OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lletxa

La lletxa o lliri (Campogramma glaycos) és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Particularitats

Campogramma glaycos és l'única espècie del gènere Campogramma.

## Morfologia

* Pot arribar als 60 cm de llargària total i als 2.800 g de pes.
* Aspecte fusiforme.

## Reproducció

Els ous són pelàgics.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic oriental (des de les Illes Britàniques fins al Senegal, incloent-hi l'Arxipèlag de Madeira i les Illes Canàries). Penetra a les costes de la mar Mediterrània a la primavera.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ «Lletxa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Sèrie 595 de Renfe

La sèrie 595 de Renfe, sèrie 9500 en numeració antiga, o TAF (Tren Automotor FIAT) va ser un conjunt d'automotors dièsel utilitzats per Renfe entre les dècades de 1950 i 1980.

## Història

El primer d'ells va arribar a Barcelona, per la frontera de Portbou el 23 d'abril de 1952, després d'haver realitzat diversos viatges de proves per la xarxa italiana, esdeveniment pel qual va ser dotat de bogies de via normal. A partir de l'1 de juny del mateix any van començar a rodar entre Madrid i Barcelona, disposant de dos cotxes motors en els extrems i d'un cotxe remolqui intermedi. Gràcies a unes curioses manxes d'acoblament, típics de FIAT, el tren podia desdoblegar-se en dos, separant-se un dels cotxes motors cap a una altra destinació, la qual cosa va permetre, segons es van ser rebent més trens, establir serveis comercials en forma de “Y”, com el de Madrid a Gijón i Santander -els cotxes del qual es desacoblaven a Palència- o el de Madrid a València i Alacant -la maniobra es feia en L'Alzina-.
Els TAF van suposar, encara que fos inicialment tan sols en algunes rutes privilegiades, un salt qualitatiu enorme en el confort dels viatges per tren a Espanya, atès que contrastaven del tot amb els cotxes de viatgers habituals en els anys 50 -en els quals encara predominava la carrosseria de fusta-. Les comandes més recents de TAF comptaven amb aire condicionat, alguna cosa que va ser molt útil conformi van ser perdent importància en els anys 60 -amb l'arribada dels TER i Talgo III- i van ser destinats a substituir al material de preguerra en Andalusia, fent-se molt famosos en els serveis de l'«Estrella de Bobadilla».
A partir de 1968 van començar a perdre el seu característic color platejat en favor dels dos tons de blau dels TER.
L'últim TAF a prestar servei comercial a Renfe ho va fer el 28 de setembre de 1980, en la línia de Sevilla a Huelva. Els Caminhos de Ferro Portugueses van tenir al seu parc motor uns trens idèntics als TAF, subministrats per FIAT alhpra que els seus «germans» espanyols, que van funcionar més o menys en la mateixa època i van ser batejats com «Foguetes» (Coets)

## Enllaços externs

* La tracción diésel en España a todotrenes.com Arxivat 2007-06-24 a Wayback Machine.
* Jorges Arrakis : UT 595 Arxivat 2012-06-20 a Wayback Machine.
# Canal Reus TV

Canal Reus TV és una televisió local privada de Reus impulsat per Iniciatives de Televisió. Forma part de la Xarxa de Televisions Locals.

