OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Theo Vennemann

Theo Vennemann (Oberhausen. 27 de maig de 1937) és un lingüista alemany, professor emèrit de Lingüística Germànica i Teòrica de la Universitat de Múnic.
Va completar la secundària a la Hoffmann-von-Fallersleben-Schule de Brunswick. Des de 1957 va estudiar matemàtiques, física i filosofia a la Universitat de Gotinga. En 1959 es va traslladar a la Universitat de Marburg on es va graduar en matemàtiques, germanística i filosofia el 1964.
Després d'una estada a la Universitat de Texas a Austin, des de 1965 fins a 1974 va ser professor ajudant a la Universitat de Califòrnia a Los Angeles i va obtenir el 1968 el seu doctorat en fonologia alemanya.
Des de 1974 fins a 2005 va ser professor a la Universitat de Múnic, on a més ha estat vicedegà i degà de la Facultat de Llengües i Literatura. També ha estat professor convidat a Salzburg, a la Universitat Lliure de Berlín i a la Universitat Estatal de Nova York. Des de 1996 Vennemann és, a més, membre del consell municipal de Ried (Baviera).

## Recerques

Vennemann ha realitzat recerques sobre tipologia lingüística general i sobre la paleolingüística d'Europa. És conegut per la seva teoria del substrat vascónic, segons la qual la toponímia i hidronímia d'Europa occidental i central, Gran Bretanya i Irlanda evidencia l'existència antiga d'un substrat de població que parlava idiomes de la família de l'actual basc. Ha estat debatuda també la seva hipòtesi sobre la influència semítica en les llengües germàniques. Ha intentat demostrar que l'alfabet rúnic procedeix directament de l'alfabet fenici transmès per mitjà dels cartaginesos.

## Obres

* German phonology. Ann Arbor, Michigan, 1968.
* Schuchardt, the neogrammarians, and the transformation theory of phonological change. Athenäum, Frankfurt a. M., 1972. ISBN 3-7610-4826-2
* Linguistik und Nachbarwissenschaften. Scriptor, Kronberg, 1973. ISBN 3-589-00001-5
* Neuere Entwicklungen in der Phonologie. de Gruyter, Berlin, 1986. ISBN 3-11-010980-8
* Sprache und Grammatik. Grundprobleme der linguistischen Sprachbeschreibung. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt, 1982. ISBN 3-534-08305-9
* Basken, Semiten, Indogermanen. Urheimatfragen in linguistischer und anthropologischer Sicht. In: Sprache und Kultur der Indogermanen. Akten der X. Fachtagung der Indogermanischen Gesellschaft, 22.-28. September 1996. Hrsg. v. Wolfgang Meid. Innsbrucker Beiträge zur Sprachwissenschaft. Bd 93. Innsbruck, 1998, 119-138. ISBN 3-85124-668-3
* Europa Vasconica - Europa Semitica. Trends in linguistics. Studies and monographs. Bd 138. de Gruyter, Berlin, 2003. ISBN 3-11-017054-X

## Vegeu també

* La hipòtesi basca.

## Referències

* ↑ Urheimatfragen in linguistischer und anthropologischer Sicht"; Wolfgang Meid (ed.
* ↑ ): LautSchriftSprache: Beiträge zur vergleichenden historischen Graphemik, Chronos Verlag Zürich, 2011

## Enllaços externs

* Pàgina web de Theo Vennemann
* Literatur von und über Theo Veuen; Katalog der Deutschen Nationalbibliothek.
# Vega Strike

Vega Strike és un simulador de vol espacial en primera persona desenvolupat per a Microsoft Windows, sistemes Unix, com Linux, i sistemes Mac OS X. Està programat en C i C++, utilitzant gràfics 3D API d'OpenGL i té els scripts escrits per Python i XML. Moltes de les mecàniques utilitzades a Vega Strike estan indirectament inspirades en Elite (videojoc). Els successors d'Elite, com ara Wing Commander: Privateer, varen tenir molta influència d'aquest. Va ser publicat sota la GNU General Public License i és un software lliure amb codi obert.

