. En algunes receptes semblen masses sòlides cuites en aigua com en els nyoquis i altres semblen mandonguilles amb una escorça de massa fina com en els wontons.

## Notes

* ↑ «dumpling: bola de pasta bullida». diccionari.cat. [Consulta: 11 novembre 2024].
* ↑ «Farcellet farcit xinès». TERMCAT. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «Cresta xinesa». TERMCAT. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Pickett, Joseph P.; et al.. «dumpling» (en anglès). Boston: Houghton Mifflin Company, 2000. Arxivat de l'original el 2007-08-24. [Consulta: 8 juliol 2008].

## Vegeu també

* Fun guo
# Kelly Isaiah Ogbebor

Kelly Isaiah Ogbebor (Benin City, 1993) és un cantant i músic català d'origen nigerià. Viu a Lleida des que tenia deu anys. És vocalista i membre fundador de la banda lleidatana de reggae en català Koers, creada el 2014; ha publicat dos discs i un EP amb aquest grup. L'any 2020, va guanyar la setena edició del concurs musical La Voz d'Antena 3, havent passat pels equips d'Alejandro Sanz, Míriam Rodríguez i Laura Pausini.

## Discografia
### Amb Koers

* Unbroken (2017, Halley Records)
* Des de les cendres (EP, 2019, Halley Records)
* That Day (2020, Halley Records)

### En solitari

* Un sueño (2021, Universal Music Spain, single)

## Referències

* ↑ «Koers». TV3, 25-12-2015. [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ «El lleidatà Kelly Isaiah guanya 'La Voz'», 05-12-2020. [Consulta: 5 desembre 2020].
* ↑ «Koers». [Consulta: 5 desembre 2020].
* ↑ Enderrock.cat. «Koers ho pot tot | Enderrock.cat». [Consulta: 5 desembre 2020].
* ↑ «Isaiah Kelly, ganador sorpresa de 'La Voz' 2020 de Antena 3» (en castellà). Las Provincias, 05-12-2020. [Consulta: 5 desembre 2020].
# La Torreta (la Ràpita)

La Torreta és una muntanya de 105 metres que es troba al municipi de la Ràpita, a la comarca catalana del Montsià. Al cim, on s'alça la Torre de la Guardiola, hi ha un vèrtex geodèsic (referència 251163001 de l'ICC). Aquest turó és un estrep oriental de la serra del Montsià que és a la vora de la vila de Sant Carles de la Ràpita. Cal no confondre-la amb la Torreta de Montsià, el cim més alt del massís.

## Vegeu també

* Torre de la Guardiola

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Enrique Corbella Albiñana

L'enginyer Enrique Corbella Albiñana (Lleida 10.III.1904 – Madrid, 23.I.2000) va ser un destacat militar, amb el grau de capità en el cos d'enginyers, que també pertanyia al Colegio de Ingenieros Aeronáuticos de España. I que destaca en la investigació del motor de dos temps.

## Fets destacats

* Presentació de la patent per Mejoras en la Fabricación de Embolos para Motores de dos Tiempos (4/05/1940)
* Presentació de la patent pel Sistema para Evitar los Desgastes Anormales en los Motores de Dos Tiempos – (30/04/1955)
* Aproximadament el 1957, presentació de diversos prototips de motors aeronàutics de 2, 4 i 6 cilindres, en arquitectura boxer. El 2 cilindres de 18 CV per motovelers (planadors motoritzats). 4 cilindres de 35 CV per petits monoplaces. I el 6 cilindres de 55 CV per biplaces.
* El 1962, apareix un llibre escrit per ell Herramientas de Corte para Metales : Generalidades, Ed. Dossat, Madrid.

## Vegeu també

* Motor de dos temps
* Arquitectura dels motors de pistons
* Motor boxer
* Estri
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Bibliografia

* El Motor de Aviación de la A a la Z, Pag 21, Ricardo Miguel Vidal, Barcelona 2101 ISBN 978-84-612-7903-6
* Biografia Enrique Corbella Albinana
# Els secrets del naufragi

Els secrets del naufragi (títol original en francès, Les Secrets du paquebot) és un telefilm francès del 2023 dirigit per Christophe Lamotte amb guió de Xavier Daugreilh i Marie Vinoy. Es va emetre per primera vegada a França el 9 de setembre de 2023 a France 3. S'ha doblat al català per TV3, que la va estrenar el 24 de novembre de 2024.
Aquesta ficció és una coproducció d'Authentic Prod i France Télévisions per a France 3, produïda amb la participació de Radio télévision suisse (RTS) i el suport del País del Loira.

## Sinopsi

La Léa i en Grégory investiguen l'assassinat d'un periodista que estava interessat en l'enfonsament del vaixell Afrique que es va enfonsar el 10 de gener de 1920 a les costes de Les Sables-d'Olonne, amb 602 persones a bord, de les quals 568 van morir en l'enfonsament. Entre les víctimes hi havia molts militars que formaven part de la branca dels Tirailleurs sénégalais.

## Producció

El rodatge va tenir lloc del 21 de novembre al 16 de desembre de 2022 a Les Sables-d'Olonne, al departament francès de la Vendée.

## Referències

* ↑ Titou. «Les secrets du paquebot (France 3) le 9 septembre 2023 : Léonie Simaga et Arthur Dupont enquêteurs», 23 août 2023..
* 1 2 «Le Paquebot - Communiqué de presse du 22 novembre 2022». France TV Pro, 22-11-2022..
* 1 2 «France 3 / Authentic Prod : tournage du « Paquebot », une enquête autour d'un « Titanic français »». Satellifacts, 23-11-2022..
* ↑ «Les secrets du paquebot». Satellifacts. [Consulta: 10 avril 2023]..
* ↑ Jean-Marc Verdrel. «Le Paquebot en tournage aux Sables d'Olonne pour France 3 avec Léonie Simaga & Arthur Dupont». Coulisses.tv, 4 décembre 2022..
# Óscar Alfredo Ruggeri

Óscar Alfredo Ruggeri (Rosario, Argentina, 26 de gener de 1962) és un exfutbolista i entrenador de futbol. Conegut pel malnom d'El Cabezón, Ruggeri és considerat com un dels millors defenses del futbol argentí.
Malgrat néixer a Rosario, de petit va viure a Corral de Bustos. Va iniciar la seua carrera al Boca Juniors, junt a Diego Maradona, amb qui guanya la lliga el 1981. El 1985 marxa a l'equip rival, el River Plate, amb qui obté la Copa Libertadores, la Copa Intercontinental i el títol de lliga de 1986. El 1988 dona el salt a Europa, on milita al CD Logroñés i al Reial Madrid de la primera divisió Espanyola. Amb els madrilenys també guanya la lliga local. També va militar al Vélez Sársfield, Ancona a Itàlia, América a Mèxic, San Lorenzo i Lanús, on va posar el punt final a la seua carrera.
Durant la seua trajectòria va representar la selecció argentina en tres Copes del Món, tot capitanejant l'albiceleste en els dos partits finals de l'edició de 1994, després de l'expulsió de Maradona del campionat. Ruggeri va ser una peça clau en el triomf en el Mundial de 1986 i en la final de 1990, perduda davant Alemanya Occidental. El 1994, després de caure davant Romania, Ruggeri es va retirar del futbol internacional amb 97 partits. Pel que fa a la Copa Amèrica, va sumar fins a 21 partits amb l'Argentina.

## Títols

* Copa del Món de Futbol 1986
* Copa Amèrica 1991 i 1993
* Copa Libertadores 1986
* Copa Intercontinental 1986
* Lliga espanyola 89/90
* Lliga argentina Metropolitano 1981, 85/86 i Clausura 1995

## Estadístiques

| Temporada | Club | Partits | Gols |
| 1980 | Boca Juniors | 21 | 2 |
| 1981 | Boca Juniors | 31 | 1 |
| 1982 | Boca Juniors | 43 | 3 |
| 1983 | Boca Juniors | 19 | 1 |
| 1984 | Boca Juniors | 28 | 1 |
| 1985 | Boca Juniors | 13 | 1 |
| 1985–86 | River Plate | 35 | 1 |
| 1986–87 | River Plate | 18 | 1 |
| 1987–88 | River Plate | 28 | 2 |
| 1988–89 | Logroñes | 34 | 1 |
| 1989–90 | Real Madrid | 31 | 2 |
| 1990–91 | Vélez Sársfield | 31 | 1 |
| 1991–92 | Vélez Sársfield | 24 | 4 |
| 1992 | Ancona | 7 | 1 |
| 1992–93 | América | 27 | 4 |
| 1994 | San Lorenzo | 22 | 1 |
| 1995 | San Lorenzo | 35 | 3 |
| 1996 | San Lorenzo | 27 | 5 |
| 1997 | San Lorenzo | 17 | 1 |
| 1997 | Lanús | 13 | 2 |

## Referències

* ↑ «“Me hice duro por las palizas de mi vieja”». El Gráfico, 6-2003 [Consulta: 29 novembre 2014]. Arxivat 29 de març 2010 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-03-29. [Consulta: 29 novembre 2014].
* ↑ EFE «Óscar Ruggeri se despide del fútbol con un gol» (en castellà). El País. EFE, 08-12-1997 [Consulta: 29 novembre 2014].

