OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clorpromazina

La clorpromazina és un medicament neurolèptic, categoritzat dins dels antipsicòtics clàssics o típics. El seu descobriment per a posterior ús en la psiquiatria s'anomena la "quarta revolució en psiquiatria".
Aquest compost va sorprendre en veure que actuava com a tranquil·litzant sense sedar, és a dir, mantenint la consciència, el que va suggerir la idea d'utilitzar-la amb pacients psiquiàtrics. El més curiós és que va ser creada com a antihistamínic; en veure un cirurgià francès que l'administrava abans d'una operació (per tal de disminuir una inflamació), tenia efecte calmant, es va pensar en el seu ús amb pacients psicòtics. I va ser un èxit; calmava els esquizofrènics agitats i activava els adormits.
Pel que sembla, igual que molts altres neurolèptics, actua sobre el circuit de la dopamina, com prediu la teoria dopaminèrgica de l'esquizofrènia.
La clorpromazina va permetre que molts esquizofrènics abandonèssin els hospitals psiquiàtrics i fessin una vida relativament "normal".
Pertany a l'anomenat grup de fàrmacs típics per tractar l'esquizofrènia, per la qual cosa és un bloquejador del receptor D2 (inhibitori) de la dopamina que predomina en neurones de l'estriadura ventral (com les acumbens). També hi D2 en l'estriadura dorsal i en el túbul infudibular, en què causa efectes secundaris.
La clorpromazina és un fàrmac de baixa potència i, com a tal, bloqueja a més de D2 dels receptors α1 i α2 (en què és cardiotòxic), H1 (comporta augment de pes), H2, M1 i M2 (en tots dos, visió borrosa i hipertensió ocular).
També s'usa en el tractament de la corea a la malaltia de Huntington amb unes dosis de 300-500 mg al dia.

## Efectes adversos

* Somnolència
* Falta d'expressió a la cara
* Arrossegar els peus en caminar
* Intranquil·litat
* Agitació
* ansietat
* Moviments estranys, lents o incontrolables de qualsevol part del cos
* Dificultat per adormir o romandre dormit
* Hiperprolactinèmia
* Distensió dels pits
* Falta d'alguns períodes menstruals
* Disminució de la capacitat sexual
* Canvis en el color de la pell
* Sequedat a la boca
* Congestió nasal
* Dificultat per orinar
* Dilatació o contracció de les pupil·les

## Símptomes de sobredosi

* Somnolència
* Pèrdua del coneixement
* Moviments estranys, lents o incontrolables de qualsevol part del cos
* Agitació
* Intranquil·litat
* Febre
* Convulsions
* Sequedat a la boca
* Arrítmies cardíaques

## Referències

* 1 2 MedlinePlus. «Clorpromazina».
# Data (calendari)

La data és, en el sentit més habitual, una indicació de temps emprada per definir un únic dia en un calendari, com ara el gregorià o un altre.
S'empra per a la identificació, en el temps (passat-present-futur) d'un fet determinat. La data és el moment en què es fa o succeeix una cosa i formalment s'indica amb l'anotació del dia, el mes i l'any.
El calendari gregorià, utilitzat avui a Europa, es basa en un any terrestre, és a dir, una revolució (volta sencera) de la Terra al voltant del Sol. Divideix l'any en dotze mesos, per un total de 365 dies (a excepció dels anys de traspàs que en tenen 366), o 28 (29 per als anys de traspàs), 30 o 31 dies al mes.
Una data fixa el moment en què ha estat signat un document, en el que s'ha produït un fet històric documentat o en el que es preveu un esdeveniment futur

## Format d'una data

La forma d'expresar una data (dia-mes-any) en català, es pot fer de la manera següent:
* el dia amb números, el mes amb lletres i l'any amb números complets: 13 de desembre de 2024.
* a l'hora d'escriure en quadres o gràfics, es pot abreujar fent servir xifres per als mesos i separant el dia, el mes i l'any amb guionets: 13-12-2024.
Hi ha països, com els Estats Units, on s'acostuma a invertir l'ordre del dia i del mes: 12.13.2024 (mes-dia-any).

## Normatives
### Normativa per a emmagatzemar dates i temps

Article principal:ISO 8601
La norma ISO 8061 especifica la notació estàndard utilitzada per a emmagatzemar les dates i el temps. Aquesta notació facilita la migració entre diverses plataformes. Se segueix el criteri d'ordenar d'esquerra a dreta del període més llarg de temps al més curt. Per exemple, per a indicar un dia concret, escriurem AAAA-MM-DD.

## Referències

* ↑ «data». Diccionari manual de la llengua catalana Vox-Larousse Editorial, S.L., 2007. [Consulta: 11 novembre 2024].
* ↑ «data». Diec2, Institut d'Estudis Catalans, 2024. [Consulta: 11 novembre 2024].
* ↑ «data en un document». Optimot, consultes lingüístiques, 2024. [Consulta: 11 novembre 2024].
* ↑ «Expressió del temps». Universitat Pompeu Fabra, Barcelona, 2024. [Consulta: 11 novembre 2024].

## Enllaços externs

* La data d'avui, Today'sDate365 (català)
* Data: format i temps, Date and time format ISO.org (anglès)
# Angela Steinbach

Angela Steinbach (Clèveris, 31 de març de 1955), de casada Könneker, és una nedadora alemanya, ja retirada, especialista en estil lliure, que va competir durant lea dècada de 1970. És germana del també nedador Klaus Steinbach.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on va disputar tres proves del programa de natació. Formant equip amb Gudrun Beckmann, Heidemarie Reineck i Jutta Weber guanyà la medalla de bronze en els 4x100 metres lliures, mentre en els 100 i 200 metres lliures quedà eliminada en sèries.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze en els 4x100 metres lliures al Campionat del món de natació de 1973 i el campionat nacional dels 100 metres lliures de 1974.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Angela Steinbach». [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ «Schwimmen - Deutsche Meisterschaften (Damen-Teil1)». [Consulta: 27 juny 2021].
# Una dona és una dona

Una dona és una dona (en francès, Une femme est une femme) és una comèdia romàntica musical dirigida per Jean-Luc Godard i estrenada el 1961.
Associada amb el moviment de la Nouvelle vague, la pel·lícula és un homenatge a la comèdia musical dels Estats Units. És el tercer llargmetratge que dirigeix Godard, encara que és el segon que s'estrena a les sales a causa de la censura de Le Petit Soldat. És, també, la seva primera cinta a color i Cinemascope.

## Sinopsi

L'Àngela, qui treballa en un club de striptease al carrer Saint-Denis, al districte 10 de París, tingué una discussió amb el seu marit Émile perquè no estaven d'acord sobre si tenir un fill: ella creu que ha arribat el moment, ell prefereix ajornar. Al matí, abans d'anar a treballar, l'Àngela passa per davant del quiosc on treballa l'Émile; són incapaços de reconciliar-se perquè cadascun es manté en les seves posicions.
L'Émile i l'Alfred surten amb dos amics i van al bar on treballa l'Àngela per molestar-la. L'endemà, en una cita, l'Alfred assegura l'Àngela que acceptarà fer-li l'amor si el seu marit no accepta reconciliar-se amb ella. Ella li fa esperar davant la casa que comparteix amb l'Émile. Assenyala la reconciliació amb el moviment de les cortines.
L'Alfred es queda al carrer atent a la finestra, però les cortines del pis s'aixequen i baixen en funció de l'evolució de la discussió entre l'Émile i l'Àngela. Incapaç d'obtenir el consentiment del seu marit, l'Àngela es lliura a l'Alfred. Per despit, l'Émile es veu amb una prostituta.
L'Àngela i l'Émile semblen penedits. L'única solució que sembla possible és fer l'amor immediatament perquè no es pugui saber si el nen que encara no ha nascut és de l'Alfred.

## Repartiment

* Anna Karina: Àngela
* Jean-Claude Brialy: Émile Récamier
* Jean-Paul Belmondo: Alfred Lubitsch
* Henri Attal: fals cec número 2 (sense acreditar)
* Karyn Balm (sense acreditar)
* Dorothée Blank: prostituta 3 (sense acreditar)
* Marie Dubois: amiga d'Angela (sense acreditar)
* Ernest Menzer: propietari del bar (sense acreditar)
* Jeanne Moreau: dona al bar (ella mateixa)
* Nicole Paquin: Suzanne (sense acreditar)
* Gisèle Sandré: prostituta 2 (sense acreditar)
* Marion Sarraut: prostituta 1 (sense acreditar)
* Dominique Zardi: fals cec número 1 (sense acreditar)

## Premis

* 11è Festival Internacional de Cinema de Berlín
** Ós de Plata a la millor actriu (Karina - va guanyar)
** Premi Extraordinari del Jurat Ós de Plata (guanyat)
** Ós d'Or (nominat)

## Referències

* ↑ «Berlinale 1961: Prize Winners». berlinale.de. Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 24 gener 2010].

## Enllaços externs

* A Woman Is a Woman, an essay by J. Hoberman at the Criterion Collection
# Naloxona

La naloxona és un fàrmac usat per bloquejar els efectes dels opioides especialment la seva sobredosi. Naloxona pot ser combinat dins la mateixa píndola com un opioide per disminuir el risc d'un mal ús. Quan es dona per via intravenosa la naloxona actua en dos minuts, i com via intramuscular en cinc minuts; també pot ser espargida al nas. Els efectes de la naloxona duren entre una hora i una hora i mitja. Poden ser requerides múltiples dosis donat que la durada de l'acció de la majoria dels opioides ésmés gran que la de la naloxona.
Entre els efectes secundaris d'aquest fàrmac s'inclou la de la retirada dels opioides incloent inquietud, agitació, nàusees, vòmits, taquicàrdia, ritme cardíac ràpid i sudoració. Per evitar-ho, es poden donar petites dosis cada pocs minuts fins que s'aconsegueixi l'efecte desitjat. En aquells amb una malaltia cardíaca prèvia o medicaments que afecten negativament el cor, s'han produït més problemes cardíacs.
La naloxona va ser patentada el 1961 i aprovat el seu ús per la Food and Drug Administration el 1971.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Naloxone Hydrochloride». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 2015-01-02. [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ Roberts, James R. [2017-09-08]. Roberts and Hedges' clinical procedures in emergency medicine. 6. Londres: Elsevier Health Sciences, 2014, p. 476. ISBN 9781455748594.
* ↑ Bosack, Robert [2017-09-08]. Anesthesia Complications in the Dental Office. John Wiley & Sons, 2015, p. 191. ISBN 9781118828625.
* ↑ Yardley, William. «Jack Fishman Dies at 83; Saved Many From Overdose». New York Times, 14-12-2013. Arxivat de l'original el 15 desembre 2013. [Consulta: 6 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Chicago Recovery Alliance's naloxone distribution project
* Report on Naloxone and other opiate antidotes, by the International Programme on Chemical Safety
# Jan Timman

Jan Timman (Amsterdam, 14 de desembre de 1951) és un jugador d'escacs neerlandès, Gran Mestre des de 1974, que fou un dels millors jugadors mundials en el període entre les darreries dels 1970 i començaments dels 1990. En el millor moment de la seva carrera fou considerat per molts el millor jugador no-soviètic, i era anomenat informalment "The Best of the West" (el millor d'occident, en un joc de paraules en anglès). Ha guanyat el Campionat d'escacs dels Països Baixos en nou ocasions, i ha estat Candidat al Campionat del món diverses vegades, i va jugar i pedre el matx pel títol mundial de la FIDE de 1993 contra Anatoly Karpov.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2014, hi tenia un Elo de 2592 punts, cosa que en feia el jugador número 9 (en actiu) dels Països Baixos. El seu màxim Elo va ser de 2680 punts, a la llista de gener de 1990 (quan es trobava al top-5 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 1969 guanyà el torneig obert del Festival d'escacs de Biel, a Suïssa.

## Bibliografia

* L'Art de l'analyse, éd. Aliguera, collection . , trad. de Denis Teyssou, 1988
* (anglès) Timman's selected Games, Cadogan Chess, 1994
* (alemany) Ausgewählte Endspielstudien. Coblence 1995, ISBN 3-929291-03-7. (amb 40 estudis de Timman)
* (anglès) Studies and Games, Cadogan Chess, 1996
* (anglès) Power Chess with Pieces, 2004
* (neerlandès) Briljant Schaken 2004 (2004)
* (neerlandès) De Macht van het Loperpaar (2003)
* (anglès) Fischer World Champion! (amb Max Euwe), 2002, 2009
* (neerlandès) De Kracht van het Paard (2002)
* (anglès) Curaçao 1962 - The Battle of Minds that Shook the Chess World, 2005
* Timman, Jan. New in Chess. The Art of the Endgame (en anglès), 2011, p. 269. JT. ISBN 978-90-5691-369-4. Chess the adventurous way. New In Chess, Alkmaar 1994, ISBN 90-71689-85-9.
* (anglès) On the attack. New In Chess, Alkmaar 2006, ISBN 90-5691-187-2.
* Die Kraft der Leichtfiguren. New In Chess, Alkmaar 2006, ISBN 90-5691-196-1.

## Notes i referències

* ↑ «Timman stages comeback». Washington Times, 06-05-2005. [Consulta: 20 juny 2010].
* ↑ «Chess News - The Amsterdam Chess Tournament revisited». ChessBase, 30-07-2005. [Consulta: 20 juny 2010].
* ↑ Un rècord només superat pel Campió del món Max Euwe, que va guanyar el campionat neerlandès fins a 12 vegades entre 1921 i 1955
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Països Baixos"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 23 desembre 2014].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Jan Timman «benoni.de». Arxivat de l'original el 2014-12-23. [Consulta: 30 abril 2011]. (alemany)
* ↑ «Històric de guanyadors del Torneig de Biel» (en francès). bielchessfestival.ch. [Consulta: 30 abril 2011].
# Joaquim Fornells i Parera

Joaquim Fornells i Parera (Manresa, Bages, 1898 - 1953) va ser un alcalde de Manresa i líder de la CNT local.

## Biografia

Era administratiu de Correus i estava afiliat a la CNT. Fou elegit alcalde de Manresa el 31 de maig de 1938 en plena Guerra Civil Espanyola, substituint Josep Corbella i Sunyer, quan va ser mobilitzat. Va ser nomenat sense l'aprovació del PSUC, que com a protesta no va voler participar en les tasques de govern municipal. A final del 1938 va ser inculpat, juntament amb altres persones, del delicte de contraban de safrà i de numerari a través de la frontera amb França. El 13 de desembre d'aquell mateix any la Junta Administrativa de Contraban va iniciar el processament dels acusats. El 22 de desembre, l'endemà del primer bombardeig aeri que va patir la ciutat, després que el PSUC exigís la seva dimissió i la CNT l'expulsés, ell mateix va dimitir, i el Consell Municipal de Manresa el va substituir per un nou alcalde, el ferroviari de la CNT Emilià Martínez. Acabada la guerra, fou condemnat a sis anys i un dia de presó per «auxilio a la rebelión». Després de ser empresonat a la Model, durant dos anys, fou desterrat a Alacant durant uns tres anys. Al tornar ja no va reprendre l'activitat política.

## Referències

* 1 2 «Fornells i Parera, Joaquim». La República a Manresa en un clic (1931-1936). Memoria.cat. [Consulta: 18 abril 2019].
* 1 2 Serra Carné, Jaume; Martínez de Sas, María Teresa (coord.); Pagès i Blanch, Pelai (coord.). «Fornells i Parera, Joaquim». A: Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans. L'Abadia de Montserrat, 2000, p. 595-596. ISBN 978-84-8415-243-9 [Consulta: 18 abril 2019].
# Evelyn García Marroquín

Evelyn Yessenia García Marroquín (Santa Ana, 29 de desembre de 1982) és una ciclista salvadorenca que fou professional del 2005 al 2015. Va participar en tres edicions dels Jocs Olímpics.

## Palmarès en ruta

* 2003
** 1a a la Volta a Guatemala i vencedora de 3 etapes
* 2004
** 1a a la Volta a El Salvador i vencedora de 3 etapes
* 2006
** Campiona de El Salvador en ruta
** Campiona de El Salvador en contrarellotge
** Vencedora d'una etapa a la Volta a El Salvador
* 2007
** Campiona de El Salvador en ruta
** Campiona de El Salvador en contrarellotge
** 1a a la Volta a El Salvador i vencedora de 3 etapes
* 2009
** Campiona de El Salvador en ruta
** Campiona de El Salvador en contrarellotge
** 1a a la Volta a Costa Rica i vencedora de 3 etapes
** 1a a la Volta a Guatemala i vencedora de 2 etapes
* 2010
** Campiona de El Salvador en ruta
** Campiona de El Salvador en contrarellotge
** 1a a la Volta a Costa Rica i vencedora de 3 etapes
** 1a a la Volta a Guatemala i vencedora d'una etapa
* 2011
** Campiona de El Salvador en ruta
** Campiona de El Salvador en contrarellotge
* 2012
** 1a al Gran Premi GSB
* 2013
** Medalla als Jocs Centreamericans en contrarellotge
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Costa Rica
* 2015
** Campiona de El Salvador en ruta
** Campiona de El Salvador en contrarellotge

## Palmarès en pista

* 2007
** Medalla d'or al Campionat del món B en Persecució

## Referències

* ↑ «Evelyn Yesenia GARCIA MARROQUIN» (en castellà). Olympics. [Consulta: 21 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Suk Min-hee

Suk Min-hee (coreà: 석 민희) (7 de setembre de 1968) és una ex-jugadora d'handbol sud-coreana que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol.

## Referències

* ↑ «Seok Min-Hui Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 7 novembre 2019].
# Al-Riyadh SC

L'Al-Riyadh Saudi Club (àrab: نادي الرياض, Nādī ar-Riyāḍ, ‘Club d'ar-Riyad') és un club de futbol saudita de la ciutat de Riad.
Va ser fundat el 1953 amb el nom Ahli Al-Riyadh, més tard Al-Yamama i finalment Al-Riyadh SC. Fou finalista de la lliga saudita la temporada 1993–94.

## Palmarès

* Copa del Príncep de la Corona saudita de futbol:
       1993–94
* Copa Federació saudita de futbol:
       1994–95

## Referències

* ↑ «مكافأة فوزنا على النصر بخمسة.. طاسة لبن من «أم حسين»!!», 02-06-2006. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2023.
* ↑ «Saudi Arabia - List of Champions». RSSSF.
* 1 2 «Saudi Arabia - List of Cup Winners». RSSSF.
# Stephanie Gilmore

Stephanie Gilmore (Murwillumbah, 29 de gener de 1988) és una surfista australiana vuit vegades campiona del món al Women's WSL World Tour (2007, 2008, 2009, 2010, 2012, 2014, 2018, 2022).

## Trajectòria

Gilmore es va iniciar als 9 anys amb el bodyboard. Als 17 anys va aconseguir una victòria a la Roxy Pro Gold Coast de 2005. La temporada següent va guanyar el Havaianas Beachley Classic. L'èxit de Gilmore a la gira World Qualifying Series la va classificar per a la Women's ASP World Tour de 2007 i no va decebre: va guanyar quatre dels vuit esdeveniments aconseguint així el seu primer títol mundial de 2007.
Gilmore també va guanyar la Swatch Girls Pro France inaugural el 2010, i el mateix any va guanyar el Premi Laureus World Sports. El 2014, Gilmore va protagonitzar un llargmetratge documental titulat Stephanie in the Water. Més endavant es va classificar per als Jocs Olímpics d'Estiu de 2020.

## Referències

* ↑ «Surfer Profile: Stephanie Gilmore». Association of Surfing Professionals. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2015. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Stephanie Gilmore wins Roxy Pro Gold Coast». TransWorld Business, 12-03-2014.
* ↑ «Wildcard Gilmore Wins Havaianas Beachley Classic». , 11-10-2006.
* ↑ «Stephanie Gilmore Biography». Roxy.com, 20-02-2015. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2015. [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ Kennedy, Luke. «3x World Champ Gilmore Takes Out Swatch Girls Pro France». Tracks, 18-05-2010. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «2010 Inductees». Surfers' Hall of Fame. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ Brower, Ryan. «Stephanie Gilmore, World Action Sportsperson of the Year». TransWorld SURF, 11-03-2010. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ Mull, Jeff. «Stephanie in the Water». Surfer Magazine, 06-08-2014. [Consulta: 25 maig 2017].
* ↑ «Australian Olympic Team for Tokyo 2021» (en anglès americà). The Roar. [Consulta: 15 març 2022].
# Paul Bachmann

Paul Gustav Heinrich Bachmann (1837-1920) va ser un matemàtic alemany, especialitzat en teoria de nombres.
Bachmann era fill d'un ministre luterà que li va transmetre una profunda religiositat i una intensa passió per la música. Després de recuperar-se d'una tuberculosi a Suïssa, va estudiar a les universitats de Berlín de Göttingen, doctorant-se el 1862 en la primera amb una tesi sobre teoria de grups. Va ser nomenat professor a Breslau i, després, a la universitat de Münster, però el 1890, en divorciar-se, va deixar la docència i se'n va anar a viure a Weimar, on va continuar estudiant matemàtiques, component música, interpretant-la i fent de crític musical per algunes revistes. Va morir a Weimar el 1920..
Bachmann és recordat pel seu tractat en cinc volums sobre teoria de nombres, el primer dels quals, Die Elemente der Zahlentheorie, va ser publicat el 1892, i continuat per Die analytische Zahlentheorie (1894), Die Lehre von der Kreisteilung und ihr Beziehungen zur Zahlentheorie (1893), Die Arithmetik der quadratischen Formen (1898 i 1923) i Allgemeine Arithmetik der Zahlenkörper.

## Referències

* ↑ Koshy, 2004, p. 238.
* ↑ O'Connor i Robertson, 2014, p. MacTutor History of Mathematics.

## Bibliografia

* Koshy, Thomas. Discrete Mathematics with Applications (en (anglès)). Academic Press, 2004. ISBN 9780080477343.
* Schmerl, Ulf R. «Number Theory and the Bachmann/Howard Ordinal» (en (anglès)). Studies in Logic and the Foundations of Mathematics, Vol. 107, 1982, pàg. 287-298. DOI: 10.1016/S0049-237X(08)71891-3. ISSN: 0049-237X.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Paul Bachmann» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Ore, Oystein. «Bachmann, Paul Gustav Heinrich». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 23 juny 2017].
# Memorial de Hadamar

El Memorial de Hadamar és un espai commemoratiu a Hadamar, Alemanya, creat el 1983 a l'Hospital Psiquiàtric de Hadamar en memòria de les víctimes de "l'eutanàsia forçada", un sistema amb què el règim nazi va eliminar milers de persones amb discapacitats mentals i físiques. Avui, el complex del Memorial de Hadamar consta del cementiri on es van enterrar algunes de les víctimes, el soterrani de l'edifici on es produïen les morts, el garatge dels autocars amb els que es traslladava les víctimes i una exposició permanent.
Entre 1939 i 1945 aproximadament 200.000 persones d'Alemanya van ser víctimes de "l'eutanàsia forçada" aplicada pel règim nazi. Les víctimes que van ser assassinades eren majoritàriament persones amb discapacitats físiques i mentals, malalts de tuberculosi i fills de matrimonis mixtes entre alemanys i jueus. Tots ells tenien en comú que no lligaven amb la imatge nacionalsocialista de "l'ari fort" que hauria de reeixir en la "lluita per l'existència".

## Referències

* 1 2 «Memorial de Hadamar». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# Cesare Bertagnini

Cesare Bertagnini, nascut a Montignoso, província de Massa i Carrara, Toscana, el 15 d'agost de 1827 i traspassat a Viareggio, Toscana, el 23 de desembre de 1857 fou un químic italià.

## Biografia

Bertagnini es doctorà en química a la Universitat de Pisa en el 1848 sota la direcció de Raffaele Piria. En aquest any combaté en el Batalló Universitari a la batalla de Curtatone i Montanara, durant la primera guerra d'independència italiana.
Després d'una breu estada en el laboratori de Justus von Liebig, es convertí en ajudant de Piria primer a Pisa i després, el 1855, a Torí. En el 1851 realitzà amb Piria un viatge d'estudis per diferents centres d'investigació d'Europa, la qual cosa li permeté intercanviar experiències i donar a conèixer els resultats de les seves investigacions en el camp de la química orgànica, especialment sobre derivats dels aldehids.
En el 1856 rebé la càtedra de química de la Universitat de Pisa, però la seva carrera fou bruscament interrompuda per la mort quan tornava d'un viatge a Nova York un any després amb només trenta anys i causada per l'agreujament de la tuberculosi que patia durant el trajecte de tornada per mar.

## Obra

Encara que breu, l'activitat científica de Bertagnini és important. Descobrí la presència de l'àcid camfòric i de l'àcid aníssic a l'orina que són eliminats de l'organisme sense sofrir cap transformació. També en l'orina descobrí que la glicina i l'àcid salicílic havien format un compost menys tòxic dintre de l'organisme humà. Aquests estudis els realitzà ingerint ell mateix quantitats important d'àcid salicílic i demostrà la toxicitat de l'àcid salicílic.
Altres resultats de les seves investigacions foren la síntesi de l'àcid cinàmic a partir del benzaldehid i del clorur d'acetilè. Però la descoberta més important és la reacció dels aldehids i els bisulfits que es coneix com a reacció de Bertagnini i el producte com a compost de Bertagnini.