## El joc

Vega Strike introdueix als jugadors en un univers ampli i dinàmic amb diferent faccions de diferent disposició per al jugador i l'un amb l'altre, i un model econòmic on el comerç, el combat i l'exploració són tots rendibles. Els guanys financers permeten al jugador comprar millores i/o millors vehicles, que li permeten avançar cap a missions més perilloses i rendibles. El jugador pot canviar el nivell de relació que té amb les altres faccions. Les males relacions poden ocórrer si el jugador ataca a una nau d'una facció aliada. Les bones relacions poden formar-se si el jugador destrueix naus enemigues d'alguna facció aliada. Els jugadors poden comprar i vendre mercaderies, o acceptar les missions de l'Ordinador de Missions, així com parla a la gent del bar local de l'estació espacial/del planeta. Sovint, en els jocs precursors d'aquest, els personatges rellevants de la història es troben als bars. L'existència d'una divisa universal, d'uns mercats oberts, del comerç d'objectes valuosos d'alguns grups, i de les tecnologies generalitzades permeten al jugador comprar i vendre pràcticament a qualsevol lloc i qualsevol personatge. El joc disposa d'una altra campanya la qual assigna certes missions al jugador, seguint diferents camins dins d'una història gràfica. El jugador pot seguir gaudint del joc un cop acabat el mode campanya.

## Referències

* ↑ Berg, Alan. «Vega Strike - My kind of fun». Free Software Magazine. Arxivat de l'original el 7 de Febrer del 2007.
# Une semaine de vacances

Une semaine de vacances és una pel·lícula dramàtica francesa de 1980 dirigida per Bertrand Tavernier. La cinta va participar al 33è Festival Internacional de Cinema de Canes del 1980.

## Argument

Lió, hivern de 1980, una jove mestra, professora de francès, que dubta d'ella mateixa i de la seva vocació, es pren una setmana de baixa laboral per excés de treball. Una setmana de reflexió sobre la seva vida i trajectòria cercant resposta als seus dubtes i obsessions.

## Repartiment

* Nathalie Baye - Laurence Cuers
* Gérard Lanvin - Pierre
* Flore Fitzgerald - Anne
* Michel Galabru - Mancheron
* Jean Dasté - pare de Laurence
* Marie-Louise Ebeli - mare de Laurence
* Philippe Delaigue - Jacques, germà de Laurence
* Geneviève Vauzeilles - Lucie
* Philippe Léotard - doctor Sabouret
* Philippe Noiret -Michel Descombes
* Jean-Claude Durand - Philippe
* Catherine Anne Duperray - Josiane Lalande
* Jean Sourbier - André
* André Mortamais - client
* Thierry Herbivo - Jean Mancheron
* Nils Tavernier - Patrice

## Referències

* ↑ Stephen Hay Bertrand Tavernier: the film-maker of Lyon, 2000, I. B. Tauris.
* ↑ «Festival de Cannes: A Week's Vacation». [Consulta: 28 maig 2009].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Wilhelm Flügge

Wilhelm Flügge (Greiz, 18 de març de 1904 - Los Altos, 19 de març de 1990) va ser un enginyer i matemàtic alemany, professor a la universitat Stanford.
Flügge era fill d'un pastor protestant que va ser traslladat a Dresden el 1910. En aquesta ciutat va fer els seus estudis, graduant-se com enginyer el 1925 i obtenint el doctorat d'enginyeria el 1927 a la Universitat Tècnica de Dresden. Els anys successius va treballar per l'empresa constructora Dyckerhoff & Widmann (Dywidag), fins al 1932 en que va ser contractat per la universitat de Göttingen com professor ajudant. A Göttingen va conèixer qui seria la seva muller: Irmgard Lotz. El 1934 va publicar el que seria el seu llibre fonamental, Static und Dynamik der Schalen, que aviat es va convertir en el text estàndard a nivell mundial de la teoria de les estructures de plaques.
Malgrat haver estat declarat políticament poc fiable pel govern nazi, el 1938 va ser contractat amb la seva muller pel Deutsche Versuchsanstalt für Luftfahrt. l'agéncia de recerca alemanya d'aviació. Acabada la guerra, van treballar tots dos per l'Oficina Nacional d'Estudis i Recerca Aeronàutica (ONERA) de França, fins al 1948 en que es van traslladar als Estats Units per ocupar posicions a la universitat Stanford, on van fer la resta de la seva carrera acadèmica.