## Enllaços externs

* «CNNSI.com - CNNSI.com's complete coverage of the FIFA World Cup - World Cup Hall of Fame: Oscar Ruggeri - Wednesday May 29, 2002 01:35 AM». Arxivat de l'original el de febrer 24, 2012. [Consulta: d’agost 25, 2010].
* Estadístiques de Ruggeri
* Estadístiques com a tècnic
# Lisinopril

El lisinopril és un fàrmac de la classe inhibidor de l'enzim conversiu de l'angiotensina (IECA) que és usat principalment en el tractament de la hipertensió arterial, la insuficiència cardíaca, els atacs cardíacs i també per prevenir complicacions renals i retinals de la diabetis. És comercialitzat al mercat espanyol amb les marques comercials d'EFG, Doneka, Iricil, Likenil, Prinivil, Zestril.
Històricament, va ser el tercer inhibidor de l'enzim convertidor d'angiotensina, després del captopril i l'enalapril, i va ser introduït al començament de la dècada de 1990. El lisinopril té propietats que distingeixen els altres IECA: és un hidròfil, té una llarga vida i no és metabolitzat pel fetge.

## Farmacologia

El lisinopril és l'anàleg de lisina de l'enalapril. Al contrari que altres IECA, el lisinopril no és una prodroga i no s'excreta a l'orina. En casos de sobredosi, pot ser eliminat per diàlisi. Els seus indicis, contraindicacions i efectes secundaris són similars a tots els IECA. La dosi diària usual en totes les indicacions van des dels 2,5 mg fins a 40 mg per a pacients sensitius.

## Referències

* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2011.
* ↑ Patchett A, Harris E, Tristram E, Wyvratt M, Wu M, Taub D, Peterson E, Ikeler T, ten Broeke J, Payne L, Ondeyka D, Thorsett E, Greenlee W, Lohr N, Hoffsommer R, Joshua H, Ruyle W, Rothrock J, Aster S, Maycock A, Robinson F, Hirschmann R, Sweet C, Ulm E, Gross D, Vassil T, Stone C «A new class of angiotensin-converting enzyme inhibitors.». Nature, 288, 5788, 1980, pàg. 280-3. PMID: 6253826.

## Bibliografia

* Bussien JP, Waeber B, Nussberger J, Gomez HJ, Brunner HR. Once-daily lisinopril in hypertensive patients: Effect on blood pressure and the renin-angiotensin system. Curr Therap Res 1985;37:342-51.
* Lisinopril info - rx-list.com Arxivat 2006-10-17 a Wayback Machine.
* Goodman & Gilman's : The pharmacological basis of therapeutics, 10th. ed., 2001
# Grup vinil

El grup vinil és un grup substituent emprat en nomenclatura de química orgànica de fórmula ${\ce {CH2=CH -}}$. És derivat de l'etilè ${\ce {CH2=CH2}}$ per pèrdua d'un dels seus àtoms d'hidrogen.

## Etimologia

El mot «vinil» prové del mot anglès «vinyl», i aquest del llatí «vinum» que significa vi, a causa de la seva relació amb l'etanol.
El grup vinil forma part del grup al·lil i és també contingut en tot els acrilats. Diversos alquens contenen un grup vinil.

## Aplicacions

A causa de l'enllaç covalent, els vinils es poden polimeritzar, formant polímer de vinil. En aquests polímers, el doble enllaç dels monòmers de vinil es tornen enllaços simples i els diferents monòmers s'uneixen per enllaços simples. Això és un exemple de la polimerització per addició. No hi ha grups vinil en el polímer resultant. També és important reduir la quantitat de vinil monomèric que no ha reaccionat, ja que el monòmer és tòxic o empitjora les qualitats del plàstic resultant.
* Clorur de polivinil (PVC) és obtingut per polimerització del monòmer clorur de vinil (cloroeté) CH₂=CHCl
* Acetat de vinil s'utilitza per a produir altres substàncies químiques industrials (com els polímers d'acetat de polivinil i els copolímers d'etilè i acetat de vinil)
* Acetat de polivinil (PVAc) s'obté per la polimerització de l'acetat de vinil. En suspensió aquosa, s'usa com a adhesiu.
* Alcohol de polivinyl (PVA) s'obté per hidròlisi de l'acetat de polivinil, no per polimerització del monòmer alcohol de vinil o etenol que és un tautòmer keto-enol poc favorable de l'acetaldehid.

