OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Okuribito

Okuribito (en japonès おくりびと; títol internacional en anglès: Departures) és una pel·lícula japonesa dirigida el 2008 per Yōjirō Takita, amb Masahiro Motoki i Ryko Hirosue com a protagonistes. Gran èxit al Japó, aquest llargmetratge, que evoca un músic a l'atur que descobreix el món dels ritus funeraris tradicionals, guanya el 2009 l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa en la 81a cerimònia dels Oscars.
La música de la pel·lícula ha estat composta per Joe Hisaishi.

## Argument

Tot just quan Daigo Kobayashi és contractat com a violoncel·lista professional en una orquestra de Tòquio, aquesta és desmantellada. Endeutats per la compra del violoncel, Daigo i la seva dona Mika decideixen anar a viure al poblet natal d'aquest, el qual hi posseeix una casa heretada de la seva mare, morta fa dos anys. Allà, Daigo respon a una misteriosa oferta de treball que es revela provenir d'una petita empresa funerària. Aquest ofici, tanmateix, no és vist d'un molt bon ull, sobretot per part de la seva dona.

## Repartiment

* Masahiro Motoki: Daigo Kobayashi
* Ryōko Hirosue: Mika Kobayashi
* Kazuko Yoshiyuki: Tsuyako Yamashita
* Tsutomu Yamazaki: Shōei Sasaki
* Kimiko Yo: Yuriko Uemura
* Takashi Sasano: Shōkichi Hirata
* Tetta Sugimoto: Yamashita
* Toru Minegishi: Toshiki Kobayashi, pare de Daigo

## Enllaços externs

* Lloc oficial (japonès) (anglès)
* Crítica a Panorama-Cinema (anglès)
# Plàtan de Canàries

Plàtan de Canàries és una marca institucional sota la qual es comercialitzen els plàtans o bananes cultivats a les Illes Canàries que suposen, alhora, la pràctica totalitat del cultiu i producció d'aquesta fruita a Espanya.
La marca és gestionada per l'Associació d'Organitzacions de Productors de Plàtan de Canàries (ASPROCAN). Al febrer de 2011, la Conselleria d'Agricultura del Govern de Canàries va acordar començar els tràmits per a la inscripció del plàtan cultivat a Canàries com a Indicació Geogràfica Protegida.
El plàtan és el cultiu més important de les Illes Canàries i, durant dècades, la indústria ha estat protagonista del creixement econòmic de l'arxipèlag. El plàtan de les Canàries suposa el 60% de la producció europea d'aquesta fruita.
A les Canàries es cultiven principalment plàtans o bananes del grup Cavendish, és a dir, cultivars triploides de Musa acuminata, identificats en la terminologia de varietats de plàtan amb les lletres AAA (tres jocs de cromosomes procedents de M. acuminata i cap de M. balbisiana) . Són fruits de mida mitjana, pell groga prima amb petites taques característiques i que són aptes per consumir-se crus. Alguns dels cultivars més plantats són Gran Nana, Zelig i Gruesa Palmera, aquest últim una selecció canària de Cavendish Nano.

## Referències

* ↑ «El cultivo de plátano en España y sus características | TRICHODEX», 20-04-2021. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ 20minutos. «El Plátano de Canarias inicia los trámites para la obtención de una Denominación de Origen» (en castellà), 29-01-2010. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ «Agricultura apoya los sellos de calidad europeos para las papas y el plátano», 16-02-2019. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ «España produce más del 60% del plátano y la banana europeos» (en castellà), 10-03-2017. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ «El plátano de Canarias: un sello identitario de calidad» (en castellà). [Consulta: 1r desembre 2024].

## Vegeu també

* Gastronomia de les Illes Canàries
# Barikinó

Barikinó (en rus: Барыкино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia un habitant. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Pau Waelder

Pau Waelder és crític d'art i comissari independent. Doctorand en Societat de la Informació i el Coneixement, a la Universitat Oberta de Catalunya (UOC), i llicenciat en Història de l'art per la Universitat de Barcelona, ha obtingut el Diploma d'Estudis Avançats en el Departament de Ciències Històriques i Teoria de les Arts de la Universitat de les Illes Balears. Ha desenvolupat la seva trajectòria amb un interès constant en l'art contemporani i l'art digital, que ha explorat des de diferents vessants: comissariat, crítica, investigació acadèmica i col·laboració amb galeries d'art.
Entre els seus darrers projectes es troben les exposicions «Extimitat. Art, intimitat i tecnologia» (Es Baluard Museu d'Art Modern i Contemporani, 2011), «Habitat» (Urbanea, 2011), «Colmena» (Fundació Pilar i Joan Miró, 2010), «FLOW» (CCA, 2008) i «Metapaisatges» (Fundació Pilar i Joan Miró, 2007), així com el cicle de conferències «En_lloc» (Fundació Pilar i Joan Miró, 2009). Ha estat jurat dels Premis Pilar Juncosa i Sotheby's (Fundació Pilar i Joan Miró, 2009), els Premis Ciutat de Palma 2009 (Ajuntament de Palma, 2010) i el concurs internacional d'art digital FILE PRIX LUX (São Paulo, 2010), entre d'altres.
Com a crític d'art i investigador en art i cultura digital, ha escrit per a diverses publicacions, entre les quals cal destacar les revistes d'art contemporani ETC Magazine (Canadà), art.es (Espanya) i a:minima (Espanya), a més de les publicacions acadèmiques Leonardo (Estats Units), M/C Journal (Austràlia) i Artnodes (Espanya), entre d'altres. Actualment és professor consultor de cursos de postgrau en Cultura Digital a la Universitat Oberta de Catalunya (UOC), editor de la secció de Media Art en la revista art.es, crític del Diari de Balears, editor i escriptor del bloc Arte Cultura e Innovación de Laboral Centro de Arte y Creación Industrial i la UOC. També escriu textos per a catàlegs d'exposicions i monografies sobre art contemporani i cultura digital.

## Referències

* ↑ «Pau Waelder». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Fluerac

Flurac (en francès Fleurac) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 | 2010 | 2014 |
| 323 | 285 | 239 | 219 | 220 | 221 | 263 | 240 | 244 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Jean-Paul Bouet | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 10 novembre 2010].
# La guineu. La gàbia d'or

La guineu. La gàbia d'or (títol original en alemany, Die Füchsin: Im goldenen Käfig) és un telefilm alemany del 2019 dirigit per Sabine Derflinger. És la quarta entrega de la sèrie de ficció criminal d'ARD La guineu amb Lina Wendel i Karim Chérif en els papers principals. Es va emetre per primera vegada el 10 d'octubre de 2019. S'ha doblat al català per a TV3, que la va estrenar el 24 de novembre de 2024.
El rodatge va tenir lloc del 15 de gener al 10 d'abril de 2019 a Colònia i Düsseldorf i els seus entorns. La primera emissió del 10 d'octubre de 2019 al canal Erste va assolir els 4,64 milions d'espectadors i una quota d'audiència del 16,0 %.

## Sinopsi

Anne Fuchs és una antiga espia de l'Alemanya Oriental que té una petita agència de detectius amb el seu soci, Youssef El Kilali. Tots dos assisteixen a la festa de la henna de la Jamila, la cosina del Youssef, que se celebra la nit abans de la boda d'ella, però la festa s'acaba sobtadament quan hi irrompen uns emmascarats i apallissen el Tobias, el nuvi. El seu pare encarrega als dos detectius que trobin els assaltants. L'Anne i el Youssef no triguen a descobrir que la núvia té un amant i sospiten que potser volia impedir la boda. Però, quan el van a veure al seu pis, el troben mort.

## Referències

* ↑ «Die Füchsin: Im goldenen Käfig - Filmkritik - Film - TV SPIELFILM» (en alemany). TV Spielfilm. [Consulta: 16 novembre 2024].
* 1 2 «Die Füchsin – Im goldenen Käfig / Schön und tot – Kritik zum Film bei Tittelbach.tv». [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ «Die Füchsin - Im goldenen Käfig» (en alemany). Crew united.
* ↑ Ein Glas auf die Revolution bei fr.de, abgerufen am 10. Januar 2020.
# Brian O'Malley

Brian O'Malley és un director de cinema irlandès conegut per la sèrie de televisió "spaghetti Western" That Dirty Black Bag que es va emetre a AMC+ el 2022, el Paramount+ Sèrie de televisió The Ex-Wife que es va emetre a finals del 2022, i els llargmetratges The Lodgers i Let Us Prey.

## Carrera
### Primers anys

O'Malley va estudiar arts plàstiques, especialitzant-se en escultura, abans de passar a la direcció de videoclips i curtmetratges. Va començar a dirigir anuncis de televisió el 2001 abans de passar al drama.
Va escriure i dirigir els curtmetratges Crossing Salween (2010) i Screwback (2005). El 2005 va guanyar el premi Hartley Merrill Guió pel seu guió de llargmetratges SISK, coescrit amb Terry McMahon i Mark O'Rowe.

### Carrera posterior

O'Malley també és conegut per les pel·lícules de terror gòtiques Let Us Prey i The Lodgers.
Let Us Prey, protagonitzada per Liam Cunningham i Pollyanna McIntosh, va guanyar el Méliès d'Argent al millor llargmetratge fantàstic europeu a la seva estrena mundial al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Brussel·les el 2014.
El seu segon llargmetratge The Lodgers, protagonitzat per Charlotte Vega, Bill Milner, Moe Dunford, Deirdre O'Kane i David Bradley és una història de fantasmes elegantment gòtica ambientada a l'Irlanda rural el 1920, estrenada al TIFF 2017 i estrenada al cinema el 23 de febrer de 2018.
També va dirigir 4 episodis de That Dirty Black Bag, la sèrie de televisió AMC+ Spaghetti Western produïda per MediawanEU Palomar i Bron Studios. La sèrie de 8 parts, rodada a Itàlia, Espanya i el Marroc el 2020/2021, va ser creada per Mauro Aragoni i protagonitzada per Douglas Booth, Dominic Cooper, Niv Sultan, Guido Caprino, Rose Williams, Christian Cooke, Paterson Joseph, Zoe Boyle, Ivan Shaw, Eugene Brave Rock, Daniel Caltagirone, Anna Chancellor, Aidan Gillen i Travis Fimmel.
Va ser director de sèrie d'un thriller de 4 parts The Ex-Wife per a Paramount+ protagonitzat per Céline Buckens, Tom Mison, Janet Montgomery i Jordan Stephens, escrit per Catherine Steadman, basat en el llibre de Jess Ryder.

## Filmografia

* 2005: Screwback (curt) - Guionista i director
* 2010: Crossing Salween (curt) - Guionista i director
* 2017: The Lodgers - Director
* 2014: Let Us Prey - Director
* 2022: The Ex-Wife (sèrie de televisió) - Director
* 2022: That Dirty Black Bag (sèrie de televisió) - Director
* 2022: The News (curt) - Director

## Referències

* ↑ «Red Rage Films - Brian O'Malley». www.redragefilms.com. Arxivat de l'original el 11 August 2017. [Consulta: 11 agost 2017].
* ↑ «Q&A: Director Brian O'Malley and Star Pollyanna McIntosh on "LET US PREY"». Arxivat de l'original el 11 August 2017. [Consulta: 11 agost 2017].
* ↑ «Watch! Director Brian O'Malley on Let Us Prey», 11-06-2015.
* ↑ «Production begins in Wexford on Brian O'Malley's The Lodgers», 29-09-2016.
* ↑ AMC+ adquiere That Dirty Black Bag cineuropa.org, 23 de novembre de 2021
* ↑ All3Media International Secures Deals for The Ex-Wife, worldscree.com, 29 d'agost de 2023
# Dilomprizulike

