OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Patrick Du Val

Patrick Du Val (Cheadle Hulme, 26 de març de 1903 - Cambridge, 22 de gener de 1987) va ser un matemàtic anglès.
Els seus pares es van separar quan era nen i va ser educat bàsicament per la seva mare a casa, ja que patia d'una intensa asma que l'impedia anar a l'escola. Tenia molta facilitat pels idiomes, tant és així que va aprendre pel seu compte noruec per poder llegir el Peer Gynt d'Ibsen en els seus versos originals. Amb l'ajuda de professors privats, va obtenir la màxima classificació com estudiant extern del batxillerat de 1926. La mare es va traslladar a Cambridge i, gràcies al suport de H.F. Baker, el 1927 va ingressar al Trinity College (Cambridge) per estudiar geometria algebraica. El 1930 va obtenir el doctorat i, el mateix any, va ser nomenat fellow del Trinity College, on va romandre quatre anys amb algunes estances a Roma (per estudiar amb Federigo Enriques) i a Princeton. El 1936, retornat a Anglaterra, accepta una plaça de professor ajudant a la universitat de Manchester, de la qual va passar a la universitat d'Istanbul (Turquia) el 1941 i a la universitat de Geòrgia (Estats Units) el 1949. El 1952 va retornar a Anglaterra i, després de dos cursos a la universitat de Bristol, va ser professor del University College de Londres fins a la seva jubilació el 1970. Encara després de jubilar-se, va tornar a la universitat d'Istanbul per donar classes durant tres cursos. Després de la seva retirada definitiva es va establir a Cambridge, on va morir el 1987.
Du Val va ser el primer el 1934 en classificar les singularitats de les superfícies en termes de les seves discrepàncies. També va ser coautor amb H.S.M. Coxeter el 1938 del llibre The fifty-nine icosahedra en el qual es descrivien els 59 icosaedres estelables: mentre Coxeter ho feia pel mètode bi-dimensional, Du Val ho feia mitjançant cel·les. Els altres coautors, Petrie i Flather, van fer, respectivament, les il·lustracions i un conjunt complet de models que es conserven al departament de matemàtiques de Cambridge.

## Referències

* 1 2 Tyrrell, 1989, p. 93.
* ↑ Tyrrell, 1989, p. 94.
* ↑ Hassett, 2009, p. 191.
* ↑ Cundy, 2002, p. 360-361.
* ↑ Cromwell, 1997, p. 269.

## Bibliografia

* Cromwell, Peter R. Polyhedra (en anglès). Cambridge University Press, 1997. ISBN 9-521-55432-2.
* Cundy, H. Martyn «The fifty-nine icosahedra (3rd edn), by H. S. M. Coxeter, P. Du Val, H. T. Flather, J. F. Petrie. 1999» (en anglès). The Mathematical Gazette, Vol. 86, Num. 506, 2002, pàg. 360-361. DOI: 10.2307/3621904. ISSN: 0025-5572.
* Hassett, Brendan. «Rational surfaces over nonclosed fields». A: Henri Darmon, David Alexandre Ellwood, Brendan Hassett, Yuri Tschinkel (eds.). Arithmetic Geometry (en anglès). Clay Mathematics Institute, 2009, p. 155-210. ISBN 978-0-8218-4476-2.
* Tyrrell, J.A. «Patrick Du Val» (en anglès). Bulletin of the London Mathematical Society, Vol. 21, Num. 1, 1989, pàg. 93-99. DOI: 10.1112/blms/21.1.93. ISSN: 0024-6093.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Patrick Du Val» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Leontocebus

Leontocebus és un gènere de primats de la família dels cal·litríquids. Fou separat del gènere Saguinus basant-se en dades genètiques i el fet que les espècies de Leontocebus presenten un grau de simpatria amb les espècies de Saguinus més alt del que s'esperaria per a un sol gènere.

## Taxonomia

Conté les següents espècies:
* Tití de Cruz Lima (L. cruzlimai)
* Tití de cap bru (L. fuscicollis)
* Tití fosc (L. fuscus)
* Tití d'Illiger (L. illigeri)
* Tití de mantell vermell (L. lagonotus)
* Tití de cara blanca (L. leucogenys)
* Tití de coll negre (L. nigricollis)
* Tití de front negre del Perú (L. nigrifons)
* Tití d'esquena daurada (L. tripartitus)
* Tití de Weddell (L. weddelli)

## Referències

* ↑ «Taxonomic Review of the New World Tamarins (Primates: Callitrichidae)» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 177, 4, 2016, pàg. 1003–1028. Arxivat de l'original el 28 de gener 2017. DOI: 10.1111/zoj.12386 [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Biogeography of the marmosets and tamarins (Callitrichidae)» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 82 Pt B, 2015, pàg. 413–425. DOI: 10.1016/j.ympev.2014.04.031. PMID: 24857784.
* ↑ «Leontocebus Wagner, 1840». ITIS. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Leontocebus» (en anglès). American Society of Mammalogists. [Consulta: 19 abril 2020].
# Estadi Theódoros Vardinogiannis

Propietat de l'OFI Creta, l'estadi Theódoros Vardinogiannis va ser inaugurat el 1951. L'estadi té una capacitat de 9.000 espectadors.

## Referències

* ↑ «OFI Creta - Estadio - Gipedo Theodoros Vardinogiannis» (en castellà). [Consulta: 13 novembre 2024].
# Göta Pettersson

Göta Pettersson (Estocolm, 18 de desembre de 1926 - Estocolm, 9 d'octubre de 1993), de casada Frisk, va ser una gimnasta artística sueca que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on fou quarta en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, disputà les set proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla d'or en la competició del concurs per aparells, mentre fou quarta en el concurs complet per equips.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en el concurs per equips al Campionat del món de gimnàstica artística de 1950, així com diversos campionats nacionals.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Göta Pettersson». [Consulta: 3 juny 2021].
* ↑ «Weltmeisterschaften (Damen-Teil1)». [Consulta: 3 juny 2021].
* ↑ Persson, Lennart. «Svenskt kvinnobiografiskt lexikon - Göta Elisabet Pettersson» (en suec). [Consulta: 3 juny 2021].
# El golpe de estado

El golpe de estado és la segona part del documental xilè La batalla de Chile, dirigit per Patricio Guzmán, sent una de les últimes pel·lícules o documentals de Xile en el format "blanc i negre".
Va ser presentat en el "One World Film Festival" i en el "Litomerice Film Festival", tots dos de la República Txeca, també al "Rio de Janeiro International Film Festival" del Brasil. L'1 d'abril de 1996 i el 28 d'agost de 2004 el seu format va ser reactualizado. Igual que l'anterior, va ser traduït a diversos idiomes i estrenat en diversos països del món. En Xile, la segona part d'aquesta trilogia va ser estrenada l'1 d'abril de 1996.

## Sinopsi

Aquí es mostra el que ocorre en Xile entre març i setembre de 1973. Els opositors d'esquerra i dreta, s'enfronten als carrers, en el treball, a les fàbriques, ls tribunals, i fins i tot, en el parlament. Salvador Allende tracta de comportar un acord amb les forces del centre polític, la Democràcia Cristiana, però això no s'aconsegueix.
A Valparaíso els militars preparen i planifiquen el cop d'estat, secundat per un ampli sector de la classe mitjana, creant un clima de guerra civil al país. Dies abans del cop d'estat, un milió de simpatitzants s'acomiada del pròxim enderrocat president, Salvador Allende.

## Elenc

* Patricio Guzmán com a Narrador

## Referències

* ↑ La batalla de Chile (Parte II): El golpe de estado, Filmoteca de Catalunya
* ↑ La batalla de Chile a memoriachilena.gob

## Enllaços externs

* El golpe de estado a YouTube
# Abu-l-Àhwas Man ibn Sumàdih

Abu-l-Àhwas (o Abu-l-Abbàs) Man ibn Sumàdih at-Tujibí (àrab: أبو الأحوص (o أبو العباس) معن بن صمادح التجيبي, Abū l-Aḥwaṣ (o Abū l-ʿAbbās) Maʿn b. Ṣumādiḥ at-Tujībī) (?, 1010 - ?, 1052) fou governador i després el primer sobirà de la dinastia sumadíhida de l'emirat d'Al-Mariyya (Almería).
Era fill del general Abu-Yahya Muhàmmad ibn Àhmad ibn Sumàdih. El 1028 l'emir d'Almèria Khayran va morir i el va succeir un oficial eslau de nom Abu-l-Qàssim Zuhayr, governador de Múrcia, vencent l'oposició d'un altre oficial eslau de nom Mussal·lam a Oriola. El nou emir va cedir Xativa al rei Abd-al-Aziz de València i va governar a la resta que incloïa a més d'Almería, Oriola i Múrcia, les comarques d'Alzira, Lorca, Alacant, Albacete, Chinchilla i Jaén. Va arribar a exercir influència a Còrdova el 1034. Però a Múrcia es van rebel·lar els tahírides de Múrcia, i a Lorca el Banu Labbun eren quasi independents. Va reconèixer com a sobirans als hammúdides i es va negar a sotmetre's al fals califa Hixam II proclamat pels abbàdides sevillans. Va morir el 1038 en lluita contra els granadins del rei Badis ibn Habús, que donava suport al partit amazic, en la batalla d'al-Bunt. Llavors els almeriencs es van sotmetre al rei de València Abd-al-Aziz ibn Abi-Àmir. Aquest va nomenar governador d'Almèria a Abu-l-Àhwas Man ibn Sumàdih, d'il·lustre llinatge doncs pertanyia a la família dels tugibites establerta a la zona de l'Ebre al segle viii, que estava casat amb una germana del rei. Vers 1041/1042 es va revoltar i es va declarar independent seguint el seu exemple del governador Abu-Bakr Àhmad ibn Tàhir de Múrcia.
Va morir el 1051 i el va succeir el seu fill Muhàmmad ibn Man ibn Sumadih al-Mútassim

## Bibliografia

* J. Lirola Delgado, volum 5 de la "Biblioteca de al-Andalus".
# Unió de les Corones

La Unió de les Corones, en anglès conegut amb el nom de Union of the Crowns, és un terme que es refereix a l'accés al tron d'Anglaterra per part de Jaume VI d'Escòcia el març de 1603 després de la mort sense descendència de la seva cosina Elisabet I d'Anglaterra, l'última reina de la dinastia Tudor.
El terme en si mateix, encara que és generalment acceptat, és confús; parlant pròpiament, aquesta va ser una unió personal o dinàstica, romanent separades les corones d'Anglaterra i Escòcia, tot i els intents de Jaume de crear un tron imperial per a la Gran Bretanya. Anglaterra i Escòcia van continuar sent regnes separats, si bé compartien un monarca comú, fins a l'Acta de la Unió de 1707, per la qual Anna I d'Anglaterra es va convertir en governant del nou Regne de la Gran Bretanya.

## Successió dels Stuart

L'agost de 1503 Jaume IV d'Escòcia es casà amb Margarida Tudor, l'última filla d'Enric VII d'Anglaterra. El matrimoni fou el resultat de la signatura del Tractat de Pau Perpètua entre el mateix Jaume IV i Enric VII, que havia de posar pau als segles de rivalitat anglo-escocesa.
L'aspecte més important però fou el que comportà que, mitjançant aquest matrimoni, en el futur la dinastia Stuart escocesa passà a dirigir el Regne d'Anglaterra. En el moment de realitzar-se el casament, necessari per a arribar a la desitjada pau entre els dos monarques britànics, aquesta idea era ben remota. La pau, però, no fou en "perpetuïtat", ja que tan sols va durar deu anys: el 1513 Enric VIII d'Anglaterra, que havia succeït el seu pare quatre anys abans, va decidir declarar la guerra amb el Regne de França, i en resposta aquest país va invocar els termes de l'Aliança Auld, el seu antic vincle amb el Regne d'Escòcia. Així doncs, Jaume IV d'Escòcia va envair el nord d'Anglaterra i va encapçalar la batalla de Flodden, en la qual el rei escocès morí i el seu país fou derrotat.
En els decennis posteriors les relacions entre Anglaterra i Escòcia anaren de mal en pitjor. A mitjans del regnat del rei anglès els problemes de la successió es convertiren en un gran problema d'estat, però s'atreví a excloure de la línia de successió els descendents de Margarida Tudor, problema que es veié resolt inicialment quan Isabel I d'Anglaterra accedí al tron. Encara que la qüestió del seu matrimoni es va plantejar una vegada i una altra durant el seu regnat, la mateixa reina postposà i eludí aquesta necessitat. A finals del seu regnat ja es feu evident que l'únic capacitat per poder esdevenir l'hereu del tron anglès era Jaume VI d'Escòcia, besnét de Jaume IV i Margarida Tudor, un fet que fou anhelat per ell durant molts anys.

## Vegeu també

* Regne d'Anglaterra
* Regne d'Escòcia
* Regne de la Gran Bretanya

## Enllaços externs

* (anglès) Portal commemoratiu dels 400 anys de la "Unió de les Corones" Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
# L'aldea de l'auró

L'aldea de l'auró (Maple Town en anglès, メイプルタウン物語 Maple Town Monogatari en doblatge original i Gúshi de Mapletown a Taiwan) va ser una popular sèrie d'animació anglo-japonesa de l'any 1986 feta per Toei Animation centrada en les aventures de Patty Rabbit, Bobby Bear, i les seues famílies en una xicoteta i utòpica ciutat fictícia. La idea original partia de què en aquella època les sèries amb més èxit a la televisió estaven en mans de personatges antropomorfs vinculats al regne animal.
La història tractava sobre els habitants d'una aldea enmig del bosc. La intrèpida Patty, una conilleta, i el seu amic Bobby junt amb altres personatges viuen les aventures típiques d'una aldea, amb tots els problemes, les alegries i els perills de la vida quotidiana en la comunitat.
Conta la història de Patty Rabbit, una conilleta que acaba d'arribar a l'aldea amb la seua família. Al cap de poc d'arribar, Patty es fa amiga de Bobby Bear, un osset de la mateixa edat, així com el maldestre lladre, el llop Gretel.
TVE va emetre aquesta sèrie en català pels circuits territorials dels Països Catalans, amb el títol L'aldea de l'auró i en castellà (La aldea del arce) per a tot l'Estat. En el cas valencià, fou emesa per TVE 2 amb doblatge propi, sent la primera sèrie de dibuixos animats en ser doblada al valencià.

## Referències

* ↑ González Mesa, Isabel María. La información de proximidad en las televisiones de ámbito local: el caso de Tele Elx (Tesi) (en castellà). Universidad Miguel Hernández de Elche, 2016, p. 110.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Toei, Maple Town Monogatari Arxivat 2018-01-12 a Wayback Machine.
# Imagen latente

Imagen latente és una pel·lícula xilena de 1987 escrita i dirigida pel cineasta Pablo Perelman, amb les actuacions de Bastián Bodenhöfer, Gloria Münchmeyer i María Izquierdo.
Està inspirada en el cas real del germà del propi director, Juan Carlos Perelman, qui va ser segrestat, torturat, assassinat i posteriorment "desaparegut" per agents de la dictadura militar de Pinochet el 1975. La seva estrena estava prevista per a 1988, però la dictadura la va prohibir, podent només arribar a les sales una vegada recuperada la democràcia, en 1990.

## Argument

Xile, 1983. Pedro (Bastián Bodenhöfer) és un fotògraf de publicitat, el germà de la qual és un dels 1.210 detinguts desapareguts de la dictadura pinochetista. A partir dels testimoniatges de supervivents entrevistats per Pedro, es recrea el funcionament del centre clandestí de detenció i torura de Villa Grimaldi, mentre busca develar la veritat sobre la mort del seu germà.

## Repartiment

* Bastián Bodenhöfer
* Gloria Münchmeyer
* María Izquierdo
* Gonzalo Robles
* Elena Muñoz
* Schlomit Baytelman
* Elsa Poblete
* Patricio Bunster
* María Teresa Fricke
* Héctor Noguera
* Roberto Poblete

## Premis i nominacions

Va obtenir el Premi Especial del Jurat al Festival dels Tres Continents on era nominada al Montgolfière d'or.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube

## Referències

* ↑ Pablo Perelman — CineChile.cl
* ↑ La Represión Política en Chile: capítulo II - Tortura 2ª Parte
* ↑ Imagen latente | Emol.com
* ↑ Pel·lículs premiades el 1988 al web del Festival
# Pierre Riché

Pierre Riché (14è districte de París, 4 d'octubre de 1921 - Ivry-sur-Seine, 6 de maig de 2019) va ser un historiador francès, especialista en el període carolingi i l'any mil.
Va fer els estudis secundaris a París, però va haver d'acabar de preparar el batxillerat a Montauban, desplaçat a causa de la Guerra Mundial. Pierre Riché va estudiar història de 1942 a 1948 a la Sorbona. Després d'obtenir l'agregació (títol de professor de secundària) en història, va ensenyar en l'ensenyament secundari a Algèria i Le Mans. El 1953 el van nomenar professor ajudant a la Sorbona, i després fou professor universitari a Tunis i Rennes. Després d'obtenir el doctorat el 1962 (amb una tesi sobre Duoda), va ser professor d'història medieval a la Universitat París X-Nanterre fins a la seva jubilació el 1989. De 1972 a 1986 va ser director del centre de recerca per l'antiguitat tardana i l'alta edat mitjana Centre de Recherches sur L'Antiquité tardive et le Haut Moyen âge.
Amb Danielle Alexandre-Bidon va ser comissari d'una exitosa exposició sobre la infància a l'edat mitjana que es va exposar a la Biblioteca Nacional de França el 1994-1995. També va comissariar l'exposició Blois a l'any mil.
Va ser distingit com a cavaller de la Legió d'Honor francesa. Les seves publicacions van rebre fins a tres premis de l'Académie Française.

## Publicacions (selecció)

* Les Carolingiens. Une famille qui fit l'Europe, 1983
* La vie des enfants au Moyen Âge, Sorbier, coll. « La vie des enfants… », 2005 (amb Danièle Alexandre-Bidon)
* Henri-Irénée Marrou, historien engagé, Cerf, 2003
* Les Invasions barbares, PUF, coll. « Que sais-je ? », 1953; 2003 (amb Philippe Le Maître)
* L'Europe de l'an mil, Éditions Zodiaque, 2001
* Écoles et enseignement dans le haut Moyen Âge, Picard, 2000
* Les grandeurs de l'An Mille, éditions Bartillat, 1999
* Dictionnaire des Francs. Les temps mérovingiens, éditions Bartillat, 1999 (amb Patrick Périn)
* Les Carolingiens, Hachette, coll. « Pluriel », 1997
* Éducation et culture dans l'Occident barbare : s VI-VIII, Seuil, coll. « Points Histoire », 1995 (4ta ed.)
* Césaire d'Arles, De l'Atelier, 1989
* Gerbert d'Aurillac : Le Pape de l'an mil, Fayard, 1987 [en espanyol: Gerberto el Papa del año mil Nerea 1990
* Abbon de Fleury, un moine savant et combatif, Brepols, 2004
* Grandeur et faiblesse de l'Église au Moyen Âge, Cerf, 2006
* Des nains sur des épaules de géants : maître et élèves au Moyen Âge, Tallandier, 2006
* C'était un autre millénaire, souvenir d'un professeur de la communale à Nanterre, Tallandier, 2008

## Referències

* ↑ Notícia de la defunció a Le Monde
* ↑ Cf. necrologia a Le Monde.
* ↑ Decret de nomenament
* ↑ http://www.academie-francaise.fr/pierre-riche

## Enllaços externs

* Publicacions de Pierre Riché a Regesta Imperii
* Pàgina web personal
# Argolell

Argolell és un nucli de població del municipi de les Valls de Valira, a l'Alt Urgell. Actualment té 20 habitants i es troba a la vall de Sant Joan, al sud-est de Civís, a la vora esquerra del barranc d'Argolell. Al segle xix havia format municipi independent i comprenia a més el poble d'Arduix. S'hi pot trobar l'església de Santa Eugènia.
Al Museu d'Art de Catalunya, a Barcelona, hi ha fragments de pintures murals de l'absis de l'església que es traslladaren a Barcelona el 1934.
Al poble hi resideix Laura Orgué i Vila, esquiadora olímpica catalana.

## Referències

* ↑ GGCC, Les Valls de Valira: Arxivat 2021-06-04 a Wayback Machine. Argolell.
* ↑ La Vanguardia, 26/02/2014, La igualadina Laura Orgué, que fue 10.ª en Sochi, ejemplifica la optimización de los pocos recursos para los deportes de invierno.
# Abu Muhàmmad Madikarib ibn Kays al-Àixath

Abu Muhàmmad Madikarib ibn Kays al-Àixath (nom complet Abu Muhàmmad Madikarib ibn Kays ibn Madikarib al-Àixath), també anomenat al-Aixadj (L'apunyalat) i Urf al-Nar (el traïdor, en dialecte d'Aràbia del Sud) fou un cap dels Kinda de Hadramaut, del clan d'al-Harith.
De jove va fer una expedició contra els Banu Murad que havien mort al seu pare, però fou fet presoner i va haver de pagar 3000 camells per la seva llibertat. El 631 va encapçalar la delegació dels kindites al Profeta oferint la submissió de part del poble, i es va pactar que la seva germana Kayla es casaria amb Mahoma, però aquest va morir (632) abans de l'arribada de la noia. Abu Muhammad es va revoltar amb el seu clan en el marc de la Rida (apostasia), i fou assetjat al castell de Nudjayr.
Després de rendir-se el califa Abu Bakr li va donar com esposa a la seva germana Umm Farwa o Kurayba (altres fonts diuen que aquest matrimoni ja es va celebrar el 631). Va lluitar a Síria i va perdre un ull en la batalla del Yarmuk. Després va participar en la conquesta d'Iraq i es va establir a Kufa. Es creu que va participar en l'expedició a l'Azerbaidjan del 646/647. El 657 va prendre part en la batalla de Siffin i va ser un dels que van pressionar per l'acceptació de l'arbitratge i el nomenament d'Abu Musa al-Ashari com a àrbitre.
Va morir a Kufa en el govern de Hasan ibn Ali el 661.

## Bibliografia

* L. Caetani, Cronographia Islamica
* Reckendorf, H. "al-Ashʿat̲h̲." Encyclopédie de l'Islam. Brill Online, 2016. Referència. 22 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopedie-de-l-islam/al-ashath-SIM_0782>
# Kalle Lappalainen

Kalle Lappalainen (Juankoski, 30 de setembre de 1877 - Finlàndia, 9 de maig de 1965) va ser un tirador finlandès que va competir en els anys posteriors a la Primera Guerra Mundial. En retirar-se fou president de la Federació Finlandesa de Tir.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar set proves del programa de tir. Guanyà la medalla de plata en la prova de tir al cérvol, tret simple per equips i la de bronze en la de rifle militar 300 metres, bocaterrosa per equips. Fou quart en rifle lliure 300 metres, 3 posicions per equips, setè en rifle militar 300 metres, drets per equips i vuitè en rifle militar 600 metres per equips com a millors resultats.

## Referències

* 1 2 «Kalle Lappalainen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 18 maig 2018].
# José Rios Ortega

José Rios Ortega (Premià de Dalt, Maresme, 15 de març de 1974) és un atleta català.
Especialitzat en curses de fons, va córrer diverses mitjes maratons i maratons, i aconseguí el títol de campió d'Espanya absolut de 10.000 metres els anys 2000, 2001, 2002 i 2003, campió d'Espanya de 10 quilòmetres en ruta l'any 2010, i campió d'Espanya promesa de 10.000 metres els anys 1995 i 1996.
Com a atleta olímpic, va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 de Sydney, a Austràlia, als Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 d'Atenes, a Grecia, i als Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 de Pequín, a la Xina. Fou 3r al Campionat d'Europa d'atletisme de 2002, celebrat a l'Estadi Olímpic de Múnic d'Alemanya, i aconseguí la seva millor marca personal a la Marató d'Otsu de 2004 al Japó, on acabà en primera posició, amb un temps de 2h 07'42", una marca que li va valer per batre el rècord de Catalunya de Marató.
Va guanyar en dues ocasions, el 2004 i el 2006, la marató del Llac Biwa al centre del Japó.
A la temporada 2008-2009 fitxà pel Club Atlètic Manresa.
El 29 de març de 2009 guanyà la Mitja Marató de Montornès del Vallès.
Des del 2013 és responsable nacional de fons (RFEA) substituint Luis Miguel Landa.

## Millors marques personals

| Distància | Temps | Lloc | Data |
| 1.500 metres | 3':51".11 | Andújar Espanya | 2001 |
| 3.000 metres | 7':42".08 | Sant Sebastià País Basc | 2002 |
| 5.000 metres | 13:07".59 | Estocolm Suècia | 2000 |
| 10.000 metres | 27:22.20 | Gijón Espanya | 2000 |
| Mitja marató | 1h:03'21" | Espanya | 2005 |
| Marató | 2h:07'42" | Ōtsu Japó | 2004 |

## Referències

* 1 2 «José Rios». Reial Federació Espanyola d'Atletisme (RFEA). Arxivat de l'original el 24 de desembre 2022. [Consulta: 24 desembre 2022].
* 1 2 «José Ríos». El Mundo, 01-08-2008. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ Pou, Salva. «José Rios bat el rècord de Catalunya de Marató 2h 07'42" a Otsu». Atletisme Català, 07-03-2004. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ «El atleta español José Ríos, sexto en su prueba fetiche de Japón». Público, 02-03-2008 [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ Pou, Salva «RIOS fitxa per el CA Manresa». Atletisme Català, 29-10-2008. Arxivat de l'original el 24 de desembre 2022 [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ «José Ríos gana el Medio Maratón de Montornés del Vallés». Marca, 09-03-2029 [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ «José Ríos». World Athletics. [Consulta: 24 desembre 2022].