OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Medalla Amílcar Cabral

La Medalla Amílcar Cabral és la màxima condecoració de Guinea Bissau. Porta el seu nom en memòria del líder independentista Amílcar Cabral (1924-1973). S'atorga a destacades personalitats que han contribuït a la creació i enfortiment de l'estat de Guinea Bissau.
Pot atorgar-se pòstumament i a persones estrangeres, i també es pot rebre més d'una vegada: Lula da Silva la va rebre el 2004 i novament el 2010. Alguns condecorats han estat Fernando Henrique Cardoso (1997), Joaquim Chissano (2002), Fidel Castro (2007), Pedro Pires (2010), Malam Bacai Sanhá (2011), 26 cubans que van combatre voluntàriament per la independència de Guinea Bissau (2011), Aristides Pereira (2011) i Abd-Al·lah II de Jordània (2023).

## Referències

* 1 2 «President Fidel Castro Awarded Amilcar Cabral Medal». , 30 enero 2007.
* 1 2 «Dia dos Heróis Nacionais: Amílcar Cabral na memória, 38 anos depois» (en portugués). [Consulta: 18 març 2014].
* ↑ «Lula diz que autores de grampos ilegais serão presos» (en portugués). [Consulta: 18 març 2014]. Arxivat 2014-03-19 a Wayback Machine.
* ↑ Ministério das Relações Exteriores. «Visita ao Brasil do Presidente da Guiné-Bissau, Malam Bacai Sanhá – Comunicado Conjunto – Brasília, 25 de agosto de 2010» (en portugués). Arxivat de l'original el 19 de marzo de 2014. [Consulta: 18 març 2014].
* ↑ Senado Federal. «Fernando Henrique Cardoso» (en portugués). [Consulta: 18 març 2014].
* ↑ «Presidente moçambicano apela à estabilidade política em Guiné-Bissau» (en portugués). UOL.
* ↑ Fundação Amilcar Cabral. «Biografia do Comandante Pedro Pires» (en portugués). Arxivat de l'original el 4 de marzo de 2016. [Consulta: 18 març 2014].
* ↑ «Guiné-Bissau distingue Aristides Pereira com a Medalha Amílcar Cabral» (en portugués). Agência Angola Press.
* ↑ «King meets Guinea-Bissau president at Al Husseiniya Palace» (en anglès), 20-02-2023. [Consulta: 1r juny 2024].
# George Siemens

George Siemens és un teòric en l'ensenyament en la societat digital. És l'autor de l'article Conectivisme: Una teoria de l'ensenyament per a l'era digital i del llibre Coneixent el coneixement, una exploració de l'impacte del context canviant i de les característiques del coneixement.
Va ser director associat del Learning Technologies Centre a la Universitat de Manitoba, i ha acceptat un lloc a la Universitat d'Athabasca.
En 2008, Siemens i Stephen Downes van dissenyar i van impartir en línia un curs obert sobre "open teaching".

## Referències

* ↑ Siemens, G., Conectivismo: Una teoría de la enseñanza para la era digital, International Journal of Instructional Technology and Distance Learning 2 (10), 2005.
* ↑ «Heading to Athabasca University.». Arxivat de l'original el 2011-07-19. [Consulta: 17 juliol 2011].
* ↑ Parry, Marc «Online, Bigger Classes May Be Better Classes» (en anglès). Chronicle of Higher Education, 29-08-2010 [Consulta: 17 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina de George Siemens Arxivat 2020-02-17 a Wayback Machine.
# Mimnerm

Mimnerm (en llatí Mimnermus, en grec Μίμνερμος) va ser un famós poeta elegíac grec. El seu lloc de naixement és dubtós entre Colofó, Esmirna i Astipalea, però encara que la primera és la més anomenada, podria ser un descendent dels colofonians que van reconquerir Esmirna als eolis i llavors hauria nascut a Esmirna. Va florir vers el 634 aC i fou contemporani de Soló que l'esmenta. Hermesianax també en fa referència. Les seves composicions foren conservades per centúries en dos llibres que finalment es van perdre quan van ser cremats per monjos bizantins a causa del fet que contenien poesies eròtiques. Només alguns fragments s'han conservat, que corresponen al poema de nom Nanno. És el més antic dels poetes que esmenta un eclipsi de sol.

