OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Silla (Händel)

Lucio Cornelio Silla (títol original en italià, en català Silla), Händel-Werke-Verzeichnis 10, és una obra dramaticomusical en tres actes composta el 1713 per Georg Friedrich Händel sobre un llibret en italià de Giacomo De Rossi. Es va estrenar el 2 de juny de 1713 al Her Majesty's Theatre de Ciutat de Westminster.

## Referències

* ↑ Keates, Jonathan. Handel: The Man & His Music (en anglès). Random House, 2009-07-28, p. 69. ISBN 978-1-4070-2083-9.

## Vegeu també

* Llista d'òperes de Georg Friedrich Händel
Òperes de Georg Friedrich Händel :
Almira (1705)
Florindo (1708)
Rodrigo (1707)
Agrippina (1709)
Rinaldo (1711)
Il pastor fido (1712)
Silla (1713)
Teseo (1713)
Amadigi di Gaula (1715)
Acis and Galatea (1718)
Radamisto (1720)
Muzio Scevola (1721)
Floridante (1721)
Ottone (1723)
Flavio (1723)
Giulio Cesare (1724)
Tamerlano (1724)
Rodelinda (1725)
Scipione (1726)
Alessandro (1726)
Admeto (1727)
Riccardo Primo (1727)
Siroe (1728)
Tolomeo (1728)
Lotario (1729)
Partenope (1730)
Poro (1731)
Ezio (1732)
Sosarme (1732)
Orlando (1733)
Arianna in Creta (1734)
Oreste (1734)
Ariodante (1735)
Alcina (1735)
Atalanta (1736)
Arminio (1737)
Giustino (1737)
Berenice (1737)
Alessandro Severo (1738)
Faramondo (1738)
Serse (1738)
Giove in Argo (1739)
Imeneo (1740)
Deidamia (1741)
Semele (1744)
Alceste (1750) :
Oratoris de Georg Friedrich Händel :
Il trionfo del Tempo e del Disinganno (1707)
La resurrezione (1708)
Brockes Passion (1715)
Esther (1732)
Deborah (1733)
Athalia (1733)
Alexander's Feast (1736)
Il trionfo del Tempo e della Verità (1737)
Saul (1738)
Israel in Egypt (1738)
L'Allegro, il Penseroso ed il Moderato (1740)
El Messies (1741)
Samson (1741)
Semele (1743)
Joseph and his Brethren (1743)
Hercules (1744)
Belshazzar (1744)
Occasional Oratorio (1746)
Judas Maccabaeus (1746)
Joshua (1747)
Alexander Balus (1747)
Susanna (1748)
Solomon (1748)
Theodora (1749)
The Choice of Hercules (1750)
Jephtha (1751)
The Triumph of Time and Truth (1757) :
Cantates de Georg Friedrich Händel :
Ero e Leandro (1707)
Clori, Tirsi e Fileno (1707)
Aci, Galatea e Polifemo (1708)
Dalla guerra amorosa (1709)
Apollo e Dafne (1710)
Ode for the Birthday of Queen Anne (1713)
Ode for St. Cecilia's Day (1739) :
# Murina leucogaster

Murina leucogaster és una espècie de ratpenat que es troba a l'Índia, Mongòlia, la Xina, Corea i el Japó.

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Murina leucogaster. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Glareòlids

Els glareòlids (Glareolidae) són una família d'ocells que pertany a l'ordre dels caradriformes (Charadriiformes). Comprenen els corredors i perdius de mar, i també el pluvial.

## Descripció

La característica més notable dins l'ordre és el bec, curt i arquejat amb les fosses nasals a la base.

## Hàbitat i distribució

La família es distribueix pel Vell Món, des d'Àfrica (amb Madagascar) i Europa meridional, Àsia, fins a Austràlia. El lloc al que la família presenta més diversitat és Àfrica, el que fa pensar que és on van evolucionar, però se n'han trobat fòssils del Miocè a França.

## Taxonomia

Alguns autors separen el pluvial egipci a la seva pròpia família, els pluviànids (Pluvianidae). Tradicionalment però, s'han separat en dues subfamílies, amb cinc gèneres i 17 espècies:
* Subfamília dels cursorinins (Cursoriinae)
** Gènere Pluvianus
*** Pluvianus aegyptius, Pluvial egipci.
** Gènere Cursorius
*** Cursorius cursor, Corredor del desert.
*** Cursorius somalensis, Corredor de Somàlia.
*** Cursorius rufus, Corredor de Burchell.
*** Cursorius temminckii, Corredor de Temminck.
*** Cursorius coromandelicus, Corredor de l'Índia.
** Gènere Rhinoptilus
*** Rhinoptilus africanus, Corredor de dues bandes.
*** Rhinoptilus cinctus, Corredor de tres bandes.
*** Rhinoptilus chalcopterus, Corredor d'ales bronzades.
*** Rhinoptilus bitorquatus, Corredor de Jerdon.
* Subfamília dels glareolins (Glareolinae)
** Gènere Stiltia
*** Stiltia isabella, Perdiu de mar australiana.
** Gènere Glareola
*** Glareola pratincola, Perdiu de mar europea.
*** Glareola maldivarum, Perdiu de mar oriental.
*** Glareola nordmanni, Perdiu de mar alanegra.
*** Glareola ocularis, Perdiu de mar de Madagascar.
*** Glareola nuchalis, Perdiu de mar fumada.
*** Glareola cinerea, Perdiu de mar grisa.
*** Glareola lactea, Perdiu de mar menuda.

## Referències

Piersma, Theunis. Handbook of the Birds of the World. Volum 3, Hoatzins to Auks. Lynx Edicions, 2008, p. 364-375. «Family Glareolidae (Coursers and Pratincoles)»
# Fetornitins

Els fetornitins (Phaethornithinae) són una de les subfamílies de colibrís, per tant pertanyen a la família dels troquílids (Trochilidae). Els membres d'aquesta subfamília viuen a la regió neotropical, des de Mèxic fins a l'Argentina. Genèricament reben el nom d'colibrís ermitans

## Descripció

Aquestes espècies no presenten l'habitual dimorfisme sexual dels colibrís. Presenten iridescències tant les plomes dels mascles com les de les femelles, però de qualsevol manera, aquestes són menors que les dels mascles dels troquilins.

## Alimentació

La major part dels Faetornitins s'alimenten principalment del nèctar de flores d'Heliconia, i altres flors com Centropogon, Passiflore, Costus, etc. En menor mesura també mengen artròpodes.

## Taxonomia

S'ha revisat la taxonomia d'algunes de les espècies en els últims anys, sobretot en la taxonomia de Hinkelmann & Schuchmann (1997). Per exemple algunes subespècies de Phaethornis avui són considerades espècies amb tot el dret. Hi ha certes controvèrsies amb les espècies Threnetes leucurus i Threnetes niger, considerades la mateixa espècie per alguns autors. Tres espècies fins ara incloses en aquesta subfamília, Androdon aequatorialis, Doryfera ludovicae i Doryfera johannae són avui en dia incloses als troquilins. S'han descrit 6 gèneres amb 37 espècies:
* Ramphodon, amb una espècie: colibrí ermità becserrat (Ramphodon naevius).
* Eutoxeres, amb dues espècies.
* Glaucis, amb tres espècies.
* Threnetes, amb tres espècies.
* Anopetia, amb una espècie: colibrí ermità cuaample (Anopetia gounellei).
* Phaethornis, amb 27 espècies.

## Referències

* ↑ «Fetornitins». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 1 desembre 2024(català)
# Pedro Barrutia

Pedro Ignazio Barrutia (Aramaio, Àlaba, 1682 - Arrasate, Guipúscoa, 1759) va ser un escriptor basc en èuscar.
Va néixer a Aramaio, una de les dues localitats alabeses que encara conserven el basc com a llengua materna. Va ser el primer autor d'una obra de teatre (conservada) de la llengua basca. A mitjan dècada del 1970 va ser representada a San Antón com un acte de resistència.

## Obra

* Gabonetako Ikuskizuna: "Acte per a la Nit de Nadal"

## Enllaços externs

* (basc) Pedro Ignazio Barrutia literaturaren zubitegian

## Referències

* ↑ Mundaiz (en castellà). Estudios Universitarios y Tecnicos de Guipuzcoa, 1983, p. 95.
* ↑ SARASUA, Patricio URQUIZU. Teatro vasco. Historia, reseñas y entrevistas, antología bilingüe, catálogo e ilustraciones (en castellà). Editorial UNED, 2010-10-25, p. 211. ISBN 978-84-362-6183-7.
# Candidat a milionari

Candidat a milionari (títol original: Religion, Inc. /A Fool And His Money Trailer) és una pel·lícula estatunidenca de Daniel Adams estrenada el 1989. Ha estat doblada al català.

## Argument

Morris Godman (Johnathan Penner) és un executiu que treballa en publicitat, no li falta res, té èxit laboralment i una bella i encantadora xicota anomenada Debbie (Sandra Bullock). Però per paradoxes de la vida perd la seva feina i decideix utilitzar tota la seva experiència en publicitat per llançar un nou producte al mercat, convençut que li reportarà una gran quantitat de milions. El curiós de la proposta de Morris és que el seu nou producte és ni més ni menys que una nova religió.
Debbie tractarà de convèncer-lo que els diners no ho són tot en la vida i que hi ha coses moltíssim més importants i que no ha d'obsessionar-se amb guanyar molts diners. Ella l'estima pel que i com és, no pel gruix del seu compte corrent al banc. No obstant això els esforços de Debbie són debades, ja que Morris està completament obsessionat amb fer-se ric i llançar el mercat la nova religió creada per ell, sembla que en aquest moment no li importa res més en la vida.

## Rebuda crítica i comercial

La pel·lícula no va ser estrenada en sales comercials.
Segons la pàgina d'Internet Rotten Tomatoes no té qualificació percentual, a causa de la falta de comentaris.

## Repartiment

* Sandra Bullock
* Jonathan Penner
* George Plimpton
* Maggie Wagner

## Referències

* ↑ «Candidat a milionari». esadir.cat.
* ↑ «Religion, Inc.». ImdB.
* ↑ Detective, Video. «A Fool And His Money Trailer (1988)». Video Detective. Not Mentioned. Arxivat de l'original el 16 de juny 2023. [Consulta: 10 desembre 2013].
* ↑ Viewster, ES. «A Fool And His Money». Viewster. Unlisted. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2013. [Consulta: 10 desembre 2013].
* ↑ Dates d'estrena de Religion, Inc IMDb (en anglès)
* ↑ Resposta crítica a Religion, Inc Arxivat 2016-10-20 a Wayback Machine. IMDb (en anglès)
# 270 Park Avenue

El JPMorgan Chase Tower era un gratacel situat a Midtown a l'illa de Manhattan, a Nova York. Es va construir de 1958 a 1960 per a la companyia química Union Carbide (avui una filial de Dow Chemicals). Concebut pel gabinet d'arquitectes Skidmore, Owings and Merrill, l'edifici feia 215 metres per 52 pisos i tenia una superfície d'oficines de 731.633 m².
Com el seu nom indica, l'edifici era la seu mundial del banc d'inversions JPMorgan Chase & Co. Construït en un estil arquitectònic internacional, el JP era essencialment fet d'acer i vidre. Va ser enderrocat de 2019 a 2021.

## L'edifici nou

JPMorgan ha encarregat als arquitectes Foster + Partner un edifici nou, 150 metres més alt i amb 93.000 m² d'oficis més, que haura d'alberger uns 15.000 empleats.
Segons les notes de premsa de l'empresa, el nou edifici hauria de ser més més sostenible, malgrat que el concepte no prevegi cap instal·lació d'autoconsum. JPMorgen pretén que només comprarà electricitat verd, però el crític especialitzat en arquitectura, Fred Bernstein, hi veu un mer rentat d'imatge verd. L'edifici nou haurà de carregar tota la llum que consumeix de la xarxa de Nova York i l'edifici no heurà cap efecte sobre les emissions de la producció d'electricitat de l'estat. Ni tampoc compta l'energia incorporada, ni en els residus de l'edifici enderrocat, ni tampoc en els nous materials de construcció, principalment l'etern formigó, acer i vidre, sense que s'hagi fet cap esforç per cercar almenys parcialment materials més sostenibles.

## Referències

* ↑ Bagli, Charles V. «Out With the Old Building, in With the New for JPMorgan Chase». The New York Times, 21-02-2018. Arxivat de l'original el 9 d’agost 2021 [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ Young, Michael; Pruznick, Matt. «Façade Reaches Pinnacle of JPMorgan Chase Headquarters at 270 Park Avenue in Midtown East, Manhattan» (en anglès). New York Yimby, 26-08-2024. [Consulta: 19 novembre 2024].
* 1 2 Bernstein, Fred «Reality Check. Foster + Partners claims the new JPMorgan Chase headquarters at 270 Park Avenue is highly sustainable. If only that were true. [Comprovació de la realitat: Foster + Partners pretén que la nova seu de JPMorgan Chase al 270 Park Avenue és altament sostenible. Tant de bo fos veritat.]». The Architect's Newspaper, 03-09-2024. «The bank can simply buy as much hydroelectric power as the new tower requires and pocket the accolades, not for creative architecture but for creative accounting.[El banc pot simplement comprar tota l'energia hidroelèctrica que li fa menester a la nova torre i emportar-se els elogis, no pas per l'arquitectura creativa, sinó per la comptabilitat creativa.]»
# China Construction Bank

El Banc de Construcció de la Xina, China Construction Bank (xinès simplificat: 中国建设银行; xinès tradicional: 中國建設銀行; pinyin: Zhōngguó Jiànshè Yínháng; abreujat com: 建行; anglès: China Construction Bank, CCB) és un dels "quatre grans" bancs de la República Popular de la Xina. Fins avui, es classifica com el segon més gran d'aquesta nació i el segon banc més gran del món per capitalització de mercat. El banc té aproximadament 13.629 sucursals nacionals. A més, manté sucursals a Hong Kong, Singapur, Frankfurt del Mein, Johannesburg, Tòquio i Seül, així com una oficina representativa a Sydney. Al juny del 2009, CCB va obrir una sucursal a Nova York i una subsidiària a Londres. Els seus actius totals van arribar els 8.700 milions de yuans el 2009. L'actual president és Guo Shuqing.
El juliol del 2015 va obrir la seva primera oficina a Catalunya, a l'Avinguda Diagonal de Barcelona.

## Referències

* ↑ South China Morning Post. 29 May 2008.
* ↑ http://news.xinhuanet.com/english/2009-04/26/content_11262044.htm Agricultural Bank of China posts 17,5% rise in 2008 net profit
* ↑ «China CB inaugura la seva primera oficina a Espanya». Diari Ara, 02-07-2015, p. p.23 [Consulta: 3 juliol 2015].

## Enllaços externs

* http://www.ccb.com
# 277 Park Avenue

El 277 Park Avenue és un gratacel de 50 pisos situat a Manhattan, a New York, que fa 209 metres d'alçària. Es troba al flanc est de Park Avenue, entre els carrers 47 i 48.
L'edifici ha acollit seccions del banc d'inversions JP Morgan Chase i seccions del Commercial Bank, entre d'altres. L'edifici és propietat de l'empresa familiar Stahl organisation, que foren els constructors de l'immoble. Altres llogaters destacats foren la revista Penthouse, Schlumberger i Donaldson, Lufkin i Jenrette, a més del Chemical Bank. L'edifici va obrir les portes el 13 de juliol de 1964, i ocupa la finca on abans hi havia un bloc d'apartaments dissenyat per McKim, Mead i White, un equipament que havia estat ocupat per l'equip de la campanya presidencial de John Fitzgerald Kennedy.

## Referències

* ↑ «277 Park Avenue». aviewoncities.com. Arxivat de l'original el 2014-10-18. [Consulta: 13 març 2010].
* ↑ «Stanley Stahl, a Bank Owner And Real Estate Investor, 75». The New York Times, 06-08-1999 [Consulta: 17 juliol 2014].
* ↑ Bagli, Charles V. «Chase Says It Has Deal for Park Avenue Spot». The New York Times, 02-12-2000 [Consulta: 13 març 2010].
* ↑ «Chemical Bank Opens Doors of Tower on Park Avenue». The New York Times, 13-07-1964 [Consulta: 13 març 2010].
* ↑ Gray, Christopher «A Vanished Circular Driveway, an Old Brochure». The New York Times, 17-03-1991 [Consulta: 13 març 2010].
* ↑ John F Kennedy campaign The Daily What
# Canelles (Fígols i Alinyà)

Canelles de Segre és un nucli de població del municipi de Fígols i Alinyà, a l'Alt Urgell, situat gairebé tot a l'esquerra del Segre entre aquest riu, a ponent, i la serra del Port del Comte, sud-est, on confronta amb la comarca del Solsonès. El terme municipal és drenat pels rius de Perles i de Canelles. Actualment (2016) a Canelles només hi viuen permanentment en una de les cases, que han rehabilitat. La majoria de les cases s'ha refet o reconstruït de nou, encara que n'hi ha unes quantes que estan en runes. D'altres estan tancades dençà que els habitants autòctons van marxar a viure a Organyà o Oliana, principalment, cap els anys setanta. S'hi troba l'església de Sant Marc i Santa Eulàlia, actualment sense culte.
El lloc és citat en l'acta de consagració de la Catedral de la Seu d'Urgell en els anys 819 o 839. Pertangué, fins a la fi de l'antic règim, al capítol de la col·legiata d'Organyà. Tanmateix, els vescomtes de Castellbò hi posseïren alguns drets.

## Referències

* ↑ GGCC, Fígols i Alinyà: Arxivat 2021-06-14 a Wayback Machine. Canelles de Segre.
Viccionarihttp://figolsalinya.ddl.net/historia.php?seccio=Hist%F2ria&id_seccio=1143 Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine.
# Omdurman

Omdurman o Umm Durman (àrab: أم درمان, Umm Durmān) és una població del Sudan a la riba del Nil a la confluència entre el Nil Blanc i Nil Blau. Forma una sola ciutat amb Khartum i Khartum Nord (Bahri).

## Història

Va sorgir com a residència d'un santó de nom Hamad ibn Muhammad al-Mashyakhi, conegut com a Ead o Walad Umm Maryum (1645-1729). Ismaïl Paixà d'Egipte va utilitzar la població com a base, i s'hi va construir un fort per controlar l'accés a Khartum des d'occident. El Mahdí Muhàmmad Àhmad la va ocupar el 5 de gener de 1885, seguint Khartum al cap de tres setmanes. El Mahdi la va establir com a capital del seu estat; hi va morir el 22 de juny de 1885. Es va engrandir sota el successor, Abd Allah ibn Muhammad. Edificis notables foren: la tomba del Mahdi, la casa del Khalifa (avui Museu), l'arsenal (avui camp de futbol), el tresor i la presó. La població va créixer molt el 1888-1889 quan el khalifa hi va establir als seus parents i membres de la seva tribu els taaisha i Bakkara del Dar Fur. Els anglesos la van reconquerir a la batalla d'Omdurman el 1898.
Durant el condomini angloegipci, la capital va retornar a Khartum. Un col·legi musulmà fundat el 1912 va esdevenir després de la independència la universitat islàmica. El 1977 la població era de 289.000 habitants.

## Demografia

| Any | Població |
| 1909 (Cens) | 42.779 |
| 1941 | 116.196 |
| 1956 | 113.600 |
| 1973 | 299.399 |
| 1983 | 526.284 |
| 1993 | 1.271.403 |
| 2007 (Estimació) | 3.127.802 |
| 2008 | 2.395.159 |
| 2010 | 2.577.780 |

## Referències

* ↑ Kinard, Jeff. Pistols: An Illustrated History of Their Impact (en anglès). Jeff Kinard, 2003, p. 185. ISBN 1851094709.
* ↑ http://bevoelkerungsstatistik.de
* ↑ «Encyclopedia Britannica von 1911: Band 20, Seite 101». Arxivat de l'original el 2010-08-12. [Consulta: 30 maig 2011].

## Bibliografia

* Holt, The Mahdist state in the Sudan, 1881-1898, Oxford, 1970.
# Khartum NC

El Khartoum NC és un club de futbol sudanès de la ciutat de Khartum. Anteriorment fou conegut com a Al Khartoum 3, nom del barri on fou fundat.

## Referències

* ↑ goalzz.com
* ↑ escudosonline.com
* ↑ «Sudan 2007».
# Partit Democràtic del Kurdistan-Síria

Partit Democràtic del Kurdistan-Síria (Partîya Demokrat a Kurdistanê - Sûriyê / Hizb al-Dimuqrati al-Kurdistani - Suriyah; PDK-S) és un partit polític clandestí de Síria. Es va fundar el 5 d'agost de 1957, i el 1958 va agafar el nom de Partit Democràtic Kurd de Síria. El 5 d'agost de 1968 es va constituir com a Partit de l'Esquerra Democràtica Kurda; fou refundat el 1975 però va patir diverses escissions i va acabar desapareixent tot i algun intent de reflotar-lo. Fou finalment refundat el 2000 sota la direcció de Taufik Hamdosch. Va formar en 2016 la Aliança Nacional Kurda de Síria amb el Partit de la Unió Democràtica Kurda de Síria, el Partit de l'Esquerra Kurda de Síria i el Moviment Reformista Kurd de Síria, però la coalició es va desfer per la seva rivalitat amb el Partit de la Unió Democràtica (PYD).
El seu emblema és un oval format per un gran nombre de banderes dels Kurdistan. Anteriorment tenia un sol groc amb triangles vermell i verd, que (amb el groc al centre) són els colors usats pels kurds a Síria.

## Referències

* ↑ Koontz, Kayla. Borders Beyond Borders, Octubre 2019, p. 22 [Consulta: 1r febrer 2024].

## Enllaços externs

* Partit Democràtic del Kurdistan-Síria Arxivat 2013-01-23 a Wayback Machine.
* Partit Democràtic del Kurdistan-Síria
# Les Tres Torres

Les Tres Torres és un barri del districte de Sarrià - Sant Gervasi de la ciutat de Barcelona. És un dels sectors que va pertànyer a l'antic municipi de Sarrià.

## Història

Fou conegut al s. XIX amb el nom de Gironella. Va néixer als terrenys de l'heretat de Nina Casas, on el 1903 els germans Mas i Romaní, procedents de Sants, van fer construir tres cases, una per a cada germà, projectades per l'arquitecte Bonaventura Conill, que van donar nom al barri. Inicialment era un barri de cases unifamiliars amb jardí, de caràcter burgès, amb alguns nuclis de cases vuitcentistes de caràcter menestral. Unes i altres han estat substituïdes, en gran part, per cases de veïns de luxe amb format d'edificació aïllada plurifamiliar.
Al principi del segle XX, entre el 1906 i el 1916, es van construir estacions de ferrocarril, primer del de Sarrià i després de la línia de Les Planes (actualment dels FGC). També s'ha de destacar, al llarg de la primera meitat del segle XX, la instal·lació, als descampats de les Tres Torres, d'una sèrie de camps de futbol, condicionats pels mateixos usuaris. El principal club, abans de la guerra, era el Club Tres Torres, amb seu al carrer del Milanesat.
La tipologia urbana es caracteritza per un petit nucli més antic, al voltant del mercat (carrers dels Vergós - de les Escoles Pies), i les extensions més modernes amb edificacions obertes i edificis més alts. El barri incorpora, també, el sector de Can Ràbia, reurbanitzat amb edificis residencials després de la demolició del camp de futbol de l'Espanyol.

## Geografia

Els límits del barri han sigut molt discutits però l'última delimitació ha estat: Via Augusta, Doctor Carulla, Ganduxer, Av. Diagonal, Av. de Sarrià, Passeig de Manuel Girona, Bosch i Gimpera, carrer del Cardenal Vives i Tutó, c. de Font Coberta, carrer de Bonaplata, carrer dels Vergós. Entre els edificis destacables del barri hi ha el Col·legi de les Teresianes (Barcelona), obra d'Antoni Gaudí, i la Casa Muley Afid, obra de Josep Puig i Cadafalch.
Amb una extensió de 0,78 km² i una població quasi estable de 22.000 habitants es tracta d'un barri que està partit per la Via Augusta, la qual divideix el barri en dues parts amb quasi la mateixa superfície. La part nord d'aquesta divisió és coneguda com a la Bonanova i la part sud com a les Tres Torres.

## Vegeu també

* Col·legi de les Teresianes
* Casa Muley Afid, actual ambaixada de Mèxic
* Cementiri de Sarrià
* Museu Clarà, actualment biblioteca pública Clarà.
* Estació de les Tres Torres
* Casa Espiritual Sant Felip Neri
* Casa Marià Farriols
* El carrer dels Vergós i el bar Mestres
* Col·legi Oficial de Metges de Barcelona (COMB)
* Escola Universitària Salesiana de Sarrià
* Escoles Professionals Salesianes
* Jardins de Winston Churchill

## Referències

* ↑ «les Tres Torres». Gran Enciclopèdia de Catalunya.
* ↑ «Carrer de les Tres Torres». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 «Història de les Tres Torres». Ajuntament de Barcelona.

## Enllaços externs

* Les Tres Torres, a la web del districte
* el Blog de Les Tres Torres
* Video testimonial dels veïns de barri de Les Tres Torres explicant la història del barri
# Cantabria Baloncesto

El Cantabria Baloncesto fou un equip de bàsquet de la ciutat de Santander (Cantàbria), fundat l'any 1975 i desaparegut el 2009.

## Història

El Cantabria Baloncesto es funda el 1975 a Torrelavega amb el nom de Sociedad de Amigos del Baloncesto. Després de diversos anys per categories regionals, la temporada 92/93 aconsegueix l'ascens a la Lliga EBA; i després de tres temporades, la 96/97 ascendeix a la lliga LEB. Al primer any en aquesta categoria assoleix l'ascens a la Lliga ACB on va romandre cinc temporades, del 1997 al 2002. El 2002 descendeix de nou a la LEB. En 2004 l'equip es trasllada, no sense polèmica, de Torrelavega a la capital cantàbrica per a jugar al Palacio de Deportes de Santander. Al començament de 2007 ocupa la primera plaça de la LEB que dona dret a playoffs d'ascens a la lliga ACB. No obstant això, per problemes de finançament, el club descendeix a la quarta divisió del bàsquet espanyol desapareixent finalment el 2009.

## Palmarès

* 1 Copa Príncep d'Astúries: 1996-1997.

## Jugadors destacats

* Jordi Grimau

## Referències

* ↑ (castellà) La FEB confirma la presencia del Lobos Arxivat 2008-09-15 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Diari ALERTA
* Blog Cantabria Lobos
* Fòrum Cantabria Lobos Arxivat 2011-11-22 a Wayback Machine.