## Referències

* ↑ Accornero i Carpinteri, 2021, p. 182.
* ↑ Steele, 1990, p. 1303.
* ↑ Kurrer, 2012, p. 1997.

## Bibliografia

* Accornero, Federico; Carpinteri, Alberto «Funicularity in elastic domes: Coupled effects of shape and thickness» (en anglès). Curved and Layered Structures, Vol. 8, Num. 1, 2021, pàg. 181-187. DOI: 10.1515/cls-2021-0017. ISSN: 2353-7396.
* Kurrer, Karl Eugen. The History of the Theory of Structures (en anglès). Ernst & Sohn, 2012. ISBN 9783433601341.
* Steele, Charles R. «Obituary Wilhelm Flügge (1904–1990)» (en anglès). International Journal of Solids and Structures, Vol. 26, Num. 12, 1990, pàg. 1303-1304. DOI: 10.1016/0020-7683(90)90079-B. ISSN: 0020-7683.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Wilhelm Flügge» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Professor Wilhelm Flügge (1904-1990)». Shell Buckling. [Consulta: 3 setembre 2021]. (anglès)
* Gere, James; Herrmann, George; Steele, Charles L. «Memorial Resolution: Flügge, Wilhelm, 1904-1990 (Applied Mechanics)». Universitat Stanford. [Consulta: 3 setembre 2021]. (anglès)
# Yulian Sokhotski

Yulian-Karl Vasilievitx Sokhotski (1842-1927) va ser un matemàtic rus.

## Vida i Obra

Sokhotski va fer els seus estudis secundaris a Varsòvia. El 1861 es va matricular a la universitat de Sant Petersburg, però només hi va romandre un any, ja que l'any següent es va matricular a la universitat de Varsòvia, estudiant matemàtiques gairebé pel seu compte. El 1867 va defensar la seva tesi de master a la universitat de Sant Petersburg, on el van examinar Óssip Sómov i Pafnuti Txebixov. La dissertació incloïa un teorema, atribuït a Felice Casorati, sobre el comportament d'una funció en les proximitats d'un punt essencialment singular.
A partir de 1868 va ser professor ajudant a la universitat de Sant Petersburg, fins que el 1873 va defensar la tesi doctoral davant de Pafnuti Txebixov i Aleksandr Korkin, passant a ser professor extraordinari. A partir de 1883 va ser professor titular fins que es va retirar el 1923.
Sokhotski és conegut pels seus treballs en àlgebra avançada, inclosa la teoria de nombres algebraica. Els seus llibres La solució de les equacions algebraiques (1882) i Principis de la teoria de nombres (1888) van ser reconeguts com a texts bàsics en totes les universitats russes.

## Referències

* ↑ Kress, 2014, p. 112.
* ↑ Ermolaeva, 1999, p. 248.
* ↑ Youschevitch, 2008, p. Dictionary of Scientific Biography.
* ↑ Ermolaeva, 1999, p. 248-249.

## Bibliografia

* Ermolaeva, N.S. «Julian Vasil'evich Sokotskiỉ» (en (anglès)). American Mathematical Society translations, Vol. 188, 1999, pàg. 247-250. ISSN: 0065-9290.
* Kress, Rainer. Linear Integral Equations (en (anglès)). Springer, 2014. ISBN 978-1-4614-9592-5.
* Van Assche, Walter. Asymptotics for Orthogonal Polynomials (en (anglès)). Springer, 1987. ISBN 3-540-18023-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Yulian Sokhotski» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Youschevitch, A.P. «Sokhotsky, Yulian-Karl Vasilievich». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Walter Weber

Walter Weber (Lugano, Ticino, 5 de juliol de 1949)) és un autor i director de cinema suís.

## Biografia

Després de deixar l'escola, Walter Weber va començar a estudiar pedagogia. Des del 1971 va estudiar fins al 1974 a l'acadèmia d'interpretació de Zuric. Va completar el seu formació després d'assistir a la Universitat de Televisió i Cinema (HFF) a Múnic de 1974 a 1978. De 1979 a 1985 va treballar com a autor i productor a Bavaria Film Atelier GmbH. Des de 1983 també és conferenciant convidat per a direcció i actuació a l'HFF i treballa com a autor i director autònom des de 1986. Walter Weber viu a Zuric.

## Premis

* 1998: Nominació al Premi Grimme per Bella Block – Tod eines Mädchens
* 2013: Nominació al Romy per Meine Tochter, ihr Freund und ich

## Filmografia

* 1975: Weihertal
* 1975: Das Kloster
* 1976: Auf und davon
* 1976: Marcello und Renée
* 1977: Mit der linken Hand
* 1979: Der erste Schnee
* 1985: Freispiel für Klimmek
* 1986: Sommer
* 1988: Gold (als Darsteller)
* 1989: Anna – Eigentlich heiße ich Silvia Seidel
* 1992: Ein Job fürs Leben
* 1993: Sonntag & Partner
* 1993: Künstlerpech
* 1994: Dreimal die Woche
* 1995: Nicht über meine Leiche
* 1996: Zwei Brüder: Der Gassenmörder
* 1996: Zwei Brüder: In eigener Sache
* 1997: Bella Block: Tod eines Mädchens
* 1998: Tatort: Russisches Roulette
* 1999: Spuren im Eis – Eine Frau sucht die Wahrheit
* 1999: Adrenalin-Junkies
* 2000: Lüthi und Blanc
* 2001–2003: Girl Friends
* 2002: Mein Leben & Ich
* 2004: Das geheime Leben meiner Freundin
* 2006: Einsatz in Hamburg – Mord auf Rezept
* 2006: Wilsberg: Callgirls
* 2007: Wilsberg: Miss-Wahl
* 2007: Der Prospektor (als Darsteller)
* 2007: Einsatz in Hamburg – Mord nach Mitternacht
* 2008: Ein Dorf sieht Mord
* 2009: Verstrickt und zugenäht
* 2010: Ein starkes Team: Blutsschwestern
* 2011: Nägel mit Köppen
* 2012: Meine Tochter, ihr Freund und ich
* 2012: Ein starkes Team: Prager Frühling
* 2013: Meine Frau, ihr Traummann und ich
* 2014: Das Kloster bleibt im Dorf
* 2017: Tatort: Zwei Leben)

## Referències

* 1 2 Walter Weber a filmportal.de
* 1 2 3 4 5 6 «Walter Weber». Arxivat de l'original el 2013-01-30. [Consulta: 30 juny 2023].. Swiss Films, abgerufen am 3. Januar 2019.
* 1 2 3 4 5 «Walter Weber». etz&wels, 03-01-2019. Arxivat de l'original el 2019-04-14. [Consulta: 30 juny 2023].
* 1 2 Walter Weber a crewunited.com
* ↑ «34. Adolf Grimme Preis». Arxivat de l'original el 1998-01-29. [Consulta: 30 juny 2023].. Grimme-Preis, 29. Januar 1998, abgerufen am 3. Januar 2019.
* 1 2 3 «Walter Weber». Bundesverband Regie, 03-01-2019. Arxivat de l'original el 2022-01-23. [Consulta: 30 juny 2023].
* ↑ «Walter Weber. Filme in der HFF Datenbank». Hochschule für Fernsehen und Film München.
# Xafarranxo al circ

Xafarranxo al circ (títol original en francès Parade) és una pel·lícula de comèdia francesa i va ser la darrera pel·lícula dirigida per Jacques Tati. Parade es va fer per a la televisió sueca l'any 1974 i presentava a Tati com a clown en un circ. Ha estat subtitulada en català.

## Argument

Les finances de Tati es van veure molt afectades pel fracàs de Playtime per recuperar els seus enormes costos de producció, després de la qual cosa va vendre la seva residència familiar. Parade es va publicar tres anys després de Trànsit, que havia estat finançada per capital holandès; Parade va ser finançada per un canal de televisió suec i, a causa de les greus limitacions pressupostàries, té un abast cinematogràfic molt més petit que els de Playtime i Trànsit. Gunnar Fischer, que havia estat director de fotografia en moltes de les pel·lícules d'Ingmar Bergman, es va ocupar de la fotografia de Parade. El rodatge va tenir lloc al Cirkus d'Estocolm l'any 1973 i va utilitzar una barreja de vídeo, 16mm i 35mm.
La pel·lícula comença amb una multitud de persones vestits de colors que s'enfilen a un teatre que s'està preparant per a una actuació temàtica de pallasso. Tati, en el paper de Monsieur Loyal, informa al públic que està convidat a formar part de l'espectacle, que ell anomena "la desfilada". Funciona essencialment com a conductor per a un espectacle de varietats que inclou gags a la vista, mímica, malabars, esquemes, balls, actes amb animals, acudits musicals i trucs de màgia. De vegades, els assistents participen a les festes.
La pel·lícula es va projectar al 27è Festival Internacional de Cinema de Canes, però no es va presentar a la competició principal.
Va ser llançat en Blu-ray el 2014 com a part de la caixa completa de Jacques Tati de The Criterion Collection.