## Història

El canal va néixer l'any 1998 per voluntat d'un col·lectiu de tretze socis vinculats al món del periodisme i la comunicació: Andreu Buenafuente, Carles Francino, Xavier Graset, Josep Maria Martí, Josep Maria Girona, Albert i Jordi Romero, entre d'altres. Va iniciar les seves emissions en fase de proves el juny de 1998 i les seves emissions regulars van començar el 26 de setembre de 1998. El seu primer director va ser Xavier Bas, a qui 2003 va donar relleu a Francesc Domènech l'any 2003. El 2011 Alba Tosquella substituí a Francesc Domènech.
Algun dels programes més destacats van ser El món de Reus amb dos històrics de la cadena com són Josep Baiges i Gerard Martí. També cal citar El magatzem, La Graderia, Finestres, Alta fidelitat, La malla i Tribuna. També emet programació de la Xarxa de Televisions Locals, com Telemonegal.
El setembre de 2008 Canal Reus TV va deixar d'estar subvencionada per l'Ajuntament, que pretenia ser el propietari d'un canal públic exclusiu, però finalment va renunciar a la seva llicència. Des d'aleshores, l'Ajuntament i la societat gestora del canal mantenen un conveni de col·laboració per a la prestació del servei públic de televisió digital local. Va arribar a un acord amb Teletaxi TV, emetent la seva programació per la freqüència assignada, fins al tancament de l'emissora en 2015.
El 21 de setembre de 2018 va inaugurar les instal·lacions al Tecnoparc.

## Freqüències

El canal va emetre en analògic per la freqüència 65 UHF, que havia ocupat Canal 9 fins al 1995. El 27 octubre 2008 van començar les emissions en TDT pel canal 56. Amb el desplegament de la tecnologia 5G l'emissió va passar del canal 56 al canal 32 en 2019.
El setembre de 2021 va començar a emetre en alta definició.

## Referències

* ↑ «Canal Reus TV és la televisió local més vista al Camp de Tarragona». La Xarxa, 13-07-2006. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «Relleu en la direcció de l'emissora Canal Reus TV». El Punt Avui, 29-07-2011. [Consulta: 1r juny 2020].
* ↑ «Ple ordinari 2012-12-22». Ajuntament de Reus.
* ↑ Guimerà i Orts, Josep Àngel. La televisió local a Catalunya: gestació, naixement i transformacions (1976 – 2006), p. 125. ISBN 978-84-690-7159-5.
* ↑ «TeleTaxi TV ha deixat d'emetre». Comunicació21. [Consulta: 26 gener 2016].
* ↑ «Canal Reus TV fa 20 anys estrenant instal·lacions». Tarragona Digital, 22-09-2018. [Consulta: 1r juny 2020].
* ↑ «Canal Reus TV ja emet en TDT després que TV3 hagi deixat lliure el canal que li correspon a la televisió local». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 28-10-2008. [Consulta: 1r juny 2020].
* ↑ «Canvis de freqüències i previsió de dates pel Segon Dividend Digital a Catalunya». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 maig 2020].
* ↑ «Segon Dividend Digital». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 12 d'agost 2020. [Consulta: 28 maig 2020].

## Enllaços externs

* Canal Reus TV
# Grup Isard

Grup Isard va ser un moviment de mestres que va exercir a les comarques de muntanya de la província de Lleida (1958 -1964). “Isard” pretenia ajudar els mestres i les mestres de muntanya a superar la duresa de la tasca del magisteri rural en uns anys d'aïllament geogràfic i de soledat en l'exercici del magisteri.

## Activitat

Després de néixer a l'alta muntanya, aviat es va estendre per altres comarques. Era un moviment d'inspiració cristiana, però que responia també a la necessitat de trencar l'aïllament i la solitud que patien els mestres d'aquell temps, residint en pobles molt petits i allunyats, i sense mitjans propis de transport.
Isard va arribar a tenir més de 300 membres i feia trobades i reunions per totes les comarques on s'aplegaven bona part del mestres rurals.
Isard també va publicar una revista, de la qual van sortir uns 29 números. En aquesta revista, Josep Coma i Llorens, mestre i director, hi publicava en català els seus articles de col·laboració.
El fons del grup Isard ha estat donat a la Universitat de Lleida per la família Terés-Illa i recull la documentació que Francesc Terés i Llorens i Hortènsia Illa van recollir durant el període que el grup va estar actiu.

## Referències

* ↑ Terés i Llorens, Francesc. El Grup "Isard". Lleida: Pagès Editors, 1999. ISBN 8479356103.
* ↑ «Fons El Grup Isard». Universitat de Lleida. Unitat de Biblioteca i documentació, 10-05-2023. [Consulta: 27 novembre 2024].
# Fort Jesús

El Fort Jesús és un fort portuguès situat a Mombasa, Kenya, el qual va ser construït en 1593 per ordre del rei Felip II de Castella (I de Portugal), situada a l'illa de Mombasa per protegir l'antic port. Va ser construït en la forma d'un home (vist des de l'aire), i se li va donar el nom de Jesús, per protegir l'entrada del port, davant de les incessants incursions dels otomans. El seu nom prové del fet que la flota portuguesa navegava sota la bandera de l'Orde de Crist.
Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2011 destacat-ne com un dels exemples més destacats i millor conservats de fortificacions militars portugueses del segle xvi.

## Descripció

La construcció va començar l'11 d'abril de 1593 i varen acabar el 1596. És un dels millors exemples de l'arquitectura portuguesa del segle xvi.Construïda sobre una escull coral·lí situada al costat est de l'illa, el pla és un rectangle amb un genet

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Fort Jesus, Mombasa» (en anglès). [Consulta: 21 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Fort Jesus Museum
* Brief History of Fort Jesus
# Amaya (pel·lícula de 1952)

Amaya és una pel·lícula espanyola dirigida per Lluís Marquina i Pichot i estrenada l'any 1952 basada en la novel·la de Francisco Navarro Villoslada de l'any 1879 Amaya o los vascos en el siglo VIII. Rodada en blanc i negre en alguns escenaris naturals de Burgos i Àlaba.

## Argument

El príncep got Ranimiro i la seva filla Amaya són fets presoners per Iñigo, capdill dels bascons. Ell és jutjat pel Consell d'Ancians, però Iñigo s'enamora d'Amaya, sense saber que és descendent del patriarca basc Aitor, i que segons la llegenda qui es casi amb ella serà rei de Bascònia. Mentrestant, els visigots s'enfronten a una nova amenaça, els sarraïns.

## Repartiment

* José Bódalo: Teodosio
* Rafael Luis Calvo: Eudonio
* Susana Canales: Amaya
* Ramón Elías: Germà Paconio
* Armando Moreno: Capità Munio
* Julio Peña: Iñigo García
* Pedro Porcel: Vladimiro
* Porfiria Sanchiz: Amagoya

## Producció

És una de les poques pel·lícules espanyoles fetes sobre els visigots. La trama i els personatges mostren certa influència de l'Ivanhoe de Richard Thorpe i també hi ha un fort antisemitisme. Mostra l'"esperit de la croada" i glorificació del passat promogut per les autoritats franquistes, establint paral·lelismes entre la reconquesta i la guerra civil espanyola. Estrenada a Sant Sebastià l'1 d'octubre de 1952, no va tenir gaire bona acollida del públic. El 22 de juny de 1984 fou emesa amb el programa de TVE La clave, on es va criticar el fet que s'abusés del "cartró-pedra" i no s'utilitzessin més paisatges naturals, i també el fet que no es fessin servir els trets fantàstics i religiosos de la tradició basca, cosa que la fa "buida i de plantejament pretensiós".

## Premis

La pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 100.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1952.

## Referències

* ↑ Amaya (1952) a artium.eus
* ↑ Amaya, ABC
* ↑ "Amaya" (Luis Marquina, 1952) o los visigodos en el cine, Adolfo de Mingo Lorente, A: Urbs Regia: orígenes de Europa, ISSN 2387-0427, Nº. 3, 2018, págs. 54-63
* ↑ El franquismo en el cine: Amaya, per Alberto Prieto Arciniega
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-114

## Bibliografia

* Aguilar, Carlos. Guía del Video - Cine. Ediciones Cátedra. -Ver Carlos Aguilar

## Enllaços externs

* Amaya, Luis Marquina 1952. Los judíos y la invasión musulmana de España. a YouTube
# Cota

«Cota» té aquests significats:
* Cota o altitud
* Jota, dansa.
* Cota (armadura)
* Cota de malla
* Cota (gènere), gènere de plantes de la família de les asteràcies.
* Montesa Cota, model de motocicleta fabricat des de 1968.
* Jesús Diego Cota (Madrid, 1967), futbolista espanyol que jugava de defensa.
* Cota (Colòmbia)
* Linía de cota
* Cota, gènere de plantes asteràcies.
* Cota, cognomen romà:
** Aureli Cota, família romana de la gens Aurèlia.
** Luci Aurunculeu Cota, personatge de la gens Aurunculeia.

