OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas de Borbó

El Mas de Borbó és una masia de l'Aleixar.

## Descripció

És una masia gran, de planta rectangular amb façanes arrebossades i obra de paredat amb reforços de maó. Teulada a dues vessants. Restauracions i adequacions modernes. Conjunt interessant, amb capella pròpia. Aquesta, de planta rectangular, senzilla, sense decoracions, és obra de paredat, arrebossada, amb porta amb arc agut; sobre la façana, petita espadanya de ferro. És una coberta de dues vessants, amb boles esfèriques a les cantonades.
El conjunt destaca de lluny pel color blanc general, ressaltat per línies horitzontals de rajoles de colors verd i blau. A una façana lateral, gran balconada amb balustrada i, sota la coberta, golfes amb arcs rodons correguts.
A la vora hi ha l'alzina del Mas de Borbó, un exemplar molt notable, tant pel gruix de la soca, uns 7,45 metres de circumferència a un parell de pams de terra, com pel perímetre del seu brancatge, amb un diàmetre de 25 metres.

## Història

Pertanyé abans al terme de l'Albiol, fins que a les darreries del segle passat passà a ésser terme de l'Aleixar. Actualment es troba a la partida dita dels Masos, que comprèn les terres de mas de Moixí, de Garrut i de "Fernando", a més del "d'en Borbó". La finca té un terreny accidentat, amb turons molt erosionats, bosc, erm i grans avellanars, primera font econòmica. Toca amb el terme de la Selva, no gaire lluny del camí de Prades. Els documents són moderns: un de 1854 és una ordre de l'arquebisbe Fleix sobre l'agregació esmentada: "los mansos llamados de Muixí y Borbó con sus posesiones adyacentes", un altre de 1826 parla de "Miguel Siurana, labrador del Manso llamado de Burbo del término del Albiol". Un dels propietaris del mas fou batlle de l'Albiol. El mas, de línies molt correctes, té una capella dedicada a Sant Antoni de Pàdua.

## Referències

* 1 2 3 «Mas de Borbó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 106. ISBN 8486387655.
* ↑ «Goigs a sant Antoni de Pàdua del Mas de Borbó de l'Aleixar». [Consulta: 2020].

## Enllaços externs

* «Mas de Borbó». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. [Consulta 12 de maig de 2021]
# Escarabat bum-bum

Escarabat bum-bum és un joc infantil tradicional de Catalunya. L'escarabat esmentat a la cançó no està gaire definit com a personatge, a part de donar nom al joc.

## Cançó

Aquest joc s'acompanya amb una cançoneta. La cançó principal o bàsica és:
    Escarabat bum-bum,
    posa-hi oli, posa-hi oli,
    escarabat bum-bum,
    posa-hi oli en el llum. (o dins del llum)

## Variants
### Variant per a nens molt petits

La manera tradicional de jugar aquest joc amb infants molt petits consisteix en el fet que un nen o nena amaga el cap a la falda de la mare o germana gran que condueix el joc. Aquesta canta la cançó, continuant-la de la següent manera:
    Si en el llum no n'hi ha
    a l'escalfeta, a l'escalfeta,
    si en el llum no n'hi ha
    a l'escalfeta n'hi haurà.
Aleshores es fa venir un altre nen o nena a que li toqui l'esquena i a veure si endevina qui l'ha tocat, dient:
    Escarabat, escarabat endevina qui t'ha tocat!

### Variant per a nens més grans

Es pot jugar com a joc de pati i els nens mateixos juguen sols. Un nen o nena amaga el cap als genolls del conductor del joc. Després de cantar la cançó, el nen o nena que condueix el joc fa un senyal a un dels jugadors perquè s'atansi i doni un cop a l'esquena al nen que amaga el cap als seus genolls. Aleshores diu:
    (Nom del nen o nena), endevina qui t'ha tocat!
El nen que para s'aixeca i va a buscar el jugador que li sembla que l'ha tocat, se'l carrega a collibè i el porta fins al conductor del joc, que li demana: - Què portes aquí?. L'altre respon: - Un sac d'ossos. Si no ho ha endevinat, el conductor del joc li respon: - Torna'ls allí que no són nostres. Aleshores el qui para ha de tornar el jugador al seu lloc i tornar a parar ell. Quan el que para porta el jugador que l'ha tocat de debò, el conductor del joc diu: - Deixa'ls aquí, que són nostres. Llavors para el jugador caçat.