## Recepció

Roger Ebert va donar a la pel·lícula 2 de 4 estrelles, i va escriure que "té llampecs d'enginy i estil, però és lenta, descarada i serpentejant, i no Tati en el seu millor moment."
Time Out la va anomenar "Una part excèntrica d'entreteniment lleuger dominada per Tati."

## Referències

* ↑ Xafarranxo al circ a goitaquefanara.cat
* ↑ Xafarranxo al circ a Filmin
* 1 2 James Quandt, "Scatterbrained Angel: The Films of Jacques Tati". In The Complete Films of Jacques Tati, Criterion Collection, booket, p. 25.
* ↑ «Festival de Cannes: Parade». festival-cannes.com. [Consulta: 27 abril 2009].
* ↑ «Parade movie review & film summary (1986) | Roger Ebert».
* ↑ «Parade 1974, directed by Jacques Tati | Film review».

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Gianni Ghidini

Gianni Ghidini (Golese, Parma, 21 de maig de 1930 - Baganzola, Parma, 20 de juny de 1995) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1953 i 1956. Durant la seva carrera esportiva destaca la medalla de plata que guanyà en la cursa en ruta per equips dels Jocs Olímpics de Hèlsinki de 1952, junt a Dino Bruni i Vincenzo Zucconelli.

## Palmarès

* 1949
** 1r a la Coppa Collecchio
* 1951
** Campió del món en ruta amateur
* 1952
** Plata en la cursa en ruta per equips dels Jocs Olímpics de Hèlsinki
* 1953
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica independent
* 1954
** Vencedor d'una etapa del Giro de Sicília

## Referències

* ↑ «GHIDINI Gianni». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Gianni Ghidini». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Giannino GHIDINI» (en italià). [Consulta: 8 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Gianni Ghidini a sitiodeciclismo.net
# Tribu Modoc d'Oklahoma

La Tribu Modoc d'Oklahoma és una tribu reconeguda federalment, la més petita d'Oklahoma, dels modoc. Són descendents de la banda modoc del Captain Jack, deportada des de la Costa Oest després de la Guerra Modoc.

## Govern

La Tribu Modoc d'Oklahoma té la seu a Miami (Oklahoma). Dels 250 membres tribals registrats, 120 viuen a l'estat d'Oklahoma. El seu cap tribal és Bill Follis, qui fou fonamental en assegurar el reconeixement federal. L'àrea jurisdiccional tribal modoc es troba al comtat d'Ottawa (Oklahoma).

## Desenvolupament econòmic

Els modocs d'Oklahoma gestionen la seva pròpia autoritat d'habitatge, un casino, una botiga de tabac tribal, Red Cedar Recycling, i el Modoc Bison Project com a membre de la Inter-Tribal Bison Cooperative. També emeten les seves pròpies matrícules tribals. La tribu modoc gestiona el seu casino, The Stables, que es troba a Miami, Oklahoma, i inclou un restaurant i una tenda. També s'han afiliat amb nombroses empreses privades que utilitzen l'adreça i número de telèfon de la botiga de casino/ tabac per protegir-se de moltes lleis estatals. Moltes d'aquestes empreses són companyies de pagament diari per avançat com AMG Services que han ajudat a la tribu en gran manera alhora que ofereixen préstecs amb altes taxes d'interès que normalment serien il·legals si no gaudissin d'immunitat tribal.
L'empresa tribal Red Cedar Recycling proporciona cartró gratuït i reciclatge de paper per a les empreses de la zona i als residents i paga taxa de mercat per reciclar alumini. La companyia tribal també proporciona materials educatius sobre el reciclatge i hostatja esdeveniments de reciclatge de pneumàtics.

## Referències

* 1 2 3 2011 Oklahoma Indian Nations Pocket Pictorial Directory. Arxivat 2011-05-24 a Wayback Machine. Oklahoma Indian Affairs Commission. 2011: 22. Retrieved 5 Jan 2012.
* ↑ Self, Burl E. Modoc. Arxivat 2012-12-13 a Wayback Machine. Oklahoma Historical Society's Encyclopedia of Oklahoma History & Culture. 2009 (10 Feb 2009)
* ↑ Beck, Warren A. and Ynez D. Hasse. «The Modoc War, 1872 to 1873» (en anglès). California State Military Museum, 08-11-2008. Arxivat de l'original el 8 de novembre 2006. [Consulta: 6 setembre 2021].
* ↑ Scruggs, Patrica. The History of the Modoc Tribe of Oklahoma. Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine. 2009 (10 Feb 2009)
* ↑ The Stables. 2009 (10 Feb 2009)
* ↑ Red Cedar Recycling. Arxivat 2008-08-21 a Wayback Machine. Modoc Tribe Office of Environmental Quality.

## Enllaços externs

* Web oficial de la tribu Modoc d'Oklahoma
* Cementiri Modoc a Rootsweb.com
# 557 aC

L'any 557 aC es un any del calendari gregorià. En l'Imperi Romà havia estat conegut com l'any 197 Ab urbe condita. La denominació de 557 aC per aquest any ha estat utilitzada des de principis de l'edat mitjana, quan es va establir l'era del calendari de l'Anno Domini per denominar els anys.

## Esdeveniments
### Europa

* L'illa grega de Santorí pateix una erupció volcànica.

### Proper orient

* El 19 de maig, els perses assetgen la ciutat de Larisa (Nimrud) però no aconsegueixen capturar-la ja que desisteixen degut a un eclipsi solar.
* Labashi-Marduk esdevé emperador de Babilònia, succeïnt a Neriglissar.

## Naixements

* Siddharta Gautama, també conegut com Buddha (any aproximat).

## Referències

* ↑ «Tinos». Arxivat de l'original el 2014-02-28. [Consulta: 25 octubre 2012].
* ↑ Solar Eclipses and Ancient History. Jennings, S. Journal of the Royal Astronomical Society of Canada, Vol.2, pg. 172
* ↑ «Babylon, History and Religion of - Holman Bible Dictionary -».
* ↑ «Introductory Note. 1909-14. Buddhist Writings. The Harvard Classics».
# Santa Cruz, el cura guerrillero

Santa Cruz, el cura guerrillero és una pel·lícula basca feta el 1990 dirigida per Jose Maria Tuduri Esnal i produïda per Ángel Amigo Quincoces dos anys després de la creació de Crónica de la guerra carlista.

## Argument

Narra la història de de Manuel Ignacio Santa Cruz Loidi, conegut com el cura Santa Cruz. Aquell sacerdot es va convertir en un guerrer carlista a la Tercera Guerra Carlina. Alhora, el jove Juan Azurmendi, que pretén recaptar diners per marxar a Amèrica, però quan arriba a Pasaia es veu embolicat en el conflicte del que serà un testimoni.

## Repartiment

* Ramon Aguirre: Egozkue "Jabonero"
* Joseba Aierbe
* Agustín Arrazola: Oficial de l'exèrcit carlí
* Ramón Barea: Cura Santa Cruz'
* Mikel Garmendia: Alcalde del poble
* Tino Gil Fernández
* Aizpea Goenaga: Magdalena
* Mikel Laskurain: Soldat de la Santa Cruz
* Rafa Martin
* Juani Mendiola: Mare del capellà de Santa Cruz
* Miguel Munarriz: El capellà del poble
* Javier Romero
* Paco Sagarzazu: General Antonio Lizarraga
* Patxi Santamaria: Mikeletea
* Cesar Saratxu: Oficial de l'exèrcit liberal
* Daniel Trepiana
* Alfredo Vila
* Carlos Zabala: Juan Azurmendi

## Estrena

Fou estrenada a la secció Zabaltegi "Nous realitzadors" al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1990.

## Referències

* ↑ Santa Cruz, el cura guerrillero a Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ Las tribulaciones del cura Santa Cruz, ABC, 27 de setembre de 1990

## Enllaços externs

* Santa Cruz, el cura guerrillero a YouTube