OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Universitat de Canterbury

La Universitat de Canterbury (University of Canterbury en anglès; Te Whare Wānanga o Waitaha en maori; abreviatura postnominal Cantuar. o Cant. per Cantuariensis, el nom llatí de Canterbury) és una universitat neozelandesa situada a Ilam, un suburbi de Christchurch, a l'Illa del Sud. Va ser fundada el 1873 pels acadèmics anglesos Charles Cook (Matemàtiques, St John's College, de la Universitat de Cambridge), Alexander Bickerton (Física i Química, Escola de Mineria, Londres) i John Macmillan Brown (Balliol College, Universitat d'Oxford), i és la segona universitat més antiga del país.
L'any 1937 el filòsof Karl Popper va començar-hi a exercir de professor, i va ser en aquella època a la Universitat que va escriure la seva obra The Open Society and Its Enemies (1945).
El 2006 la Universitat de Canterbury va obtenir el Premi Cycle Friendly.

## Organització

La seva oferta educativa inclou art, comerç, educació (educació física), enginyeria, Belles Arts, ciències forestals, ciències de la salut, dret, música, treball social, logopèdia, ciència, entrenament esportiu i educació.
Compta amb un campus central amb 76 hectàrees a Ilam, a uns 5 km del centre de Christchurch; adjacent a aquest campus hi ha la Facultat d'Educació, amb els seus propis camps i pistes d'esports. La Universitat té cinc biblioteques, de les quals la central es troba a l'edifici més alt del campus, el James Hight. Altres campus més petits també formen part de la Facultat d'Educació: a Nelson, Tauranga i Timaru, i "centres educatius" a Greymouth, New Plymouth, Rotorua i Timaru.

## Alumni

    Categoria principal: Alumnes de la Universitat de Canterbury
Entre els seus exalumnes hi trobem els polítics Amy Adams, Judith Collins, Lianne Dalziel, Aaron Gilmore, John Key, Denis O'Rourke, David Shearer, el físic i químic Ernest Rutherford i l'actor Sam Neill, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «New Zealand Recreation Association press release. Retrieved 2 January 2010». Nzrecreation.org.nz, 27-11-2006. Arxivat de l'original el 25 de maig 2010. [Consulta: 10 setembre 2010]. (anglès)

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
# La mujer más fea del mundo

La mujer más fea del mundo és una pel·lícula espanyola de ciència-ficció dirigida el 1999 per Miguel Bardem Aguado, on vol fer una reflexió sobre la solitud al món modern. La música fou composta pel cosí del director, Juan Bardem Aguado, i va suposar el debut cinematogràfic d'Elia Galera.

## Argument

La trama s'estructura des de l'inici fins a ben avançat el film en dues línies que corren paral·leles: la recerca que el tinent Arribas (Roberto Alvárez) i el seu equip realitzen a tenor d'un misteriós assassinat ocorregut en una residència d'ancians, pel que sembla perpetrat per una monja, entrallaçada amb la vida de la bella Lola Otero (Elia Galera), una femme fatale devoradora d'homes que amaga un misteriós secret. A resultes de la recerca del Tinent Arribas, que es tanca cada nit en la solitud del seu apartament i que també amaga un secret, i el seu ajudant, el quec i enamoradís sergent Pelayo (Javivi), descobreixen que un estrany professor, el Dr Werner (Héctor Alterio) pot estar implicat. Això els posa en la pista d'una pacient deforme a la que el doctor va atendre en el passat: Lola Otero, que es va transformar en la bella dona que és ara. Alhora comença a haver-hi flashbacks de la trista adolescència de Lola i els seus desenganys, i tot aquest odi l'ha tornat boja. A partir d'aquest moment la recerca pren cos i certes tràgiques desaparicions i assassinats de misses Espanya semblen apuntar a la trastornada Lola com a autora dels crims.

## Repartiment

* Elia Galera (Lola Otero)
* Alberto San Juan (Luis Casanova)
* Alicia Agut (monja)
* Anabel Alonso (Rocío)
* Carlos Lucas (ajudant del forense)
* Roberto Álvarez (Tinent Arribas)
* Javivi (Sergent Pelayo)
* Héctor Alterio (Dr. Werner)
* Guillermo Toledo (Lafuente)
* Inma del Moral (Vicky)
* Eloi Yebra (Macarra)

## Nominacions i premis
### XIV Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor director novell | Miguel Bardem | Nominat |
| Millors efectes especials | Alejandro Álvarez David Martí José Álvarez Reyes Abades | Nominats |
Va rebre el gran premi de plata al Fantasporto i fou nominada al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges de 1999.

## Referències

* ↑ La mujer más fea del mundo a cienciaficcion.com
* ↑ Miguel Bardem reflexiona en "La mujer más fea del mundo" sobre la soledad en el mundo moderno, El País, 30 d'octubre de 1999
* ↑ La mujer más fea del mundo a decine21.com
* ↑ la mujer más fea del mundo a Fotogramas
* ↑ La mujer más fea del mundo al web dels premis Goya
* ↑ Premis de La mujer más fea del mundo a IMDB
# Semerville

Semerville és un municipi francès, situat al departament del Loir i Cher i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 99 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Semerville era de 99 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 48 habitatges, 36 eren l'habitatge principal de la família, 10 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 48 habitatges eren cases. Dels 36 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 8 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Semerville el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 62 persones, 46 eren actives i 16 eren inactives. De les 46 persones actives 45 estaven ocupades (23 homes i 22 dones) i 1 aturada (1 home). De les 16 persones inactives 5 estaven jubilades, 9 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Semerville hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 826 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Semerville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Semerville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Beekeeper: El protector

Beekeeper: El protector és una pel·lícula de thriller d'acció estatunidenca de 2024 dirigida per David Ayer i escrita per Kurt Wimmer. La pel·lícula és protagonitzada per Jason Statham, Emmy Raver-Lampman, Josh Hutcherson, Bobby Naderi, Phylicia Rashad, Jemma Redgrave i Jeremy Irons. Quan la seva amable propietària se suïcida després de perdre els fons de la seva ajuda de beneficència d'una estafa de pesca, Adam Clay, un antic agent de l'"apicultor", emprèn una campanya brutal per venjar-se dels responsables. S'ha doblat i subtitulat al català.
Beekeeper es va estrenar als Estats Units a càrrec d'Amazon MGM Studios sota el segell Metro-Goldwyn-Mayer el 12 de gener de 2024. La pel·lícula va recaptar 152,7 milions de dòlars a tot el món, la qual cosa la va convertir en la desena pel·lícula més taquillera del 2024.

## Repartiment

* Jason Statham com a Adam Clay
* Emmy Raver-Lampman com l'agent Verona Parker
* Josh Hutcherson com a Derek Danforth
* Bobby Naderi com l'agent Matt Wiley
* Minnie Driver com el director Janet Harward
* David Witts com a Mickey Garnett
* Michael Epp com a Pettis
* Taylor James com a Lazarus
* Jemma Redgrave com el president Danforth
* Enzo Cilenti com a Rico Anzalone
* Phylicia Rashad com a Eloise Parker
* Jeremy Irons com a Wallace Westwyld

## Referències

* ↑ «Beekeeper: El protector». Desdelsofà.cat. [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ Wiseman, Andreas. «Jason Statham-David Ayer Action Pic 'The Beekeeper' Pre-Bought By MGM For U.S. & Some Of International». Deadline Hollywood, 31-08-2022. Arxivat de l'original el September 9, 2022. [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ «The Beekeeper | Domestic Weekly». Box Office Mojo. IMDb. [Consulta: 20 abril 2024].
# Recordações da Casa Amarela

Recordações da Casa Amarela és una pel·lícula portuguesa del 1989 escrita, protagonitzada i dirigida per João César Monteiro, la primera d'una trilogia cinematogràfica centrada en la figura surrealista de João de Deus, alter ego del mateix director. La pel·lícula es va presentar en competició a la 46a Mostra Internacional de Cinema de Venècia el 1989.

## Argument

João de Deus és un home gran que viu en una modesta pensió familiar a la part antiga de Lisboa. Turmentat per les malalties i les adversitats, l'home troba consol en l'erotisme, en la música de Schubert i en la seva passió pel cinema. Quan ataca la virtut de la filla del propietari, és expulsat de la pensió. Sol i sense recursos, ha de fer front a la duresa de la vida urbana, fins que acaba a un hospici.

## Repartiment

* João César Monteiro: João de Deus
* Manuela de Freitas: Dona Violeta
* Ruy Furtado: Senhor Armando
* Teresa Calado: Menina Julieta
* Duarte de Almeida: Ferdinando
* António Terrinha: el metge
* Sabina Sacchi: Mimi
* Henrique Viana: el comissari de policia
* Luís Miguel Cintra: Lívio
* Maria Ângela Violeta: la mare de de Deus
* João Pedro Bénard da Costa: empleat de la lleteria
* Manuel Gomes: Laurindo

## Premis

Va ser guardonat amb el Lleó d'Argent a la 46a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Referències

* ↑ «Recollections of the Yellow House, directed by João César Monteiro | Film review» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2019].
* ↑ Jay Robert Nash; Stanley R. Ross - The Motion Picture Guide 1990 Annual: The Films of 1989. Cinebooks, 1990, p. 327. ISBN 0933997299.

## Bibliografia

* Jorge Leitão Ramos: Dicionário do Cinema Português 1989–2003. Editorial Caminho, Lissabon 2005, ISBN 972-21-1763-7.

## Enllaços externs

* Recordações da Casa Amarela a YouTube
* João César Monteiro e a comédia do autor Arxivat 2007-06-11 a Wayback Machine. article de Lúcia Nagib a Trópico
* Vai e dá-lhes trabalho article d'Eduardo Valente i Filipe Furtado a Contracampo
# Microhydromys

Microhydromys és un gènere de rosegadors de la família dels múrids. Les dues espècies d'aquest grup són murins molt petits, amb una llargada de cap a gropa de 8–11 cm i una cua de 8–10 cm. Pesen 9–12 g. El color del pelatge dorsal varia entre el marró i el gris negrenc, mentre que el pelatge ventral és una mica més clar. Tenen el musell curt i la primera molar superior visiblement engrandida.
Ambdues espècies són originàries de Nova Guinea, on habiten boscos situats en terreny ondulat. Viuen a altituds una mica més baixes que altres murins de la mateixa regió. Passen gran part del seu temps a terra i s'alimenten d'insectes.
El gènere conté:
* M. argenteus, una espècie descrita el 2010 que només s'ha trobat a quatre localitats del sud de Nova Guinea.
* M. richardsoni, oriünd del nord de Nova Guinea. Té el pelatge de color gris fosc i la punta de la cua blanca.
Pseudohydromys musseri (Flannery, 1989) formava part d'aquest gènere abans de ser transferit a Pseudohydromys.
No es coneix gaire cosa sobre el seu estat de conservació. La UICN classifica les dues espècies com a espècies amb «dades insuficients».
Sistemàticament, són parents propers del gènere Hydromys.

## Referències

* ↑ Kristofer M. Helgen, Tanya Leary i Kenneth P. Aplin: «A Review of Microhydromys (Rodentia: Murinae), with Description of a New Species from Southern New Guinea». American Museum Novitates, 3.676, pàg. 1-24 (anglès) 2010
* ↑ Kristofer M. Helgen i L. E. Helgen: «Biodiversity and biogeography of the moss-mice of New Guinea: a taxonomic revision of Pseudohydromys». R. S. Voss i M. D. Carleton (editors): «Systematic Mammalogy: Contributions in Honor of Guy G. Musser». Bulletin of the American Museum of Natural History, 331, pàg. 230–313, 2009 (anglès)

## Bibliografia

* Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. 2 volums. 6a edició. Johns Hopkins University Press, 1999, ISBN 0-8018-5789-9.
* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# Luci Licini Lucul·le (fill)

Luci Licini Lucul·le (llatí: Lucius Licinius L. f. L. n. Lucullus) era fill de Luci Licini Lucul·le (cònsol 74 aC) i de Servília.
Valeri Màxim l'anomena Marc, però segurament és un error. Va néixer com a molt aviat l'any 65 aC i tenia pocs anys quan el pare va morir i en va deixar encarregada la seva custodia al seu oncle matern Marc Porci Cató Uticense i amb l'encàrrec també, a través del seu testament, al seu amic Ciceró. Sembla que els dos es van unir en l'educació del noi. La seva relació amb Cató el va portar a ser educat en els principis republicans, i l'any 44 aC, després de la mort de Juli Cèsar, es va posar al costat de Brutus i el va acompanyar a Grècia. Va lluitar en la batalla de Filipos i va ser mort en la persecució dels vençuts l'any 42 aC.
Ciceró diu que era un jove de molt de talent i que prometia. Quan era jove havia dedicat, per ordre del Senat, una estàtua d'Hèrcules a prop de la Rostra, en compliment d'un vot del seu pare.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 837.
# Universitat de Glasgow

La Universitat de Glasgow és una de les quatre més antigues universitats d'Escòcia. Situada a Glasgow, la universitat es va fundar el 1451 i és actualment una de les disset institucions educatives de nivell més elevat que s'han classificat entre les 100 millors del món.
Glasgow fou fundada originàriament arran d'una butlla papal atorgada pel Papa Nicolau V. Avui es troba classificada entre les deu millors universitats britàniques gràcies a la seva qualitat d'ensenyament i fou a més la "Universitat Escocesa de l'Any" segons el Sunday Times, el 2007. La universitat és membre del Grup Russell i d'Universitas 21.
D'ençà el 1870, el campus principal de la Universitat campus se situa a Gilmorehill a la part occidental (West End) de la ciutat. A més a més, hi ha molts edificis universitaris de pertot a la ciutat, un conjunt a Loch Lomond, the University Marine Biological Station Millport i el Campus Crichton a Dumfries (que s'opera conjuntament amb cert nombre d'altres institucions).
Glasgow té departaments de dret, de medicina, de medicina veterinària, i de dentistes, una diversitat única entre totes les altres universitats d'Escòcia.

## Alumnes i personal docent famosos

Un gran nombre de personatges famosos han ensenyat, treballat i estudiat a la Universitat de Glasgow, dels quals sis foren premis Nobel i dos Primers Ministres, Sir Henry Campbell-Bannerman i Andrew Bonar Law. Entre els noms de personatges prestigiosos figuren el físic Lord Kelvin i el seu pare el matemàtic James Thomson, el "pare de les ciències econòmiques" Adam Smith, James Watt, John Logie Baird, Joseph Black, Sir John Boyd Orr, Hugh Blackburn, Francis Hutcheson i Joseph Lister.
Pel que fa a una època més recent, la Universitat s'enorgulleix d'haver format un gran nombre dels biòlegs més importants d'Europa i alhora d'haver estat el terreny de formació de molts polítics, com ara l'antic Primer Minister Donald Dewar, l'antic líder dels Demòcrates Liberals i actual Rector de la Universitat Charles Kennedy, Liam Fox, John Smith, Sir Menzies Campbell i l'actual Diputat Primer Ministre Nicola Sturgeon.
* James Thomson
* Lord Lister
* Francis Hutcheson
* Lord Kelvin
* Joseph Black
* James Watt

## Referències

* ↑ QS Top Universities: Top 100 universities in the THE - QS World University Rankings 2008
* ↑ Education UK Profile, retrieved 20 June 2007
* ↑ Education Guardian 2009 league tables
* ↑ «Profile: University of Glasgow». Sunday Times University Guide. Times Online [Londres], 21-09-2008 [Consulta: 22 octubre 2008]. Arxivat 16 de juliol 2011 at Archive.is
* ↑ University of Glasgow :: Location, maps and travel :: Location, maps and travel

## Enllaços externs

* Universitat de Glasgow
# Pere Armenter

Pere Armenter (Espanya, segle XV) va ser orguener de la Catedral de Girona, on va continuar el treball de Pau Rossell. També se'l coneix com Pedro d'Armenter o Armenter Broca.

## La construcció de l'orgue de la catedral de Girona

El treball més destacat d'aquest orguener va ser l'orgue de la Catedral de Girona, que el capítol li encomanà el 1489. Segons els pèrits coetanis va ser un instrument molt preuat durant el decurs de la quinzena centúria. Els capítols per a la seva construcció detallen com es va dur a terme la tasca a l'interior de l'edifici. El clergue Pau Rossell fou el creador de la iniciativa i el responsable de supervisar la construcció de l'orgue d'Armenter. Tot i que l'encàrrec capitular data del 23 d'abril de 1489, la seva construcció no es va endegar fins a mitjan 1495. Un seguit de complicacions, segons consta en els pagaments, van retardar la seva construcció malgrat el termini de dos anys imposat pel capítol de la seu. L'inici del projecte es va veure limitat per tràmits relacionats amb la seu gironina: la recerca d'orguener, el recapte de fons econòmics, les condicions prèvies del treball de Pere Armenter, etc. La compra d'estany, plom, fusta i ferrament va ser a voluntat dels promotors del projecte. En el contracte entre Armenter i el capítol constava que l'orgue estaria col·locat en la mateixa ubicació que l'anterior, afegint-hi una clàusula especial sobre l'ornamentació de l'instrument. Aquest orgue major va resultar medir 55 pams en total. Les primeres melodies del nou instrument van omplir la nau de la seu gironina durant les primeres Vespres de Pentecosta, el 21 de maig de 1496, data de l'estrena oficial del nou orgue. El lliurament definitiu de l'instrument es va dur a terme durant març de 1497. La satisfacció dels capitulars va permetre que els materials restants fossin lliurats a Pere Armenter, en especial l'estany i el plom sobrants. A més a més, posteriorment el mateix orguener va ser l'encarregat de supervisar les pintures de les portes de l'orgue, amb una representació de la Nativitat del Senyor i de l'Assumpció de la Verge. A l'exterior s'hi pintar l'Anunciació de la Mare de Déu. De fet, el canonge Zamarro va col·laborar amb Pere Armenter en la col·locació de les portes. Malgrat no conservar-se ni l'orgue ni les partitures que en el seu dia degueren sonar en aquest instrument, l'orgue de la seu gironina fou considerat un dels instruments més preuats de l'orgueneria catalana de finals de segle xv.

## Referències

* ↑ Aragó, Antoni M.; Bonastre, Francesc «Capítols per a la construcció d'un orgue a la seu gironina». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, XXV/1, (1979-1980), pàg. 447-459.
# Semino Rossi

Semino Rossi (Omar Ernesto Semino) és un cantant austríac d'origen argentí. Va néixer el 29 de maig de 1962 a Rosario, Argentina. Als 23 anys va emigrar a Europa; va partir des de Rosario el 19 març 1985 rumb a Madrid, tan sols amb un bitllet d'anada. El 1986 va conèixer a Innsbruck la seva esposa Gabi que és de Tirol del Sud a Itàlia. Amb ella viu a Tirol del Nord, Àustria. Canta en alemany, castellà i italià.

## Referències

* 1 2 www.greatsong.net: Biografia de Semino Rossi Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ Lloc web de Semino Rossi: Biografia

## Enllaços externs

* www.lastfm.es: Semino Rossi
# Donetes (minisèrie)

Donetes (títol original en anglès: Little Women) és una minisèrie dels Estats Units del 1978, dirigida per David Lowell Rich, tercera adaptació de la novel·la homònima de Louisa May Alcott (1868).

## Argument

Quatre joves germanes realitzen un aprenentatge, de vegades dolorós, de vegades fascinant, de la vida i de l'amor. Van creixent i abandonen, una a una, la llar per casar-se i crearfamília pròpia. Només es queda Jo, que vol ser escriptora. Malgrat que té la sensació que per a ella ja no és possible la felicitat, continua escrivint i reeix publicar la seva primera obra.

## Repartiment

* Susan Dey: Josephine "Jo" March
* Dorothy McGuire: Abigail "Marmee" March
* Meredith Baxter: Margareth "Meg" March
* Ann Dusenberry: Amy March
* Eve Plumb: Elizabeth "Beth" March
* Greer Garson: tia Kathryn March
* Robert Young: James Lawrence
* Richard Gilliland: Theodore 'Laurie' Lawrence
* Cliff Potts: John Brooke
* William Shatner: Professor Friedrich Bhaer

## Referències

* ↑ «Little Women». The New York Times.
# Brachytarsomys

Brachytarsomys és un gènere de rosegadors de la família dels nesòmids. Les dues espècies vivents d'aquest grup habiten els boscos de l'est de Madagascar, mentre que l'espècie extinta visqué al nord-oest de l'illa durant el Plistocè superior i l'Holocè inferior. Tenen un aspecte similar al de Nesomys, però se'n diferencien per tenir les potes posteriors més curtes. El seu pelatge dorsal és de color marró grisenc, mentre que els flancs són rogencs i el ventre és blanc.

## Referències

* ↑ Mein et al., 2010, p. 103.

## Bibliografia

* Mein, P.; Sénégas, F.; Gommery, D.; Ramanivoso, B.; Randrianantenaina, H.; Kerloc'h, P «Nouvelles espèces subfossiles de rongeurs du Nord-Ouest de Madagascar» (en francès amb resum en anglès). Comptes Rendus Palevol, 9, 3, 2010, pàg. 101-112.
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :