OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El amante bilingüe

El amante bilingüe és una pel·lícula espanyola del 1993 dirigida per Vicente Aranda, amb un guió escrit per ell mateix basant-se en la novel·la homònima de Juan Marsé. Fou rodada a Barcelona i Madrid reproduint els interiors de l'edifici Walden 7 de Sant Just Desvern, on viuen els protagonistes. Aranda ja havia dirigit altres pel·lícules basades en novel·les de Marsé, com La muchacha de las bragas de oro i Aventis (Si te dicen que caí).
La pel·lícula fou rodada en coproducció amb Itàlia i tenia un pressupost de 164 milions de pessetes (aleshores $1.36 milions de dòlars o 1.04 milions d'euros). Va ser ben rebuda al Festival Internacional de Cinema de Mont-real, on va tenir bona acollida. Aranda fou nominat al Goya al millor guió adaptat als VIII Premis Goya per aquesta pel·lícula.

## Argument

Joan Marés (anagrama del mateix autor), home d'origen modest, aconsegueix casar-se amb Norma, una dona catalana de classe alta. El matrimoni fracassa perquè ella li és infidel. Marés ha de marxar de casa i acaba com a indigent tocant l'acordió pels carrers de Barcelona. Un dia li cau un còctel molotov en una manifestació i el seu rostre és desfigurat, però aprofita aquesta circumstància per fer-se passar per un xarnego anomenat Faneca, per tal de recuperar la seva dona. Tanmateix, arriba un moment que el fictici Faneca acaba substituint Marés

## Repartiment

* Imanol Arias - Juan
* Ornella Muti - Norma
* Loles León - Vicenta
* Javier Bardem - Netejasabates
* Joan Lluís Bozzo - Valls Verdú
* Pep Cruz - Cuxot
* Arnau Vilardebó - Serafín
* Ricard Borràs - Lobo
* Jordi Dauder - Feisal
* Eufemia Román - Caperucita
* Carla Lombardi - Fada

## Referències

* ↑ El amante bilingüe a Fotogramas
* ↑ Vicente Aranda lleva al cine 'El amante bilingüe', de Juan Marsé, El País, 6 de març de 1992
* ↑ Cánovás Belchí, Joaquín (ed.), Miradas Sobre el Cine de Vicente Aranda, Murcia: Universidad de Murcia, 2000, p. 69
* ↑ Cánovás Belchí, Joaquín (ed.), Miradas Sobre el Cine de Vicente Aranda, Murcia: Universidad de Murcia, 2000, p. 70
* ↑ El amante bilíngüe al web dels Premis Goya

## Bibliografia

* Cánovás Belchí, Joaquín (ed.), Varios Autores (2000). Miradas sobre el cine de Vicente Aranda. Murcia: Universidad de Murcia. ISBN 84-607-0463-7
* Colmena, Enrique (1996). Vicente Aranda. Madrid: Cátedra. ISBN 84-376-1431-7
* Perriam, Christopher (2003). Stars and Masculinities in Spanish Cinema: From Banderas to Bardem. Oxford; Nova York: Oxford University Press. ISBN 0-19-815996-X
# Les llargues vacances del 36

Les llargues vacances del 36 és una pel·lícula de 1976 dirigida per Jaime Camino. Es tracta de la primera incursió cinematogràfica en la Guerra Civil espanyola des d'una òptica no propagandística, en la qual va intervenir activament la censura. Va rebre el Premi FIPRESCI al 26è Festival Internacional de Cinema de Berlín. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant l'estiu de 1936 la revolta militar i la posterior guerra civil sorprenen a moltes famílies de la burgesia catalana en plenes vacances. Moltes d'elles decideixen romandre en els seus llocs d'estiueig fins que acabi el conflicte. Mentre, intenten organitzar la seva vida i la dels nens, que viuran un llarg i inesperat estiu. Entre els adults, hi ha qui viatja cada dia a la ciutat per mantenir el seu treball i els qui romanen amagats a causa de la seva ideologia.

## Repartiment

* Concha Velasco…Mercedes
* José Sacristán…Jorge
* Ismael Merlo…El Abuelo
* Analía Gadé…Virginia
* José Vivó…Alberto
* Francisco Rabal…El mestre
* Ángela Molina…Encarna
* Vicente Parra…Paco
* Charo Soriano…Rosita
* Conchita Bardem…Àvia
* Jarque Zurbano…Ernesto
* Alfred Lucchetti…Pujol
* Rafael Anglada…Pregoner

## Referències

* ↑ Crónica censurada de la retaguardia.
* ↑ M. TORRES, Augusto (1992).
* ↑ No hay vacaciones para la censura.
* ↑ Jaime Camino, una filmografía centrada en la Guerra Civil española, La Vanguardia, 5 de desembre de 2015
* ↑ Premio Internacional de la Crítica de Berlín, El País, 7 de juliol 1976
* ↑ Les llargues vacances del 36 a esadir.cat
* ↑ Unas largas escenas titubeantes.
# Mariona Rebull (pel·lícula)

Mariona Rebull és una pel·lícula dramàtica de 1947 dirigida per José Luis Sáenz de Heredia i protagonitzada per José María Seoane, Blanca de Silos i Sara Montiel. Es tracta d'una adaptació de la novel·la del mateix títol escrita per Ignasi Agustí i Peypoch. La pel·lícula mostra una crítica a l'alta societat de Barcelona de finals del segle xix. Mariona Rebull és una dona infeliç en el seu matrimoni i té un amant. Ambdós foren assassinats el 7 de novembre de 1893 quan l'anarquista Santiago Salvador Franch va llençar una bomba a les llotges del Gran Teatre del Liceu. Això és basat en un fet real.

## Repartiment

* José María Seoane - Joaquín Rius
* Blanca de Silos - Mariona Rebull
* Sara Montiel - Lula
* Alberto Romea - Señor Llobet
* Tomás Blanco - Ernesto Villar
* Carlos Muñoz - Arturo
* José María Lado
* Adolfo Marsillach - Darío
* Fernando Sancho - Señor Roig
* Rafael Bardem - Señor Llopis
* Mario Berriatúa - Desiderio
* Manrique Gil - Señor Pàmies
* Ramón Martori
* Cándida Suarez
* Rosita Yarza
* Carolina Giménez - Muchacha en El Liceo

## Premis
### Tercera edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Nominats | Resultat |
| Millor actor | José María Seoane | Guanyador |
| Millor director | José Luis Sáenz de Heredia | Guanyador |
| Millors decorats | Luis Santamaría | Guanyador |

## Referències

* ↑ San Miguel & Hortelano p.20
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1947». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-07-30. [Consulta: 8 desembre 2015].

## Bibliografia

* Helio San Miguel, Lorenzo J. Torres Hortelano. World Film Locations: Barcelona. Intellect Books, 2013.
# Jutge Dredd

Jutge Dredd (títol original en anglès: Judge Dredd) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Danny Cannon i estrenada l'any 1995. És l'adaptació d'uns dibuixos homònims apareguts a la revista 2000 AD. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després d'una apocalipsi nuclear, el 2139, la civilització sobreviu en gegantines ciutats. Des de dalt, els barris afavorits, fins l baix on la misèria roman i on, per mantenir l'ordre, els jutges patrullen sobre poderoses motos volants. Són a la vegada policies, jutges i botxins. Entre ells, el Jutge Dredd.
Acusat de l'homicidi d'un periodista, el Jutge Dredd ha de provar la seva innocència amb l'ajuda de la seva companya d'equip, la jutgessa Hershey, i Herman Ferguson. Descobreix que de fet és el fruit d'una experiència genètica (el projecte Janus) i que el seu millor amic, el jutge Rico, que és enviat a la presó, és el seu germà, també fruit d'aquest projecte de manipulacions genètiques. Tot allò del que se l'acusa ha estat perpetrat per Rico, que s'ha evadit i vol dirigir la ciutat amb l'ajuda de clons d'ell mateix, que reemplaçaran els jutges.

## Repartiment

* Sylvester Stallone: Jutge Dredd
* Armand Assante: Rico Dredd
* Rob Schneider: Herman "Fergie" Ferguson
* Jurgen Prochnow: Jutge Griffin
* Max von Sydow: Jutge suprem Fargo
* Diane Lane: Jutge Hershey
* Balthazar Getty: Cadet Nathan Olmeyer
* Ewen Bremner: Junyr Angel
* (no surts als crèdits) James Remar: El cap de la banda
* Joanna Miles: Jutge Evelyn McGruder
* Joan Chen: Metge Ilsa Hayden
* Mitchell Ryan: Vartis Hammond
* Maurice Roëves: Guardià Miller
* Ian Dury: Geiger
* Angus MacInnes: Jutge Gerald Silver
* Louise Delamere: Jutge
* Phil Smeeton: Link Angel
* Steve Toussaint: Cap dels caçadors de primes
* Bradley Savelle: Jutge Hunter

## Premis i nominacions

* Nominat per quatre premis Saturn: Millor vestuari, millor maquillatge, millor film de ciència-ficció, millors efectes especials per l'Acadèmia de cinema de Ciència-Ficció, de terror i de Fantasia
* Tria dels lectors 1995 a la revista Sci-Fi Universe
* 1995: Premis Razzie: Nominada a Pitjor actor (Stallone)

## Crítica

* "Stallone tiba els músculs, sobretot els facials, per donar vida a un jutge futurista que reparteix justícia en una ciutat extralimitada a força de cops"

## Al voltant de la pel·lícula

* El film va ser rodat en part a Islàndia i als estudis de Shepperton a Anglaterra.

## Referències

* ↑ «Jutge Dredd». Ésadir.cat. [Consulta: 29 juliol 2022].
* ↑ «Judge Dredd». The New York Times.
* ↑ Morales, Fernando «Judge Dredd». El País.
* ↑ (anglès) Dave Smith, Disney A to Z: The Official Encyclopedia , p.302
# Epinephelus diacanthus

Epinephelus diacanthus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes. Poden assolir fins a 55 cm de longitud total.
Es troba a l'Índic.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
# Museu del Carro

El Museu del Carro és un edifici d'Anglesola (Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici del museu del carro d'Anglesola està compost d'una nau de 45 x 16 metres destinada, en el seu origen, a magatzem de gra i un edifici adossat del sindicat agrari, ambdós construïts a mitjan segle xx.
La nau és un espai diàfan i unitari, d'una sola planta, amb coberta a dues aigües acabada amb teula ceràmica sobre encadellat ceràmic. L'estructura de la teula està constituïda per encavallades de formigó armat de secció molt esvelta, que es recolzen en les gruixudes parets estructurals laterals de la nau, de fins a 60 cm d'amplada. Entre aquestes encavallades es disposen biguetes de formigó armat, a 80 cm entre eixos. L'altura interior de la nau en les parets laterals és de 7,50 metres i en el carener de la coberta és de 10,00 metres. Té una superfície útil interior de 640, 83 m². Únicament té finestres de petites dimensions a la façana nord-est (c/ Lourdes), situades en el centre de cada crugia, a una altura considerable.
La nau disposa de tres portes de grans dimensions: l'entrada principal i una porta en cadascuna de les façanes laterals. Sobre cadascuna d'aquestes tres portes es conforma una petita visera amb cartel·les i motllura rematades amb teula ceràmica. Sobre la porta de l'entrada principal i a tall de roseta hi ha una obertura circular amb els símbols del sindicat agrari.
Les parets són de maó massís arrebossat i pintat i el terra està conformat per una solera de formigó, sense paviment.
Les façanes laterals mostren exteriorment el ritme de l'estructura de l'edifici, sobresurten les arcades i els pilars que les sustenten. Aquestes façanes laterals estan rematades en la seva part superior amb motllures de formigó que amaguen les canals d'evacuació d'aigua pluvial.
Aquest antic magatzem de gra s'usa avui en dia per exposar els carros i eines agrícoles que s'han utilitzat històricament en aquest territori. Aquesta mostra il·lustra el procés de construcció dels carros i a les funcions que es destinaven. El museu obre al públic durant la festa dels tres tombs.
Edifici adjacent:
L'edifici adossat a la nau està compost de planta baixa i planta pis. Originàriament era un edifici del sindicat agrari. La planta baixa estava destinada a oficines i el pis superior feia funcions d'habitatge. L'estructura és de forjats de biguetes de formigó recolzades en parets de càrrega. La coberta és a dues aigües i acabada amb teula de ceràmica. Les obertures són finestres força grans i de forma horitzontal. Les façanes estan arrebossades i a la part baixa hi ha un sòcol de pedra. En el coronament de la façana principal hi ha elements decoratius a bases de motllura pintada imitant maó col·locat a llibret.
Aquest edifici no té encara un ús definit.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Museu del Carro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# José de Sigüenza

José (Martínez) de Espinosa, més conegut com a Fray José de Sigüenza (Sigüenza, 1544 - El Escorial, 22 de maig de 1606), habitualment citat com Padre Sigüenza, va ser un monjo de l'Orde de Sant Jeroni, historiador, poeta i teòleg espanyol.

## Biografia

Era fill il·legítim del clergue Asensio Martínez i de la vídua Francisca de Espinosa. El 1561 començà a estudiar Arts a la Universitat de Sigüenza. Va prendre els hàbits de l'Orde dels jerònims al Monestir de Santa María del Parral, de Segòvia, el 16 de juny de 1566; canvià el seu nom pel de José de Sigüenza.
El rei Felip II el va nomenar el seu conseller i bibliotecari del Monestir de l' Escorial.
A l'Escorial ajudà Benito Arias Montano i a fray Juan de San Jerónimo a catalogar la biblioteca. Va dissenyar el programa dels frescos de les voltes del sostre realitzats pel pintor Peregrín Tibaldi i els seus deixebles.
Per certes enveges que van aixecar els seus populars sermons que seguien les orientacions de Benito Arias Montano, va ser portat davant la Inquisició a Toledo el 3 d'abril de 1592 del que va sortir amb una simple amonestació. Bartolomé Carducho en pintà el seu retrat el 1602.

## Obres

* Historia de la Orden de San Jerónimo (1595-1605)
* Vida de San Gerónimo, Doctor de la Santa Iglesia (1595).
* Instrucción de maestros y escuela de novicios
* Arte de perfección religiosa y monástica
* Commentaria a Sant Tomàs d'Aquino

## Referències

* Andrés, Gregorio de (1975). Proceso Inquisitorial del padre Sigüenza. Madrid.
* Andrés, Gregorio de (1980). «Nuevos datos sobre la genealogía del padre Sigüenza», en La Inquisición Española, Nueva visión, nuevos horizontes, págs. 821-829. Madrid.
* García López, Jorge (2008), Literatura Española. Barcelona.
* Sigüenza, José de. La fundación del Monasterio de El Escorial. Madrid: Aguilar, 1988, p. 643 p.: ill.; 19 cm. ISBN 8403880022.
* Sigüenza, José de. Historia de la Orden de San Jerónimo / estudio preliminar, Francisco J. Campos y Fernández de Sevilla. Valladolid: Junta de Castilla y León, Consejería de Educación y Cultura, 2000, p. 2 v.; 29 cm. ISBN 8478469427.
* Villalba, Luis (1916). El padre Sigüenza: su vida y escritos, Madrid.

## Enllaços externs

* Retrato de José de Sigüenza con un epítome sobre su vida incluido en el libro Retratos de Españoles ilustres, publicado en el año de 1791.
* García de Paz, J. L., Fray José de Sigüenza: su vida y su obra Arxivat 2008-05-06 a Wayback Machine..
* Sigüenza, José de. Fundación del Monasterio de El Escorial. Texto íntegro de la primera parte: «De la fundación del monasterio» Arxivat 2013-11-26 a Wayback Machine. y de la de la segunda parte: «De las partes del edificio» Arxivat 2013-11-26 a Wayback Machine.. Edición digital de Carlos Muñoz-Caravaca, Valencia, 2010.
# Buanas

Buanas (en francès Buanes) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 176 | 180 | 174 | 189 | 173 | 199 | 268 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Thierry Biarnes | PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 16 desembre 2010].
# Barrios altos

Barrios altos és una pel·lícula espanyola en clau de comèdia del 1987. Fou la primera pel·lícula dirigida per José Luis García Berlanga, fill de Luis García Berlanga, i protagonitzada per Victoria Abril. Victoria Abril va obtenir el Fotogramas de Plata 1987 a la millor actriu de cinema pel seu paper en aquesta pel·lícula i El Lute: camina o revienta. Fou rodada als barris alts de Barcelona, mostrant el contrast entre la zona alta i la zona baixa de la ciutat.

## Argument

Verónica és una mare barcelonina recentment divorciada que intenta adaptar-se a la nova situació. Però això queda d'una banda quan és assassinat el massatgista Carlos. Aquest ha deixat un missatge al contestador perquè agafi un paquet amagat als labavos d'una estació de tren. Des d'aleshores la tranquil·litat desapareix de la seva vida.

## Repartiment

* Victoria Abril - Verónica
* Abel Folk - Carlos
* Carme Conesa - Ana
* Juanjo Puigcorbé - Luis
* Pepe Rubianes - Edmundo
* Llorenç de Santamaria - Húngaro

## Referències

* ↑ José Luis Berlanga rueda su primer largometraje, El País, 6 de març de 1987
* ↑ Barrios altos a Fotogramas
* ↑ Roger Jiménez Remacha Barcelona 500 rincones desconocidos
* ↑ Barrios altos a Diccionari de llargmetratges: el cinema a Catalunya després del franquisme d'Àngel Comas
# Estación Rocafort

Estación Rocafort és una pel·lícula espanyola de terror i thriller psicològic de 2024 dirigida per Luis Prieto i protagonitzada per Natalia Azahara i Javier Gutierrez. Està ambientada en les llegendes urbanes que envolten l'estació de Rocafort del metro de Barcelona.
S'estrenà el 6 de setembre de 2024.

## Trama

Laura, una jove immigrant mexicana, comença a treballar a l'estació de metro de Rocafort en torn de nit i de seguida descobreix la fosca història de la parada juntament amb Román, un expolicia alcoholitzat.

## Repartiment

* Natalia Azahara com a Laura
* Javier Gutiérrez com a Román
* Valèria Sorolla com a Cris
* Tatín Revenga com a Luis
* Xavi Sáez com a Andrés
* Celso Bugallo com a Elías

## Referències

* ↑ Langa, Pol. «Esta estación del metro de Barcelona es el escenario de la nueva película de terror que llega al cine en septiembre» (en castellà), 06-08-2024. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ Digital, Confidencial. «Estación Rocafort: Sinopsis de la película, tráiler, reparto y dónde ver» (en castellà), 31-07-2024. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Crítica de 'Estación Rocafort', panico en el túnel» (en espanyol europeu), 06-09-2024. [Consulta: 11 setembre 2024].
* ↑ «Así será la película de terror sobre la estación de metro más paranormal de Barcelona» (en castellà), 04-08-2024. [Consulta: 6 agost 2024].
# Un viatge cap al destí

Un viatge cap al destí (títol original en anglès, The Wine of Summer) és una pel·lícula de drama romàntic del 2013 escrita, dirigida i produïda per Maria Matteoli, protagonitzada per Elsa Pataky, Sônia Braga, Ethan Peck, Najwa Nimri, Bob Wells i Marcia Gay Harden. S'ha doblat i subtitulat al català.
El rodatge va començar l'octubre de 2011 i es va rodar a Barcelona i Eureka (Califòrnia). La pel·lícula es va projectar al festival de cinema portuguès Douro Film Harvest de 2013.

## Sinopsi

En James (Peck), a 27 anys, deixa la seva carrera d'advocat per aconseguir el seu somni d'infantesa de convertir-se en actor. Mentre estudia interpretació sota la tutela de la Shelley (Harden), s'absorbeix amb l'obra de Carlo Lucchesi, Tinto de Verano, ambientada a Espanya. La xicota d'en James, la Brit (Chow), el deixa, i espontàniament vola cap a Espanya, on es troba amb el dramaturg Lucchesi (Wells) en una llibreria de Barcelona. En Lucchesi té una relació amb una dona molt més jove, la Veronica (Pataky), però encara alimentava un vell amor per la seva musa perduda fa temps, l'Eliza (Braga), una novel·lista que passa a visitar el seu fill, en Nico (Talvola), un trompetista que també viu a Barcelona. En el teló de fons daurat d'Espanya, aquests personatges troben els seus destins entrellaçats.

## Referències

* ↑ «Còctel negre d'estiu». Goita què fan, ara!. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ Savage, Jennifer. «Local Girl Does Good: 'The Wine of Summer' Victorious in Portugal». North Coast Journal, 21-09-2013. [Consulta: 22 gener 2014].
* 1 2 «'The Wine of Summer' director Maria Matteoli hosts screening in Eureka». Times Standard, 15-10-2013. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2014. [Consulta: 22 gener 2014].
* ↑ Kit, Borys. «Ethan Peck, Mimi Gianopulos to Star in 'Wine of Summer'». Hollywood Reporter, 07-10-2011. [Consulta: 15 agost 2012].

## Enllaços externs

* Un viatge cap al destí - Lloc web oficial
# T'estimo, imbècil

T'estimo, imbècil (originalment en castellà, Te quiero, imbécil) és una pel·lícula comèdia romàntica espanyola del 2020 escrita i dirigida per Laura Mañá. La pel·lícula és protagonitzada per Quim Gutiérrez, Natalia Tena i Alfonso Bassave en els papers principals. Ha estat doblada al català.
La pel·lícula ha estat produïda per Brutal Media, Minoria Absoluta, Lastor Media i Yo hombre la película AIE, amb la participació de l'ICEC, RTVE, TV3 i Netflix. Distribuïda per Filmax, la pel·lícula es va estrenar a les sales d'Espanya el 24 de gener de 2020. També es va emetre a través de Netflix el 15 de maig de 2020. El 25 d'agost de 2021 es va estrenar el doblatge al català a TV3.
La cinta va rebre crítiques diverses de la crítica.

## Sinopsi

Al Marcos l'ha deixat la xicota just quan ell li volia demanar matrimoni, l'han fet fora de la feina i torna a viure amb els pares. La seva vida s'ha convertit de cop en un desastre, i dels grossos. Amb aquest panorama, el Marcos està decidit a reinventar-se i triomfar, però no té ni punyetera idea de per on començar. Per això es dirigeix al lloc on es troba tot: internet. Mentre intenta aplicar els consells d'un youtuber, Marcos es trobarà per casualitat amb una antiga amiga de l'escola, una nova cap, la seva exparella, uns col·legues molt intensos i una pila de dubtes existencials.

## Repartiment

* Quim Gutiérrez com a Marcos
* Natalia Tena com a Raquel
* Alfonso Bassave com a Diego
* Alba Ribas com a Ana
* Patricia Vico com a Lorena
* Ernesto Alterio com a Sebastián Vennet

## Premis i nominacions

| Any | Premi | Categoria | Nominat | Resultat | Ref |
| 2021 | XIII Premis Gaudí | Millor actor secundari | Ernesto Alterio | Nominat | |

## Referències

* 1 2 «T'estimo, imbècil». ésAdir. [Consulta: 1r febrer 2022].
* 1 2 «‘Te quiero, imbécil’ – estreno en cines 24 de enero». Audiovisual451, 23-01-2020.
* ↑ «I love you, stupid | Netflix Official Site» (en anglès). www.netflix.com. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ «Stream It Or Skip It: 'I Love You, Stupid' on Netflix, a Spanish Rom-Com in Which a Sad Guy Meets a Quirky Girl and You Know the Rest» (en anglès americà). Decider, 18-05-2020. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ Sundriyal, Diksha. «I Love You Stupid Review: A Mildly Charming Netflix Rom-Com» (en anglès americà). The Cinemaholic, 15-05-2020. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ «I Love You, Stupid review - Spanish rom-com hits home truths regarding break-ups» (en anglès britànic). Ready Steady Cut, 15-05-2020. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ «'I Love You, Stupid' Review: Netflix's Spanish rom-com is outdated but enjoyable if you don't get offended easily» (en anglès). meaww.com. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ Pando, Juan. «Críticas de 'Te quiero, imbécil'». Fotogramas, 24-01-2020.
* ↑ Hernández Luján, Raquel. «Crítica de Te quiero, imbécil, comedia romántica protagonizada por Quim Gutiérrez y Natalia Tena». HobbyConsolas, 23-01-2020.
* ↑ Bertran Bonàs, Laia. «Todos los nominados en la gala de los 'Premis Gaudí'», 15-03-2021.
* ↑ «‘La vampira de Barcelona’ comparte la gloria con ‘Las niñas’ en los Gaudí», 22-03-2021.
# Luciobarbus guiraonis

Luciobarbus guiraonis és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Va ser descrit per Franz Steindachner com Barbus guiraonis el 1866.
Els adults poden assolir fins a 41 cm de longitud total. Es troba a la península Ibèrica: des del Vinalopó fins a prop de l'Ebre (no hi és present). També a les capçaleres dels rius de la conca del Guadiana.

## Referències

* ↑ Eschmeyer, William; van der Laan, Richard; Fricke, Ron. «Luciobarbus guiraonis» (en anglès). Eschmeyer's Catalog of Fishes. California Academy of Sciences, 07-12-2020.
* ↑ Steindachner, Franz «Abhandlung über die Fischfauna der Flüsse Tajo, Duero und Miño in Spanien» (en alemany). Anzeiger der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften, Mathematisch-Naturwissenschaftlichen Classe, v. 3, 1866, pàg. 66-67.
* 1 2 Palomares, Maria Lourdes D.; Reyes, Rodolfo B. «Luciobarbus guiraonis (Steindachner, 1866)» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Crivelli, A.J.. The freshwater fish endemic to the Mediterranean region. An action plan for their conservation (en anglès). Station Biologique Tour du Valat Publication, 1996, p. 171. ISBN 978-2910368203.