OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tate St Ives

Tate St. Ives és una galeria d'art de St Ives, Cornwall, Anglaterra, que exhibeix obres d' artistes britànics moderns amb lligams a la zona de St Ives. El Tate també es va encarregar de l'administració d'un altre museu de la ciutat, el Museu Barbara Hepworth i Jardí d'Escultures el 1980.
El Tate St Ives va ser construït entre 1988 i 1993 en el lloc d'una vella fàbrica de gas. El 2009 va rebre 214.000 visitants. El 2015, va rebre finançament per a fer una expansió, doblant la mida de la galeria, i es va tancar l'octubre de 2015 per la remodelació. Es preveu que la galeria a reobrirà el març de 2017.

## Història

El 1980, el grup Tate va començar a gestionar el Museu Barbara Hepworth i el Jardí d'Escultures, dedicat a artistes de St Ives amb lligams amb Henry Moore. El grup va decidir obrir un museu en la ciutat, un aparador d'artistes locals, especialment aquells ja existents a la seva col·lecció.
El 1988, el grup va adquirir una antiga fàbrica de gas i va encarregar als arquitectes Eldred Evans i David Shalev, el disseny d'un edifici per la galeria amb un estil similar a la fàbrica. L'edifici va incloure una rotonda al centre de la galeria, mirant sobre la platja de Porthmeor i va ser acabat el 1993. La galeria va obrir el juny de 1993, la segona de les galeries regionals del Tate després del Tate Liverpool, i rebent més de 120.000 visitants abans del final de l'any.
El gener de 2015, el Tate St Ives va rebre 3.9£ milions per construir una ampliació sobre la galeria existent, amb la intenció de doblar l'espai disponible. El contracte va ser atorgat a BAM Construct UK, per afegir uns 1.200 metres quadrats d'extensió, amb la implicació de l'arquitecte original. El Tate St Ives va ser tancat l'octubre de 2015 per aquesta expansió fins al març 2017 on es preveu estigui acabada.

## Referències

* ↑ «Visits made in 2009 to visitr attractions in membership with Alva». Association of Leading Visitor Attractions. [Consulta: 21 maig 2010].
* 1 2 «History of Tate». [Consulta: 12 agost 2016].
* ↑ Kirste Smith, CM «Government investment in Tate St Ives considered money well spent». The Cornishman, 24-03-2016 [Consulta: 12 agost 2016].
* ↑ Parks, Liz «Tate St Ives to close for eight months for building work Arxivat 2015-08-24 a Wayback Machine.». Western Morning News, 13-08-2015 [Consulta: 12 agost 2016].
* ↑ «BAM moves onto main construction at Tate St Ives extension». The Construction Index, 15-06-2015 [Consulta: 12 agost 2016].
* ↑ Kriste Smith, CM «St Ives' Tate Gallery reopening delayed by ten months Arxivat 2016-09-22 a Wayback Machine.». The Cornishman, 03-03-2016 [Consulta: 12 agost 2016].

## Enllaços externs

* Tate St Ives website
* artcornwall.org — on-line journal for art and artists in Cornwall.
# Yuridia

Yuridia (Hermosillo, 4 d'octubre de 1985) és una cantant i compositora mexicana.

## Biografia

Nascuda en Hermosillo, Sonora, va migrar als 8 anys al costat de la seva família a Mesa, Arizona on va participar en concursos locals de cant. Una vegada, mentre jugava a nines a casa d'una veïna, es va quedar sola i el germà va tocar-se davant seu. Va saltar a la fama l'any 2005, en participar en la quarta edició del reality xou mexicà La Academia, on va obtenir el segon lloc.
Reconeguda com una de les intèrprets d'origen mexicà amb majors assoliments comercials en la indústria musical, és considerada la màxima venedora de discos a Mèxic en els últims 10 anys, registrant més de 2 milions de còpies venudes al llarg de la seva carrera a Mèxic i prop de 3 milions d'unitats a nivell mundial. Ha estat guardonada amb diversos premis nacionals i internacionals i ha realitzat reeixides presentacions a Mèxic, Estats Units, Veneçuela i Costa Rica incloent escenaris com l'Auditori Nacional en la Ciutat de Mèxic, Monterrey, Guadalajara, Los Angeles i el Palau dels Esports a Heredia.
Compta amb sis materials discogràfics. La Voz de un Ángeel, llançant l'any 2005, després de la seva participació en L'Acadèmia; va ser l'àlbum més venut l'any 2006 a Mèxic. En l'últim trimestre de l'any 2006, va llançar Habla el Corazón, que va vendre més de 100,000 còpies en el primer dia de llançament sent creditor a certificació de platí; seguit pel seu primer àlbum inèdit Entre Mariposas l'any 2007. Dos anys més tard, va tornar amb la producció Nada es de Color de Rosa, segon material inèdit. L'any 2011, va llançar el seu tercer àlbum de covers Para Mí. El seu més recent producció és 6, llançat en el quart trimestre del 2015, amb el qual commemora els seus primers 10 anys de carrera.

## Referències

* ↑ TV, Redacción Uno. «"Pensé que la culpa la tenía yo": Yuridia confiesa que sufrió abuso sexual cuando era niña» (en espanyol de Mèxic), 09-03-2021. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Segundo lugar, La Academia (2005)
* ↑ Yuridia, 2 millones de discos vendidos
* ↑ «Yuridia: Concierto en Costa Rica (2009)». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 27 juliol 2016].
* ↑ «La Voz de un Ángel, el disco más vendido en México (2006)». Arxivat de l'original el 2012-02-20. [Consulta: 27 juliol 2016].
* ↑ «Habla El Corazón, 100,000 copias en el primer día». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 27 juliol 2016].
* ↑ Yuridia celebra 10 años de trayectoria artística con "6"
# Scaramouche (pel·lícula de 1952)

Scaramouche és una pel·lícula estatunidenca dirigida per George Sidney i estrenada l'any 1952.

## Repartiment

* Stewart Granger: Andre Moreau
* Eleanor Parker: Lenore
* Janet Leigh: Aline de Gavrillac de Bourbon
* Mel Ferrer: Noel, Marquès de Maynes
* Henry Wilcoxon: Chevalier de Chabrillaine
* Nina Foch: Marie Antoinette
* Richard Anderson: Philippe de Valmorin
* Robert Coote: Gaston Binet
* Lewis Stone: Georges de Valmorin, pare de Philippe's i pare adoptiu d'Andrer
* Elisabeth Risdon: Isabelle de Valmorin, mare de Philippe
* Howard Freeman: Michael Vanneau
* Curtis Cooksey: Lawyer Fabian
* John Dehner: Doutreval of Dijon
* John Litel: Dr. Dubuque
# Gerard (beat)

Gerard (ca. 1035-1040 - 3 de setembre de 1120), amb diversos possibles cognoms Tum, Tunc, Tenque o Thom o fins i tot Sasso, fou un noble que marxà a les Croades i hi esdevingué fundador de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem o de l'Hospital i primer gran mestre de l'orde, i també fundador de l'Orde de Sant Llàtzer de Jerusalem. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Vida

Va néixer, possiblement, a Amalfi o segons altres fons a Martigues, a la Provença; altres fonts diuen que va néixer al Château d'Avesnes, a l'Hainaut. És possible el Gerard du Tunc citat a les fonts antigues com a primer mestre de l'Orde Hospitaler sigui Gerardo da Tonco, cavaller d'Asti que va marxar a la Primera Croada.
De família noble, Gerard es va dirigir a Jerusalem, on hi havia un hospital de pelegrins al monestir benedictí de Santa Maria Llatina de Jerusalem. Mentre Jerusalem depenia del soldà d'Egipte, l'activitat dels cristians no tenia obstacles, però a partir de 1071, quan va passar a mans dels seljúcides, les esglésies i hospitals van ser tancats. La persecució va ser la causa immediata de la Primera Croada i, en 1099, Jofré de Bouillon va conquerir Jerusalem.
La llegenda diu que Gerard subministrava aliments i informació als cristians durant el setge de la ciutat: els llençava pans, que, en ésser descobert, es transformaven en pedres per no delatar-lo.
Quan Jerusalem va quedar en mans cristianes, Gerard va organitzar un nou hospital per als pelegrins, dedicant-hi l'església a sant Joan Baptista. L'hospital havia de proporcionar acolliment i assistència pastoral als pelegrins, malalts i indigents. Simultàniament, per a protegir-los als camins encara insegurs, va reclutar soldats croats.
D'aquí va sorgir el nou orde religiós militar que, sota la protecció de Sant Joan, va rebre el reconeixement papal de Pasqual II el 1113, a través de la butlla Geraudo institutori ac praeposito Hirosolimitani Xenodochii. Aquesta butlla fou renovada i ampliada per Calitx II poc abans de la mort de Gerard el 1120. És l'Orde de l'Hospital de Sant Joan de Jerusalem, que amb el temps esdevindria el Sobirà Militar Orde de Malta.
L'orde va tenir la protecció de la Santa Seu i l'ajut dels reis de Jerusalem, Portugal, Castella i Lleó.
Gerard morí a Jerusalem el 3 de setembre de 1120.

## Vegeu també

* Orde de Sant Joan de Jerusalem
* Orde de Sant Llàtzer de Jerusalem
Viccionari
# Caste de Murols

Caste de Murols en alguns llocs anomenat Aroldo, Arnaldo, Arnoldus i fins i tot Gastó fou el sisè Mestre de l'Hospital. Va succeir en el càrrec a Gilbert d'Aissailly. Era el tresorer en temps de l'antic mestre i fou designat per aquest a ocupar el magisteri el 1170 i hi va estar fins al 1172.
D'ell en sabem molt poques coses, possiblement era originari de la península Ibèrica i va regir molt poc temps l'orde, només dos anys, cosa que implica que va tenir poca intervenció en la gestió d'aquesta.
# Alfons de Portugal (Hospitaler)

Alfons de Portugal (Coimbra, 1135-Santarém, 1207) fou Mestre de l'Hospital des de 1203 a 1206.
Era fill natural del rei Alfons I de Portugal i Famula Gomez de Trava. Va participar en la Quarta Croada.
Va entrar molt jove a formar part de l'Orde de l'Hospital, gràcies a la seva influència política de la seva família el 1203 va ser elegit com a Gran Mestre. Amb aquesta posició, va participar en la Quarta Croada contra la ciutat cristiana de Constantinoble. Però a causa del seu caràcter estricte i autoritari, aviat es va fer impopular entre molts dels cavallers de l'Orde, que els portava sovint la dissidència.
Va ser per aquesta causa, finalment, que el 1206 va decidir abdicar, va renunciar al seu càrrec i es va retirar a la vida privada a la cort portuguesa, on va morir el 1207. Alfons va ser enterrat a l'església dedicada a Sant Joan, la Igreja de São João de Alporão, propietat de l'Orde Hospitalari de Sant Joan.
# Galeazzo von Thun und Hohenstein

Galeazzo von Thun und Hohenstein (Trento, 24 de setembre de 1850 – Roma, 26 de març de 1931) fou el 75è Gran Mestre de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem entre 1905 i 1931.
Va néixer a Trento, quan aquesta ciutat encara formava part de l'Imperi Austrohongarès, era el fill petit del comte Guidobald Maria Thun und Hohenstein i de Teresa Guidi dei Marchesi di Bagno.
Durant la I Guerra Mundial va orientar l'Orde a l'ajuda als bàndols contendents, alhora també va invertir molts fons de l'Orde en bons de guerra austríacs, que un cop acabada, no van tenir cap valor. El 1925 va rebre l'Orde del Toisó d'Or de mans d'Alfons XIII.
Els darrers dos anys de la seva vida fou incapacitat a causa d'una malaltia física, va mantenir el càrrec de Gran Mestre, però era un lloctinent, Pio Franchi de'Cavalieri, qui s'encarregava del funcionament executiu de l'Orde.
# Foulques de Villaret

Foulques de Villaret (Folco del Vilaret en occità) fou elegit en el 1307 25è Mestre de l'Hospital i va substituir així el seu oncle, Guillaume de Villaret. Va néixer al castell familiar d'Allenc, a la província del Gavaldà.
Foulques de Villaret va iniciar el trasllat dels cavallers de l'orde estacionats a Xipre cap a l'illa de Rodes, illa que es va haver de conquerir i que es va fer el 1310. A més de Rodes va ocupar les illes de Cos, Nysiros, Symi, Episkopi, Tilos i Halki, a més d'altres missions navals contra els turcs per frenar-ne l'expansió.
Es va abandonar als plaers terrenals i va governar l'orde amb despotisme, cosa que va comportar que fos deposat i substituït per Maurice de Pagnac el 1319. Ara bé, amb la mort d'aquest darrer el 1321 va reprendre el magisteri fins al 1325, data en què va dimitir a demandes del papa Joan XXII. Fou substituït per Hélion de Villeneuve. Va morir el 1329.
# Uapití de Manitoba

El uapití de Manitoba (Cervus canadensis manitobensis) és una subespècie de uapití que viu a l'Oest Mitjà dels Estats Units (Dakota del Nord) i les Praderies del Canadà (Manitoba, Saskatchewan i el centre-nord d'Alberta). En comparació amb el uapití de les muntanyes Rocoses, és més gros però té banyes més petites. La subespècie estigué a punt d'extingir-se el 1900, però des d'aleshores s'ha recuperat. El seu principal depredador són els llops. Com que no migra, no disposa de l'opció de desplaçar-se a grans distàncies per reduir el risc de depredació, fet que compensa amb una sèrie de comportaments, com ara l'agregació, el moviment i la vigilància. Els adults tenen un pes mitjà de 352 kg (mascles) i 275 kg (femelles), superior al del uapití de les muntanyes Rocoses. El seu hàbitat natural són els boscos. S'alimenten de les fulles dels matolls, entre altres tipus de vegetació.

## Vegeu també

* Uapití de Roosevelt
* Uapití de Tule

## Referències

* ↑ Arxivat 2014-03-06 a Wayback Machine. Arxivat 2014-03-06 a Wayback Machine. Arxivat 2014-03-06 a Wayback Machine. «Manitoba Elk, Manitoba Wapiti» (anglès) Arxivat 2014-03-06 a Wayback Machine., Mamals' Planet, All Planet's Mamals (amb fotos)
* ↑ Vander Wal, Eric; Paquet, Paul C.; Andrés, José A. «Influence of landscape and social interactions on transmission of disease in a social cervid» (en anglès). Molecular Ecology, 21, 5, 3-2012, pàg. 1.271-1.282. DOI: 10.1111/j.1365-294X.2011.05431.x. ISSN: 1365-294X. PMID: 22289112.
* ↑ Blood, D. A.; Lovaas, A. L. «Measurements and Weight Relationships in Manitoba Elk» (en anglès). The Journal of Wildlife Management, 30, 1, 1966, pàg. 135. DOI: 10.2307/3797893. ISSN: 0022541X.
# Systema Naturae

El llibre Systema Naturae fou una de les obres principals del doctor de medicina suec Carl von Linné. El seu títol complet és Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis, o en català: "Sistema de la natura pels tres regnes de la natura, segons les classes, ordres, gèneres i espècies, amb caràcters, diferències, sinònims i llocs". La desena edició d'aquest llibre és considerada el punt de partida de la sistemàtica.
# Marc Soler i Rull

Marc Soler i Rull (El Masnou, Maresme, 19 d'agost de 1998) és un actor i ballarí català.
Llicenciat en art dramàtic al Campus ESART de Barcelona (Bath Spa University) i amb formació a l'Escola Superior d'Art Dramàtic Eòlia, també ha estudiat dansa contemporània, jazz, claqué, hip-hop i acrobàcia. El seu primer paper en teatre va ser a Maremar de Dagoll Dagom. Ha fet teatre, cinema i sèries a Barcelona i Madrid. Així, ha estat un dels protagonistes de L'acadèmia, una coproducció entre 3Cat i Prime Video. Ha interpretat a Guillem Font a "Moebius" i l'Adrià a "Cucut", les dues a TV3. També ha gravat sèries a Madrid com la popular "UPA NEXT" on feia del ballarí Sergio. També ha fet "Fàcil”, “Todos Mienten” o a la premiada TV movie “Quico Sabaté: sense destí” digida per Sílvia Quer. En cinema ha protagonitzat la pel·lícula de gènere "La niña de la comunión" dirigida per Víctor García i escrita per Guillem Clua. Marc Soler Rull serà un dels protagonistes de la sèrie "Nudes" que parla del perill de la filtració de nus a través de les xarxes socials.

## Referències

* ↑ «Marc Soler Rull. Actor i ballarí». La Clau, 15-07-2021 [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ González Garrido, Gabriel «Entrevista Marc Soler Rull». Estris: revista d'educació en el lleure, Núm. 240, 2021, pàgs.18-20. ISSN: 1699-1486 [Consulta: 15 maig 2024].
# Kitab al-Rawd al-Mitar

Kitab al-Rawd al-Mitar (o sols Rawd al-Mitar), El llibre del jardí flairant, és un diccionari geogràfic en àrab de data desconeguda, d'entre els segles XIII i XV, escrit per Ibn Abd-al-Múnim al-Himyarí. És fonamental per a l'estudi de la història d'Al-Àndalus, i es fonamenta en part en les obres del-Bakri i de Muhammad al-Idrissí.
Se'n conserven sis manuscrits, el més antic dels quals fou copiat l'any 971 de l'Hègira (1563-64). Un d'aquests manuscrits afirma que l'obra originària fou completada l'any 866 de l'Hègira (1461). Tanmateix, es conserven cites de l'obra en textos d'Ahmad al-Qalqashandi, que va morir l'any 821 de l'Hègira (1418), per la qual cosa es creu que degué existir una versió anterior de la qual no ens han arribat pas exemplars, potser realitzada per un avantpassat homònim d'al-Himyari.
El Kitab al-Rawd fou popular al Magrib fins al segle xix. El primer historiador occidental que n'estudià el manuscrit fou E. Lévi-Provençal, que en publicà extractes el 1938. N'hi ha una edició moderna en àrab del text complet del 1975.

## Referències

* ↑ T. Lewicki, "Ibn 'abd al-Mu'nim al-Himyari", en The Encyclopaedia of Islam, volum 3, pàgines 675-676.
* ↑ Maestro González, Pilar, Kitab ar-Rawd al-Mitar (València, País Valencià) 1963.
* ↑ Levi Provençal and al-Munim al-Himyari, La Peninsule iberique au Moyen age d'après le Kitab al-Rawd al-mitar d'Ibn Abd al-Mun'im al-Himayari (Leiden, E. J. Brill) 1938.
# Hedgewars

Hedgewars és un videojoc gratuït i de codi obert (llicència GPL) d'estratègia per torns d'artilleria i comèdia.
És una còpia del videojoc Worms.
Els personatges són eriçons i tenen una multitud d'armes que poden utilitzar. Els torns tenen un límit de temps. L'escenari es pot destruir per l'acció de les armes utilitzades. Es poden editar els equips. Les opcions per a jugar són les següents: una partida ràpida amb escenari aleatori contra l'IA, jugar localment contra l'IA o un oponent humà triant l'escenari, començar una campanya o triar un escenari per a entrenament.

## Rebuda

A Softpedia la crítica Silviu Stahie afirmà que la versió 0.9.15 és "fàcil d'instal·lar" i simple de jugar, divertit i no troba cap cosa equivocada. Li donà un 5 sobre 5.

## Referències

* ↑ Pomeyrol, J. «Linux Play: Mega Coin Squad, Orbital Gear, Blinding Dark, Darksiders 2, Dead Island, Hedgewars…». MuyLinux. Total Publishing Network, 16-08-2014. [Consulta: 24 juny 2015].
* ↑ «Hedgewars 0.9.16 Free Full Game for Windows». Gamershell. Arxivat de l'original el 13 de juliol 2015. [Consulta: 12 juliol 2015].
* ↑ «Un tributo a la nostalgia: Clones Open Source de juegos míticos». MuyLinux, 15-06-2011 [Consulta: 12 juliol 2015].
* ↑ «Hedgewars 0.9.16 Free Full Game». Gameshell. Arxivat de l'original el 13 de juliol 2015. [Consulta: 12 juliol 2015].
* ↑ Caciun, Dan «Hedgewars 0.9.20 – The Battle of the Hogs». TuxArena, 23-02-2014 [Consulta: 13 juliol 2015].
* ↑ Stahie, Silviu. «Hedgewars 0.9.15 Review». Softpedia. [Consulta: 3 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Hedgewars - Lloc web oficial
# Floortje Mackaij

Floortje Mackaij (Woerden, 18 d'octubre de 1995) és una ciclista neerlandesa professional des del 2013 i actualment a l'equip Movistar Team.

## Palmarès

* 2013
** Campiona dels Països Baixos júnior en contrarellotge
* 2014
** 1a a la Parel van de Veluwe
* 2015
** 1a a la Gant-Wevelgem
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Bèlgica
** Vencedora d'una etapa al Gran Premi Elsy Jacobs
* 2017
** Campiona del món en contrarellotge per equips
* 2018
** 1a a l'Omloop van de Westhoek
** Vencedora de dues etapes al Tour de Feminin-O cenu Českého Švýcarska
* 2021
** 1a a Trophée des Grimpeuses i vencedora d'una etapa
* 2023
** Volta a la Comunitat Valenciana Fèmines

### Resultats a les Grans Voltes
#### Giro d'Itàlia

* 2015 : 52a
* 2017 : 39a
* 2019 : 39a
* 2020 : 25a
* 2021 : 23a
* 2023 : 41a

#### Tour de França

* 2023 : 65a
* 2024 : 52a

## Referències

* ↑ «Floortje MACKAIJ» (en anglès). UCI. [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «Floortje Mackaij adds more power to 2023 team» (en anglès). movistarteam, 13-09-2022. [Consulta: 20 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Green-light

Fer "green-light", és a dir, llum verda significa donar permís per avançar amb un projecte. El terme és una referència al senyal de trànsit verd, indicant "seguir endavant".

## Indústria del cinema

En el context de la indústria del cinema i la televisió, donar llum verda a alguna cosa és aprovar formalment el seu finançament de producció i comprometre’s amb aquest finançament, permetent així que el projecte avanci de la fase de desenvolupament a la pre-producció i fotografia principal. El poder de donar llum verda a un projecte es reserva generalment a aquells que tenen una funció de projecte o de gestió financera dins d’una organització. El procés de dur un projecte del to verd a llum verda va constituir la base d'una televisió de realitat amb èxit titulat Projecte Greenlight.
Als the Big Five Gran Cinc major film studios als Estats Units i als mini-majors, la llum verda és exercida generalment pels comitès dels executius d’alt nivell dels estudis. Tanmateix, el president, el president o el cap executiu de l'estudi sol ser la persona que fa la decisió final. Per als pressupostos cinematogràfics més grans que impliquen diversos centenars de milions de dòlars nord-americans, el conseller delegat o el conseller delegat d’operacions del conglomerat principal de l'estudi pot tenir l’autoritat de llum verda final.

## Cultura popular

La pel·lícula Shot Caller (2017) retrata l'ús del terme en un altre context. A la cultura de les presons i de les colles, "donar llum verda" a algú és donar un "èxit" a la seva vida.

## Referències

* ↑ «Project Greenlight». HBO. Arxivat de l'original el 18 desembre 2008. [Consulta: 17 gener 2009].
# Joseph McCarney

Joseph McCarney (Irlanda, 19 de setembre de 1941 – Anglaterra, 1 d'agost de 2007) va ser un teòric i filòsof marxista irlandès.
Va créixer a Curragh (comtat de Kildare) i començà estudis de comerç en l'University College de Dublín (UCD). Deixà els estudis després d'un any i emigrà a Anglaterra, on treballà en feines diverses (venedor de bíblies, conductor de busos). De nou a l'UCD es graduà en política i història, amb una tesi sobre el moviment obrer irlandès. Marxà de nou a Anglaterra on feu de mestre de secundària, alhora que es graduà en filosofia a la Universitat de Warwick (1966-68). Professor de filosofia en la London South Bank University des del 1969. En el 1976 s'uní al grup que edità “Radical Philosophy” i en va ser col·laborador fins al 2001. Elaborà una nova perspectiva del pensament d'Hegel i Marx a la llum dels desenvolupaments del capitalisme contemporani. Bona part de la seva obra gira al voltant de la relació entre teoria i pràctica en Marx, allunyant-se de la definició de la teoria marxiana com a “ciència social crítica” i de la ideologia com a “falsa consciència”. A partir del 1986 residí amb la seua família a Lewes (East Sussex). En el 2000 es retirà de la universitat, i en el 2001 deixà de publicar-se “Radical Philosophy”. Va morir en un accident automobilístic.

## Obres

* 1980: The Real World of Ideology.
* 1990: Social Theory and the Crisis of Marxism.
* 2000: Hegel on History.

## Referències

* ↑ Chitty, Andrew «Joseph McCarney: A philosopher with a new angle on Marxism». The Guardian, 06-09-2007 [Consulta: 13 maig 2019].
* ↑ «Joseph McCarney». Enciclopèdia del marxisme.

## Enllaços externs

* Joseph McCarney (català) a Marxists Internet Archive (MIA) (amb llicència GFDL).
* Joseph McCarney, 1941-2007 (anglès) a Radical Philosophy.