### Altres variants

Hi ha també una variant pitiüsenca del joc. Els nens o nenes han d'estar asseguts en cadires posades en cercle menys un que no en té i que fa d'escarabat. El joc és pràcticament igual a partir d'aquest punt, però la continuació de la cançó principal és un xic diferent:
    Si en el llum no n'hi ha
    a l'escopeta, a l'escopeta,
    si en el llum no n'hi ha
    a l'escopeta n'hi haurà.
Cada nen o nena que participa en el joc es posa noms d'un animal diferent, com abella, cuc o rata o d'un objecte, com cotxe o pilota. El nen o nena que condueix crida a cada jugador pel nom que s'ha posat.

## Rellevància actual

Els traductors de la versió catalana de la sèrie de dibuixos manga animats japonesa Doraemon (ドラえもん) han posat la cançó de l'Escarabat bum-bum com una de les cançons que més li agrada cantar a en "Gegant" o Takeshi, un dels personatges principals de la sèrie.
És una manera de donar-li importància a aquesta cançó tradicional catalana en l'entorn infantil modern. Doraemon es pot veure en català a TV3 i IB3.

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera - Escarabat bum bum». Arxivat de l'original el 2010-04-02. [Consulta: 4 abril 2009].
* Escarabat, endevina qui t'ha picat!!
# Caça de fantasmes (pel·lícula)

Caça de fantasmes (àrab: اصطياد أشباح, Iṣṭiyād axbāḥ) és una pel·lícula documental palestina de 2017 dirigida per Raed Andoni i protagonitzada per Ramzi Maqdisi. Va guanyar el premi al millor documental de la 67 edició del Festival Internacional de Cinema de Berlín del 2017 (Berlinale). També va ser seleccionada per representar Palestina com a millor Pel·lícula de Llengua Estrangera dels Premis Oscar de 2019, però no va ser nominada. S'ha subtitulat al català.

## Trama

Es recrea el captiveri del director en una presó israeliana amb diverses persones que, com ell, van passar per la mateixa experiència.

## Referències

* ↑ «'Ghost Hunting' ('Istiyad ashbah'): Film Review Berlin 2017». [Consulta: 30 agost 2018].
* ↑ Hankir, Zahra. «Palestinians exorcise ghosts of Israeli torture in haunting docudrama».
* ↑ «Berlin Film Fest: Hungarian ‘On Body And Soul' Wins Golden Bear – Complete Winners List».
* ↑ «La Mostra de Cinema Àrab i Mediterrani torna a la Filmoteca en la seva onzena edició». Filmoteca de Catalunya, 31-10-2017. Arxivat de l'original el 2019-06-02. [Consulta: 12 gener 2019].
* ↑ «Ghost Hunting: Palestinian film could be eligible for Oscar nomination», 30-08-2018. [Consulta: 30 agost 2018].
* ↑ Kozlov, Vladimir. «Oscars: Palestine Selects 'Ghost Hunting' for Foreign-Language Category», 31-08-2018. [Consulta: 31 agost 2018].
* ↑ «Palestina llevará a los Óscars Ghost Hunting, un film de y sobre prisioneros» (en castellà), 30-08-2018.
* ↑ «Caça de fantasmes». Impacte. [Consulta: 10 abril 2024].
* ↑ «Cinema contra la islamofòbia». Núvol, 03-11-2017.
# Barranc de Fontallaus

El barranc de Fontallaus és un barranc afluent del barranc d'Enserola que discorre pel termenal entre Senterada i Toralla i Serradell, antic terme ara integrat en el municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà.
Aquest barranc es forma en el Clot de la Coma, a la Solana de Fontallaus, en el serrat de Sant Roc, vessant sud-oriental de la Capcera, a uns 1.363 m. alt. Des d'aquest lloc davalla cap al sud-est, decantant-se cada cop més cap al sud, i va a buscar el dessota de l'extrem sud-oest de la Taula d'Enserola. Al lloc conegut com el Salt de l'Aigua es troba amb el barranc de la Torre, i tots dos junts formen el barranc d'Enserola, a 837 m. alt. Just quan arriba a ponent de la Taula d'Enserola abandona el paper termenal entre Senterada i Conca de Dalt, i ja entra del tot dins del segon d'aquests termes.

## Referències

* ↑ «barranc de Fontallaus | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «ICGC - Vissir3». [Consulta: 8 desembre 2024].
# Angeline Stickney

Chloe Angeline Stickney Hall (1 de novembre de 1830 – 3 de juliol de 1892, North Andover) va ser una sufragista, abolicionista i matemàtica estatunidenca. No va utilitzar el seu primer nom i va ser coneguda com Angeline Stickney Hall. Era filla de Theophilus Stickney i Electa Cook.
Tot i ser pobre, va poder anar al Central College de McGraw (Nova York) amb l'ajuda de la seva germana Ruth. Va estudiar ciències i matemàtiques i va fer recerques en càlcul i matemàtica astronòmica. El Central College era una universitat progressista on els estudiants amb recursos modestos, incloses les dones i els afrodescendents lliures, podien obtenir un grau universitari. Va ser llavors quan es va entusiasmar per les causes del sufragi femení i l'abolició de l'esclavitud.
Angeline Stickney i Asaph Hall es van conèixer al Central College. Stickney era dos anys més gran que Hall. Va ser la seva professora de geometria i alemany. Durant els seus dies junts com a professora i estudiant, Hall i els seus companys de classe li plantejaven qüestions i problemes, convençuts que Stickney no els podria solucionar, però mai no hi va fracassar.
Stickney i Hall es van casar a Elkhorn a l'estat de Wisconsin el 31 de març de 1856. Immediatament després de les noces, la parella es va traslladar a Ann Arbor perquè Hall pogués continuar amb la seva formació. Tres mesos més tard, es van traslladar a Shalersville a l'estat d'Ohio.
Stickney va animar Hall a continuar en la seva cerca de satèl·lits de Mart quan ell va estar a punt de deixar-ho, finalment va descobrir Fobos i Deimos. El cràter més gran de Fobos, el cràter Stickney, va ser nomenat en el seu honor.
Els quatre fills del matrimoni van ser educats en la seva llar i tots ells van acabar estudiant a la Universitat Harvard. El seu tercer fill, Angelo Hall, va ser ministre unitari i va escriure la seva biografia. El seu fill gran, Asaph Hall Jr., va néixer el 6 d'octubre de 1859 i va ser director de l'Observatori Detroit entre 1892 i 1905. Els seus altres fills van ser Samuel (segon fill) i Percival (quart fill); Percival Hall (1872–1953) va ser el segon president de la Universitat Gallaudet, entre 1910 i 1946.

## Obra

* Hall, Angelo. An Astronomer's Wife: The Biography of Angeline Hall (facsímil electrònic de franc). Baltimore: Nunn & Company, 1908.

## Referències

* ↑ Dick, Steven J. Sky and Ocean Joined: The US Naval Observatory 1830-2000 (en anglès). Cambridge University Press, 2003. ISBN 9780521815994.
* 1 2 Whitesell, Patricia S. «Detroit Observatory: nineteenth-century training ground for astronomers». Journal of Astronomical History and Heritage, 6, 2, pàg. 69-106 [Consulta: 9 febrer 2017].
* ↑ «Famous wife Hall». maia.usno.navy.mil. Arxivat de l'original el 26 d'agost de 2012. [Consulta: 9 febrer 2017].
* ↑ Rothery, David A. Moons: A Very Short Introduction (en anglès). Oxford University Press, 2015. ISBN 9780191054211.

## Enllaços externs

* Descendents de Richard Hutchinson d'Arnold, Nottinghamshire, Anglaterra Arxivat 2017-02-11 a Wayback Machine.
# Mario Kummer

Mario Kummer (Suhl, Turíngia, 6 de maig de 1962) és un ciclista alemany, ja retirat, que fou professional entre 1990 i 1997. Anteriorment, com a ciclista amateur, competí per la República Democràtica Alemanya. En el seu palmarès destaquen una medalla d'or als Jocs Olímpics de Seül de 1988 en la modalitat de contrarellotge per equips i els Campionats del món en contrarellotge per equips de 1981 i 1989.
Un cop retirat, el 1998, i fins al 2007, es va dedicar a la direcció d'equips, primer del T-Mobile i posteriorment de l'Astana. Una vegada retirat va treballar al centre de serveis SRM a Lucca, Itàlia i a l'Uvex Sports Group com a gerent de producte i com a cap de l'àrea de negocis de ciclisme.

## Palmarès

* 1981
** Campió del món en contrarellotge per equips (amb Falk Boden, Bernd Drogan i Olaf Ludwig)
** 1r a la Rund um die Hainleite
* 1982
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a la RDA
* 1983
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Eslovàquia
** Vencedor de 2 etapes del Gran Premi de Torres Vedras
* 1984
** Medalla d'or als Jocs de l'Amistat en contrarellotge per equips (amb Falk Boden, Uwe Ampler i Bernd Drogan)
** 1r al Tour de Normandia
** 1r al Tour de l'Hainaut Occidental i vencedor d'una etapa
* 1985
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la RDA
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Hainaut Occidental
* 1986
** 1r a la Rund um die Hainleite
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la RDA
* 1987
** 1r a la Volta a Renània-Palatinat
** 1r al Tour de l'Hainaut Occidental i vencedor d'una etapa
* 1988
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Seül en Contrarellotge per equips, (Jan Schur, Uwe Ampler i Maik Landsmann)
* 1989
** Campió del món en contrarellotge per equips (amb Falk Boden, Maik Landsmann i Jan Schur)
** 1r al Gran Premi de Waregem
* 1991
** Vencedor d'una etapa del Giro de la Pulla
* 1996
** 1r a la Rund um die Hainleite

### Resultats al Tour de França

* 1990. 88è de la classificació general
* 1992. 78è de la classificació general
* 1993. 111è de la classificació general
* 1994. 97è de la classificació general
* 1996. No surt (2a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1990. 92è de la classificació general
* 1991. 103è de la classificació general
* 1995. 107è de la classificació general
* 1996. 84è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1991. 77è de la classificació general
* 1993. 67è de la classificació general
* 1994. Abandona
* 1995. 105è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «KUMMER Mario». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Mario Kummer». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «Mario Kummer wordt sportdirecteur bij Astana» (en neerlandès). De Standaard, 27-11-2006.
* ↑ «Profiteam Argos-Shimano startet mit uvex».

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Jürgen Colombo

Jürgen Colombo (Zielona Góra, Lubusz, Polònia, 2 de setembre de 1949) va ser un ciclista alemany que es dedicà a al ciclisme en pista i s'especialitzà en la modalitat de persecució per equips. Fou professional entre 1979 i 1982.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic, en què guanyà la medalla d'or en la prova de persecució per equips, formant equip amb Günther Schumacher, Günter Haritz i Udo Hempel. En el seu palmarès també destaquen cinc campionats nacionals.

## Referències

* ↑ «COLOMBO Jürgen». [Consulta: 9 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Jürgen Colombo». [Consulta: 9 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Günther Colombo a sitiodeciclismo.net
# Barcelona (un mapa)

Barcelona (un mapa) és una pel·lícula del director català Ventura Pons estrenada el 2007. El guió, obra del mateix Pons, és una adaptació de l'obra teatral Barcelona, mapa d'ombres de la dramaturga catalana Lluïsa Cunillé. El 2008 fou nominada al Goya al millor guió adaptat. Caixa de ressonància a un text teatral excepcional, audaç (...) opció estilística que resulta discutible (...) el repartiment deixa content al més insaciable degustador d'interpretacions molt bones.

