OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Astroloba pentagona

Astroloba pentagona és una espècie de planta suculenta del gènere Astroloba, que pertany a la subfamília de les asfodelòidies (Asphodeloideae), dins la família de les asfodelàcies (Asphodelaceae).

## Descripció

Astroloba pentagona (anteriorment catalogada com 'hallii') forma una extensió oriental d'Astroloba bullulata, la seva veïna occidental amb tubercles, però es pot diferenciar per les seves fulles més llargues, afilades i rectes, que solen estar cobertes d'estries (línies) longitudinals. Les poblacions ocasionals també tenen tubercles, que sempre es donen al llarg de les estries.
La inflorescència d'aquesta planta és semblant a la del seu parent bullulata, però cap a l'est de la seva àrea de distribució pot arribar a ser moltes vegades més alta. A prop de Vleiland, les plantes tenen inflorescències que poden arribar a l'alçada dels malucs. Les flors són minúscules, groguenques i tubulars.

## Distribució i hàbitat

Astroloba pentagona es distribueix a la província sud-africana del Cap Occidental; i concretament s'estén des del pas de Rooinek i Laingsburg a l'oest, cap al sud fins als turons al llarg de la carretera Laingsburg-Seweweekspoort, i cap a l'est (possiblement) fins a la presa Floriskraal. En aquesta àrea, prefereix les crestes d'esquist i els arbustos on pot créixer per protegir-se de la calor ("arbustos de viver"). Cap al sud-oest, aquesta espècie s'esvaeix gradualment en Astroloba spirella (el seu parent del petit Karoo) i els intermedis tenen fulles més petites i llises. A l'est es transforma gradualment en Astroloba tenax.

## Taxonomia

Astroloba pentagona va ser descrita per (Haw.) Uitewaal i va ser publicat a Succulenta (Netherlands) 28: 54, a l'any 1947.

### Etimologia

Astroloba: nom genèric que deriva de les paraules gregues astros, "estrella" i lobos, "lòbul".
pentagona: epítet llatí que significa "de cinc angles".

### Sinonímia

* Aloe pentagona Haw., Trans. Linn. Soc. London 7: 7 (1804). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Apicra pentagona (Haw.) Willd., Mag. Neuesten Entdeck. Gesammten Naturk. Ges. Naturf. Freunde Berlin 5: 273 (1811).
* Haworthia pentagona (Haw.) Haw., Syn. Pl. Succ.: 97 (1812).

## Referències

* 1 2 3 4 Jilemicky, Jakub; Molteno, Steven. «Astroloba pentagona» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ «Astroloba pentagona». Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2022-10-22. [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ List of descriptive plant epithets
* ↑ «Sinònims d'Astroloba pentagona». Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-12-22. [Consulta: 14 juliol 2022].
# Junichirō Koizumi

Junichirō Koizumi (japonès: 小泉純一郎) (Yokosuka, 8 de gener de 1942) és un polític japonès, destacat com a primer ministre del Japó del 2001 fins al 2006. Es va retirar de la política l'any 2009. És el sisè primer ministre més llarg de la història del Japó.

## Biografia

Fill i net de figures polítiques del seu país. Es va llicenciar en economia el 1967 per la Universitat de Keiō, i posteriorment va estudiar a la Universitat College de Londres durant una breu temporada per aprendre anglès. Va tornar de forma precipitada al Japó el desembre de 1969 a causa de la mort del seu pare. La tradició el va obligar a presentar-se com a candidat per al lloc de diputat que el seu pare havia deixat vacant, però no va aconseguir-ho fins al 1972. A les eleccions primàries del seu partit el 2001 fou elegit candidat a presidir el govern. Està divorciat i té tres fills, un dels quals, Kotaru Koizumi, es va fer actor. És líder del Partit Liberal Democràtic del Japó (PLD).
Koizumi és un personatge carismàtic que es distingeix per les seves corbates i és un aficionat al rock i al beisbol, i un amant apassionat de Richard Wagner i X Japan.
Koizumi fou proclamat primer ministre del Japó el 26 d'abril de 2001, succeint a Yoshiro Mori i guanyant un altre cop a les eleccions celebrades l'11 de setembre de 2005 per majoria absoluta, després d'enfrontar-se amb el Parlament per les reformes econòmiques de la cort neoliberal. El 26 de setembre de 2006 va dimitir, i això va fer que Shinzo Abe ocupés el seu lloc.