## Referències

* ↑ Unió Internacional de Química Pura i Aplicada. Comissió de Nomenclatura de Química Orgànica. Guia de la IUPAC per a la nomenclatura de compostos orgànics : recomanacions del 1993 (incloent-hi les revisions, tant publicades com no publicades fins ara, de l'edició del 1979 de la Nomenclature of organic chemistry), febrer del 2017. ISBN 978-84-9965-333-4.
# Furfural

Furfural és un compost orgànic derivat de diversos subproductes agrícoles incloent-hi el gira-sol, blat de moro, segó i serradures de fusta. El seu nom prové del llatí furfur que significa segó.
El furfural és un aldehid aromàtic amb estructura en anell. La seva fórmula química és OC₄H₃CHO. És un líquid incolor, amb olor d'ametlles, exposat a l'aire ràpidament es torna groc.

## Història

El furfural va ser aïllat primer el 1832 per Johann Wolfgang Döbereiner, a través de la síntesi de l'àcid fòrmic. El 1840 John Stenhouse el va obtenir de la destil·lació de materials de l'agricultura amb àcid sulfúric aquós.
Excepte ocasionalment per a perfums el furfural es va utilitzar poc fins que el 1922 la Quaker Oats Company el va produir en massa de la civada.

## Producció

Molts materials de plantes tenen hemicel·lulosa, quan s'escalfa amb àcid sulfúric l'hemicel·lulosa per hidròlisi es transforma en sucres, principalment xilosa per deshidratació passa a ser furfural:
    C₅H$_{10}$O₅ → C₅H₄O₂ + 3 H₂O
Un 10% de la massa de residus agrícoles es pot convertir en furfural. Al món se'n produeixen unes 450,000 tones (2004). El principal productor és la Xina.

## Ús

És un solvent en la indústria petroquímica per produir goma sintètica i altres hidrocarburs. Serveix també per produir resines amb les quals es fa fibra de vidre. També se'n produeix furà i derivats.

## Toxicitat

És tòxic, la LD50 és de 400–500 mg/kg (oral, en ratolí). Irrita la pell.

## Referències

* ↑ J. W. Döbereiner «Ueber die medicinische und chemische Anwendung und die vortheilhafte Darstellung der Ameisensäure». Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft, 3, 2, 1832, pàg. 141–146. DOI: 10.1002/jlac.18320030206.
* 1 2 H. E. Hoydonckx, W. M. Van Rhijn, W. Van Rhijn, D. E. De Vos, P. A. Jacobs "Furfural and Derivatives" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry 2007, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a12_119.pub2
5. p.k.n.panicker, Furfural and Other Furan Compounds, Encyclopedia of Chemical Processing & Design -Vol.24, Marcel Deckker Inc., Edtd. J.J.McKetta. 6. p.k.n.panicker. Pilot Plant Studies on Manufacture of Furfural from Cane Bagasse, Chem.Age of India, Vol.30.No.8, August 1979. p.733
# Caprolactama

La caprolactama (en anglès; Caprolactam) és un compost orgànic amb la fórmula (CH₂)₅C(O)NH. És un sòlid incolor i una lactama o amida cíclica de l'àcid caproic. Aproximadament cada any se'n produeixen 2.000 milions de quilos. La caprolactama és el precursor del Nylon 6, un polímer sintètic molt usat.

## Síntesi i producció

La caprolactama va ser descrita primer a finals del segle xix quan es preparava per a la ciclització de l'acid aminocrapoic. Hi ha molts mètodes per sintetitzar la caprolactama la majoria se sintetitza a partir de la ciclohexanona (1).

## Usos

Gairabé tot la caprolactama produïda es destina a produir Nylon-6. La polimerització d'anell obert:
    n (CH₂)₅C(O)NH → [(CH₂)₅C(O)NH]$_n$
El Nylon-6 es fa servir molt en fibres i plàstics.

## Seguretat

La caprolactama és un irritant i és lleugerament tòxica amb una DL50 d'1,1 g/kg (rata, oral). En aigua la caprolactama s'hidrolitza per donar àcid aminocaproic, usat en medicina.
Cap a 2011 la caprolactama té l'estatus del grup 4 "probablement no cancerigen en humans".

## Referències

* ↑ Josef Ritz, Hugo Fuchs, Heinz Kieczka, William C. Moran "Caprolactam" Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, Wiley-VCH, Weinheim, 2002. doi:10.1002/14356007.a05_031
* ↑ EPA - Modifications To The 112(b)1 Hazardous Air Pollutants
* ↑ World Health Organisation verdict on mobile phones and cancer. Cancer Research UK, 31 maig 2011.
* ↑ Agents Classified by the IARC Monographs, Volumes 1–102. WHO.
# Clorur d'acriloïl

El clorur d'acriloïl, també conegut com a clorur de 2-propenoil o clorur d'àcid acrílic, és el compost orgànic amb la fórmula CH$_2$=CHCO(Cl). És un líquid incolor, encara que les mostres envellides semblen grogues. Tot i que pertany al grup de compostos dels clorurs àcids, la seva síntesi i reactivitat són una mica diferents.

## Preparació

El clorur d'acriloïl es pot preparar tractant l'àcid acrílic amb clorurs d'àcid, originalment el clorur de benzoïl. Agents de cloració convencionals d'una sola olla, p. El clorur de tionil, ⁣ el triclorur de fòsfor, són ineficaços. Les condicions de flux permeten l'ús d'una gamma ampliada d'agents de cloració, com ara el clorur d'oxalil i el clorur de tionil.

## Usos

Aquest compost experimenta les reaccions habituals dels clorurs àcids. Per exemple, reacciona fàcilment amb l'aigua, produint àcid acrílic. Quan es tracta amb sals de sodi d'àcids carboxílics, es forma l'anhídrid. Les reaccions amb alcohols i amines donen èsters i amides, respectivament. El clorur d'acriloïl s'utilitza més habitualment per a la introducció de grups acrílics en altres compostos, p. la preparació de monòmers i polímers d'acrilat.

## Toxicitat

Els símptomes de l'exposició al clorur d'acriloïl poden ser una gran irritació de la pell, els ulls, les mucoses i les vies respiratòries. La lacrimació (esquinçament) és freqüent. Es poden observar tos i dificultat per respirar juntament amb edema pulmonar en exposicions més severes. Altres signes i símptomes d'exposició aguda poden incloure mal de cap, marejos i debilitat. Els efectes gastrointestinals poden incloure nàusees, vòmits i diarrea.
# Robert Craig

Robert Robertson "Bob" Craig (Sydney, 1 de setembre de 1885 - Sydney, 5 de març de 1935) va ser un jugador de rugbi a 15 i rugbi a 13 australià que va competir amb la selecció d'Austràlia a començaments del segle xx.
Abans de dedicar-se al rugbi, Craig va destacar en d'altres esports. Va guanyar 8 campionats estatals consecutius de natació entre 1899 i 1906; va guanyar amb el seu club quatre Campionats de Sydney de waterpolo, i el 1905, amb el Club de Futbol Balmain guanyà el campionat de l'estat.
El 1908 és seleccionat per jugar amb la selecció d'Austràlia de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres i guanyà la medalla d'or.
En tornar a Austràlia passa a jugar amb la selecció d'Austràlia de rugbi a 13, amb qui disputa 7 partits entre 1910 i 1914. A nivell de clubs jugà al Balmain Tigers, amb qui guanyà quatre campionats entre 1915 i 1919.

## Bibliografia

* Whiticker, Alan (2004) Captaining the Kangaroos, New Holland, Sydney
* Andrews, Malcolm (2006) The ABC of Rugby League, Austn Broadcasting Corpn, Sydney
* Collection (1995) Gordon Bray presents The Spirit of Rugby, Harper Collins Publishers Sydney
* Moran, Herbert (1939) Viewless Winds - the recollections and digressions of an Australian surgeon P Davies, Londres

## Referències

* ↑ «Bob Craig Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de setembre 2015. [Consulta: 8 maig 2017].
* ↑ «Scrum.com player profile of Bob Craig». Scrum.com. [Consulta: 8 maig 2017].
# Mary Jane Sears

Mary Jane Sears (Portsmouth, 10 de maig de 1939) és una ex-nedadora estatunidenca que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics de Melbourne, on va disputar dues proves del programa de natació. Va guanyar la medalla de bronze en la competició dels 100 metres papallona, tot finalitzant rere les seves compatriotes Shelley Mann i Nancy Ramey, mentre en els 200 metres braça finalitzà en setena posició. El 1955 disputà els Jocs Panamericans, on guanyà una medalla d'or en els 4x100 metres estils, formant equip amb Coralie O'Connor, Betty Mullen i Wanda L. Werner, i una plata en els 200 metres braça. En el seu palmarès també destaquen 4 títols de l'AAU a cobert i 4 a l'aire lliure en proves de braça.

## Referències

* 1 2 «Mary Sears Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 15 abril 2018].