OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bautiran

Bautiran (en francès Beautiran) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.014 | 1.214 | 1.353 | 1.416 | 1.803 | 2.038 | 2.125 |
| Des de 1962: Població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Yves Mayeux | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Montdomèrc

Montdomèrc (en francès Montdoumerc) és un municipi francès situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 276 | 304 | 311 | 343 | 380 | 359 | 408 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971- | Raymond Boussuge | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 22 octubre 2010].
# Oscar Ghiglia

Oscar Ghiglia (Liorna, 13 d'agost de 1938 - Tessalònica, 3 de març de 2024) va ser un guitarrista italià.
El prestigiós "New Grove Dictionary of Music and Musicians" diu d'ell: "Músic refinat i atent amb una tècnica formidable, també és reconegut com un dels mestres més eminents de la seva generació".

## Biografia

Nascut en una família d'artistes (tant el seu pare Paulo com el seu avi patern Oscar eren pintors, la seva mare pianista acompanyant), es va graduar al Conservatori Santa Cecilia de Roma i va perfeccionar les seves habilitats sota la direcció d'Andrés Segovia a l'Accademia Chigiana de Siena del 1958 al 1963, i a Santiago de Compostel·la. El gran mestre espanyol va ser la seva major font d'inspiració durant la seva formació. Ghiglia va estudiar musicologia amb Jacques Chailley. El 1963 va guanyar el Concurs Internacional de Guitarra ORTF. Segòvia el va convidar l'any següent com a assistent als cursos d'estiu que va fer a Berkeley, Califòrnia.
Va fundar el departament de guitarra de l'Aspen Music Festival (EUA) el 1969 i les trobades de guitarra de Gargnano, on se celebra un concurs internacional de guitarra. Va ser artista resident o professor convidat als conservatoris de Cincinnati i San Francisco, a la Juilliard School, a la "Hartt School" i a la Universitat Northwestern d'Evanston, Illinois.
A més d'una carrera de concert en solitari, Ghiglia va tocar i gravar amb grans músics, inclosos els cantants Victoria de los Ángeles, Jan de Gaetani, Gerald English, John McCollum; els flutistes Jean-Pierre Rampal i Julius Baker; diversos quartets de corda: el "Juilliard String Quartet" l'"Emerson String Quartet", el Cleveland String Quartet, el "Venice String Quartet" i el "Tokyo String Quartet"; els violinistes Giuliano Carmignola, Franco Gulli, Salvatore Accardo i Regis Pasquier; els violistes Bruno Giuranna i Pinchas Zukerman; els violoncel·listes K. Adam, A. Roman i L. Varga; els guitarristes Eliot Fisk S. Fukuda, Letizia Guerra, Antigoni Goni i Elena Papandreou. Oscar Ghiglia va ser el fundador de l'International Classic Guitar Quartet (en el qual van participar de tant en tant Benjamin Bunch, O. Koga, Anders Miolin, S. Schmidt i Andreas von Wangenheim).
Va impartir classes a la Musik-Akademie de Basilea (Suïssa) del 1983 al 2004, i el 1976 va heretar la càtedra que havia ocupat Segòvia a l'Acadèmia Chigiana. El 1973, en col·laboració amb Gianluigi Fia i Ruggero Chiesa, va establir les Trobades de Guitarra Gargnano al llac de Garda, recolzades des del 1976 pel Concurs Internacional Gargnano, que va comptar amb la participació d'una bona part dels principals intèrprets de l'instrument.

## Publicació

* Oscar Ghiglia e Antonin Vercellino, La musica prima di tutto. Incontri con Oscar Ghiglia, Ut Orpheus, 2024.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Peter Sensier, Graham Wade, Ghiglia, Oscar, in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, Stanley Sadie, 2ª ed., 2001
* ↑ Biografia nel sito web dell'Accademia Musicale Pescarese
* ↑ Ghiglia, Oscar - Vercellino, Antonin: La musica prima di tutto. Incontri con Oscar Ghiglia, su Ut Orpheus Edizioni. URL consultato il 18 aprile 2024.
# El Drac (obra de teatre)

El Drac (en rus: Дракон , tr. Drakon) és una obra de teatre en tres actes del dramaturg soviètic Ievgueni Xvarts. Fou escrita entre els anys 1942 i 1944, durant el setge de Leningrad.
Fou estrenada per primera vegada a Moscou l'any 1944 però seguidament va ser censurada i no es va poder reestrenar fins al 1962.
L'obra ha estat traduïda al català per Joan Casas i Nina Avrova i fou publicada juntament amb altres obres de Xvarts l'any 2021.

## Personatges

* El Drac
* Lancelot
* Carlemany - arxiver
* Elsa - La filla de Carlemany
* Burgmestre
* Henry és el seu fill
* Gat
* Ruc
* 1r teixidor
* 2n teixidor
* Mestre de barrets
* Mestre de Música
* Ferrer
* Primera amiga de l'Elsa
* Segona amiga de l'Elsa
* Tercera amiga de l'Elsa

## Produccions

Nikolai Akimov va estrenar l'obra l'any 1944 al Teatre de Comèdia de Leningrad durant la segona guerra mundial. Després de la primera representació pública a Moscou, el 4 d'agost de 1944, l'obra fou censurada i no es va tornar a representar a l'URSS fins al 1962.
El 1962, quatre anys després de la mort de Xvarts, Nikolai Akimov va poder reestrenar El drac al Teatre de Comèdia de Leningrad. L'obra va romandre en el repertori durant dues temporades.

## Adaptacions cinematogràfiques

* 1961 — Sèrie de televisió “Drakon” (Polònia) — Dir. : Jerzy Krasowski. Intèrprets: Drac - Tadeusz Schanecki i Stanislav Mihalik; Lancelot - Ferdinand Matysik, Burgomestre - Edward Ronczkowski.
* 1988 - Убить дракона (en rus: Дракон , tr. ubit' drakona) (URSS, Alemanya Occidental) - Director : Mark Zakharov. Intèrprets: Drac - Oleg Yankovsky, Lancelot - Alexander Abdulov, Burgmestre - Evgeny Leonov. El guió de la pel·lícula va ser escrit per Grigory Gorin i Mark Zakharov.

## Referències

* ↑ «Un clàssic rus que encara no coneixem a Catalunya». Ara, 02-10-2021. [Consulta: 11 març 2024].
* ↑ «Дракон» (1961) в интернет-базе польского кино Filmpolski.pl Arxivat 2023-10-17 a Wayback Machine.(polonès)
* ↑ «Убить дракона (1988)» (en rus). Kinopoisk. [Consulta: 11 març 2024].
# Jumilhac

Jumilhac lu Grand (en francès Jumilhac-le-Grand) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.896 | 1.654 | 1.535 | 1.411 | 1.260 | 1.215 | 1.257 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Michel Karp | PS |
| 2008- | Yves Congé | PS |

## Agermanaments

* Romrod

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 24 novembre 2010].
# Tesa (Alps de l'Alta Provença)

Tesa (en francès Thèze) és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 397 | 393 | 360 | 326 | 404 | 396 | 406 | 356 | 317 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 297 | 331 | 340 | 323 | 277 | 274 | 278 | 260 | 276 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 282 | 247 | 242 | 210 | 193 | 175 | 173 | 164 | 139 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 145 | 128 | 105 | 119 | 130 | 144 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Paul Pascuito | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps de l'Alta Provença
Viccionari
# Sent Medard d'Aruan

Sent Medard d'Aruan (en francès Saint-Médard-d'Eyrans) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.
A l'edat mitjana pertanyia a la jurisdicció del castell de L'Isla Sent Jòrgi.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 831 | 1.109 | 1.330 | 1.490 | 2.033 | 2.277 | |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1977-1989 | Henri Bourron |
| 1989-1996 | Christian Vignolles |
| 1996-1997 | Monique Merle |
| 1997- | Christian Tamarelle |

## Agermanaments

* Magege (Vila Nova de Famalicão)

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Vailats

Vailats (en francès Vaylats) és un municipi francès situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 236 | 267 | 213 | 226 | 196 | 251 | 249 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2008 | Maurice Bru | |
| 2008- | Brigitte Rouelle | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 22 octubre 2010].
# En construcció

En construcció és una pel·lícula documental espanyola dirigida per José Luis Guerín l'any 2001. Ha estat doblada al català i emesa per TV3 al 3 de gener del 2004.

## Argument

La història tracta de la transformació del Barri Xino de Barcelona a través de la vida de diverses persones que transcorren en paral·lel: la d'un vell marí a la recerca d'habitació per aquest barri, la d'una jove prostituta i el seu xicot, i la d'uns treballadors marroquins obsessionats amb l'existència de Déu.

## Premis

* Premi Especial del Jurat al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià de 2001.
* Goya a la millor pel·lícula documental l'any 2001.
* Premi Sant Jordi a la millor pel·lícula espanyola
* Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics a la millor pel·lícula.

## Referències

* ↑ En construcció a esadir.cat
* ↑ 'En construcción', de José Luis Guerin, El País, 25 de juny de 2004
* ↑ En construcción al web dels Goya
* ↑ «José Luis Guerín. Premios». Instituto Cervantes, 01-07-2015. [Consulta: 25 octubre 2015].
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 2001». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 13 desembre 2015].

## Bibliografia

* Estrategias discursivas del cine documental. El caso de En construcción (José Luis Guerín, 2001)

## Enllaços externs

* En construcció a Youtube
# Alcinda Abreu

Alcinda Abreu (districte de Búzi, 13 d'octubre de 1953) és una política moçambiquesa. Ministra d'Afers exteriors del seu país de 2005 a 2008, després d'haver estat Ministra de Benestar Social. Recentment ha exercit com a Ministra d'Ambient.

## Biografia

Va néixer el 13 d'octubre de 1953 al petit poble pesquer de Nova Sofala, districte de Búzi, província Sofala, al centre de Moçambic. Va completar la seva educació en 1974 al Liceu Pêro de Anaia a Beira. Després va estudiar desenvolupament a la Universitat Eduardo Mondlane de Maputo fins 1982. En 1990 es va graduar en psicologia i pedagogia a la Universidade Pedagógica de Maputo. Va realitzar més estudis en ciència política i gènere en la University College de Londres i en 1996 en gestió de desenvolupament en la Universitat del Witwatersrand.
Va ser membre de l'Associació Juvenil de Moçambic i en va ser subsecretària general a finals dels anys setanta i principis dels vuitanta.
Després de completar la seva educació, Joaquim Chissano la va nomenar en el seu gabinet en 1994, i de 1994 a 1997 va estar a càrrec del Ministeri de Benestar Social. Després va ser convocada pel seu partit, el Frelimo, per a la Comissió Electoral Nacional i va ser responsable de l'organització de les eleccions locals en 1998 i les eleccions parlamentàries i presidencials en 1999. En 2002, el Congrés del Frelimo la va escollir pel ser un dels 15 membres de la comissió política del partit.
Armando Guebuza la va convocar al seu gabinet. De 2005 a 2008 va dirigir el Ministeri d'Afers exteriors; i en una reorganització del gabinet el 10 de març de 2008, va ser nomenada titular del Ministeri d'Ambient. Va jurar el càrrec 17 dies després, el 27 de març. Va encarregar una estratègia nacional acosta l'impacte del canvi climàtic sobre les dones de Moçambic, que va ser la primera estratègia d'aquest tipus ideada en qualsevol part del món. Va explicar que les societats han d'adaptar els seus plans per permetre que les dones de les zones rurals participin en els treballs sobre el canvi climàtic, a causa de l'impacte que té en l'agricultura de subsistència. Va exercir el càrrec fins a 2015.

### Vida personal

És vídua i té dos fills. El seu espòs, Maradali Mamadhusen, va morir amb Samora Machel en un accident aeri a Sud-àfrica en 1986.

## Referències

* 1 2 3 4 Joseph Hanlon. «Detalhes do novo Governo» (en portuguès). Boletim sobre o processo político em Moçambique. CIP / AWEPA, 01-02-2010.
* 1 2 «President Guebuza appoints his government». Mozambique News Agency, 16-02-2005. Arxivat 2008-08-08 a Wayback Machine.
* ↑ Chale, Mateus «Guebuza names cabinet to fight poverty». IOL, 04-02-2005.
* 1 2 «President undertakes major reshuffle» (en anglès). Mozambique News Agency, 2008. Arxivat de l'original el 2021-10-31. [Consulta: 28 agost 2018].
* ↑ «Moz president 'does it again'». IOL, 11-03-2008 [Consulta: 4 novembre 2016].
* ↑ «Eye of the Storm». The Daily Beast, 11-04-2011 [Consulta: 4 novembre 2016].
* ↑ «Las mujeres rurales de Kenia tienen una embajadora en Doha». EuroXpress, 29-11-2012 [Consulta: 4 novembre 2016].
# El bandit de Zhobe

El bandit de Zhobe (títol original: The Bandit of Zhobe) és una pel·lícula d'aventures en Cinemascope britànica de 1959 dirigida per John Gilling i protagonitzada per Victor Mature, Anne Aubrey i Anthony Newley. Va ser produïda per Albert Broccoli per a Warwick Films i inclou un ús extens d'imatges de la pel·lícula Zarak de 1949. Està doblada al català.

## Argument

A l'Índia britànica, un bandoler s'escapa amb la creença errònia que els britànics han matat la seva família, cosa que després demostra que no és així.

## Repartiment

* Victor Mature com Kasim Khan
* Anne Aubrey com Zena Crowley
* Anthony Newley com Caporal Stokes
* Norman Wooland com Major Crowley
* Dermot Walsh com Capità Saunders
* Walter Gotell com Azhad
* Paul Stassino com Hatti
* Larry Taylor com Ahmed
* Denis Shaw com Hussu

## Producció

La pel·lícula era coneguda com The Bandit . El rodatge va començar l'11 d'agost de 1958.

## Recepció crítica

Variety va dir que "no es pot prendre seriosament".
TV Guide va escriure: "Tot és persecució i melodrama amb poca cura de les caracteritzacions".
The Radio Times ho va anomenar una "joc molt ximple de la Frontera Nord-oest, amb Victor Mature amb maquillatge fosc com Kasim Khan ... l'interès romàntic per part de l'estrella oblidada Anne Aubrey i algun atracament còmic d'Anthony Newley. S'hi van llançar molts diners, però aquesta segueix sent, en el fons, una pel·lícula B."
Sky Movies va anomenar la pel·lícula "una apassionant història d'aventures del segle XIX que té poc sentit però està plena d'acció que et segueix arribant".

## Referències

* ↑ «The Bandit of Zhobe». British Film Institute Collections Search. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «El bandit de Zhobe». esadir.cat. [Consulta: 14 juliol 2024].
* ↑ «Hollywood Production Pulse». Variety. 6 August 1958: 20.
* ↑ Review a Variety
* ↑ «The Bandit Of Zhobe Review». TV Guide. [Consulta: 23 abril 2014].
* ↑ «The Bandit of Zhobe | Film review and movie reviews». Radio Times, 04-02-2014. [Consulta: 23 abril 2014].
* ↑ «The Bandit Of Zhobe». Sky Movies HD, 03-05-2003. [Consulta: 23 abril 2014].
# Sent Peir de Frègia

Sent Peir de Frègia (en francès Saint-Pierre-de-Frugie) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 679 | 584 | 516 | 487 | 413 | 373 | 407 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2008 | Jean-Paul Fayol | |
| 2008- | Gilbert Chabaud | |

## Agermanaments

* Romrod

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 24 novembre 2010].
# Bonetan

Bonetan (en francès Bonnetan) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 255 | 275 | 418 | 623 | 679 | 735 | 819 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Christian Raynal | |
| 2008- | Alain Bargues | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# The Manchurian Candidate (pel·lícula de 2004)

The Manchurian Candidate és una pel·lícula de suspens nord-americana, de cinema neo-noir, dirigida per Jonathan Demme. Fou estrenada el 2004 i està basada en la novel·la The Manchurian Candidate de Richard Condon, de la qual ja se n'havia fet una versió cinematogràfica el 1962, doblada al català com a El missatger de la por, dirigida per John Frankenheimer.
És protagonitzada per Denzel Washington com a Bennett Marco, un tenaç i virtuós oficial de l'exèrcit, Liev Schreiber com a Raymond Shaw, un congressista de Nova York que és manipulat per convertir-se en candidat a la vicepresidència, Jon Voight com a Tom Jordan, un senador dels Estats Units i el seu contrincant, i Meryl Streep com a Eleanor Shaw, senadora i la mare de Raymond Shaw.

## Argument

El comandant de l'exèrcit dels Estats Units Bennett Marco no aconsegueix dormir, però tampoc vol fer-ho. Marco es passa la vida donant conferències sobre l'emboscada que va sofrir el seu escamot durant l'Operació Tempesta del Desert i l'heroisme del sergent Raymond Shaw que va rebre la Medalla d'Honor per salvar als homes de Marco. Però, de nit, les imatges que Marco recorda d'aquest fatídic dia es converteixen en terribles malsons.
Marco comença a preguntar-se si els dos soldats que van morir en el foc creuat no van sofrir una sort més desgraciada del que indiquen els expedients oficials i si Shaw és realment el gloriós heroi al que tots aclamen.
Empès per la seva mare, la senadora Eleanor Prentiss Shaw, Shaw es converteix en candidat a la vicepresidència i Marco no té més remei que fer cas a les seves sospites.
Apareixen més obstacles ja que l'exèrcit comença a qüestionar el seny de Shaw i el vigilen cada cop més intensament. Marco es llança a una carrera contra el temps per demostrar la sorprenent i inimaginable veritat abans que pugui arribar a la Casa Blanca.

## Repartiment

* Denzel Washington - Major Bennett Marco
* Meryl Streep - Senadora Eleanor Prentiss Shaw
* Liev Schreiber - Congressista Raymond Prentiss Shaw
* Kimberly Elise - Eugenie Rose
* Jon Voight - Senador Thomas Jordan
* Vera Farmiga - Jocelyne Jordan
* Jeffrey Wright - Al Melvin
* Simon McBurney - Dr. Atticus Noyle
* Bruno Ganz - Delp
* David Keeley - Agent Evan Anderson
* Ted Levine - Coronel Howard
* Miguel Ferrer - Coronel Garret
* Dean Stockwell - Mark Whiting
* Jude Ciccolella - David Donovan
* Tom Stechschulte - Governador Robert "Bob" Arthur
* Pablo Schreiber - Eddie Ingram
* Anthony Mackie - Robert Baker III
* Robyn Hitchcock - Laurent Tokar
* Obba Babatunde - Senador Wells
* Željko Ivanek - Vaughn Utly

## Referències

* ↑ Schwartz, Ronald. Neo-noir: The New Film Noir Style from Psycho to Collateral. Rowman & Littlefield, 2005, p. 11. ISBN 978-0-8108-5676-9.
* ↑ «The Manchurian Candidate». [Consulta: 11 abril 2016].
* ↑ Títol en català a Ésadir.cat

## Vegeu també

* El missatger de la por, pel·lícula de 1962

## Enllaços externs

* The Manchurian Candidate a Catàleg de l'American Film Institute (anglès)
# L'habitació de Fermat

L'habitació de Fermat (títol original en castellà: La habitación de Fermat) és una pel·lícula espanyola de 2007 dirigida pels debutants Luis Piedrahita i Rodrigo Sopeña. Gran part de la trama principal fa referència a l'anomenada conjectura de Goldbach, que planteja que qualsevol nombre parell es pot descompondre com la suma de dos nombres primers. Va ésser rodada a Barcelona i al Pantà de Sau. Totes les cançons que sonen en la pel·lícula són obra del grup granadí Los Planetas. Fou doblada al català.
Fou estrenada el 16 de novembre de 2007 als cinemes comercials.

## Premis

* Premi del públic al millor llargmetratge a la XVII Setmana Internacional de Cinema Fantàstic de Màlaga.
* Premi del jurat jove al millor llargmetratge a la XVII Setmana Internacional de Cinema Fantàstic de Màlaga.
* Secció Oficial Fantàstic a Concurs a la quarantena edició del Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges.
* Pel·lícula inaugural I Festival de cinema espanyol Tànger-Màlaga.

## Referències

* 1 2 «Fermat's Room». FilmAffinity. [Consulta: 30 juliol 2015].
* ↑ Fitxa de la pel·lícula a IMDb
* ↑ «L'habitació de Fermat». Ésadir.cat. [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ Población Sáez, Alfonso J. «27. La habitación de Fermat». DivulgaMat. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2015. [Consulta: 30 juliol 2015].

## Enllaços externs

* L'habitació de Fermat - Lloc web oficial
* Ressenya de la pel·lícula Arxivat 2009-12-21 a Wayback Machine. En Divulgamat
* Una altra ressenya de la pel·lícula Arxivat 2013-10-13 a Wayback Machine., extreta de la revista SUMA
* La habitación de Fermat compra una illa en Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine. Second Life
# María Fernanda Espinosa

María Fernanda Espinosa (castellà: María Fernanda Espinosa Garcés) (Salamanca, 7 de setembre de 1964) és una diplomàtica i poeta, lingüista, geògrafa, sociòloga i professora universitària equatoriana. El juny de 2018 va ser elegida Presidenta de l'Assemblea General de les Nacions Unides. Anteriorment havia estat Ministra de Defensa de l'Equador (2012-2014) i Ministra d'Afers Exteriors (2007 i 2017-18) en els governs de Lenín Moreno i Rafael Correa.

## Vida acadèmica

Llicenciada en Lingüística per la Pontifícia Universitat Catòlica de l'Equador, després va fer un Màster en Ciències Polítiques a la Facultat Llatinoamericana de Ciències Socials i Estudis Amazònics i un doctorat en Geografia Ambiental i un postgrau en Antropologia. Va treballar com a professora associada i investigadora a la Facultat Llatinoamericana de Ciències Socials. Durant la seva etapa acadèmica va ser becada per l'Associació d'Estudis Llatinoamericans, la Fundació Ford, així com per la Society of Woman Geographers dels Estats Units d'Amèrica i la Fundació Rockefeller mentre treballava en la recerca sobre l'Amazònia.

## Carrera política

La seva carrera política va començar al gener de l'any 2007, quan el president equatorià Rafael Correa la va nomenar ministra de Relacions Exteriors, Comerç i Integració de l'Equador. Posteriorment va ser assessora especial del President de l'Assemblea Constituent, Alberto Acosta. I després va ocupar els ministeris de Coordinació de Patrimoni Natural i Cultural, de l'Esport i de Defensa Nacional de l'Equador. L'any 2017 va ser nomenada representant permanent de l'Equador davant les Nacions Unides a Ginebra, fins que al juny de 2018 fou nomenada Presidenta de l'Assemblea General de les Nacions Unides, un càrrec que ocupava així per primera vegada una dona llatinoamericana.

## Activitat literària

Com a escriptora i poeta, ha publicat més de 30 articles acadèmics sobre el Riu Amazones, la cultura, el patrimoni, el desenvolupament, el canvi climàtic, la propietat intel·lectual, la política exterior, la integració, la defensa i la seguretat.
També ha publicat cinc volums de poesia i va rebre el Premi Nacional de Poesia de l'Equador el 1990.

## Referències

* 1 2 «María Fernanda Espinosa, primera mujer latinoamericana al frente de la Asamblea General» (en castellà), 05-06-2018. [Consulta: 15 juliol 2019].
* 1 2 «Biografía. Excma Sra. María Fernanda Espinosa Garcés» (en castellà). Asamblea General de las Naciones Unidas. [Consulta: 14 juliol 2020].
* ↑ Fernández de Cano, J. R. «Espinosa Garcés, María Fernanda (1964-VVVV)». MCNBiografias.com. [Consulta: 14 juliol 2020].
* 1 2 Martínez Armes, Jeiddy. «Dedico esta elección a las mujeres del mundo» (en castellà). Granma, 02-10-2018. [Consulta: 14 juliol 2020].
* ↑ «Quién es María Fernanda Espinosa, la primera mujer latinoamericana en presidir la Asamblea General de la ONU» (en castellà). BBC News Mundo, 25-09-2018.