Dilomprizulike (estat d'Enugu, 1960) és un artista nigerià centrat en l'escultura, la performance i la pintura. Conegut també com El drapaire d'Àfrica, Dilomprizulike va estudiar art a la Universitat de Nigèria, Nsukka, i un Màster en Belles Arts a la Universitat de Dundee, Escòcia. Entre 1988 i 1989, Dilomprizulike va treballar com a professor d'art a Ekenwa Barracks, Benin, i entre 1989 i 1995, a la Universitat de Benin, Nigèria. L'obra de Dilomprizulike es caracteritza per reciclar i transformar roba vella i altres residus que troba pels carrers de diverses ciutats africanes i crear escultures, instal·lacions i performances en les que vol reflectir la situació marginal de molts pobles africans. Dilomprizulike ha impartit conferències i ha exposat a nivell nacional i internacional. Destaca la seva participació en la mostra Àfrica Remix de la Hayward Gallery de Londres el 2005. També ha estat artista resident en diferents institucions com ara l'Artist Village de Detroit, Estats Units (2007), el Victoria and Albert Museum de Londres (2005), l'Scottish Sculpture Workshop de Lumsden, Escòcia (1998), o el Heinrich-Böll-Stiftung de Bonn, Alemanya (1995-96). Dilomprizulike també és conegut per crear el “Junkyard Museum of Awkward Things” a Lagos. Actualment, viu i treballa entre Soest, Alemanya, i Lagos, Nigèria.

## Referències

* ↑ «Dilomprizulike». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Phyllomys

Phyllomys és un gènere de rates espinoses de mida mitjana-gran que viuen a la Mata Atlàntica del Brasil, des de Ceará fins a Rio Grande do Sul, i a l'oest fins als rius São Francisco i Paranà. Pertanyen a la subfamília dels equimins. Des del 2002 se n'han descrit tres espècies noves, incloent-hi P. pattoni, que té una distribució molt extensa.
Es tracta d'animals arborícoles que, malgrat el seu nom, no sempre tenen espines. Les femelles tenen 3+1=8 mamelles. Les espècies d'aquest gènere es diferencien de les altres rates espinoses en nombrosos caràcters dentals i cranials.

## Referències

* ↑ Entrada «Phyllomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# La Serra (Cruesa)

La Serra (en francès La Serre-Bussière-Vieille) és un municipi francès situat al departament de Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 190 | 213 | 193 | 147 | 117 | 110 | 125 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Henri Giraud-Lajoie | |
| 2008- | Denise Giraud-Lajoie | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net].
# Baronski

Baronski (en rus: Баронский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Nijni Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2017 tenia un habitant, pertany al municipi de Gàguino.

## Referències

* ↑ «Населённые пункты Гагинского района».
# Death Proof

Death Proof és una pel·lícula dels Estats Units d'acció del 2007 escrita i dirigida per Quentin Tarantino. La pel·lícula se centra en un psicòpata, doble de risc al cinema, que assalta noies joves abans d'assassinar-les amb el seu cotxe "a prova de mort".
La pel·lícula és un tribut als muscle cars i els gèneres exploitation i slasher dels anys 1970. Fou protagonitzada per Kurt Russell, Zoë Bell, Rosario Dawson, Vanessa Ferlito i Jordan Ladd.
És una pel·lícula considerada com d'exploitation de Tarantino, així com Reservoir Dogs és considerada la seva pel·lícula d'atracaments, Pulp Fiction la seva pel·lícula de cinema negre i Kill Bill d'arts marcials.
Va ser estrenada als cinemes dels Estats Units amb la pel·lícula de Robert Rodríguez Planet Terror, sota el títol col·lectiu Grindhouse, que emula l'experiència de visualitzar dobles sessions de pel·lícules exploitation als cinemes "grindhouse". Les pel·lícules van ser llançades de manera independent fora dels Estats Units i en DVD el 18 de setembre de 2007.

## Argument

Tres amigues, l'Arlene (Vanessa Ferlito), la Shanna (Jordan Ladd) i la DJ de ràdio, Jungle Julia Lucai (Sydney Tamiia Poitier), condueixen per Congress Avenue, a Austin, Texas, camí de celebrar l'aniversari de la Julia. En un bar, la Julia revela que va fer un anunci a la ràdio oferint un ball de l'Arlene a canvi de d'adreçar-se a ella com "Papallona", comprar-li una beguda i recitar un segment del poema Stopping by Woods on a Snowy Evening. El doble de risc de Hollywood Mike McKay (Kurt Russell) segueix les dones fins a un bar i reclama el ball. L'Arlene sospita, atès que havia vist el cotxe d'en Mike aquell dia, però ell la convenç de ballar junts.
Les dones se separen per marxar amb la Lanna (Monica Staggs), una altra amiga del grup. La Pam (Rose McGowan), l'antiga companya de classe de la Julia, accepta l'oferta d'en Mike de dur-la a casa. En Mike duu la Pam fins al seu muscle car equipat amb una gàbia antitombs i li diu que és "a prova de mort", però només per al conductor. En Mike accelera i frena de cop, provocant que la Pam es colpegi el cap amb el taulell, i mor. En Mike agafa les altres dones i provoca un accident.
# Mausens e Miramont

Mausens e Miramont (en francès Mauzens-et-Miremont) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 394 | 377 | 294 | 330 | 302 | 339 | 328 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | François Castang | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 10 novembre 2010].
# Paisac e lo Mostièr

Paisac e lo Mostièr (en francès Peyzac-le-Moustier) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població INSEE i Ldh/EHESS/Cassini :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 406 | 217 | 324 | 410 | 420 | 417 | 440 | 442 | 439 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 454 | 484 | 503 | 456 | 486 | 510 | 508 | 368 | 351 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 309 | 304 | 276 | 240 | 237 | 210 | 220 | 195 | 181 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 151 | 157 | 119 | 112 | 117 | 147 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | François Labatut | PCF |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 11 novembre 2010].
# Plasac

Plasac (en francès Plazac) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 522 | 424 | 427 | 502 | 543 | 578 | 722 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1992- | Robert Delbary | PS |

## Agermanaments

* Bootzheim

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 11 novembre 2010].
# Lo Lardin e Sent Lazar

Lo Lardin e Sent Lazar (en francès Le Lardin-Saint-Lazare) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.636 | 1.761 | 1.982 | 2.037 | 2.047 | 1.854 | 1.974 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1980-2010 | Jean-Paul Gardet | |
| 2010- | Raymonde Buchet | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 12 novembre 2010].
# Sent Rabier

Sent Rabier (en francès Saint-Rabier) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 582 | 576 | 518 | 580 | 573 | 501 | 545 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983- | Claude Delpy | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 12 novembre 2010].
# Bassilhac

Bassilhac (en francès Bassillac) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 682 | 616 | 656 | 665 | 732 | 810 | 777 | 788 | 838 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 816 | 778 | 785 | 770 | 718 | 737 | 743 | 753 | 765 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 740 | 684 | 673 | 586 | 596 | 588 | 594 | 620 | 533 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 506 | 512 | 701 | 1.297 | 1.541 | 1.755 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1949-1959 | Joseph Boissavy | |
| 1959-1983 | Marcel Laguionie | |
| 1983-1989 | Joël Clément | |
| 1989- | Guy Leymarie | Divers gauche |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 13 novembre 2010].
# Milhac d'Auba-ròcha

Milhac d'Auba Ròcha (en francès Milhac-d'Auberoche) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 465 | 480 | 419 | 427 | 452 | 440 | 1.024 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Michel Ursy | PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 13 novembre 2010].
# La Boissiera d'Ans

La Boissiera d'Ans (en francès La Boissière-d'Ans) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 224 | 192 | 185 | 202 | 227 | 219 | 238 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Jean Guerrini | PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 13 novembre 2010].
# Charves e Cubas

Charves e Cubas (en francès Cherveix-Cubas) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 796 | 712 | 712 | 665 | 590 | 601 | 616 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Geneviève Magimel-Pélonnier | |
| 1977- | Jean-Marie Queyroi | PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 14 novembre 2010].
# Chornhac

Chornhac (en francès Chourgnac) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 113 | 94 | 71 | 72 | 71 | 56 | 71 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1996-2008 | Gilbert Mournaud | |
| 2008- | Annick Queyroi-Dunas | PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 14 novembre 2010].
# Senta Eulàlia d'Ans

Senta Eulàlia d'Ans (en francès Sainte-Eulalie-d'Ans) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 702 | 771 | 746 | 804 | 1 077 | 980 | 962 | 998 | 991 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 025 | 1 015 | 1 028 | 914 | 783 | 813 | 760 | 756 | 698 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 665 | 665 | 677 | 594 | 572 | 540 | 524 | 447 | 400 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 402 | 376 | 362 | 311 | 304 | 268 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1937-1945 | Léo Baleyte |
| 1945-1995 | Pierre Durand |
| 1995- | Bernard Durand |

## Agermanaments

* Ans

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 14 novembre 2010].