OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Massot verd

El tord verd, la grèvia, la grívia, el massot verd, la mostela o el xinet (Labrus viridis) és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes. És una espècie vulnerable.

## Morfologia

Els adults poden assolir els 47 cm de longitud total. El cos és allargat i una mica comprimit. El cap és més llarg que l'altura màxima del cos. Els llavis són gruixats i molsuts. Les mandíbules són extensibles i les dents còniques. La vora del preopercle és llisa. L'aleta dorsal és llarga. Les pectorals són petites i arrodonides. La caudal és ampla. La coloració és variable, ja que depèn de l'edat, del sexe i de l'hàbitat. La color més freqüent és verdós i ataronjadas amb taques blanques i una línia longitudinal blanca ben visible en els joves.

## Reproducció

És hermafrodita proterogin. La reproducció es produeix entre l'hivern i la primavera, quan més a prop de la costa es troba.

## Alimentació

Menja anèl·lids i crustacis.

## Hàbitat

Viu a fons rocallosos i a praderies de Posidonia fins al 50 m, És un peix solitari que es recolza a les roques per descansar. des de Portugal i a la Mediterrània i a la mar Negra.

## Pesca

Es captura amb tremalls i volantí. Té una carn amb moltes espines però és bona per fer sopes. A les Pitiüses no és molt preuat per al seu consum i a les peixateries està normalment barrejat amb la morralla.

## Referències

* ↑ von Linné, Carl. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis (en llatí). Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1: i-ii + 1-824, 1758.
* 1 2 3 Tur Riera, Marta. «griva 1.». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Consell d'Eivissa. [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ Pollard, D.; Choat, J.H. «Labrus viridis» (en anglès). IUCN Red List, 12-06-2008. DOI: 10.2305/iucn.uk.2010-4.rlts.t187654a8591882.en..
* 1 2 Capuli, Estelita Emily; Luna, Susan M. «Labrus viridis Linnaeus, 1758» (en anglès). FishBase.
* 1 2 3 Mas Ferrà, Xavier; Canyelles Ferrà, Xavier. Peixos de les Illes Balears. Palma: Editorial Moll,, maig del 2000, p. Plana 202 (Manuals d'introducció a la naturalesa, 13). ISBN 84-273-6013-4.
* ↑ Bauchot, M.-L. i J.P. Quignard, 1979. Labridae. p. 426-443. A J.C. Hureau i Th. Monod (editors) Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París. Vol. 1.
* ↑ Mas & Canyelles, 2000, p. 203.
* ↑ El Maestro Pescador Arxivat 2009-02-11 a Wayback Machine. (castellà)

## Bibliografia

* Cheung, W.W.L., T.J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing Biol. Conserv. 124:97-111.
* Parenti, P. & J.E. Randall 2000: An annotated checklist of the species of the Labroid fish families Labridae and Scaridae. Ichthyological Bulletin of the J. L. B. Smith Institute of Ichthyology, 68: 1-97.
# Bonítol ratllat

El bonítol de ventre ratllat, bonítol ratllat o bacoreta ratllada (Katsuwonus pelamis) és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 110 cm de longitud total i els 34,5 kg de pes.
* Semblant al bonítol, bé que de cos més robust.

## Distribució geogràfica

És una espècie cosmopolita en mars i oceans tropicals i temperats, llevat del Mediterrani oriental i de la mar Negra.

## Gastronomia

El bonítol ratllat és un tipus de tonyina amb la carn ferma, roja i molt agradable al paladar. Tallat en filets frescos i preparat a la brasa o a la planxa, aquest peix sembla gairebé carn de vedella. També és una de les principals espècies d'escòmbrids que s'envasen com a tonyina en llauna.
És un peix molt apreciat al Japó on es coneix com a "katsuwo" カツオ, nom que ha donat origen al gènere Katsuwonus. La seva carn es menja crua, curada o cuinada, també s'aprecien la fresa i les tripes, entre altres òrgans que té al ventre.
Amb el bonítol ratllat es prepara el "katsuwo no shiokara" (カツオの塩辛), una pasta (shiokara) que té un gust que recorda a les anxoves salades de la cuina del Mediterrani, però amb una textura molt diferent.
Aquest peix també es fa servir per fer els "katsuobushi" かつおぶし, flocons de tonyina fumada i assecada, molt importants com a condiment de moltíssims plats de la cuina japonesa, com el dashi (だし), brou de peix fundamental a la taula del país del sol ixent.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Ichiban Dashi Arxivat 2009-03-16 a Wayback Machine. (anglès)
Viccionari
# Babka gymnotrachelus

Babka gymnotrachelus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar Negra, Mar d'Azov i Mar Càspia.