## Referències

* ↑ Andreas Bagordo: Mimnermos. In: Bernhard Zimmermann (Hrsg.): Handbuch der griechischen Literatur der Antike, Band 1: Die Literatur der archaischen und klassischen Zeit. C. H. Beck, München 2011, ISBN 978-3-406-57673-7, S. 165–169
* ↑ Hermann Fränkel: Dichtung und Philosophie des frühen Griechentums. 5. Auflage, C. H. Beck, München 2006, ISBN 3-406-37716-5, S. 238–245
# Friederike Pezold

Friederike Pezold (Viena, 14 d'agost de 1945) és una artista contemporània austríaca.
Des de 1973, Friederike Pezold ha estat treballant en el que ella anomena un «nou llenguatge corporal de signes de gènere basat en les lleis de l'anatomia, la geometria i la cinètica». Pezold anomena obres les fotos de fragments del seu propi cos, amb títols com Mundwerk (Obra-boca), Schamwerk (Obra-parts pudendes), Fingerwerk (Obra-dit) i Augenwerk (Obra-ull). Els triangles monocroms de Schamwerk (Obra-parts pudendes, 1973/1974) mostren els òrgans sexuals femenins reduïts a contrastos en blanc i negre, en una sèrie que sembla una resposta moderna i feminista a les representacions simplificades del mateix tema en imatges històriques, com ara en les Venus del Renaixement. Els llavis en moviment de Mundwerk (Obra-boca, 1974/1975) són una referència a l'acte de parlar i a la seva importància per a la construcció de la identitat. Aquí també el motiu de l'obra queda molt simplificat.

## Referències

* ↑ «FEMINISMES! Exposicions». CCCB, 2019. [Consulta: 20 desembre 2019].
# Mesquita Kiliç Ali Pasha

Kılıç Ali Pasha (en turc: Kiliç Ali Pasa Camii) és un conjunt d'edificis d'arquitectura otomana projectats i construïts entre el 1580 i 1587 per l'arquitecte Mimar Sinan, que llavors tenia ja 90 anys. La mesquita fou construïda entre el 1578 i 1580, i és al barri de Tophane, al districte de Beyoğlu d'Istanbul, a Turquia. Fou anomenada així en honor a l'aristòcrata otomà Kılıç Ali Paixà (Uluj Ali).
El conjunt, el formen una mesquita, una madrassa, un bany turc, una turba i una font, i fou construït per ordre del Capital Paixà (gran almirall) Uluj Ali. La mesquita n'és semblant a una versió menor de Santa Sofia.

## Arquitectura

S'han conservat dos cronogrames que daten la mesquita, en què figura l'any 988 de l'Hègira (calendari islàmic), que correspon amb l'any 1580 del calendari julià. Una d'aquestes inscripcions, a l'entrada exterior del conjunt, conté també un poema de 4 versicles, escrit en la cal·ligrafia thúluth.
Les tres portes del pati estan decorades. El pati també té una font de marbre d'ablució enfront de la sala d'oració, envoltada per vuit columnes i amb cúpula. El sostre del balcó exterior de la façana oest descansa sobre 12 columnes, totes amb capitells en forma de rombes. Al bell mig del balcó hi ha un portal de marbre.
D'altra banda, al pati exterior del cementeri s'alça una turba octogonal amb cúpula, construïda també per Mimar Sinan; les portes de fusta n'estan recobertes de nacre. Cal dir que la tomba de Kılıç Ali és dins l'edifici. A la dreta de la mesquita hi ha el bany turc, datat del 1583.

## Referències

* ↑ Pacheco, Elen B.; Hemais, Carlos A. «Mercado para produtos reciclados à base de PET/HDPE/Ionômero». Polímeros, 9, 4, 12-1999, pàg. 59–64. DOI: 10.1590/s0104-14281999000400010. ISSN: 0104-1428 [Consulta: 28 desembre 2018].
* ↑ 1946-, Hatiboğlu, M. Tahir,. Türkiye üniversite tarihi, 1845-1997. Selvi Yayınevi, 1998. ISBN 9757711292. OCLC 40331932.
* ↑ Hilary., Summer-Boyd,. Strolling through İstanbul : a guide to the city. Sev Matbaacılık ve Yayıncılık A.Ş, 2001. ISBN 9758176447. OCLC 50954910.
* ↑ 1946-, Hatiboğlu, M. Tahir. Türkiye üniversite tarihi, 1845-1997. Selvi Yayınevi, 1998. ISBN 9757711292. OCLC 40331932.
# Goize Blanco Ibarzabal

Goizeder «Goize» Blanco Ibarzabal (Bilbao, 1984) és un actriu, ballarina i monologuista basca.

## Filmografia

* Veneciafrenia (2022)
* Los favoritos de Midas (2020, sèrie de televisió)
* La influencia (2019)

## Referències

* ↑ «‘Fea sin serlo’ el monólogo de Goize Blanco» (en castellà), 16-07-2019. [Consulta: 18 octubre 2022].
* ↑ «GOIZE BLANCO Ana López | Representante de Actores y Actrices en Madrid» (en castellà). Arxivat de l'original el 2020-09-29. [Consulta: 18 octubre 2022].
* ↑ «Entrevista a Goize Blanco & Alberto Bang sobre “Veneciafrenia”» (en castellà), 10-08-2022. [Consulta: 18 octubre 2022].
# Wang Yan (director de cinema)

Wang Yan (xinès simplificat: 王炎, pinyin: Wáng Yán; Yantai, Shandong, 5 de maig de 1923 - Beijing, 2003), fou un actor, guionista i director de cinema de la Xina continental, graduat al Departament d'Art Dramàtic de Yan'an Luyi.
El 1937 s'uneix a l'equip de teatre experimental Luyi, del Huité Exèrcit de Ruta, vinculat al Partit Comunista, al que s'uneix un any després. El 1947 s'uneix al grup que el 1948 esdevé Dongbei Dianying Zhipianchang. Interpreta diversos papers a pel·lícules com Guangmang Wanzhang i Zhao Yiman, i el 1954 fa d'assistent de direcció per a Tang Xiaodan en Shengli Chongfeng.
El 1959 debuta com a director amb el drama bèl·lic Zhanhuo Zhong de Qingchun.

## Referències

* 1 2 3 4 《战火中的青春》导演王炎谈电影剧本的创作：电影文学，2011(17)
* ↑ 侯克明．王炎:青春战火炼就的艺术家：电影艺术，2007
* ↑ Wang, Z. Revolutionary Cycles in Chinese Cinema, 1951–1979. Springer, 2014-07-17, p. 230. ISBN 978-1-137-37874-3.
# A la corda fluixa

A la corda fluixa (títol original en anglès Walk the Line) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per James Mangold, estrenada el 2005 i doblada al català. Es va fer amb un pressupost de 28 milions de dòlars.

## Argument

Walk the Line descriu la vida del cantant de Country Johnny Cash, dels seus començaments en una granja d'Arkansas, fins als seus èxits musicals entre els més grans com Elvis Presley o Carl Perkins, tot passant per la seva relació amb June Carter.

## Repartiment

* Joaquin Phoenix: Johnny Cash
* Reese Witherspoon: June Carter
* Ginnifer Goodwin: Vivian Cash
* Robert Patrick: Ray Cash
* Dallas Roberts: Sam Phillips
* Dan John Miller: Luther Perkins
* Larry Bagby: Marshall Grant
* Shelby Lynne: Carrie Cash
* Tyler Hilton: Elvis Presley
* Waylon Payne: Jerry Lee Lewis
* Shooter Jennings: Waylon Jennings
* Sandra Ellis Lafferty: Maybelle Carter
* Dan Beene: Ezra Carter
* Clay Steakley: W.S. 'Fluke' Holland
* Johnathan Rice: Roy Orbison
* Amy LaVere: Wanda Jackson

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge es va desenvolupar del 28 de juny al 3 de setembre de 2004 a Arkansas, Los Angeles i Santa Clarita a Califòrnia, a Memphis i Nashville a Tennessee, així com a Mississipi.
* Johnny Cash i June Carter Cash van escollir ells mateixos Joaquin Phoenix i Reese Witherspoon per interpretar el seu paper respectiu.
* Joaquin Phoenix i Reese Witherspoon van tenir sis mesos de curs de cant amb el productor T-Bone Burnett.
* Sony, Universal, Focus Features, Paramount, Columbia i Warner Bros. van llençar el projecte.
* Joaquin Phoenix i Reese Witherspoon interpreten ells mateixos les cançons de la pel·lícula.

## Premis i nominacions
### Premis

* 2006: Oscar a la millor actriu per Reese Witherspoon
* 2006: Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* 2006: Globus d'Or al millor actor musical o còmic Joaquin Phoenix
* 2006: Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica Reese Witherspoon
* 2006: BAFTA a la millor actriu per Reese Witherspoon
* 2006: BAFTA al millor so per Paul Massey, Doug Hemphill, Peter F. Kurland i Donald Sylvester
* 2007: Grammy al millor àlbum de banda sonora compilatòria per pel·lícula, televisió o altre mitjà visual per Joaquin Phoenix, T Bone Burnett i Mike Piersante

### Nominacions

* 2006: Oscar al millor actor per Joaquin Phoenix
* 2006: Oscar al millor muntatge per Michael McCusker
* 2006: Oscar al millor vestuari per Arianne Phillips
* 2006: Oscar al millor so per Paul Massey, Doug Hemphill, Peter F. Kurland i Donald Sylvester
* 2006: BAFTA al millor actor per Joaquin Phoenix
* 2006: BAFTA a la millor música per T Bone Burnett

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «Walk the Line (2005)». Boxofficemojo.com.
# Esquí de fons als Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 - 18 quilòmetres

En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 es realitzà una prova de 18 quilòmetres d'esquí de fons que, juntament amb la prova de 50 quilòmetres, formà part part del programa oficial d'esquí de fons als Jocs Olímpics d'hivern de 1924. Aquesta prova es disputà el 2 de febrer de 1924 a les instal·lacions d'esquí de fons de Chamonix.

## Participants

Hi participaren un total de 41 esquiadors de fons de 12 comitès nacionals diferents:
| Estats Units (4) Finlàndia (4) França (4) Hongria (2) | Itàlia (4) Iugoslàvia (4) Letònia (1) Noruega (4) | Polònia (2) Suècia (4)  Suïssa (4) Txecoslovàquia (4) |

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Thorleif Haug | Johan Grøttumsbråten | Tapani Niku |

## Resultats

La competició començà a les 9:30 del matí amb Antonín Gottstein, i l'últim en sortir, Sigurd Overbye, ho feu a les 9:55:30. El primer a arribar a la línia de meta fou Tapani Niku a les 10:51:56 i l'últim, Sigurd Overbye, ho feu a les 12:00:33 del migdia.
| Lloc | Ordre sortida | Nom | Temps |
| 1 | 34 | Thorleif Haug | 1'14:31.4 |
| 2 | 27 | Johan Grøttumsbråten | 1'15:51.0 |
| 3 | 9 | Tapani Niku | 1'16:26.0 |
| 4 | 35 | Jon Mårdalen | 1'16:56.8 |
| 5 | 10 | Einar Landvik | 1'17:27.4 |
| 6 | 12 | Per-Erik Hedlund | 1'17:49.4 |
| 7 | 38 | Matti Raivio | 1'19:10.4 |
| 8 | 8 | Elis Sandin | 1'19:24.0 |
| 9 | 20 | Torkel Persson | 1'19:29.8 |
| 10 | 33 | Erik Winnberg | 1'20:29.4 |
| 11 | 22 | Matti Ritola | 1'25:13.0 |
| 12 | 40 | Enrico Colli | 1'26:32.4 |
| 13 | 7 | Antonio Herin | 1'33:06.4 |
| 14 | 21 | Peter Schmid | 1'33:34.8 |
| 15 | 24 | Daniele Pellissier | 1'33:45.2 |
| 16 | 30 | Anton Collin | 1'33:54.6 |
| 17 | 14 | Štefan Hevák | 1'34:43.4 |
| 18 | 1 | Antonín Gottstein | 1'34:54.0 |
| 19 | 6 | Sigurd Overbye | 1'34:56.0 |
| 20 | 5 | Gilbert Ravanel | 1'35:33.4 |
| 21 | 29 | Achille Bacher | 1'36:03.8 |
| 22 | 39 | Xaver Affentranger | 1'36:36.2 |
| 23 | 17 | Václav Jón | 1'37:20.8 |
| 24 | 16 | František Hák | 1'39:41.6 |
| 25 | 19 | Hans Eidenbenz | 1'39:51.8 |
| 26 | 31 | Alexandre Girard-Bille | 1'41:43.4 |
| 27 | 15 | Franciszek Bujak | 1'42:13.0 |
| 28 | 3 | Andrzej Krzeptowski | 1'43:02.8 |
| 29 | 11 | André Vandelle | 1'43:58.0 |
| 30 | 13 | John Carleton | 1'45:49.8 |
| 31 | 25 | István Déván | 1'50:20.8 |
| 32 | 37 | Zdenko Švigelj | 1'50:27.6 |
| 33 | 2 | Anders Haugen | 1'55:04.2 |
| 34 | 26 | Vladimir Kajzelj | 2'00:43.0 |
| 35 | 41 | Ragnar Omtvedt | 2'05:03.0 |
| 36 | 4 | Dušan Zinaja | 2'12:19.4 |
| – | 23 | Béla Szepes | NF |
| – | 32 | Mirko Pandaković | NF |
| – | 28 | Martial Payot | NF |
| – | 36 | Roberts Plūme | NF |
| – | 18 | Denis Couttet | NF |

## Referències

* ↑ «Olympedia – 18 kilometres, Men». [Consulta: 30 novembre 2024].
# Refugi de La Charpoua

El refugi de Charpoua (en francès: Refuge de la Charpoua) o refugi de Charlet, és un refugi situat a 2.841 metres al Massís del Mont Blanc (Alps), al peu del pic d'Els Drus. Construït el 1904 pel que aleshores era el Club d'Esquí Alpí de Chamonix i propietat actualment de la Companyia de Guies de Chamonix, només té una habitació i pot allotjar 14 persones a la cabina.
L'accés és fa des de l'estació de Montenvers del Tramvia del Mont Blanc, creuant la Mer de Glace, per arribar al camí dels Balcons de la Mer de Glace, tot seguit pujant cap a la morrena al ronyó de la Charpoua.
L'antiga barraca de fusta es va tancar i desmantellar l'any l'estiu de 2022 per construir al mateix emplaçament un nou edifici.

## Referències

* ↑ INUA. «'The High Life'. Vivir en el refugio de La Charpoua» (en castellà), 17-01-2023. [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ «Home» (en anglès americà). [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ «Nouvel acces refuge de la Charpoua et balcons de la Mer de Glace». La Chamoniarde. [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ Vennin, Thomas. «Le refuge de la Charpoua, une histoire à reconstruire», 25-08-2022. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Cabaña Charpoua, una vida rodeada de gigantes - Arquitectura y Montaña» (en castellà), 05-09-2023. [Consulta: 30 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina web del refugi
# Nil Blau (estat)

La wilaya o estat del Nil Blau —àrab: ولاية النيل الأزرق, wilāya an-Nīl al-Azraq— és una de les wilayes o estats del Sudan. Es troba a les vores del Nil Blau que serveix per al regadiu dels conreus de la zona. Aquest estat va ser creat l'any 1992, també es coneix com a Estat Central (Al Wustá). Ocupa una superfície de 45.844 km² am una població estimada de 600.000 (2000). ad-Damazin és la capital de l'estat.

## Història

La província del Nil Blau va existir sota el règim de condomini del Sudan Anglo-egipci i es va mantenir a la independència; la província tenia una superfície de 139.124 km² i una població de 2.069.646 habitants. A partir de l'1 de juliol de 1974 la província es va dividir en tres: Nil Blanc, Nil Blau i Gezira. La província del Nil Blau va tenir una superfície de 62.135 km² i una població d'1.056.313 habitants (1983) i capital a Ad-Damazin.
El 1980 aquestes províncies es van integrar dins de la nova regió del Nil Blau, de la que foren subdivisions. Les vuit regions més Khartum foren convertides en estats el 1991. El 1994 l'estat del Nil Blau es va dividir en quatre estats (Nil Blau, Gezira, Sennar i Nil Blanc). L'any 2011 els habitants del sud de l'estat havien de decidir en "Consultes públiques" el futur de l'estat amb la seva possible unió a l'estat independent de Sudan del Sud, segons l'"Acord de Pau Complet". Però un conflicte sobre el legítim governador de l'estat (el govern va prohibir al SPLA, que al nord s'anomenava SPLA-Sector Nord, acusat de ser un partit estranger, i la casa del governador electe Malik Agar, membre del SPLA-Sector Nord, fou atacada el 2 de setembre de 2011 i va haver de fugir cap al sud de l'estat per organitzar la resistència; el govern sudanès va nomenar un nou governador addicte, un militar nordista de nom Yahya Mohamed Khair) i el desig d'Omar al-Bashir d'erradicar al SPLA-SN ha portat a la represa de la guerra i a una crisi de refugiats. La consulta ha quedat posposada indefinidament.

## Governadors de l'estat sorgit el 1994

* 1994 - 1997 Abdalla Abu-Fatma Abdalla
* 1997 - 2000 Abd ar-Rahman Abu Madyan
* 2000 - 2001 al-Hadi Bashra
* 2001 - 2003 Hassan Hamadayn Suleiman (1st time)
* 2003 - 2004 Abdallah Uthman al-Haj
* 2004 - 2005 Hassan Hamadayn Suleiman (2nd time)
* 2005 - 2007 Abdel Rahman Mohamed Abu Madien
* 2007 - 2011 Malik Aggar Eyre
* 2011 - Yahya Mohamed Khair

## Referències

* Statoids

## Enllaços externs

* History and geography
* UN Work Plan for Blue Nile State Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine.
# Patinatge artístic als Jocs Olímpics d'hivern de 1932

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 celebrats a la ciutat de Lake Placid (Estats Units d'Amèrica) es disputaren tres proves de patinatge artístic sobre gel, una en categoria masculina, una altra en categoria femenina i una tercera en categoria mixta per parelles. Les proves es disputaren entre els dies 8 i 12 de febrer de 1932 a les instal·lacions de l'Estadi Olímpic de Lake Placid.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 39 patinadors, entre ells 18 homes i 21 dones, de 13 comitès nacionals diferents. Dos patinadors competiren tant en categoria individual com per parelles.
| Alemanya (1) (homes:1 dones:5) Àustria (2) (homes:1 dones:1) Bèlgica (1) (homes:0 dones:1) Canadà (6) (homes:2 dones:4) Estats Units (12) (homes:6 dones:6) Finlàndia (1) (homes:1 dones:0) França (2) (homes:1 dones:1) | Hongria (4) (homes:2 dones:2)  Japó (2) (homes:2 dones:0) Noruega (1) (homes:0 dones:1) Regne Unit (4) (homes:0 dones:4) Suècia (2) (homes:1 dones:1) Txecoslovàquia (1) (homes:1 dones:0) |

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual detalls | Karl Schäfer | Gillis Grafström | Montgomery Wilson |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual detalls | Sonja Henie | Fritzi Burger | Maribel Vinson |

### Categoria mixta

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Parelles detalls | FrançaAndrée Brunet Pierre Brunet | Estats UnitsBeatrix Loughran Sherwin Badger | HongriaEmilie Rotter László Szollás |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Àustria | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2 | Noruega | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | França | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | Estats Units | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 5 | Suècia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Canadà | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 6 | Hongria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 3 | 3 | 3 | 9 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Figure Skating at the 1932 Winter Olympics». [Consulta: 1r desembre 2024].
# Macelhas

Macelhas (en francès Masseilles) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 143 | 171 | 150 | 152 | 138 | 119 | 122 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Madeleine Lapeyre | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 31 desembre 2010].
# Vicky Gómez

Victoria Leonor Gómez Alonso (Salamanca, 17 de setembre de 1988) és una ballarina i coreògrafa espanyola. Coneguda per haver sigut la guanyadora de la primera edició de Fama, ¡a bailar! i professora de l'Acadèmia d'Operación Triunfo en 2017, 2018, 2020 i 2023.
Durant l'últim trimestre del 2010 va impartir classes de hip-hop en l'Academia Performance, Centro de arte EDA, Escuela EDAE i el Centre Karen Taft. Es van interrompre les classes al gener quan es va traslladar a Barcelona per a assajar, amb el grup de la coreògrafa Maribel del Pino, l'actuació en l'SNAP Festival.
Des d'octubre de 2011 forma part del cos de ball de Tu cara me suena. Dies després participa en la gravació de Quédate conmigo de Pastora Soler. En 2012 va participar com a ballarina en El número uno.
L'octubre de 2017 s'incorpora al professorat d'Operación Triunfo com a coreògrafa i professora de ball.

## Referències

* ↑ Vicky, ganadora de la primera edición de ‘Fama ¡A bailar!’, profesora de baile en ‘OT’2017 y Coreógrafa de Bailando con las estrellas. okdiario.com
* ↑ Vicky Gómez Biografía, formulatv.com
* ↑ Las tiernas palabras de la antigua bailarina Vicky Gómez a sus compañeros de 'Tu cara me suena', Atresmedia
* ↑ Vicky Gómez, ganadora de 'Fama ¡a bailar!', será profesora y coreógrafa en 'OT 2017', formulatv.com
# Kaiguo Dadian

Kaiguo Dadian (xinès simplificat: 开国大典, pinyin: kāiguó dàdiǎn, literalment 'Cerimònia de fundació de l'estat', coneguda en anglès com The Birth of New China) és una pel·lícula dramàtica xinesa de 1989 dirigida per Li Qiankuan, amb Gu Yue en el paper protagonista. La pel·lícula va ser seleccionada com a entrada xinesa a la millor pel·lícula en llengua estrangera als 62 Premis de l'Acadèmia, però no va ser acceptada com a nominada.
La pel·lícula, que descriu el procés de creació de la República Popular de la Xina, va recaptar 100 milions de yuans (27 milions de dòlars) a la Xina. L'any 2019 fou restaurada en qualitat 4K.

## Referències

* ↑ «The Birth of New China». hkmdb. [Consulta: 6 setembre 2015].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ 王伟杰. (en xinès). Social Sciences Literature Press, 2018, p. 306. ISBN 978-7-5201-2573-4.
* ↑ «4K修复版《开国大典》归来：修复师1天修复1秒». China News, 11-10-2019.