## Referències

* ↑ "Koizumi to exit political stage", The Japan Times, 26 September 2008.
* ↑ Koizumi's popularity hits fresh peak, CNN, 12 June 2001. Arxivat 4 April 2013 a Wayback Machine.
* ↑ «Japanese PM's son seeks limelight». BBC News, 01-08-2001.
* ↑ «LDP unveils new TV commercials, poster featuring Koizumi». thefreelibrary.com, 16-05-2001. [Consulta: 1r juliol 2007].
* ↑ Anderson, Gregory E., "Lionheart or Paper Tiger? A First-term Koizumi Retrospective" a Wayback Machine (archived 19 February 2006) (Archive), Asian Perspective 28:149–182, March 2004.
* ↑ «Dimiteix el primer ministre japonès». El Punt Avui, 12-09-2007. [Consulta: 13 setembre 2020].
# Carles Lloret i Soler

Carles Lloret i Soler (Barcelona, 5 de febrer de 1921 - Barcelona, 21 de març de 2003) va ser un empresari i actor de teatre i cinema català. Amb Lluís Nonell van ser els responsables de la Companyia Maragall, instal·lada al teatre Romea de Barcelona, a la dècada dels anys 60 del segle passat. Va ser el director del Cicle de Teatre Llatí de 1969. Va ser el representant de Joan Capri. Es va casar amb l'actriu Carme Contreras i Verdiales amb qui va tenir quatre fills.

## Trajectòria professional
### Teatre

* 1952. El rosal de la tres rosas de M. Linares Rivas. Estrenada al Club María Guerrero de Barcelona.
* 1953. Llama un inspector de John B. Priestley. Estrenada al Club María Guerrero de Barcelona.
* 1956, 8 de novembre. Ella és..."ella" de Jaume Villanova i Torreblanca. Estrenada al teatre Romea de Barcelona
* 1957, 27 de febrer. Passaport per a l'eternitat de Josep C. Tapias i Santiago Vendrell, estrenada al teatre Romea de Barcelona. En el paper d'Eugeni.
* 1958, 16 d'abril. El pobre d'esperit i els altres de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Guimerà de Barcelona.
* 1958, desembre. Un home entre herois de Rafael Tasis. Estrenada al Teatre Guimerà.
* 1959. Tres angelets a la cuina. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1960, 4 febrer. La clau de Noel Clarasó. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1961, 19 agost. Pi, Noguera i Castanyer, fabricants de mobles d'Àngel Millà i Lluís Casañas. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1963, 8 febrer. Fang d'Eduard Criado. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1964. Don Gonzalo o l'orgull del gec d'Albert de Sicília Llanas. Estrenada al teatre Romea.
* 1972. La noche de los cien pájaros de Jaume Salom. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1973. Sorpresa en noche de bodas, d'Armand Matias i Guiu. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1974. El señor de Pigmalión de Jacint Grau. Estrenat al teatre Espanyol de Barcelona.
* 1974. Matrícula 7284 JM 75 de Bricaire i Lasaygues. Estrenada al teatre Don Juan de Barcelona.
* 1975. Aquí, l'inspector Cristófol...cambio! de Jaume Ministral Masia i Joan Capri. Representada al teatre Romea, de Barcelona.
* 1977. La cambrera és perillosa de Serge Véber, en versió catalana de R. Duver. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1978. La reina ha relliscat d'Alfons Roure i música de Josep Maria Torrens. Representada al teatre Romea de Barcelona.

### Televisió

* 1964. La ferida lluminosa de Josep Maria de Sagarra dins l'espai Teatre Calatà de Televisió de Catalunya.
* 1979. El doctor Caparrós, protagonitzat per Joan Capri
* 1993. I ara què, Xènia?

### Cinema

* 1956. Los ojos en las manos. Director: Miguel Iglesias
* 1982. Los embarazados. Director: Joaquim Coll Espona
* 1996. Assumpte intern. Director: Carles Balagué.
* 1996. Adiós, tiburón. Director: Carlos Suárez

## Referències

* ↑ 324cat «Mor als 82 anys l'actor i empresari teatral Carles Lloret». CCMA, 2003-03-21/2006-11-09.
# Kolumbo

Kolumbo és un volcà submarí actiu al mar Egeu, a uns 8 quilòmetres al nord-est del Cap Kolumbo, de l'illa Santorí. És el més gran d'un seguit de cons volcànics submarins que s'estén cap al nord-est de Santorí, el diàmetre del cràter és aproximadament de 1.5 km. Es descobrí el 1649-50 quan la caldera quedà a la vista, però aquella explosió no fou res comparada amb la qual va destruir Tera aproximadament el 1630 aC (anomenada erupció minoica), que suposà un gran declivi per a la Civilització minoica. Aquest volcà de Santorí forma part del Smithsonian Institution's Global Volcanism Program.
El 1650 l'acumulació que hi havia al con va arribar a la superfície provocant una explosió que envià flux piroclàstic a la superfície del mar, a les costes i vessants de Santorí, provocant la mort de setanta persones i molts animals. A més, el volcà s'ensorrà provocant un tsunami que va causar danys a les illes properes fins a 150 quilòmetres de distància.
El 2006 una expedició de l'NOAA va explorar el llit marí amb els robots ROV (Remotely operated underwater vehicle) per elaborar mapes i extreure mostres de les dues erupcions.
La base del cràter es troba a uns 500 m sota el nivell del mar.

## Referències

* ↑ Ref. University of Rhode Island: Kolumbo
* ↑ Most of the information in this article is derived from the on-line reports of the NOAA Ocean Explorer, in References.
* ↑ «Santorini», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.
* ↑ Ref. University of Rhode Island: Kolumbo; Fouqué 1879

## Bibliografia

* Kilias, S.P., Nomikou, P., Papanikolaou, D., Polymenakou, P.N., Godelitsas, A., Argyraki, A., Carey, S., Gamaletsos, P., Mertzimekis, T.J., Stathopoulou, E., Goettlicher, J., Steininger, R., Betzelou, K., Livanos, I., Christakis, Ch., Croff Bell, K., Scoullos, M. (2013). New insights into hydrothermal vent processes in the unique shallow-submarine arc-volcano, Kolumbo (Santorini), Greece. Scientific Reports 3. doi:10.1038/srep02421
* Vougioukalakis, G., A. Sbrana and D. Mitropoulos, 1995. "The 1649-50 Kolumbo submarine volcano activity, Santorini, Greece," in F. Barberi, R. Casale, M. Fratta, (eds.) The European Laboratory Volcanoes: Workshop Proceeding (Luxembourg: EC European Science Commission) pp 189–92.

## Vegeu també

* Erupció minoica

## Enllaços externs

* NOAA Ocean Explorer: Thera 2006 Expedition Summary
# Trisagion (Pärt)

Trisagion és una obra per a orquestra de cordes del compositor estonià Arvo Pärt composta el 1992 i revisada el 1995, escrita pel 500è aniversari de la fundació de la parròquia del profeta Elies a Ilomantsi, Finlàndia. Va ser estrenada a la mateixa església el 18 de juliol de 1992 per l'Ensemble XXI de Moscou, dirigit per la seva fundadora i directora Lygia O'Riordan.
Durant la sessió d'estiu de l'Ensemble XXI a Ilomantsi, titulada Creativity in Silence, Pärt va exercir com a compositor resident. Hi va passar una setmana treballant amb l'orquestra i ajustant els detalls de la seva composició. Trisagion és una obra instrumental d'un sol moviment, d'aproximadament 15 minuts de durada, inspirada en el Trisagion utilitzat per l'Església Ortodoxa i les Esglésies Catòliques Orientals. Tot i no incloure text, la peça es basa en els paràmetres del text litúrgic eslau, com el nombre de síl·labes per paraula i les accentuacions, que configuren la seva estructura.

## Referències

* ↑ «Informació de l'obra» (en anglès). Universal Edition. [Consulta: 25 desembre 2018].
* ↑ «Trisagion (1992 -1994)». IRCAM. [Consulta: 26 juny 2023].
* ↑ «Informació de l'obra» (en anglès). Arvo Pärt Centre. [Consulta: 28 novembre 2024].
# Xiyue Qi Tong

Xiyue Qi Tong (xinès simplificat: 西岳奇童, pinyin: Xīyuè qí tóng, literalment 'El xiquet estrany de la Muntanya Xiyue') és una pel·lícula d'animació amb titelles realitzada per l'estudi d'animació de Shanghai el 1984. Dirigida per Jin Xi, era la primera part de dos pel·lícules, però la seqüela s'hagué de cancel·lar arran de la crisi del cinema d'animació de la Xina als anys 80 i 90, restant inacabada fins al 2006.
La pel·lícula original durava 57 minuts, i la versió final de 2006, dirigida per Hu Zhaohong, tingué una llargària de 85 minuts, dels quals 40 eren metratge reaprofitat de la cinta original.

## Història

Basada en la història de la llanterna de lotus (Bao Lian Deng), el protagonista és el jove Chen Xiang, el fill d'una fada, la princesa San Sheng, i un home mortal. Quan sa mare és empresonada a la muntanya Hua per son tio Er Lan Shen, el xicotet Chen es llança a salvar-la.

## Realització

Xiyue Qi Tong és coetània a diverses produccions de l'edat de plata del cinema d'animació xinés, com Nezha Nao Hai, la llegenda del llibre segellat, o la sèrie d'animació de titelles d'Afanti, del mateix director, Jin Xi.
Ideada originàriament com una pel·lícula en dos parts, la primera, estrenada el 1984 finalitzava amb un avís on es demanava a l'audiència que esperaren a una segona part que mai va arribar. la crisi del cinema d'animació de la Xina als anys 80 i 90, i la mort del director el 1997, així com el fet que gran part de l'equip haguera abandonat l'estudi d'animació de Shanghai feu impossible acabar la història.
Finalment, el 2006 es feu una versió completa, amb gran part del metratge original i 45 nous minuts de metratge, que tingueren a Hu Zhaohong de director, i un pressupost d'un milió de yuans.

## Referències

* 1 2 3 4 «《西岳奇童》:最后一部老动画？_三联生活周刊». [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ Macdonald, Sean «Jin Xi: Master of puppet animation». Journal of Chinese Cinemas, 11, 2, 04-05-2017, pàg. 159–174. DOI: 10.1080/17508061.2017.1322785. ISSN: 1750-8061.
* 1 2 «It's Cartoon Time All over Again». China Internet Information Center (Shanghai Daily), 13-06-2006. [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ «Preserving classic Chinese cartoons». China Internet Information Center (Shanghai Daily), 15-02-2008. [Consulta: 21 març 2021].
* 1 2 3 4 «影迷苦等20年 经典国产动画《西岳奇童》重拍_搜狐娱乐频道». [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ «Xiyue Qi Tong». Anime-Planet.
* 1 2 3 «苦等20年 经典国产动画《西岳奇童》重拍». [Consulta: 26 novembre 2024].
# Avinguda de Pius XII

L'avinguda de Pius XII és una via urbana de València que pertany a les avingudes i a grans vies de la ciutat. Té una gran capacitat tenint tres carrils per a cada direcció, o fins a quatre carrils en una mateixa direcció a un tram en concret, als que se sumen les vies laterals de servei.
S'inicia al sud amb el Pont d'Ademús sobre el Jardí del Túria, que la connecta amb la Gran Via Ferran el Catòlic direcció al centre de la ciutat, i finalitza al nord amb l'encreuament de les avingudes del General Avilés i de les Corts Valencianes. Fit amb importants vies urbanes de València com l'avinguda de Campanar, el carrer de la Vall de la Ballestera i el carrer de Joaquín Ballester.
Travessa de sud a nord el barri de Campanar, concretament per l'est de l'antic nucli urbà del barri, i a prop de la fi limita uns metres amb el veí barri de Benicalap.

## Nom

Està dedicada al Papa Pius XII, l'italià Eugenio Maria Giovanni Pacelli, que va ser Papa des de 1939 fins a 1958.

## Història

Era l'inici de la popularment coneguda com a Pista d'Ademús (actual CV-35, Autovia del Túria), ja que va nàixer com a via de comunicació de València amb la comarca del Racó d'Ademús. Substituïa d'aquesta manera al Camí Vell de Llíria que travessava els nuclis urbans de barris, pedanies i poblacions.
Amb el creixement urbanístic de la ciutat va quedar inclòs al nucli urbà de la ciutat, i gràcies a la seua proximitat al vell llit del riu Túria (actual Jardí del Túria) va ser una zona urbanitzada per a connectar el vell nucli de Campanar amb la ciutat de València.

## Elements importants

A l'inici de l'avinguda, vora al Jardí del Túria trobem el centre comercial Nuevo Centro amb un edifici d'El Corte Inglés i la popular Piràmide musical (clàssic punt de venda de discos musicals) junt a l'esplanada de Nuevo Centro, una esplanada que es fa servir per a nombrosos esdeveniments de la ciutat al llarg de tot l'any, com per exemple l'Exposició del Ninot on té lloc la votació cada any per a descobrir quin serà el Ninot indultat a les Falles de cada any.
Junt a aquesta esplanada trobem també l'hotel Expo Hotel, i molt a prop trobem les antigues instal·lacions de l'Hospital La Fe i l'Estació d'Autobusos de València.
Al final de l'avinguda trobem el centre comercial Ademuz amb un Hipercor d'El Corte Inglés.

## Transports

Les estacions metro de Túria i de Campanar de la Línia 1 de metro de València són les més pròximes a l'avinguda per estar baix mateix de la calçada.

## Referències

* 1 2 3 Avinguda de Pius XII a callejero.net
* ↑ Un accidente en la Pista de Ademuz colapsa la CV-35 y el by-pass en hora punta, Las Provincias
* ↑ «Instal·lacions Riu Turia, Estadi del Turia (Tram III)». Arxivat de l'original el 2016-09-27. [Consulta: 25 setembre 2016].
* ↑ Nuevo Centro
* ↑ Exposició del Ninot a lovevalencia.com
* ↑ Cómo llegar Arxivat 2016-09-27 a Wayback Machine. al web d'Expo Hotel
* ↑ El Corte Inglés d'Ademús
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Gijonet

Gijonet (en francès Gijounet) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 190 | 139 | 109 | 110 | 114 | 125 | 135 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1928-1944 | Jean Azaïs |
| 1944-1947 | Paul Durand |
| 1947-1965 | Noé Gary |
| 1965-1971 | Marcel Fournier |
| 1971-1998 | Denis Vayrette |
| 1998-2009 | Jean Choulet |
| 2009- | Hughes Delori |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Goniacodon

Goniacodon és un gènere extint de mesonics triisodòntids que visqueren durant el Paleocè a Nord-amèrica. El 2010 es descrigueren les primeres restes del Paleocè superior d'aquest gènere.

## Referències

* ↑ Elizabeth M. St. Clair, Doug M. Boyer, Jonathan I. Bloch i David W. Krause «First records of a triisodontine mammal, Goniacodon levisanus, in the late Paleocene of the northern Great Plains, North America» (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 30, 2, 2010, pàg. 604-608. DOI: 10.1080/02724631003617902.
# Maiçac

Maiçac (en francès Meyssac) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.027 | 1.046 | 1.073 | 1.103 | 1.124 | 1.100 | 1.222 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jacques Masson | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Conchata Ferrell

Conchata Galen Ferrell (28 de març de 1943 - 12 d'octubre de 2020) va ser una actriu estatunidenca. Tot i que formava part del repartiment habitual de cinc sèries de televisió, era coneguda sobretot per interpretar a Berta, la mestressa de casa de les dotze temporades de la sitcom Two and a Half Men. Per la seva interpretació com a Berta, va rebre dues nominacions al Primetime Emmy Award com a millor actriu secundària en una sèrie de comèdia (el 2005 i el 2007). Aquests es van afegir a una nominació anterior com a actriu secundària destacada en una sèrie dramàtica per la seva interpretació a L.A. Law (1992).
# Llista de vida

Una llista de vida (life list, en anglès) és una llista de totes les espècies biològiques vistes per una persona. L'acció de fer un seguiment de les espècies biològiques que hom ha pogut observar es coneix com a llista de vida. L'expressió és particularment emprada entre els observadors d'ocells i els pescadors, alguns dels quals competeixen entre ells per tenir la llista més gran possible amb les espècies més singulars.
La llista de vida pot adoptar moltes formes, ja que depèn del què cada individu "compta" per a la seva llista i què no. Alguns observadors d'ocells només comptaran els ocells que veuen, mentre que altres poden prendre l'audició d'una vocalització com a prova suficient per afegir l'espècie a la seva llista de vida. En altres casos, un observador d'ocells pot estar en un grup de persones observant ocells quan només una persona veu i identifica l'ocell, i els altres allí presents poden triar si l'afegeixen o no a la seva llista particular. Tot i que per afegir una espècie en una llista de grup, en una sortida, normalment s'estableix el criteri de que, com a mínim, hagi estat observada o escoltada per un mínim de dos participants.

## Referències

* ↑ Porter, Diane. «What Good Is a Life List?». www.birdwatching.com. [Consulta: 24 abril 2013].
* ↑ Conrad, Jim. «The Life List». The Backyard Nature Website, 12-10-2011. [Consulta: 24 abril 2013].
# Jean-Paul Vesco

Jean-Paul Vesco O.P. (10 de març de 1962, Lió) és un bisbe, advocat, escriptor i missioner francès resident a Algèria. Pertany a l'Orde de Predicadors.

## Biografia

Després de fer els estudis de primària i secundària a la Sainte-Marie Lyon, es llicencià en dret i treballà com a advocat durant set anys a París. Quan descobrí la seva vocació religiosa el 1995 ingressà a l'Orde de Predicadors, on feu la professió perpètua el 14 de setembre del 1996 i fou ordenat sacerdot el 24 de juny del 2001.
Després d'estar estudiant durant una temporada a l'Escola Bíblica i Arqueològica Francesa de Jerusalem, se n'anà a la ciutat de Tlemecen (Algèria), on se li encarregà la missió de refundar-hi la presència dels dominics, sis anys després de l'assassinat del bisbe Pierre Claverie.
El desembre del 2010 fou escollit prior provincial dels dominics a França, amb la qual cosa hagué d'instal·lar-se a París. Ja des de l'1 de desembre del 2012 tornà a residir a Algèria, a causa que Sa Santedat el Papa Benet XVI el nomenés nou bisbe d'Oran. Es convertí en el successor d'Alphonse Georger, que hi renuncià després d'haver arribat a l'edat de jubilació canònica.
Escollí com a lema la frase Je veux vivre et donner envie de vivre, i rebé la consagració episcopal a la Catedral del Sagrat Cor el 25 de gener del 2013 a mans del cardenal-arquebisbe de Lió Philippe Barbarin en qualitat de consagrant principal i com a co-consagrants l'arquebisbe d'Alger Ghaleb Bader i el seu predecessor Alphonse Georger.
El 2015 publicà dos llibres, amb els quals la Conferència Episcopal Regional de l'Àfrica Occidental Francòfona li atorgà el primer premi literari.

## Referències

* ↑ «P. Vesco, prieur provincial des dominicains de France» (en francès). La Croix, 11-01-2011 [Consulta: 2 novembre 2016].
* ↑ «Le Frère Jean-Paul Vesco nommé évêque du diocèse d'Oran» (en francès). Conferència dels Bisbes de França, 01-12-2012 [Consulta: 2 novembre 2016].
* ↑ «Il Papa ha nominato Vescovo di Oran, il Rev.do Padre Jean-Paul Vesco, O.P., finora Superiore Provinciale dei Domenicani in Francia.» (en italià). Oficina de prensa de la Santa Sede, 01-12-2012 [Consulta: 2 novembre 2016].