OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fonts del Llobregat

Les Fonts del Llobregat són unes surgències d'aigua subterrània en roques calcàries paleozoiques que es troben al naixement del riu del mateix nom, a la pleta Roja (1.295 metres d'altitud), dins el municipi de Castellar de n'Hug, a la comarca catalana del Berguedà.
Estan situades aproximadament a mig quilòmetre a l'oest del poble. És un indret molt visitat per turistes i excursionistes.
Les fonts on neix el riu brollen directament dels cingles que voregen Castellar de N'Hug, i formen una abundosa i ràpida cascada. El naixement del riu és digne de ser visitat per la seva espectacularitat, sobretot en temps d'aigües abundoses.
La font es forma on aflora el contacte de entre de les roques calcàries del devonià i les roques argiloses del Permià sobre les que descansen, tot i ser més modernes. L'aigua que va davallant per les esquerdes i cavitats de les roques calcàries (aqüífer càrstic) topa amb la capa argilosa, molt més impermeable, i surt a la superfície. Una situació semblant es dona a les properes fonts del Bastareny i és típica dels aqüífers càrstics, on és habitual trobar poques fonts però de cabal important.
El cabal de la font és al voltant dels 4 m3 per segon.

## Referències

* 1 2 «Gran Enciclopèdia Catalana». [Consulta: 6 desembre 2018].
* ↑ «Què visitar - Castellar de n'Hug». Arxivat de l'original el 22 de juny 2019. [Consulta: 6 desembre 2018].
* ↑ Ferran Climent Costa / Josep M. Mata-Perelló «Les fonts del Llobregat». El Pou de la Gallina, 23-03-2018 [Consulta: 13 setembre 2019].
* ↑ «Nacimiento del río Llobregat (Fonts del Llobregat)». IGME, 31-12-2000. [Consulta: 13 setembre 2019].
# Nintendo Entertainment Analysis and Development

Nintendo Entertainment Analysis and Development (o EAD; antigament Research & Development Team 4) va ser la divisió més gran dins de Nintendo del Japó, sota el comandament de Shigeru Miyamoto. Aquest equip se centra principalment en el desenvolupament de jocs. El 1997, Miyamoto va explicar que entre es dedicaven entre vint i trenta empleats a cada joc desenvolupat per EAD durant tot el seu desenvolupament. També va fer conèixer l'existència d'un grup de programació dins de la divisió anomenat SRD, un grup d'uns dos-cents empleats experts en el desenvolupament de maquinari.
EAD és coneguda per treballar en jocs de les sèries de Mario, The Legend of Zelda, Pikmin i Donkey Kong entre molts altres títols. EAD estava encapçalada per Yoshiaki Koizumi i Takao Shimizu.
El 16 de setembre amb la nova presidència de Nintendo Tatsumi Kimishima Nintendo EAD es va fusionar amb Nintendo SPD per crear Nintendo EPD.
# Louis-Pierre Anquetil

Louis-Pierre Anquetil (20 de gener de 1723 - 5 de setembre de 1808) fou un historiador francès.
Nascut de pare botiguer, entrà el 1741 a la Congrégation de France a Sainte-Catherine de París, on fou ordenat capellà i ensenyant de teologia i belles lletres. Fou nomenat director del seminari de Reims i publicà el 1756 la seva primera obra: Histoire civile et politique de la ville de Reims.
El 1759 fou capellà prior a l'Abadia de la Roë a Anjou, després fou nomenat director del col·legi de Senlis, on escrigué Esprit de la Ligue. El 1766 deixà l'ensenyament per esdevenir capellà prior de Château-Renard al Loiret, i més endavant, el 1790, capellà a La Villette, prop de París.
Empresonat durant el Terror a la presó de Saint-Lazare, abandonà les seves funcions eclesiàstiques el 1793. Fou escollit membre de l'Académie des inscriptions et belles-lettres el 1795, i de seguida entrà al Ministeri d'Afers Estrangers i publicà l'obra Motifs des guerres et des traités de paix de la France el 1797. Per demanda de Napoleó, començà a escriure la monumental Histoire de France, que fou continuada per altres historiadors com el comte de Vaublanc.

## Obres

* Histoire civile et politique de la ville de Reims (3 volums, 1756).
* L'Esprit de la Ligue, ou histoire politique des troubles de France, pendant les XVIème et XVIIème siècles (3 volums, 1767).
* Vie du maréchal duc de Villars, écrite par lui-même, et donnée au public par M. Anquetil (4 volums, 1784).
* L'Intrigue du Cabinet, sous Henri IV et Louis XIII, acabat per la Fronde (4 volums, 1780).
* Louis XIV, sa cour et le Régent (4 volums, 1789).
* Motifs des guerres et des traités de paix de la France pendant les règnes de Louis XIV, Louis XV et Louis XVI, depuis la paix de Westphalie, en 1648, jusqu'à celle de Versailles, en 1783 (1797). Text en línia:
* Précis de l'histoire universelle, ou Tableau historique présentant les vicissitudes des nations (9 volums, 1799). Text en línia (3 primers volums) : , et
* Notice sur la vie de M. Anquetil du Perron (1804).
* Histoire de France depuis les Gaulois jusqu'à la fin de la monarchie (14 volumes, 1805).
# Amàlia de Dohna-Carwinden

Amàlia de Dohna-Carwinden (en alemany Amalie Louise von Dohna-Carwinden) va néixer a Estocolm (Suècia) el 28 de juliol de 1661 i va morir a Kaliningrad el 2 d'abril de 1724. Era filla de Cristòfol de Dohna-Carwinden (1628-1668) i d'Anna Oxenstierna de Korsholm-Och-Wassa (1620-1690).

## Matrimoni i fills

El 10 de setembre de 1684 es va casar amb Alexandre de Dohna-Schlobitten (1661-1728), fill de Frederic de Dohna (1621-1688) i de la princesa Esperança de Puy Montbrun-Ferrassierres (1638-1690). El matrimoni va tenir quinze fills:
* Esperança Anna, nascuda i morta el 1685.
* Amàlia (1686-1757), casada amb Otto von Magnus Dónhof.
* Lluïsa Carlota (1688-1736), casada amb el comte Frederic Guillem de Wied (1684-1737).
* Soia Elionor (1688-1689)
* Carles Enric (1689-1690)
* Cristina Carlota (1691-1696)
* Alexandre (1692-1693)
* Úrsula Anna (1693-1737)
* Frederic (1695-1705)
* Carles Guillem (1696-1697)
* Sofia Guillemina (1697-1754)
* Albert Cristòfol (1698-1752), casat amb la duquessa Sofia Enriqueta de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck (1698-1768).
* Joana Carlota (1699-1726)
* Alexandre Emili (1704-1745)
* Elisabet Cristina (1702-1703)

## Enllaços externs

* Amàlia Lluïsa de Dohna-Carwinden
* http://genealogics.org
# Sofia de Saxònia-Weinssenfels

Sofia de Saxònia-Weinssenfels (en alemany Sophia von Sachsen-Weißenfels) va néixer a Halle (Saxònia-Anhalt) el 23 de juny de 1654 i va morir a Zerbst el 31 de març de 1724. Era una princesa alemanya de la Casa de Wettin, filla del duc August (1614-1680) i d'Anna Maria de Mecklenburg-Schwerin (1627-1669). Per raó del seu matrimoni esdevingué princesa d'Anhalt-Zerbst.

## Matrimoni i fills

El 18 de juny de 1676 es va casar a Halle (Saxònia-Anhalt) amb Carles Guillem d'Anhalt-Zerbst (1652-1718), fill de Joan VI d'Anhalt-Zerbst (1621-1667) i de Sofia Augusta de Schleswig-Holstein-Gottorp (1630-1680). El matrimoni va tenir tres fills:
* Joan August (1677-1742), casat primer amb la princesa Frederica de Saxònia-Gotha-Altenburg (1675-1709), i després amb Hedwig Frederica de Württemberg-Weiltingen (1691-1752)..
* Carles Frederic (1678-1693).
* Magdalena Augusta (1679-1740), casada amb Frederic II de Saxònia-Gotha-Altenburg (1676-1732).

## Enllaços externs

* ThePeerage.com
* Johann Hübners ... Drey hundert und drey und dreyßig Genealogische Tabellen, Tab. 170 Arxivat 2018-05-13 a Wayback Machine.
* Schloss-Zerbst.de Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Alessandro (Händel)

Alessandro (títol original en italià, en català Alessandro), Händel-Werke-Verzeichnis 21, és una obra dramaticomusical en actes composta per Georg Friedrich Händel sobre un llibret en italià de Paolo Rolli. Es va estrenar el 5 de maig de 1726 al Her Majesty's Theatre de Ciutat de Westminster.

## Vegeu també

* Llista d'òperes de Georg Friedrich Händel
Òperes de Georg Friedrich Händel :
Almira (1705)
Florindo (1708)
Rodrigo (1707)
Agrippina (1709)
Rinaldo (1711)
Il pastor fido (1712)
Silla (1713)
Teseo (1713)
Amadigi di Gaula (1715)
Acis and Galatea (1718)
Radamisto (1720)
Muzio Scevola (1721)
Floridante (1721)
Ottone (1723)
Flavio (1723)
Giulio Cesare (1724)
Tamerlano (1724)
Rodelinda (1725)
Scipione (1726)
Alessandro (1726)
Admeto (1727)
Riccardo Primo (1727)
Siroe (1728)
Tolomeo (1728)
Lotario (1729)
Partenope (1730)
Poro (1731)
Ezio (1732)
Sosarme (1732)
Orlando (1733)
Arianna in Creta (1734)
Oreste (1734)
Ariodante (1735)
Alcina (1735)
Atalanta (1736)
Arminio (1737)
Giustino (1737)
Berenice (1737)
Alessandro Severo (1738)
Faramondo (1738)
Serse (1738)
Giove in Argo (1739)
Imeneo (1740)
Deidamia (1741)
Semele (1744)
Alceste (1750) :
Oratoris de Georg Friedrich Händel :
Il trionfo del Tempo e del Disinganno (1707)
La resurrezione (1708)
Brockes Passion (1715)
Esther (1732)
Deborah (1733)
Athalia (1733)
Alexander's Feast (1736)
Il trionfo del Tempo e della Verità (1737)
Saul (1738)
Israel in Egypt (1738)
L'Allegro, il Penseroso ed il Moderato (1740)
El Messies (1741)
Samson (1741)
Semele (1743)
Joseph and his Brethren (1743)
Hercules (1744)
Belshazzar (1744)
Occasional Oratorio (1746)
Judas Maccabaeus (1746)
Joshua (1747)
Alexander Balus (1747)
Susanna (1748)
Solomon (1748)
Theodora (1749)
The Choice of Hercules (1750)
Jephtha (1751)
The Triumph of Time and Truth (1757) :
Cantates de Georg Friedrich Händel :
Ero e Leandro (1707)
Clori, Tirsi e Fileno (1707)
Aci, Galatea e Polifemo (1708)
Dalla guerra amorosa (1709)
Apollo e Dafne (1710)
Ode for the Birthday of Queen Anne (1713)
Ode for St. Cecilia's Day (1739) :
# Ar Baol-Skoubleg

Ar Baol-Skoubleg (Ar Baol-Skoubleg, en bretó; La Baule-Escoublac, en francès) és un comú històricament bretó, que administrativament pertany al departament francès del Loira Atlàntic i a la regió del País del Loira. El 2006 tenia 16.095 habitants. Limita al nord-oest amb Guérande, al nord amb Saint-André-des-Eaux, al nord-est amb Saint Nazaire, l'oest amb Le Pouliguen al sud amb Oceà Atlàntic i al sud-est amb Pornichet. En aquest municipi hi va passar els últims mesos d'exili el president de la Generalitat de Catalunya Lluís Companys.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 600 | 796 | 1 113 | 933 | 1 238 | - | 1 190 | 1 179 | 1 217 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 180 | 1 157 | 1 200 | 1 172 | 1 223 | 1 415 | 1 535 | 1 648 | 1 912 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 777 | 2 167 | 2 727 | 3 395 | 5 051 | 6 126 | 6 115 | 15 205 | 13 166 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 13 004 | 13 336 | 15 006 | 14 553 | 14 845 | 15 831 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1790-1791 | Mathurin Phelippes de Beauregard | |
| 1791-1795 | Julien Texiouer | |
| 1800-1815 | Pierre Chaffiraud | |
| 1815-1816 | de Sécouillon | |
| 1816-1826 | Louis Le Pourceau de Tréméac | |
| 1826-1831 | Olivier Berthaltitude | |
| 1832-1835 | François Pierre Dauce | |
| 1835-1837 | Jacques Olivier | |
| 1837-1848 | François Pierre Duracel | |
| 1848-1852 | Pierre Berthaudrain | |
| 1852-1870 | Étienne Breny | |
| 1870-1871 | Jean Marie Le Gall | |
| 1871-1876 | Étienne Breny | |
| 1876-1884 | François Athanase Durand | |
| 1884-1891 | Jean François Sohier | |
| 1891-1900 | François Athanase Durand | |
| 1900-1917 | Edouard Trabaud Kirkham | |
| 1917-1925 | André Pavie | |
| 1925-1935 | Roger Maury de Lapeyrouse Vauvresson | |
| 1935-1939 | Louis Lajarrige | |
| 1939-1945 | Marcel Rigaud | |
| 1945-1971 | René Dubois | |
| 1971-1995 | Olivier Guichard | RPR |
| 1995- | Yves Métaireau | UMP |

## Agermanaments

* Hombourg (Saarland)
* Inverness (Escòcia)

## Personatges il·lustres

* Nicolas Giffard, Mestre Internacional d'escacs, dos cops Campió de França.
* Robert Le Grand, fundador de Coop Breizh.

## Galeria d'imatges

* El Castell Marie-Louise
* L'Hermitage
* El Royal
* El Majestic

## Enllaços externs

* (francès) Turisme, informacions locals, immobiliari, localitzacions Arxivat 2006-10-26 a Wayback Machine.
* (francès) Bloc d'Ar Baol
# Juho Aarne Pekkalainen

Johan Anders "Juho Aarne" Pekkalainen (Viipuri, Carèlia, 20 de maig de 1895 - Turku, Varsinais-Suomi, 19 de març de 1958) va ser un regatista finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de 10 metres del programa de vela. Pekkalainen navegà a bord del Nina junt a Waldemar Björkstén, Jacob Björnström, Bror Brenner, Erik Lindh, Allan Franck i Harry Wahl.

## Referències

* ↑ «Juho Aarne Pekkalainen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 10 març 2017].
# Julius Saaristo

Juho "Jussi" Julius Saaristo (Tampere, Pirkanmaa, 21 de juliol de 1891 – Tampere, 12 d'octubre de 1969) va ser un atleta finlandès, especialista en el llançament de javelina, que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En el llançament de javelina a dues mans guanyà la medalla d'or, mentre en el llançament de javelina guanyà la medalla de plata.
Vuit anys més tard, després de l'obligat parèntesi de la Primera Guerra Mundial, als Jocs d'Anvers, va disputar la prova del llançament de javelina del programa d'atletisme, on fou quart.
Després de graduar-se en enginyeria mecànica i elèctrica, el 1915 es va allistar en l'exèrcit alemany i va ser assignat al 27è Batalló de Jägers. Durant la Primera Guerra Mundial va lluitar al front oriental, al riu Misa i al golf de Riga. El 25 de febrer de 1918 va tornar a Finlàndia, on va lluitar en la guerra civil finlandesa com a oficial. Posteriorment va continuar servint a l'exèrcit finlandès fins a la Segona Guerra Mundial. Va morir d'un càncer de coll.

## Referències

* 1 2 «Julius Saaristo Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2009. [Consulta: 7 agost 2016].
* ↑ Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, ISBN 951-99046-8-9
# Acclaimed Music

Acclaimed Music és un lloc web creat per Henrik Franzon, un estadístic d'Estocolm, Suècia el setembre de 2001. Franzon ha agregat estadísticament centenars de llistes publicades que classifiquen cançons i àlbums en classificacions agregades per any, dècada i tots els temps. Llistes que envien els lectors de revistes o llocs web queden exclosos de l'agregació. L'autor Michaelangelo Matos escriu que "els mètodes de Franzon són imperfectes, però tal com van els indicadors de l'atractiu crític general, és difícil de superar."
L'any 2020, les llistes agregades del lloc situaren Pet Sounds de The Beach Boys (1966) com l'àlbum més ben valorat de tots els temps, i «Like a Rolling Stone» de Bob Dylan (1965) com la cançó més ben valorada de tots els temps. A més, The Beatles es situaren com la banda més aclamada, Dylan com l'artista solista masculí més aclamat i Madonna com l'artista femenina més aclamada.

## Referències

* 1 2 Rosoff, Matt. «The critics vs. the people». CNET, 12-09-2007.
* 1 2 3 Matos, Michaelangelo. Prince's Sign O' the Times. Bloomsbury Publishing, 31 març 2004. ISBN 9781441191274.
* ↑ Feldman, Stan «Music Notes: AcclaimedMusic.net». Star-News, 10-01-2008 [Consulta: 12 agost 2021].
* ↑ Keppler, Nick (August 27, 2015). «The Swedish Tax Agent Who Has Aggregated the Best Music of All Time». Mental Floss.
* ↑ Wyn Jones, Carys. The Rock Canon: Canonical Values in the Reception of Rock Albums. Ashgate Publishing, Ltd., 2008, p. 27. ISBN 9780754662440.
* ↑ Gomes, Lee «Stuck on Steppenwolf? Now There Are Ways To Update Your Tastes». The Wall Street Journal, 13-10-2003 [Consulta: 12 agost 2021].
* ↑ Raftery, Brian. «Project X: Tonight We’re Gonna Party Like It’s 1952». Idolator, 03-04-2007. [Consulta: 12 agost 2021].
* ↑ Franzon, Henrik. «Questions & Answers». Arxivat de l'original el 13 febrer 2014.
* ↑ Mendelsohn, Jason; Klinger, Eric. «Counterbalance No. 1: The Beach Boys' 'Pet Sounds'», 03-02-2020. [Consulta: 17 març 2020].
* ↑ Unterberger, Andrew. «The Beach Boys' 'Good Vibrations' at 50: A Masterpiece of Emotion as Much as Science». Billboard, 10-10-2016. [Consulta: 17 març 2020].
* ↑ Buwalda, Peter «Om te beginnen moet het volk z’n muil houden, wat natuurlijk het halve werk is» (en dutch). de Volkskrant, 03-01-2019 [Consulta: 12 agost 2021].
* ↑ «Music - Top Artists». [Consulta: 17 març 2020].

## Enllaços externs

* Unterberger, Andrew. «Why 1991 Was the Best Musical Year of the '90s». Billboard, 06-10-2014. [Consulta: 17 juny 2017].
* Sullivan, Steve. Encyclopedia of Great Popular Song Recordings, Volume 2. Scarecrow Press, 4 octubre 2013, p. viii.
* Breeding, Andy. The Music Internet Untangled: Using Online Services to Expand Your Musical Horizons. Giant Path Pub., 2004, p. 108.
* Miller, Scott. Music. 125 Records, 2010, p. 87.
* Mendelsohn, Jason; Klinger, Eric. «Counterbalance Special Report». PopMatters, 14-02-2014. [Consulta: 17 juny 2017].
# Nida (ciutat romana)

Nida era l'indret principal de la Civitas Taunensium, a la província de Germania Superior de l'Imperi romà. En l'actualitat, se situa dins de la ciutat de Frankfurt del Main.

## Història

A partir de l'any 75, els romans van construir diversos castres. La fundació de la Civitas Taunensium succeí al voltant del 110, després de la retirada de l'exèrcit. El sobrenom Ulpia que s'ha trobat en un mil·liari ve de l'emperador Trajà. Si es té en compte aquest testimoni, la Civitas Taunensium s'instauraria abans del 117. L'ampliació de l'assentament conclogué al segle iii, amb la construcció de les muralles de la ciutat.

## Assentament civil

* La inscripció de dendròfors
* Llindar romà
* Forn romà
* Pou romà

### Soterrani de dendròfors

Al mur d'un soterrani a l'oest de l'antiga Nida es trobà una inscripció en un mur que deia: Salvati Aug(ugstae) dendrophori Aug(ustales) consitentes Med(...) it(em)q(ue) Nidae scolam de suo fecerunt loc(o) adsic(nat) A vic(anis) Nide(nsibus) (Per al benefici de l'emperador. Els dendròfors i els sacerdots del culte imperial amb seu en MED ... i NIDA construïren la casa de reunió dels seus recursos en el terreny que se'ls assignà pels ciutadans de Nida).
L'original es troba en el museu arqueològic de l'antic Convent del Carme de Frankfurt. S'hi exhibeixen les troballes de Nida. Aquest document anomenat Inscripció de dendròfors demostra la presència dels cultes de la Magna Mater i de Cíbele.

## Referències

* ↑ Museu Central Romanogermànic: llocs centrals de la província Germània Superior.
* ↑ Museu Central Romanogermànic: Nida, Francfort-Heddernheim, cap de la civitas Taunensium.
* ↑ «Römerzeit», 05-01-2013. Arxivat de l'original el 2013-01-05. [Consulta: 9 agost 2024].
# Acroneuria arenosa

Acroneuria arenosa és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: el Canadà (el Quebec) i els Estats Units (Alabama, Connecticut, el districte de Colúmbia, Delaware, Florida, Geòrgia, Louisiana, Massachusetts, Maryland, Maine, Mississipi, Carolina del Nord, Nova Jersey, Nova York, Pennsilvània, Carolina del Sud, Texas, Virgínia i Virgínia Occidental).

## Referències

* ↑ Pictet, F.J., 1841. Histoire naturelle générale et particulière des insectes névroptères 1:144.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Pictet, F.J., 1841. Histoire naturelle générale et particulière des insectes névroptères 1:178.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States - Stoneflies of Delaware (anglès)
* ↑ Stoneflies (Plecoptera) of Florida: A Species Checklist and Summary of Geographic Distribution and Conservation Status (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States - Stoneflies of Georgia (anglès)
* ↑ The University of Maine Arxivat 2010-06-13 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States - Stoneflies of New Jersey (anglès)
* ↑ Earle, Jane I., 2009. New state stonefly (Plecoptera) records for Pennsylvania, with additional records and information on rare species. Illiesia, 5(16):169-181. «Enllaç». [Consulta: 15 juliol 2012].
* ↑ Pennsylvania Aquatic Insects Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Aquatic Invertebrates of Texas Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ NatureServe (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:304, 306, 473.
* Stark & Gaufin, 1976. J. Kans. Entomol. Soc. 49(2):235.
* Tarter & C.H. Nelson, 2010. Ent. News 121(2):159-162.
* Walker, 1852. Catalogue of the specimens of neuropterous insects in the collection of the British Museum 1:147.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 15 juliol 2012].
# Charles Billings

Charles W. Billings (Eatontown, Nova Jersey, 26 de novembre de 1866 – Deal, Nova Jersey, 13 de desembre de 1928) va ser un tirador estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà dues proves del programa de tir. Guanyà la medalla d'or en la competició de fossa olímpica per equips, mentre en la prova individual fou quaranta-dosè.

## Referències

* ↑ «Charles Billings Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2012. [Consulta: 9 abril 2017].
# Eutidem d'Atenes

Eutidem (en llatí Euthydemus, en grec antic Εὐθύδημος) fou un militar atenenc. Probablement és el mateix Eutidem que apareix per primer cop al 422 aC a la signatura d'un tractat de treva amb Esparta.
Va servir a la guerra del Peloponès i fou nomenat, al divuitè any de la guerra, comandant de l'exèrcit que assetjava Siracusa, el 414 aC. Sembla que va ocupar aquesta posició per permetre a Nícies dedicar-se a la supervisió sense haver d'estar esperant personalment els reforços. Probablement va exercir el càrrec fins al final, però supeditat de fet a Demòstenes i Eurimedó, i al mateix Nícies. No se sap si va prendre part en la batalla nocturna contra el barri d'Epipoles, ja que Tucídides només diu que es va unir al darrer i desesperat atac al port a les forces de Demòstenes i Menandre. Els combats en què va participar varien una mica segons els autors: Diodor de Sicília diu que va participar en les lluites prèvies i va combatre els sicans, aliats dels siracusans. Plutarc diu que va participar en la segona batalla naval en la que els atenencs foren derrotats per primer cop.
La seva sort final és desconeguda, però ja no torna a aparèixer a la història.

## Referències

* ↑ Euthydemus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 123-124
# La Pradèla e Puèglaurenç

La Pradella-Puillorenç (en occità la Pradèla-Puèg-Lhaurenç, en francès Lapradelle-Puilaurens) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània, format per la unió dels pobles de Puillorenç i de Lavagnac (La Pradella) que té una extensió de més de 3.000 hectàrees i una població de 236 habitants. Tradicionalment és de la comarca de la Fenolleda, però en va quedar separat amb la constitució dels departaments.
El bosc cobreix 1.800 hectàrees del terme, de les quals 839 hectàrees són boscos comunals i 967 hectàrees boscos demanials. Cada any se'n talen 1.599 metres cúbics de mitjana. El bosc principal és el de Fanges, domanial, que abans fou reial, amb gairebé 1.000 hectàrees. El bosc és principalment de pi (76%).
En el seu terme hi ha el castell de Puillorenç.
El 1868 es van segregar del terme les viles de Salvezine i de Caunil, que avui formen el municipi de Salvesines.