## Argument

El film es divideix en cinc grans escenes protagonitzades per una parella de personatges cadascuna. Un matrimoni de persones grans de Barcelona (Núria Espert i Josep Maria Pou) tenen llogades tres habitacions de sa casa. A causa de la malaltia del marit, un antic empleat del Gran Teatre del Liceu, han decidit fer fora els llogaters per tal que puga morir tranquil·lament a casa. A la primera escena el personatge interpretat per Pou manté una conversa amb una de les llogateres, una professora de francés (Rosa Maria Sardà). A la segona escena és la muller qui dialoga amb un altre dels llogaters, un vigilant privat (Pablo Derqui) que fa poc que s'ha separat de la seua dona. Després, serà una altra vegada el marit qui protagonitze una escena amb l'ocupant d'una altra de les habitacions, una immigrant argentina (María Botto) que li revela que el fill que espera és d'ell, fruit d'una relació sexual haguda el dia que ell es va assabentar de la seua malaltia. En quart lloc, l'esposa manté una conversa amb son germà (Jordi Bosch). La darrera escena, amb els dos personatges principals, va lligant alguns dels elements esparsos per les anteriors converses. El matrimoni parla mentre es vesteixen, ell de dona i ella d'home. Ell li revela que el fill que espera la llogatera argentina és seu. Ella, que el seu germà en realitat és el seu fill, fruit d'una relació voluntària amb el seu propi pare.

## Repartiment

* Núria Espert: Rosa
* Josep Maria Pou: Ramon
* Rosa Maria Sardà: Lola
* Jordi Bosch i Palacios: Santi
* María Botto: Violeta
* Pablo Derqui: David
* Daniel Medrán: General Sánchez
* Ramon Villegas: Xaper
* Miranda Makaroff: Rosa adolescent
* Alain Hernández: Juan Rubio
* Salvador Téllez: Pare Rosa
* Janis Ases: Rosa nena
* Àlex Gil: Santi nen
* Jaume Borràs: Avi Rosa
* Germán Parreño: Fill Lola

## Referències

* ↑ «Barcelona (A Map)» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Costa, Jordi «Almas pequeñas» (en castellà). El País, 19-10-2007.
* ↑ «Barcelona (un mapa)» (en castellà). Fotogramas.es. [Consulta: 5 desembre 2022].
Viccionari
# El asesino del parking

El asesino del parking és una pel·lícula del 2006 dirigida per Isidro Ortiz que relata una sèrie de crims en uns pàrquings de Barcelona que fan sospitar d'un psicòpata… Les víctimes són assassinades a cops de martell.

## Argument

En un parking solitari entra un cotxe i en baixa una dona, que es dirigeix cap a la sortida. Sent uns passos a la seva esquena, però no els dona importància. Creua la porta que condueix a l'ascensor: Un home la segueix. Porta un martell a la mà. Hores més tard un equip d'investigadors, una forense i el cap del departament de policia científica, es posen en marxa. En un parking s'ha trobat el cadàver d'una dona amb el crani destrossat. El cap està tapat amb una bossa de plàstic i, al costat del cos, hi ha empremtes de trepitjades de sabatilles esportives i l'embolcall d'un caramel de menta...

## Repartiment

* Juana Acosta: Montse Baeza
* Armando Aguirre: Home gran
* Sandra Belles: Carmen Alcalde
* Natàlia Bernat: Secretària
* Paul Berrondo
* Carles Bigorra: Policia Hospital
* Jordi Boixaderas: Emilio Santos
* Georgina Cardona: Olga
* Antonio Castillo: Policia 3
* Xevi Corrales: Guàrdia de seguretat
* Ester Cort: Recepcionista
* Marisa Duaso: Dona Parking
* Juan Fernández: Tomás Oreiro
* Daniel Grao: Raúl Sanchís
* Andrés Herrera: Gustavo Ferrio

## Al voltant de la pel·lícula

Basada en fets reals protagonitzats per Juan José Pérez Rangel. Va ser finançada per Telecinco.

## Referències

* ↑ filmaffinity. El asesino del parking (en castellà). filmaffinity.
* ↑ filmaffinity. L'assassí del pàrquing va robar les targetes de crèdit de les seves víctimes abans de matar-les (en castellà). filmaffinity.
# El practicante

El Practicante és una pel·lícula de thriller d'Espanya de 2020 dirigida per Carles Torras, escrita per David Desola i Hèctor Hernández Vicens i protagonitzada per Celso Bugallo, Mario Casas i Déborah François. Es va estrenar el 16 de setembre de 2020 a Netflix.

## Sinopsi

Angel treballa al servei d'ambulàncies. Després d'un accident tràgic, la seva vida personal es comença a deteriorar a mesura que sospita més i més de la seva companya Vane.

## Repartiment

* Mario Casas com a Ángel Hernández
* Déborah François com a Vanesa François
* Celso Bugallo com a Vicente
* Raúl Jiménez com a Fermín
* Pol Monen com a Andrés
* Gerard Oms com a inspector Trapero
* Guillermo Pfening com a Ricardo
* Maria Rodríguez Soto com a Sandra
* Alice Bocchi com a metgessa
* Martin Bacigalupo com a Pedro García
* Tony Corvillo com a inspector Sánchez

## Referències

* ↑ «Netflix Films "The Paramedic" with Mario Casas». The Futon Critic, 16-10-2019.
* ↑ Mallenbaum, Carly. «Netflix in September: Tom Holland film, 'Jurassic' show, 'Ratched'», 19-08-2020. Arxivat de l'original el 19 d’agost 2020. [Consulta: 19 agost 2020].
# Fata Morgana (pel·lícula de 1965)

Fata Morgana és un thriller futurista català de 1965 dirigit per Vicente Aranda, protagonitzat per Teresa Gimpera i rodat a Barcelona. Es tracta d'una de les pel·lícules més representatives de l'inici de la denominada Escola de Barcelona, i va suposar el debut cinematogràfic de Gimpera i la primera pel·lícula en solitari d'Aranda. Aquest va adaptar un text de Gonzalo Suárez per a fer-ne el guió, que compta amb una gran quantitat de referents culturals propis de l'època en què es va realitzar.
La pel·lícula es va presentar al Festival de Canes de 1966 i posteriorment es va estrenar a Barcelona el 1967 i a Madrid el 1968.

## Argument

Els habitants d'una estranya Barcelona deserta estan marxant gradualment d'aquesta en grup a causa del pànic. La ciutat ha patit les conseqüències d'un futur distòpic, i només la mantenen amb vida unes quantes persones que encara s'atreveixen a seguir-hi vivint. Aquestes seran les víctimes d'un assassí en sèrie, i semblen sentir-se estranyament atretes pel seu executor. Només Gim, una famosa model publicitària amb una vida privilegiada, decideix enfrontar-se al seu destí, i es convertirà en el blanc perfecte d'un professor psicòtic que planeja segrestar-la.

## Repartiment

* Teresa Gimpera: Gim
* Marianne Benet: Miriam
* Marcos Martí: J.J.
* Antonio Ferrandis: el professor
* Alberto Dalbés: Álvaro
* Antonio Casas: Luis
* Glòria Roig: la dona del professor
* Francisco Álvarez: un dels nois
* Juan Sellás: un dels nois
* Antonio Oliver: un dels nois
* José Medina: un dels nois
* José María Seada: un dels nois
* Josep Castillo Escalona: assetjador de Gim

## Referències

* ↑ Gubern, Román «Pasiones del bajo vientre». El País, 27-05-2015 [Consulta: 9 agost 2019].
* ↑ «Fata Morgana». ABC [Consulta: 9 agost 2019].
* ↑ «Fata Morgana». Fotogramas, 29-05-2008 [Consulta: 9 agost 2019].
* ↑ Dates d'estrena

## Vegeu també

* Escola de Barcelona (cinema)