## Vegeu també

* Fita superior i fita inferior (en matemàtiques)
Viccionari
# Burri SC Khartum

El Burri SC Khartum (àrab: نادي بري الرياضي, Nādī Burrī ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu d'al-Burrí’) és un club sudanès de futbol de la ciutat de Khartum.
La idea de crear el club data del 1917 però no fou fins al 7 de novembre de 1935 que el club fou fundat oficialment. L'any 1969 participà en la Copa d'Àfrica de clubs, com a campió nacional.

## Palmarès

* Lliga sudanesa de futbol
** 1969
* Lliga de Khartum de futbol
** 1999

## Referències

* ↑ Team profile – footballdatabase.eu
* ↑ Burri SC a tempodebola.blogspot.com
* ↑ «تاريخ تأسيس نادي بري الرياضي». BurryAlmahas (official forum website). Arxivat de l'original el 19 d’abril 2014. [Consulta: 6 setembre 2010].
* ↑ «African Club Competitions 1969». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. Arxivat de l'original el 11 maig 2012. [Consulta: 28 març 2012].
* ↑ «Sudan - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Canon EOS 60D

La Canon EOS 60D és una càmera reflex digital de gamma mitja, anunciada per Canon el 2010. Aquesta, és una evolució de la Canon 50D, llençades al mercat amb dos anys de diferència.
La 60D pot captar tant fotografia com vídeo en Full-HD. Pot realitzar una ràfega de fins a 5,3 fps, consta d'un sistema AF de 9 punts.

## Característiques

Les seves característiques més destacades són:
* Sensor CMOS APS-C de 18 megapíxels
* Processador d'imatge DIGIC 4
* 9 punts d'autoenfocament en creu
* Disparo continu de 5,3 fotogrames per segon
* Sensibilitat ISO 100 - 6.400 (ampliable fins a 12.800)
* Gravació de vídeo: Full HD 1080p fins a 25/30 fps
* Pantalla LCD de 3,0" d'1.040.000 píxels abatible
* Bateria LP-E6
* Entrada de Jack de 3,5mm per a micròfons externs o gravadores

## Canon EOS 60Da

El 3 d'abril de 2012, Canon va anunciar una versió modificada de l'EOS 60D per a astrofotografia, anomenada EOS 60Da. L'60Da és la successora de l'EOS 20Da. La càmera incorpora un filtre d'infrarojos modificat i un sensor de baix soroll amb una sensibilitat augmentada d'hidrogen-alfa (H-alfa) per a una millor captura de nebuloses vermelles d'emissió d'hidrogen. Aquesta és tres vegades més sensible a la llum H-alfa que la 60D, permetent així millors imatges de les nebuloses.

## Diferències respecte a la 50D

La Canon 60D té més megapíxels (18Mpx en lloc de 15,1Mpx). Aquesta ja graba vídeo en Full HD, mentre que el model anterior no incorpora aquesta funció i només realitza fotografies. La 50D al tenir un sensor d'imatge més antic, crea més soroll en ISOs altes.
La nova Canon incorpora una pantalla abatible mentre que la de la 50D és fixe. A diferència de la 50D, aquesta ja utilitza targetes SD en lloc de Compact Flash. La 60D amb la nova bateria (LP-E6) pot disparar quasi el doble de fotografies.

## Inclòs a la caixa

* Cos de la Canon EOS 60D
* Ocular Eb
* Tapa de la càmera R-F-3
* Corretja per la càmera EW-EOS 60D
* Bateria LP-E6
* Carregador de bateria LC-E6E
* Cable USB IFC-130U
* CD de software: EOS Digital Solution i d'instruccions
* Cable stereo AV AVC-DC400ST

## Accessoris compatibles

* Tots els objectius amb muntura EF / EF-S
* Flaixos amb muntura Canon
* Micròfons amb entrada de Jack 3,5 mm
* Targetes de memoria SD, SDHC i SDXC
* Cable mini HDMI (tipus C)

## Referències

* ↑ «Canon EOS 60D Specs» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «CANON EOS 60D ESPECIFICACIONES» (en castellà). Canon España. Arxivat de l'original el 2023-11-29. [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ «Canon EOS 20Da Overview» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «Canon’s Astrophotography Camera: Canon EOS 60Da» (en anglès). Astro backyard.
* ↑ Dyer, Alan «The 60Da: Canon's Astrophoto DSLR». Sky & Telescope, vol. 124, 3, 9-2012, pàg. 38–41. ISSN: 0037-6604.
* ↑ «Canon EOS 50D vs 60D» (en anglès). Imaging resources.
* ↑ «Canon EOS 50D vs Canon EOS 60D» (en castellà). Versus.
* ↑ «Canon EOS 60D System map / Accessories» (en anglès). Canon Canada.
# Vaixell d'abastament

Un vaixell d'abastament és un tipus de Vaixell de càrrega que es fa servir per donar suport logístic i abastament a altres vaixells, principalment de combustible, però també aliments i altres subministraments.

## En el camp militar

El desenvolupament de l'ús d'aquests vaixells és una conseqüència de la Segona Guerra Mundial, principalment per les operacions de les forces dels EUA al Pacífic, però també per les necessitats que van sorgir en les escortes dels combois.

## En el sector civil

Els vaixells d'abastament són els principals implicats per l'explotació de petroli en alta mar, són imprescindibles per una plataforma petroliera. Són polivalents i capaços de proporcionar tot el que pugui necessitar la plataforma en alta mar, i també alguns d'ells, ajuden en la tasca d'ancorar-les i moure-les de lloc.

## Flota de pesca

En una flota de pesca en alta mar un Vaixell d'abastament és aquell que està situat en un lloc determinat envoltat d'altres vaixells que tenen interrelació de treball i serveis amb aquest.
Els Vaixells d'abastament recullen el peix que pesquen per quantitat de vaixells pesquers però que no tenen capacitat per processar-(això vol dir bullir, netejar-lo, processar, enllaunat, etc.)
El Vaixell d'abastament proveirà de combustible i aliments als pesquers i mantindran una relació de treball. Al cap del temps un altre vaixell nodrissa ve i ocupa el lloc del primer portant relleu a les tripulacions dels pesquers i així continua la feina.

## Referències

* ↑ plataformes offshore

## Vegeu també

* Torpede humà
# Cantó de Saint-Quentin-Centre

El cantó de Saint-Quentin-Centre és un cantó francès del districte de Saint-Quentin, al departament de l'Aisne, als Alts de França.

## Història

El Cantó de Saint-Quentin-Centre fou creat el 1973 amb la divisió de l'antic cantó de Saint-Quentin.

## Administració

Des del 2004, el Conseller General és Colette Blériot, que també és alcalde adjunt de l'Ajuntament de Saint-Quentin. La consellera general del 1998 al 2004 va ésser Anne Ferreira, que va ser Diputada Europea (2000-2009).

## Composició

El cantó de Saint-Quentin-Centre té un únic municipi i té 20.027 habitants (2008).
* Saint-Quentin: 20.027 habitants.

## Demografia

* 1990 - 21.538 habitants.
* 1999 - 20.189 habitants.
* 2007 - 19.927 habitants.
* 2008 - 20.027 habitants.

## Vegeu també

* Saint-Quentin (Aisne)
* Aisne

## Enllaços externs

* plànol del cantó de Saint-Quentin-Centre a Mapquest Arxivat 2008-02-28 a Wayback Machine. (francès)
* Localització del canton de Saint-Quentin-Centre(francès)

## Notes

* ↑ El municipi de Saint-Quentin és el cap de tres cantons. La part del municipi que està en aquest cantó té 20.027 habitants.
# Cançó de croada

La cançó de croada o canso de crozada és un tipus de sirventès, un estil trobadoresc condicionat pel contingut. Té per finalitat animar els cristians a participar en la conquesta de Terra Santa, tot creant l'ambient propici.
A continuació la primera estrofa d'una cançó de croada de Pèire Vidal. Cal fer notar l'amenaça que figura en els tres darrers versos a aquells qui es mostrin refractaris a participar en la reconquesta de Terra Santa.
| I Baron, Jhesus, qu'en crotz fon mes per salvar crestiana gen, nos mand'a totz comunalmen qu'anem cobrar lo saint paes, on venc per nostr'amor morir. E si no.l volem obezir, lai on feniran tuit li plag, n'auzirem maint esquiu retrag. | I Barons, Jesús, que fou posat en la creu per a salvar la gent cristiana, ens mana a tots en general que anem a recuperar el sant país al qual va venir per morir pel nostre amor. I si no el volem obeir, allí on acaben totes les querelles (l'altra vida), sentirem molts esquius retrets. |

## Bibliografia

* de Riquer, Martí. Los trovadores. Historia literaria y textos. vol. 1. Barcelona: Ariel, 1983, p. 57-58, dins del paràgraf 45, dedicat al sirventès.

## Enllaços externs

* Perucho, Joan. «Els trobadors catalans». Arxivat de l'original el 2018-10-01. [Consulta: 12 gener 2007].
# Barbus brachygramma

Barbus brachygramma és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.
Poden assolir fins a 5,2 cm de longitud total. Es troba al curs superior del riu Congo a Àfrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
# Jubrique

Jubrique és un poble de la província de Màlaga (Andalusia), que pertany a la comarca de la Serranía de Ronda.

## Història

Tots els pobles del riu Genal tenen topònims d'origen àrab. Poc després de la reducció dels moros, per Ferran el Catòlic, aquests es van rebel·lar de nou a Sierra Bermeja, on el 1494 venceren al famós capità Alonso Aguilar, qui va morir en la batalla amb 500 genets a cavall, mentre que el seu fill, juntament amb el Comte d'Ureña i alguns més van assolir escapar.
Al començament del segle xvi les capitulacions es van convertir en lletra morta, pel que els moriscs van haver d'abandonar els llocs i deixar pas als castellans que, com conquistadors, es van allotjant en la zona. Moltes d'aquestes famílies morisques van ser bandejades a Galícia i el Nord d'Àfrica, encara que alguns dels seus membres van tornar il·legalment i es van fer bandolers a la Sierra com la banda de Marcos el Meliche, autèntica precursora de les bandes de bandolers. En 1510 Benameda i Rotilla, que també eren terres del Duc d'Arcos, com Jubrique, apareixen totalment despoblats.
En el Cens Reial de 1594 podem llegir: "Xubrique es troba baixant de Serra Bermeja, en l'últim de l'Algarbe de Ronda, posseïx dos annexos sobre el ric Genal, té 2898 habitants, i confirma amb Genalguacil al Sud i amb Algatocín a l'Oest". En el Cens de Madoz de l'any 1846 figura amb 2698 habitants, i cal assenyalar que a partir del segle xvii es va intensificar la relació amb Gibraltar, sent freqüent la pràctica del contraban i el bandolerisme. Històricament, la Regió muntanyenca ha estat ocupada des del paleolític amb una continuïtat gairebé ininterrompuda fins als nostres dies.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Jubrique
* El Portal no oficial de Jubrique Arxivat 2008-09-17 a Wayback Machine.
* Bloc de Jubrique
* serraniaderonda.org
# Sent Eferian

Sent Eferian (en francès Saint-Symphorien) és un municipi francès situat al departament del Losera i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera