OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Susana Camarero Benítez

Susana Camarero Benítez (Madrid, 1970) és una advocada i política valenciana, vicepresidenta, consellera de Serveis Socials, Igualtat i Habitatge i portaveu del Consell de la Generalitat Valenciana al govern del president Carlos Mazón.

## Biografia

Llicenciada en Dret per la Universitat de València, coordinadora d'Organització del Partit Popular de la Comunitat Valenciana (PP) i presidenta de Dones per a la Democràcia de València. Ha estat diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995 i 1999, deixà l'escó a les Corts per a ser diputada a les eleccions generals espanyoles de 2000, 2004, 2008 i 2011. Ha estat vocal de la Comissió de Defensa, de la Comissió d'Economia i Hisenda, i de la Comissió d'Infraestructures i de la Comissió de Règim de les Administracions Públiques.
En març de 2014 va renunciar al seu escó quan fou nomenada Secretària d'estat d'Afers Socials. El seu escó fou ocupat per Teresa García Sena. A les eleccions generals de 2015 i 2016 fou elegida senadora al Senat d'Espanya per la circumscripció de València.

### Vicepresidenta, consellera i portaveu de la Generalitat Valenciana

Amb el canvi de govern a la Generalitat Valenciana després de les eleccions de 2023 i l'acord de govern entre el PP i Vox Camarero assumeix la vicepresidència segona del Consell i la cartera de Serveis Socials, Igualtat i Habitatge. Amb l'eixida de Vox del govern el juliol de 2024, aquesta ascendeix a vicepresidenta primera o única.
La gestió política de la Gota Freda a la tardor de 2024 va provocar una crisi de govern en què Susana Camarero assumeix la responsabilitat de portaveu del Consell.

## Referències

* ↑ Teresa García Sena sustituirá a Susana Camarero en su escaño en el Congreso teinteresa.es, 7 de març de 2014
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Susana Camarero, política de largo recorrido para dirigir la 'macrovicepresidencia' de acción social» (en castellà). [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ NTC, À Punt. «La vicepresidenta Susana Camarero serà la nova portaveu del Consell», 17-11-2024. [Consulta: 22 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Susana Camarero a la web del Congrés dels Diputats
* Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-07-02 a Wayback Machine.
# Juan de Fuca

Juan de Fuca, nascut Ioannis Fokas (en grec Ιωάννης Φωκάς) i anomenat tot sovint «Apóstolos Valerianos» (Valerianos, Cefalònia, Grècia, 1536 - Cefalònia, 1602), va ser un capità grec que va explorar les costes al nord de Mèxic i va buscar el Pas del Nord-oest entre l'oceà Pacífic i l'oceà Atlàntic a les ordres d'Espanya.
El 1592 el seu viatge d'exploració el va portar a l'Estret de Juan de Fuca, el qual des de 1788 porta el seu nom. La Placa de Juan de Fuca, que també porta el seu nom, és una placa tectònica que subdueix sota la part nord de l'oest de la placa d'Amèrica del Nord al llarg de les costes estatunidenques d'Oregon i Washington.

## Vegeu també

* Estret d'Anian
* Estret de Juan de Fuca
* Califòrnia
* Illa de Vancouver

## Referències

* ↑ Dunbabin, Thomas «Fuca, Juan de». Dictionary of Canadian Biography/Dictionnaire biographique du Canada, Volume I (1000-1700), 1966-2018.
* ↑ «Apostolos Valerianos». Famous Americans. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ Twigg, Alan. «Fuca Juan (de)» (en anglès). ABC BookWorld. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Vàlvula distribuïdora

Una vàlvula distribuïdora, vàlvula de distribució o vàlvula de control direccional és un element que controla el pas d’un fluid entre les anomenades vies connectades al mateix. Les vies són conductes o canonades que contenen el fluid de treball i poden ser d’entrada o de sortida (en relació amb la vàlvula). Les vàlvules de distribució són components bàsics dels sistemes hidroestàtics i pneumàtics.

## Descripció

Tot i que poden adoptar altres disposicions, la forma habitual de les vàlvules distribuïdores és la de les vàlvules de corredora. Un element, anomenat corredora (que de fet és un èmbol cilíndric amb ranures) pot desplaçar-se dins d’un cilindre femella mecanitzat en el cos de la vàlvula. Si una ranura coincideix amb una via permet el pas del fluid. Si no hi ha ranura el pas queda bloquejat. Així, cada posició de la corredora determina una certa distribució del fluid entre les vies.

## Posicions bàsiques

En una vàlvula de 2 posicions hi ha una posició de repòs (posició normal) que és la posició de la corredora quan no actua cap força de comandament sobre la mateixa. Quan actua la força de comandament, la corredora es desplaça cap a la posició de treball. En les vàlvules de 3 posicions la posició de repòs és la posició central, determinada per molles de centratge. Les posicions de treball són 2, una a cada banda de la posició central.

## Classificació

Les vàlvules de distribució poden classificar-se segons:
* el nombre vies
* el nombre de posicions
* el mètode d’accionament
* el tipus de corredora
Les vies s’acoblen a connexions situades en el cos de la vàlvula. Generalment s’identifiquen amb una lletra, de la manera següent:
* P entrada de fluid a pressió
* T (“tank”), dipòsit, drenatge o retorn-A (“actuator”) via directa cap a l’actuador o motor
* B via inversa cap a l’actuador o motor
* X via de pilotatge directa
* Y via de pilotatge inversa

## Referències

* ↑ Cortes, F.R.. MECATRÓNICA CONTROL Y AUTOMATIZACIÓN. Marcombo, 2020, p. 34. ISBN 978-84-267-2947-7.
* ↑ Merritt, H.E.. Hydraulic Control Systems. Wiley, 1991, p. 319. ISBN 978-0-471-59617-2.
* ↑ «2.1.- Válvulas distribuidoras. - PSAFM02.- Tecnología neumática.» (en castellà). Ikaskuntza plataforma. Arxivat de l'original el 2022-01-21. [Consulta: 21 gener 2022].
* ↑ Rao, C.S.. Industrial Oil Hydraulics (en estonià). BlueRose Publishers, 2020, p. 112.
* ↑ Cerdá Filiu, L.M.. Automatismos neumáticos e hidráulicos (en portuguès). Ediciones Paraninfo, S.A, 2018, p. 21. ISBN 978-84-9732-455-7.
* ↑ Salvador, A.G.. Introducción a la Neumática (en castellà). Marcombo, 1988, p. 43 (Prodúctica Series). ISBN 978-84-267-0692-8.
* ↑ Cundiff, J.S.; Kocher, M.F.. Fluid Power Circuits and Controls: Fundamentals and Applications, Second Edition. CRC Press, 2019, p. 65. ISBN 978-1-4987-7002-6.

## Vegeu també

* Premsa hidràulica
# Corporation of Ranson

Corporation of Ranson és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia de l'Oest. Segons el cens del 2000 tenia 2.951 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Corporation of Ranson tenia 2.951 habitants, 1.208 habitatges, i 782 famílies. La densitat de població era de 1.309,6 habitants per km².
Dels 1.208 habitatges en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40% hi vivien parelles casades, en un 19,3% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,1% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.485 $ i la renda mediana per família de 30.676 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.719 $ mentre que les dones 19.559 $. La renda per capita de la població era de 12.804 $. Entorn del 20,9% de les famílies i el 25,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Corporation of Ranson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Corporation of Ranson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Georgi Vasilievitx Pfeiffer

Georgi Vasilievitx Pfeiffer (ucraïnès: Георгій (Юрій) Васильович Пфейффер) (Comtat de Prilukskij, 24 d'octubre de 1872 - Kíiv, 10 d'octubre de 1946), anomenat col·loquialment Yurii Pfeiffer, va ser un matemàtic rus ucraïnès.

## Vida i obra

Després de graduar-se el 1896 a la Facultat de Física i Matemàtiques de la Universitat de Kíiv, va impartir classes a diverses escoles secundàries de Kíev fins a l'any 1900 en que va ser nomenat professor ajudant de la universitat de Kiev. En aquesta universitat va restar tota la seva vida acadèmica, essent professor associat (1909), professor titular (1911), cap del departament d'anàlisi i president del consell científic de la Facultat de Física i Matemàtiques (1912-1941). Va treballar també com a cap de departament (1920-1940) i director (1941-1946) dels Instituts de Matemàtiques i de Física de l'Acadèmia de Ciències de la República Soviètica d'Ucraïna, que van ser fusionats durant la guerra i traslladats a Ufà (1941-1946)..
El seu treball científic es compon de més de 200 articles dedicats a la teoria d'equacions diferencials parcials, un gran nombre dels quals han estat publicats en edicions científiques de les acadèmies franceses, alemanyes, suïsses de ciències i en informes de congressos internacionals.
Pfeiffer va crear un mètode general per integrar formalment equacions no lineals i sistemes complets d'equacions parcials no lineals de primer ordre. Pfeiffer va investigar els problemes generals d'integrar equacions amb derivades parcials. El 1937, Pfeiffer va preparar i publicar un llibre de text sobre equacions diferencials.

## Referències

* ↑ Самойленко, 2013, p. 9.
* ↑ Рябченко, Манжара i Негрiйко, 2009, p. 30-31.
* ↑ Безущак, 2013, p. web.

## Bibliografia

* Рябченко, C.M.; Манжара, В.С.; Негрiйко, А.М. «Невiдомi подробицi з iсторiї iнституту фiзики» (en ucraïnès). Вісник Академії Наук Української РСР, Vol. 2, 2009, pàg. 30-33. ISSN: 0372-6436.
* Самойленко, А.М. «ВІДДІЛЕННЯ МАТЕМАТИКИ НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ НАУК УКРАЇНИ» (en ucraïnès). Вісник Академії Наук Української РСР, Vol. 11, 2013, pàg. 9-13. ISSN: 0372-6436.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Georgi Vasilievitx Pfeiffer» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* «Georgi Pfeiffer 1872 - 1946». Societat Matemàtica de Kiev. Arxivat de l'original el 11 de març 2014. [Consulta: 15 agost 2019]. (ucraïnès)
* Безущак, О.О. «Пфейффер Георгій (Юрій) Вільгельмович (Васильович)». Київського національного університету імені Тараса Шевченка, 2013. Arxivat de l'original el 15 d’agost 2019. [Consulta: 15 agost 2019]. (ucraïnès)
# Àcid 2,4-diclorofenoxiacètic

L'àcid 2,4-diclorofenoxiacétic o senzillament 2,4-D és un producte químic, una auxina sintètica, utilitzat en agricultura com a herbicida i fitoregulador. També va formar part de l'agent taronja utilitzat a la Guerra del Vietnam. Actua damunt els mecanismes que regulen el creixement vegetatiu de les plantes. Tant l'àcid com els seus èsters i sals poden ser utilitzats com a fitorreguladors i com herbicides variant el moment de l'aplicació i la dosi, però a la pràctica, únicament alguns èsters i sals s'utilitzen com a herbicides i alguns èsters com a fitoreguladors. Es consideren cultius sensibles: cotó, cítrics, crucíferes, estramoni, fruiters, gira-sol, lletuga, lleguminoses, olivera, cogombre, remolatxa, tabac, tomatiguera, vinya i cultius de flors ornamentals. La seva utilització com a herbicida, normalment és en civada, ordi, sègol, pastures, blat i triticale.

## Història

El 2,4-D va ser co-descobert independentment als Estats Units i al Regne Unit l'any 1941. Els dos equips de recerca involucrats van ser el "Templeman and Colleagues at ICI" (USA) i el "Nutman and Collaborators at Rothamsted Experimental Station" (UK). En tots dos casos formaven part d'un esforç clandestí governamental durant la Segona Guerra Mundial per a obtenir un producte per a ser usat en aquella guerra.
La propietat de matar les males herbes no era pas l'objectiu. El 2-4D no va ser usat en agricultura fins a l'any 1945. Es va produir comercialment a partir de 1946, essent el primer herbicida selectiu que va tenir èxit, la selectivitat és que no mata la majoria de les plantes monocotiledònies.

### Conreus genèticament modificats

Dow ha modificat genèticament la soia, una planta dicotiledònia, per a fer-la resistent al 2,4-D. Ho ha fet inserint un gen bacterià (dioxigenasa ariloxialcanoat). Usant una combinació del 2,4-D i el glifosat Dow tracta d'usar-la com alternativa als conreus Roundup Ready (conreus resistents al glifosat). Aquest tipus de soia encara està pendent d'aprovació.

## Referències

* ↑ J. H. Quastel, "2,4-dichlorophenoxyacetic acid (2,4-D) as a selective herbicide," Agricultural Control Chemicals (Washington, D.C.: American Chemical Society, 1950), Chapter 45, pages 244-249.
* ↑ Wright, TR; Shan, G; Walsh, TA; Lira, JM; Cui, C; Song, P; Zhuang, M; Arnold, NL; Lin, G «Robust crop resistance to broadleaf and grass herbicides provided by aryloxyalkanoate dioxygenase transgenes». Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 107, 47, 23-11-2010, pàg. 20240–5. Bibcode: 2010PNAS..10720240W. DOI: 10.1073/pnas.1013154107. PMC: 2996712. PMID: 21059954.
* ↑ Andrew Pollack «Dow Weed Killer, Nearing Approval, Runs Into Opposition». The New York Times, 25-04-2012 [Consulta: 25 abril 2012].

## Enllaços externs

* Ministerio de Agricultura
# Fred Kelly

Frederick Warren "Fred" Kelly (Beaumont, Califòrnia, 12 de setembre de 1891 – Medford, Oregon, 7 de maig de 1974) va ser un atleta estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
Nascut a Beaumont, Califòrnia, Fred Kelly estudià a l'Orange High School i era estudiant de primer a la University of Southern California quan fou seleccionat per prendre part en els Jocs Olímpics de 1912. A Estocolm Kelly va guanyar la medalla d'or en els 110 metres tanques del programa d'atletisme, en superar a la final a James Wendell i Martin Hawkins. En aquests mateixos Jocs va prendre part en la competició de beisbol, esport que en aquella edició fou de demostració.
Kelly guanyà el campionat de 120 iardes tanques de l'AAU el 1913 i segon el 1916 i 1919. El 1915 també havia guanyat el campionat de l'AAU, però fou desqualificat per tirar quatre tanques.
Fou un dels pioners de l'aviació comercial. Entre 1925 i 1946 treballà a la companyia d'aviació Western Air Express.
Morí als 82 anys a Medford, Oregon.

## Referències

* 1 2 «Fred Kelly Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d'octubre 2012. [Consulta: 25 juny 2016].
# Mamba negra

La mamba negra (Dendroaspis polylepis) és una espècie de serps de la família Elapidae; se la considera la serp més verinosa d'Àfrica. Amb una llargària mitjana de 2,5 m, pot arribar als 4,5 m. El seu nom es deu al color negre de la seva boca. Pot variar el color de la seva pell de verd groguenc a un gris metal·litzat. És una de les serps més ràpides del món, capaç de moure's de 16 a 20 km/h.
Es tracta d'una serp territorial; per això és molt agressiva si se sent amenaçada. Llavors, alça el cap tan amunt com pot, arqueja la part posterior i avança ràpidament mentre es balanceja sobre la part posterior del cos, obre les mandíbules, que revelen el negre de dins de la boca, xiulant agressivament. La seva mossegada injecta prop de 100 mg de verí, la qual cosa és letal per a un home adult (entre 10 i 15 mg ocasionen ja la mort a l'ésser humà). Quan caça animals petits els mossega una sola vegada i s'enretira, esperant que les neurotoxines del seu verí paralitzin la presa. La mort és produïda com a resultat de la paràlisi dels músculs respiratoris. Encara que el seu verí no és el més tòxic, degut a la seva naturalesa agressiva i a la gran quantitat de verí que injecta, com a la seva velocitat, és considerada com la serp més perillosa del món.
Aquestes serps resideixen en forats fets per insectes, caus abandonats, i entre les escletxes de la roca. Són d'hàbits diürns. Durant el dia busquen preses activament, tals com petits mamífers, ocells i llangardaixos. Tornen al mateix cau cada nit.

## Referències

* 1 2 «Black Mamba». National Geographic. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ Smith, Roddy. «Black Mamba Myths & Other Snake Stories». Wildlife Pictures Online. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ Marais, Johan. A Complete Guide to the Snakes of Southern Africa. Ciutat del Cap: Struik Nature, 2004, p. 95-97. ISBN 1-86872-932-X.

## Enllaços externs

* Elapidae Arxivat 2006-03-01 a Wayback Machine.
# Giuseppe Domenichelli

Giuseppe Domenichelli (Bolonya, 31 de juliol de 1887 – Bolonya, 13 de març de 1955) va ser un gimnasta artístic italià, que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla d'or en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.
Vuit anys més tard, un cop finalitzada la Primera Guerra Mundial, va disputar els Jocs d'Anvers, on revalidà la medalla d'or en el concurs complet per equips.

## Referències

* 1 2 «Giuseppe Domenichelli Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 28 agost 2016].
# Cross Lanes

Cross Lanes és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia de l'Oest. Segons el cens del 2007 tenia 13.119 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cross Lanes tenia 10.353 habitants, 4.231 habitatges, i 2.991 famílies. La densitat de població era de 615,9 habitants per km².
Dels 4.231 habitatges en un 33% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,5% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 29,3% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,8 homes.
Entorn del 4,1% de les famílies i el 5,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cross Lanes». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cross Lanes». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gerhard Frey

Gerhard Frey (1944 -) és un matemàtic alemany conegut per la seva recerca en teoria de nombres. Esdevingué famós quan l'any 1986 conjecturà que un contraexemple
    $a^{p}+b^{p}=c^{p}$
del darrer teorema de Fermat proporcionaria una corba el·líptica (Corba de Frey)
    $y^{2}=x\cdot (x-a^{p})\cdot (x+b^{p})$
no modular. Aquest fet contradiria una part del Teorema de Taniyama-Shimura que no fou demostrada fins al 1995 per Andrew Wiles i Richard Taylor. La conjectura efectuada per Gerhard Frey fou demostrada per Kenneth Ribet l'any 1990.

## Biografia

Gerhard Frey estudià matemàtiques i física a la Universitat de Tübingen, on es llicencià el 1967. Continuà els estudis de postgrau a Heidelberg on rebé el grau de doctor el 1970 i la seva "habilitació" el 1973. Treballà com a professor ajudant a la Universitat de Heidelberg del 1969 al 1973, any en el qual esdevingué professor a la Universitat d'Erlangen. Del 1975 al 1990 fou professor de la Universitat de Saarbrucken i posteriorment obtingué una plaça de director d'un grup de recerca de teoria de nombres a l'Institut für Experimentelle Mathematik de la Universitat de Duisburg-Essen.
Les seves àrees de recerca comprenen la teoria de nombres, la geometria aritmètica i les seves aplicacions a la teoria de codis i a la criptografia. Ha sigut científic visitant de nombroses universitats i centres de recerca, com ara la Universitat de l'estat d'Ohio, Universitat Harvard, la Universitat de Califòrnia a Berkeley, l'Institut de Recerca de Ciències Matemàtiques (MSRI), l'Institut d'Estudis Avançats de la Universitat Hebrea de Jerusalem i l'IMPA de Rio de Janeiro, entre d'altres.
Frey fou co-editor del Manuscripta Mathematica. El 1996 rebé la medalla Gauss de la Braunschweigische Wissenschaftliche Gesellschaft per la seva contribució a la resolució del darrer teorema de Fermat. Des del 1998 és membre de l'Acadèmia de Ciències de Göttingen.
# Txagataïdes

Txagataïdes són els descendents de Txagatai, segon fill de Genguis Kan.
L'any 1260 el net de Genguis Khan, Khublai Kan va pujar al tron i després de vèncer en la Guerra Civil Toluida, el 1271 va proclamar la dinastia Yuan i va establir la nova capital a Cambaluc, l'actual Beijing l'any següent. Khublai va prendre va intentar, sense èxit, recuperar el control dels Txagataïdes i Ogodeïdes però la guerra civil juntament amb la guerra Berke-Hulagu i la posterior guerra Kaidu-Kublai havien debilitat molt l'autoritat del gran khan sobre la totalitat de l'Imperi mongol i aquest es va fracturar en quatre khanats separats, cadascun perseguint els seus propis interessos i objectius: el khanat de l'Horda d'Or al nord-oest, el Kanat de Txagatai a l'Àsia central, l'Ilkanat a l'Iran i la dinastia Yuan a la Xina, amb seu a Cambaluc, l'actual Beijing, encara que els emperadors posteriors de la dinastia Yuan eren considerats els sobirans nominals dels kanats occidentals.
D'aquesta dinastia foren els kans dels kanats següents:
* Kanat de Txagatai
* Kanat de Mogulistan
* Kanat de Turfan

## Referències

* ↑ Article "CHAGHATAYID DYNASTY" a Encyclopaedia Iranica
* ↑ Journal of Central Asia. Vol. 16. Centre for the Study of the Civilizations of Central Asia, 1993, p. 19.
* ↑ Allsen, Thomas. «The rise of the Mongolian empire and Mongolian rule in north China». A: Denis C. Twitchett; Herbert Franke; John King Fairbank. The Cambridge History of China: Volume 6, Alien Regimes and Border States, 710–1368. Cambridge University Press, 1994, p. 413. ISBN 978-0-521-24331-5.
# Umberto Zanolini

Umberto Zanolini (Brescia, Llombardia, 31 de març de 1887 – 12 de febrer de 1972) va ser un gimnasta artístic italià, que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla d'or en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Umberto Zanolini Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 30 agost 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com