## Referències

* 1 2 «Neogobius gymnotrachelus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Berg, L.S. 1965. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 3, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem, Israel.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Kessler, K. T. 1857. Nachträge zur Ichthyologie des südwestlichen Russlands. Bulletin de la Société Impériale des Naturalistes Moscou v. 30 (pt 2): 453-481.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Neilson, M.E. i Stepien, C.A. 2009. Escape from the Ponto-Caspian: Evolution and biogeography of an endemic goby species flock (Benthophilinae: Gobiidae: Teleostei). Molecular Phylogenetics and Evolution, 52(1): 84-102.«Enllaç». Arxivat de l'original el 2012-09-12. [Consulta: 13 març 2011].
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ponticola platyrostris

Ponticola platyrostris és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes que es troba a la mar Negra.
Els mascles poden assolir els 22,5 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Syngnathus variegatus

Syngnathus variegatus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar Negra i la Mar d'Azov.

## Referències

* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Serpeta

La serpeta (Nerophis ophidion) és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes present des de Noruega fins al Marroc (llevat de l'àrea compresa entre Dinamarca i els Països Baixos), la Mediterrània i la mar Negra.
Els mascles poden assolir 29 cm de longitud total i les femelles 30 cm. És un peix demersal i de clima temperat que viu entre 2-15 m de fondària. Habita als fons marins sorrencs poc profunds, envaïdes de vegetació herbàcia (com praderies de Posidomia i Zostera), de la qual s'alimenta. És ovovivípar, fresa entre maig i agost, i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, que és a sota de la cua.

## Referències

* 1 2 «Serpeta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mercader, Lluís; Lloris, D.; Rucabado, J. Tots els peixos del mar català : diagnosis i claus d'identificació. 1. ed. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2001, p. 350. ISBN 84-7283-572-3.
* 1 2 3 Papasissi, Christine; Torres, Armi G. «Nerophis ophidion (Linnaeus, 1758) Straightnose pipefish» (en anglès). FishBase.
* ↑ Dawson, C.E., 1986. Syngnathidae. p. 628-639. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 2.

## Bibliografia

* Arias, A. i P. Drake, 1990. Estados juveniles de la ictiofauna en las caños de las salinas de la bahía de Cádiz. Instituto de Ciencias Marinas de Andalucía. CSIC.
* Bertolini, F., U. D'Ancona, E. Padoa Montalenti, S. Ranzi, L. Sanzo, A. Sparta, E. Tortonese i M. Vialli, 1956. Uova, larve e stadi giovanili di Teleostei. Fauna Flora Golfo Napoli Monogr. 38:1-1064.
* Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* Ehrenbaum, E., 1905. Eier und Larven von Fischen. p. 1-414. A: Nordisches Plankton 1. Lipsius & Tischer, Kiel - Leipzig.
* Gurkan, S. i E. Taskavak, 2007. Length-weight relationships for syngnathid fishes of the Aegean Sea, Turkey. Belgian Journal of Zoology 137(2):219-222.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
# Glauconita

La glauconita és un mineral que pertany al grup de la mica i és un fil·losilicat de ferro i potassi. El seu color característic és verd i és molt friable i poc resistent a l'erosió.
Cristallitza en geometria monoclínica. El seu nom deriva del grec:glaucos (γλαυκος) que significa 'platejat'. El seu rang de color varia entre el verd oliva, verd fosc o verd blavós. En l'escala de Mohs té una duresa de 2. es pot confondre amb minerals del grup clorita (també verds) o amb alguns altres minerals argilosos.

## Formació

Normalment trobar glauconita indica ambients marins de l'escut continental sedimentaris. Per exemple apareix a dipòsits del Juràssic i Cretaci de sorres de color verd. També es pot trobar en formacions de sorra o argila o en pedra calcària impura o guix. Es forma sota condicions reductores en sediements i es troben prop de la costa en oceans i el Mar Mediterrani però no en la mar Negra o en llacs d'aigua dolça. Als territoris de parla catalana ha estat descrita en gressos marins a Tavertet (Osona).

## Usos

La glauconita s'ha fet servir durant temps com a pigment en pintures artístiques a l'oli, especialment en les icones russos. També en pintures rupestres dels gals.

## Referències

* ↑ http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/glauconite.pdf Handbook of Mineralogy
* ↑ http://webmineral.com/data/Glauconite.shtml Webmineral
* ↑ http://www.mindat.org/min-1710.html Mindat
* ↑ Odin, G.S. (ed., 1988). Green marine clays. Development in sedimentology, 45. Elsevier, Amsterdam.
* ↑ «Taula dels minerals de Catalunya en làmina prima». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ Eastaugh, N "Pigment Compendium: A Dictionary of Historical Pigments", page 169. Elsevier, 2004
# Otxamtxira

Otxamtxira o Otxamtxire (abkhaz: Очамчыра, Otxamtxira; georgià: ოჩამჩირე, Otxamtxire; rus: Очамчира, Otxamtxira) és una ciutat portuària a la costa de la mar Negra a Abkhàzia, a la riba del Ghalidzga o Aaldzga; és capital del districte del mateix nom. Segons el cens de 1978 tenia 18.700 habitants però després de la guerra de 1992-1993 va perdre població per la fugida dels georgians.
La vila fou fundada per grecs vers el 500 aC i va portar el nom de Gueinos o Guyenos. La ciutat vella que s'ha trobat prop de la moderna, se suposa que era la ciutat grega, encara que hi ha dubtes sobre això degut al mal estat de conservació de les restes. Va pertànyer a l'Imperi Romà d'Orient, al principat d'Abkhàzia i finalment a l'Imperi Otomà fins al segle xix quan va passar a Rússia després de la batalla d'Otxamtxire del 1877. Després de la revolució fou part d'Abkhàzia que va ser incorporada a la República Socialista Soviètica de Geòrgia. El 1992 una revolta per la independència va ser sufocada pels georgians sota Zviad Gamsakhurdia; però el 1993 amb el suport de Rússia es va poder establir el poder nacional abkhaz. Llavors Geòrgia va imposar un bloqueig econòmic a la regió que va afectar la ciutat. Després de la guerra de 2008 el president d'Abkhàzia va anunciar el 2009 que concediria una base naval a Rússia a Otxamtxire per la flota de la mar Negra avui a Sebastòpol.

## Referències

* Georgian State (Soviet) Encyclopedia. 1983. Book 7. p. 623.
# Canal de Moscou

El Canal de Moscou —Канал и мени Москвы (rus)— dit també Canal Volga-Moscou fins a l'any 1947, és un canal navegable d'aigua que connecta el riu Moscova amb la principal via de transport per aigua de la Rússia europea que és el riu Volga. Està situat al mateix Moscou i a la seva província. El canal connecta el riu Moscova des de 191 km del seu estuari fins a Tushino (una zona al nord-oest de Moscou), i al riu Volga a la ciutat de Dubna, just aigües amunt per sobre de la presa d'Ivànkovo. Aquest canal fa 128 km de llargada.
IVa ser construït entre 1932 a 1937 per presoners del gulag durant l'era de Stalin sota la direcció de Matvei Berman.
Gràcies al canal de Moscou la ciutat de Moscou té accés a cinc mars: el Mar Blanc, la mar Bàltica, la mar Càspia, la Mar d'Azov i la mar Negra. Per això Moscou rep de vegades el nom de "port dels cinc mars" (en rus:порт пяти морей). A més de ser una via de transport aquest canal proporciona prop de la meitat de l'aigua potable de Moscou i les ribes del canal són utilitzats com zones recreatives.
# Xkurinskaia

Xkurinskaia - Шкуринская (rus) és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del Ieia. És a 20 km a l'oest de Kusxóvskaia i a 172 km al nord de Krasnodar.
Pertanyen a aquesta stanitsa els khútors de Gudko-Limanski, Krasni, Nardeguin, Pervomaiski, Pioner i Podxkurinski; i els possiolki de Zavodskoi i Nàberejni.

## Història

La vila fou fundada el 1794 com un dels primers quaranta assentaments dels cosacs de la mar Negra a la regió del Kuban. Fins al 1920 l'stanitsa va pertànyer a l'otdel de Ieisk, de la província de Kuban. A començaments del segle xx la vila tenia ja 5.000 habitants, que es dedicaven sobretot a l'agricultura. El 1932-1933 va ser inclosa en les llistes negres de sabotatge pel seu boicot a la col·lectivització que aleshores es duia a terme a les terres de la Unió Soviètica, per això gran part de la població va ser oprimida i sotmesa a la fam. El 1990 s'erigí un monument als morts durant aquell període de fam.
# Rododendre pòntic

El rododendre pòntic (Rhododendron ponticum), és una espècie de planta del gènere dels rododendres que és una planta nativa del sud d'Europa i del sud-oest d'Àsia. El nom prové de la referència a un dels seus hàbitats, a l'entorn del nom antic grec i llatí del Mar Negre o Pont Euxí.

## Descripció

R. ponticum és un arbust dens o un arbret que fa fins a 5 m i rarament 8 m d'alt. És perennifoli i les flors fan de 3,5 a 5 cm de diàmetre i de color viola-porpra. El fruit és una càpsula seca amb moltes llavors.
Les dues subespècies són:
* R. p. ponticum, des de Bulgària a Geòrgia
* R. p. baeticum (Boiss. & Reut.) Hand.-Mazz. a Espanya i Portugal
Les evidències fòssils mostren que havia estat molt més estès abans del Darrer Màxim Glacial o fins fa uns 20.000 anys.
El va trobar al Proper orient el botànic Joseph Pitton de Tournefort i Linnaeus li va donar el nom per identificar-la amb l'antic Pontus euxinus o la mar Negra on creix. En el cas de la península Ibèrica, l'amic de Linnaeus Clas Alströmer el va trobar creixent junt el baladre. Va ser introduït a la Gran Bretanya el 1763. A Europa s'ha classificat com una de les 100 plantes invasores més nocives.

## Cultiu

Rhododendron ponticum subsp. baeticum és cultiva molt com planta ornamental o més sovint com portaempelt d'altres rhododendrons La mel que produeix pot ser tòxica per tenir grayanotoxina.

## Referències

* ↑ «rododendre pòntic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 novembre 2020].
* ↑ Alice M. Coats, Garden Shrubs and Their Histories (1964) 1992, s.v. "Rhododendron".
* ↑ «100 of The Worst» (en anglès). Daisie, 2012.
* ↑ Hayes, Andrew Wallace. Principles and methods of toxicology. CRC Press, 2007, p. 998. ISBN 978-0-8493-3778-9.

## Enllaços externs

* Flora Europaea: Rhododendron ponticum
* Rhododendron Ponticum is the emblem and symbol of Bulgaria's most exotic National Park – The Strandja mountains Arxivat 2010-11-15 a Wayback Machine.
* Germplasm Resources Information Network: Rhododendron ponticum
* Centre for Conservation Strategy: Rhododendron ponticum in Britain Arxivat 2007-02-05 a Wayback Machine.
# Selva de Bohèmia

La Selva o Bosc de Bohèmia (en idioma txec: Šumava i en alemany: Böhmerwald) és una serralada de baixes muntanyes d'Europa Central. S'estenen des de la Bohèmia meridional a la República Txeca a Àustria i la Baviera alemanya. Formen una frontera natural entre Txèquia a una banda, i Alemanya i Àustria a l'altra.
En idioma txec, Šumava també es fa servir com un nom per a tota la regió adjacent de Bohèmia.

## Geografia i clima

La Selva de Bohèmia consta de regions molt arbrades amb altituds mitjanes d'entre 800–1.400 metres. El pic més alt és el Großer Arber (1.456 m) a la banda de Baviera. Aquesta serralada és una de les formades en temps més antics d'Europa i les seves muntanyes estan molt erosionades cap a formes arrodonides i amb poques parts rocoses. Són típics els altiplans d'uns 1,000–1,200 m amb un clima relativament dur i amb torberes.

## Hidrologia

La Selva de Bohèmia és una divisòria hidrològica entre les conques de la mar Negra i les del Mar del Nord on hi flueixen els rius Vltava, Otava i Úhlava. La regió de Šumava és un reservori important d'aigua per a l'Europa Central. També hi ha circs glacials.

## Natura

A Txèquia hi ha el Parc Nacional de Šumava i una Reserva de la Biosfera de la UNESCO. A Baviera hi ha el Parc Nacional del Bosc de Baviera.

## Història

L'origen de l'actual nom de Bosc de Bohèmia es remunta a l'any 400 aC. El poble cèltic dels Boii s'estenia per Europa i els romans van anomenar-los Boiohaemum. Estrabó i Ptolemeu ja mencionen aquest bosc. Al segle vi els eslaus, avantpassats dels txecs, hi migraren. El nom txec de Šumava està registrat des del segle xv en l'obra d'Antonio Bonfini' Rerum unganicarum decades.

## Enllaços externs

* National Park administration
* Šumava
* Info Šumava Arxivat 2018-06-06 a Wayback Machine.
* webcam Šumava Arxivat 2018-06-06 a Wayback Machine.
# Nils von Kantzow

Nils Gustav von Kantzow (Solna, Comtat d'Estocolm, 30 d'agost de 1885 – Björkedal, Herrljunga, Västra Götaland, 7 de febrer de 1967) va ser un militar i gimnasta suec que va competir a principi del segle xx.
Fill d'un oficial de l'exèrcit i professor de gimnàstica, Von Kantzow es va treure el batxillerat el 1903 i posteriorment es graduà a l'escola militar. El 1905 ja era segon tinent, tinent el 1908 i capità el 1916. El 1926 va rebre l'Orde de l'Espasa.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics d'estiu de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova del concurs complet per equips, com a membre de l'equip suec.
El 1910 es casà amb Carin Axelina Hulda Fock, de qui se separà el 1922. Posteriorment Fock es casà amb el destacat nazi Hermann Göring.

## Referències

* ↑ «Nils von Kantzow Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 10 novembre 2015].
* Gustaf Elgenstierna: Den introducerade svenska adelns ättartavlor, Tom IV (Estocolm 1928), pàg. 101f.
# Erik Norberg

Erik Norberg (Smedjebacken, Dalarna, 30 de setembre de 1883 – Londres, 19 de febrer de 1954) va ser un gimnasta suec que va competir a primers del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova del concurs complet per equips, com a membre de l'equip suec.

## Referències

* ↑ «Erik Norberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 11 novembre 2015].
# Birger Sörvik

Knut Birger Sörvik (Göteborg, Västra Götaland, 4 de desembre de 1879 – Göteborg, 23 de maig de 1978) va ser un gimnasta suec que va competir a primers del segle xx. Era germà dels també esportistes Haakon i Leif Sörvik.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova del concurs complet per equips, com a membre de l'equip suec.

## Referències

* ↑ «Birger Sörvik Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 11 novembre 2015].
# Nils Widforss

Nils Johan Widforsst (Estocolm, 3 de novembre de 1880 – Estocolm, 2 de maig de 1960) va ser un gimnasta suec que va competir a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova del concurs complet per equips, com a membre de l'equip suec.

## Referències

* ↑ «Nils Widforss Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 11 novembre 2015].
# Carl Klæth

Carl Klæth (Steinkjer, Nord-Trøndelag, 3 de juliol de 1887 – Steinkjer, 16 d'agost de 1966) va ser un gimnasta noruec que va competir a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips, com a membre de l'equip noruec. També disputà la prova individual, però es desconeix la posició final.

## Referències

* ↑ «Carl Klæth Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 13 novembre 2015].
# Sigvard Sivertsen

Sigvard Jakob Sivertsen (Bergen, Hordaland, 27 de febrer de 1881 – Bergen, 27 de desembre de 1963) va ser un gimnasta noruec que va competir durant el primer quart del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm, guanyà la medalla de bronze en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* 1 2 «Sigvard Sivertsen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2012. [Consulta: 13 novembre 2015].
# Aarne Pohjonen

Aarne Anders Pohjonen (Luhanka, Finlàndia Central, 29 de març de 1884 – Vaasa, Ostrobòtnia, 22 de desembre de 1938) va ser un gimnasta finlandès que va competir durant els primers anys del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del concurs complet per equips.

## Referències

* ↑ «Aarne Pohjonen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d'agost 2008. [Consulta: 13 novembre 2015].