OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llei de Spörer

La llei de Spörer prediu la variació en la latitud d'aparició de les taques solars durant un cicle solar. La va descobrir l'astrònom anglès Richard Christopher Carrington al voltant de 1861. El treball de Carrington va ser refinat per l'astrònom alemany Gustav Spörer.
Al principi d'un cicle les taques solars, tendixen a aparèixer al voltant de 30° a 45° de latitud en la superfície del Sol. A mesura que avança el cicle, les taques solars apareixen cada vegada a més baixa latitud, fins que aconseguixen uns 15° en el màxim solar. La latitud mitjana de les taques solars continua disminuint fins als aproximadament 7° i llavors mentre el cicle vell acaba, les taques solars del nou cicle comencen apareixent a les latituds altes.

## Referències

* ↑ «ley de sporer». [Consulta: 12 octubre 2018].
# Miracle del sol

El miracle del sol (en portuguès: Milagre do Sol) també conegut com a miracle de Fàtima, va ser un esdeveniment ocorregut el dia 13 d'octubre de 1917 en Cova da Iria, a Portugal. Uns nens de pastors, Lucía dos Santos, Francisco Marto i Jacinta Marto van profetitzar que la Verge Maria apareixeria i faria miracles. Un gran nombre de persones que van anar al lloc van dir que havien vist coses miraculoses, com veure al Sol balla, i emetre llum dels colors de l'arc de Sant Martí. Segons els presents, el fenomen va durar 10 minuts.
Segons els nens que van profetitzar-ho, van veure visions molt intrigants. Això va passar quan el país passava en un moment de tensió religiosa per la revolució de 1910 i els intents de secularització de l'Estat i la societat. Les critiques al diari van ser per un lloc molt entusiastes i alabaven a la Verge i per l'altre crítiques perquè el veien com una mentida dita per intentar fer desequilibrar la balança a favor dels catòlics i augmentar la tensió per aquestes revolucions que van passar anys anteriors.
# WeetBix

WeetBix és un popular cereal d'esmorzar australià. És popular a tot el món, especialment a Austràlia, Nova Zelanda, Papua Nova Guinea, Fiji, Nova Caledònia, Indonèsia, Singapur, Malàisia i la Polinèsia Francesa. WeetBix es produeix a Austràlia (Sydney, Brisbane i Perth) i Nova Zelanda (Auckland).

## Enllaços externs

* WeetBix Austràlia (anglès)
* WeetBix Nova Zelanda (anglès)
* WeetBix Sud-àfrica Arxivat 2022-02-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Platja del Bou

La platja del Bou, o platgeta de Paletes, és una platja urbana del municipi d'Alcanar (Montsià), situada al nord del Roquer del Bou, entre la platja d'Alcanar Costa, al sud, i la platja Fonda, al nord. Rodejada de penya-segats, té una longitud de 145 metres i una amplada mitjana de 7 metres, formada per sorra, grava i còdols.
La platgeta de Paletes va ser rebatejada per la platja del Bou, en referència a la tanca publicitària del Toro d'Osborne que hi havia sobre el penya-segat de la platja.

## Referències

* ↑ «Toponímia de les platges i cales del tm d'Alcanar». Línia Verda Alcanar.
* ↑ «Fitxes Alcanar - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i sostenibilitat.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Una furgoneta cau al mar a la Platja del Bou d'Alcanar». Aguaita, 12-09-2024.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ Bel, Agustí «La platgeta del Bou o de Paletes». Lo Rafal. Revista informativa d'Alcanar, 2013, pàg. 9.
# Whiskey irlandès

El Whisky irlandès (Irish whiskey) (en gaèlic: Fuisce o Uisce beatha) és el whisky fet a Irlanda. La paraula 'whisky' (o whisky) prové de l'irlandès uisce beatha, que significa aigua de vida. N'hi ha diversos tipus: Single Malt, Single Grain, Pure Pot Still i Blended Whiskey.
La majoria del whisky irlandès es destil·la tres vegades mentre que l'escocès a part del Auchentoshan, es destil·la dues vegades. La torba es fa servir rarament en el procés de maltejat, per tant el Whisky irlandès és més suau oposadament al gust de fum d'alguns escocesos. Però hi ha excepcions a aquestes regles en els dos països.

## Referències

* ↑ «'Whiskey' and 'Whisky' and Alchemy» (en anglès). www.merriam-webster.com. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ Micallef, Joseph V. «Is It Whisky Or Whiskey And Why It Matters» (en anglès). Forbes. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ Sood, Suemedha. «A guide to the lingo and history of whiskey» (en anglès). www.bbc.com. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ «Whiskey industry in Ireland». DrinksIreland.ie. [Consulta: 21 juny 2020].
* ↑ «Irish whiskey roaring back after decades of decline» (en anglès). The Guardian, 04-07-2022.
* ↑ «The Difference Between Scotch and Whiskey». www.theirishplace.com, 21-12-2019.

## Enllaços externs

* The Whiskey Guide Arxivat 2006-08-31 a Wayback Machine.
# Isidre Costa i Perramon

Isidre Costa i Perramon va ser regidor del primer ajuntament republicà de Manresa.

## Biografia

Era membre d'Acció Catalana i participà en la Junta de Govern Republicana Provisional de Manresa, del 14 d'abril de 1931. Fou regidor del primer ajuntament republicà (1931) i, com a president de la Comissió de Cultura i de la Comissió d'Incendis, tingué un paper destacat en la construcció del nou Parc de Bombers de la ciutat.

## Referències

* Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)
# Judith Toronjo Nofuentes

Judith Toronjo Nofuentes (Tordera, 11 d'octubre de 1990) és una política catalana de Junts per Catalunya i diputada al Parlament de Catalunya. És sòcia d'Òmnium Cultural i membre del Consell de la República.
És llicenciada en Ciències Polítiques i de l'Administració Pública per la Universitat Pompeu Fabra i té un màster en Anàlisi Política i Assessoria Institucional per la Universitat de Barcelona. Ha treballat en una empresa de gestió universitària en l'àmbit de les TIC, amb tasques d'assessoria i consultoria i com a responsable de l'àrea legal. Actualment, estudia el grau de Dret a la Universitat Oberta de Catalunya.
És simpatitzant de la Joventut Nacionalista de Catalunya des dels 14 anys i hi milita des dels 18. Del 2019 al 2021 en va ser la secretària general.
El 2020 es va afiliar a Junts per Catalunya.
El novembre del 2022 substituí Francesc de Dalmases en la comissió parlamentària sobre l'actuació de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals.
El 2024 es presenta a les eleccions al Parlament de Catalunya com a 8a a la llista per Barcelona de Junts per Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Fitxa del diputat/ada». Parlament de Catalunya. [Consulta: 17 maig 2022].
* ↑ «Judith Toronjo, escollida nova secretària general de la JNC». El Món, 18 març 2019. [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ «Toronjo (Junts) substitueix Dalmases en la comissió de la CCMA al Parlament després de la seva renúncia». aldia.cat, 8 novembre 2022. [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ «Llista de Junts i Puigdemont per a les eleccions a Catalunya 2024». Vilaweb, 05-04-2024. [Consulta: 6 abril 2024].
# William Ruto

William Samoei Arap Ruto (Kamagut (Kenya), 21 de desembre de 1966) és un polític kenyà, actual president electe de Kenya. Ha exercit com a vicepresident de Kenya des de 2013. A les eleccions presidencials de 2013, Ruto va ser elegit vicepresident al costat del president Uhuru Kenyatta, dins de la coalició Aliança Jubilea, formada per quatre partits polítics. Ruto va ser diputat a l'Assamblea Nacional de Kenya entre 1998 i 2013. Va exercir com a Ministre d'Interior a l'administració de Daniel Arap Moi d'agost a desembre de 2002. Més tard va exercir a l'administració de Mwai Kibaki com a Ministre d'Agricultura del 2008 al 2010 i com a Ministre d'Educació Superior d'abril a octubre de 2010. Va ser escollit president de Kenya a les eleccions presidencials de 2022, celebrades l'agost del mateix any.

## Referències

* ↑ «Kenya's deputy president Ruto declared election winner» (en anglès). AP NEWS, 15-08-2022. [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ «The Office Of The Deputy President, Kenya». deputypresident.go.ke, 17-05-2022. Arxivat de l'original el 31 de maig 2022. [Consulta: 17 maig 2022].
* ↑ «William Ruto». kenyans.co.ke, 17-05-2022. [Consulta: 17 maig 2022].
* ↑ «Kenya General Election Results (2013)». iebc.or.ke, 17-05-2022. Arxivat de l'original el 31 de maig 2022. [Consulta: 17 maig 2022].
* ↑ Dahir, Abdi Latif «From Barefoot Student to Power Broker: William Ruto Is Declared Kenya’s President» (en anglès). The New York Times, 15-08-2022. ISSN: 0362-4331.
# Simfonia per a violoncel

La Simfonia per a violoncel, op. 68, va ser escrita el 1963 pel compositor britànic Benjamin Britten. Va dedicar l'obra a Mstislav Rostropóvitx, qui va estrenar la peça a Moscou amb el compositor dirigint l'Orquestra Filharmònica de Moscou el 12 de març de 1964. El títol de l'obra reflecteix un major equilibri entre el solista i l'orquestra, que en el tradicional format de concert.
La peça es compon dels quatre moviments habituals d'una simfonia, però els dos últims moviments estan units per una cadenza:
* Allegro maestoso
* Presto inquieto
* Adagio – cadenza ad lib
* Passacaglia: Andante allegro

## Referències

* ↑ «Symphony for cello and orchestra, op. 68». Hyperion Records. [Consulta: 3 agost 2013].
* ↑ «Britten, Benjamin: Symphony for Cello and Orchestra op. 68». Boosey. [Consulta: 3 agost 2013].
# Ska Authentic

Ska Authentic és el títol del primer àlbum de la banda jamaicana de ska, The Skatalites.
The Skatalites era una de les dues bandes de l'estudi de la segell Studio One. Tot i que la banda original es va dissoldre a l'agost de 1965, fins a 1967 no va aparèixer el primer àlbum acreditat a la banda. L'àlbum, gravat al llarg de 1963, comptava d'11 composicions de música instrumental.

## Llista de cançons

* «Lee Oswald»
* «Bridge view»
* «President Kennedy»
* «Further east»
* «You're so delightful»
* «Four corners»
* «Scrap iron»
* «Feeling good»
* «Royal flush»
* «Ball of fire»
* «Christine Keiler»

## Personal

* Don Drummond: trombó.
* Tommy McCook: saxo tenor.
* Roland Alphonso: saxo tenor.
* Lester Sterling: saxo alt.
* «Dizzy Johny» Moore: trompeta.
* Lloyd Brevett: baix, contrabaix.
* Lloyd Knibb: bateria.
* Jackie Mittoo: piano i orgue.
* Jah Jerry Haines: Guitarra.
* Clement «Coxsone» Dodd: productor discogràfic.

## Vegeu també

* The Skatalites
* Ska
* Reggae
* Dancehall

## Referències

* ↑ http://www.roots-archives.com/release/1932 Arxivat 2009-09-16 a Wayback Machine.
# Jay Gould II

Jay Gould II (Nova York, 1 de setembre de 1888 – Margaretville, Nova York, 26 de gener de 1935) va ser un jugador de jeu de paume estatunidenc que va competir a començaments del segle xx. Era net del magnat del ferrocarril Jay Gould.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la competició de Jeu de paume, després de guanyar en la final a Eustace Miles.
Entre 1914 i 1916 fou campió del món i campió estatunidenc ininterrompudament entre 1906 i 1925, amb 18 campionats guanyats, ja que durant la Primera Guerra Mundial no es va disputar. Durant el mateix període només va perdre un partit d'individuals, contra el campió anglès E.M. Baerlein.

## Referències

* ↑ «Jay Gould Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ «United States Court Tennis Preservation Foundation, Trivia Corner». [Consulta: 26 juliol 2006].
* ↑ Allison Danzig, The Racquet Game (MacMillon 1930), 66.
# Longue paume

Longue paume és un joc de pilota francés derivat del Jeu de paume medieval. Actualment només es practica a la Picardia, i en els Jocs Olímpics de París 1900 en fou esport de demostració. La Fédération Française de Longue Paume té la seu a Amiens.
Les regles són molt semblants a les Llargues valencianes, no debades els seus jugadors participen en els Campionats Internacionals de Pilota amb unes regles comunes anomenades joc internacional inventades per la Confederació Internacional de Joc de Pilota.
* 16° s.
* Bouclier de Brennus (1892) l'escut de la Federació de Longue paume.

## Vegeu també

* Joc de pilota a mà frisó
* Pallone
* Pilota basca
* Pilota valenciana

## Enllaços externs

Connaissez-vous la Longue Paume? (francès)

### videos

* la-longue-paume-en-picardie (francès)
* www.dailymotion.com (francès)
* www.dailymotion.com (francès)
# Charles Jacobus

Charles Jacobus (Seneca, Nova York, 1 de maig de 1840 – Waukesha, Wisconsin, 24 de novembre de 1922) va ser un jugador de roque estatunidenc que va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, el 1904, on va guanyar la medalla d'or en la prova de roque. En aquesta competició s'imposà amb cinc victòries i una derrota a Smith Streeter, segon, i Charles Brown, tercer.
Jacobus és considerat el pare del roque als Estats Units, i tot i que sols guanyà un campionat nacional, durant molts anys fou l'editor de la revista Spalding’s Annual Roque Guide. El 1904 fou el responsable del torneig de roque dels Jocs Olímpic.

## Referències

* 1 2 3 «Charles Jacobus Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 18 octubre 2015].
# Josep Bragulat

Josep Bragulat (Barcelona) fou un sindicalista català del segle xix.
Va treballar com a filador i participà en l'organització de les agrupacions obreres del tèxtil del Principat després de la revolució de 1868 i intervingué en les negociacions de la vaga de les 15 setmanes l'any 1871 a Vilanova i la Geltrú. Fou elegit president de la Federació de les Tres Classes de Vapor a la darreria de 1871, i reelegit en el congrés del 4 i 5 de febrer de 1872. Participà en el segon congrés de la FRE de l'AIT a Saragossa del 4 a 8 d'abril de 1872. Com a representant la secció de filats formà part del Consell de la Unió Manufacturera, elegit en el congrés celebrat a Barcelona del 7 al 8 de maig de 1872. Després la Unió Manufacturera celebrà un segon congrés a Barcelona del 2 al 4 d'agost de 1872, i Bragulat va ser reelegit. El maig de 1873 es declarava pura i decididament partidari del socialisme més revolucionari, el socialisme internacional. El 1876 participà en la reconstitució del Centre Federal de Societats Obreres de Barcelona. Fou membre de la comissió, creada a principi de 1880, embrionària del Partit Democràtic Socialista Obrer. El 1882 era el Representant general de les Tres Classes de Vapor. Col·laborà en la revista El Obrero.

## Referències

* 1 2 «Josep Bragulat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Josep Bragulat». Enciclopèdia.cat.

## Bibliografia

* Tavera García, Susanna. «Josep Bragulat». A: María Teresa Martínez de Sas i Pelai Pagès i Blanc. Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans. L'Abadia de Montserrat, 2000, p. 259-260. ISBN 9788484152439.
* Isard, Miquel. Revolució Industrial i Obrerisme. Les Tres Classes de Vapor a Catalunya (1869-1913. Barcelona: Edicions Ariel, 2000.
# Joan Margall i Sastre

Joan Margall i Sastre (Torroella de Montgrí, 2 de novembre de 1975) és un historiador i polític català, exalcalde de Torroella de Montgrí i diputat al Congrés dels Diputats.
Llicenciat en Història per la Universitat de Girona i especialitzat en Gestió Cultural.
Del 2007 al 2009 va ser alcalde de Torroella de Montgrí amb la plataforma socialista Unitat i Progrés Municipal (UPM-PM) i del 2009 al 2011 va ser 1r tinent d'alcalde al consistori, regidor d'Hisenda, Turisme, Comunicació i Participació Ciutadana. Entre les seves tasques: direcció i coordinació de les àrees d'Hisenda i Turisme, coordinació interna dels funcionaris de les àrees i control i execució dels pressupostos assignats.
Margall es va presentar com a candidat independent a les llistes gironines d'Esquerra Republicana de Catalunya a les eleccions generals del 2015 i 2016, ocupant el número 3 i a les del 2019 ocupant el segon lloc de la llista.
Des del 2017 milita a ERC. A partir del juny del 2018 ocupa l'escó de la ripollesa Teresa Jordà i Roura, qui serà nova consellera d'Agricultura.

## Referències

* ↑ «El torroellenc Joan Margall, nou diputat al Congrés – Ràdio Capital de l'Empordà». Ràdio Capital, la ràdio de l'Empordà, 01-06-2018.
# Club The Strongest

The Strongest és un club de futbol, bolivià de la ciutat de La Paz.

## Història

El club The Strongest va iniciar la seva vida el 8 d'abril de 1908 sota la denominació The Strong Football Club i més tard esdevingué The Strongest Football Club. Guanyà el seu primer campionat el 1911. L'any 1930 inaugurà l'estadi Hernando Siles, amb una victòria per 4-1 contra l'Universitario. El 1965, The Strongest participà en la seva primera Copa Libertadores, assolint la primera victòria internacional d'un club bolivià en competició oficial en derrotar el Deportivo Quito.
El fet més desgraciat de la història del club és el conegut com la tragèdia de Viloco. El setembre de 1969 el club disputà un partit a Santa Cruz, organitzat per la Asociación Cruceña de Futbol. En el dia de tornada el 26 de setembre, el mateix dia que esclatà un cop militar al país, l'avió que transportava els jugadors de tornada es va estavellar a una àrea rural anomenada Viloco. Tots els passatgers van morir. Pel que fa al club els morts foren: Eustáquio Ortuño (entrenador), José Ayllón (mànager), Felipe Aguilar (staff); i els jugadors Armando Angelacio, Hernán Andretta, Orlando Cáceres, Juan Iriondo, Jorge Durán, Julio Díaz, Héctor Marchetti, Angel Porta, Jorge Tapia, Ernesto Villegas, Germán Alcázar, Eduardo Arrigó, Oswaldo Franco, Raúl Farfán, Oscar Flores i Diógenes Torrico.
Els seus colors són el groc i el negre.

## Estadis

L'estadi del club és el Rafael Mendoza Castellón, amb capacitat per a 15.000 espectadors. També disputa molts dels seus partits a l'estadi Hernando Siles (l'estadi nacional de Bolívia), amb capacitat per a 52.000.

## Palmarès

* Campionat bolivià de futbol:
** 1952 (com a campió de La Paz), 1964, 1974, 1977, 1986, 1989, 1993, 2003-A, 2003-C, 2004-C, 2011-A, 2012-C, 2012-A, 2013-A, 2016-A, 2023
* Campionat de La Paz de futbol:
** 1914 ("Copa Max de la Vega"), 1914 ("Copa Bautista Saavedra"), 1916 ("Trofeo Buque Quinteros"), 1916 ("Campeonato 20 de Octubre"), 1917, 1922, 1923, 1924, 1925, 1930, 1935, 1938, 1943, 1945, 1946, 1952, 1963, 1964, 1970, 1971, 1974
* Copa República FBF:
** 1958
* Copa Prefectural:
** 1911
* Copa AeroSur:
** 2007

## Referències

* ↑ Perfil a worldfootball
* ↑ Vanauskas, Laura. An Encyclopedia of Football in Bolivia – 1914 to 1998. Heart Books – Belgium, 1999, p. 192.
* ↑ «Bolivia - list of champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Bolivia - Cup Tournaments». rsssf. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* (castellà) Web oficial del club
# Daniel Vosseler Paillisse

Daniel Vosseler Paillisse (Barcelona, 4 de gener de 1973) és un advocat, director i fundador de Vosseler Abogados, un bufet d'advocats iniciat el 1997, i fundador del partit Barcelona Ets Tu.
Fill de pare alemany i mare francesa, Vosseler visqué la seva infantesa al barri de Gràcia de Barcelona. Es advocat i ha estat professor col·laborador a la Universitat Rovira i Virgili. El 2022, Vosseler declarava que mai no havia estat polític, tot i reconèixer que en el passat havia militat a Convergència i Unió i malgrat haver intentat presentar-se a les eleccions municipals de 2019.
El gener de 2018, Vosseler fundà Barcelona Ets Tu, una plataforma de caràcter transversal, formada per professionals i veïns de tots els àmbits de Barcelona, per concórrer a les eleccions municipals de 2019. Tanmateix, no pogué obtenir les 8.000 signatures necessàries per poder presentar-se a les eleccions. El 2022, Barcelona Ets Tu era ja un partit polític —presidit per Vosseler— i, per tant, no li calien les signatures per poder concórrer a les següents eleccions. En el congrés que el partit celebrà el juliol de 2022, la seva militància aprovà presentar-se a les eleccions municipals de 2023, amb Daniel Vosseler com a candidat a l'alcaldia de Barcelona. El seu eslògan de precampanya fou «La Barcelona que ens mereixem» i Vosseler el presentava com «un partit de gestió».
En el programa electoral, Vosseler proposava la creació d'una policia metropolitana, augmentar les competències de la Guàrdia Urbana de Barcelona en seguretat ciutadana i policia judicial, crear un Grup d'Intervenció Ràpida de la policia local amb 120 agents disposats a actuar de forma ràpida contra les ocupacions de pisos, i «major contundència contra el delicte». També prometia 50.000 habitatges, la meitat dels quals serien de lloguer social, i derogar la norma del 30 per cent d'habitatge públic arribant a acords amb els operadors privats. A més, s'ha mostrat favorable a l'ampliació de l'Aeroport del Prat i dels Jocs Olímpics d'Hivern, així com de regular el turisme.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Pareja, Custo «Daniel Vosseler: “Lo primero que haremos será anular el 30% de VPO obligado en Barcelona”». idealista/news, 14-09-2022 [Consulta: 25 setembre 2022].
* ↑ Galiana Saura, Àngels. «Facultat de Ciències Jurídiques - Informe de Seguiment Curs 2017-18». Universitat Rovira i Virgili. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Daniel Vosseler, escollit candidat a l'alcaldia per la formació 'Barcelona Ets Tu'». 324, 23-07-2022 [Consulta: 25 setembre 2022].
* ↑ «Llista de Barcelona Ets Tu per a les eleccions municipals 2023». betevé, 26-04-2023. [Consulta: 22 maig 2023].
* 1 2 Suñé, Ramon «Daniel Vosseler: "Somos el partido anti-Colau"». La Vanguardia, 15-06-2022 [Consulta: 25 setembre 2022].
* ↑ Sallés, Quico «Entrevista Daniel Vosseler». Tot Barcelona, 04-06-2022 [Consulta: 25 setembre 2022].
# Rafael Cornudella i Carré

Rafael Cornudella i Carré (Barcelona, 29 de desembre de 1964) és doctor en història de l'art per la UAB. Va començar l'activitat docent en història de l'art modern a la Universitat de Lleida el 1995 i va continuar a la UAB, universitat de la qual és professor titular des del 2003. Ha exercit bona part de la seva activitat en l'àmbit dels museus: com a documentalista i com a tècnic superior del Gabinet de Dibuixos i Gravats del MNAC, del qual ha estat cap de l'Àrea d'Art Gòtic (2007-2012). És vocal de la Junta de Qualificació, Valoració i Exportació de Béns del Patrimoni Cultural de Catalunya des del 2011. Des de juny de 2017 és membre numerari de la Secció Històrico-Arqueològica de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Referències

* ↑ «La Secció Històrico-Arqueològica de l'IEC incorpora cinc nous membres numeraris». Institut d'Estudis Catalana, 01-06-2017.
# Théodore-Jean Tarade

Théodore-Jean Tarade (París, 1 de novembre 1731 – La Flèche (País del Loira), 14 de setembre, 1788), va ser un violinista i compositor francès del període preclàssic.

## Biografia

Théodore-Jean Tarade, des de 1751, va ser membre de l'Orquestra de la Reial Acadèmia de Música fins a la seva jubilació el 1776. Va debutar com a solista el 1754, amb un concert per a violí de Jean-Josèp Cassanèa de Mondonville, a el Concert Espiritual. El 1757, va fer altres dues aparicions en solitari al mateix Concert espiritual, en duo amb Jacques Lemière. El 15 de juliol de 1765, la seva òpera còmica La Réconciliation villageoise es va representar amb èxit a la Comédie-Italienne. El 1767 es va casar amb la copista Françoise-Marie Dutartre, amb qui va obrir una botiga de música. A banda d'aquesta activitat, Tarade, sobretot, impartia classes de violí. Després de la decadència del negoci el 1783, va ser professor de violí el 1785, a l'Escola Militar del "Collège royal Henri-le-Grand," a La Flèche.

## Referències

* ↑ Description de la Comédie sur la Operone Site web [archive]
* ↑ Robert Eitner: Quellenlexikon des Musiciens et Musikgelehrten. [archive]
* ↑ MGG, 2.