OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Turull i Creixell

Antoni Turull i Creixell (Barcelona, Barcelonès, 5 de maig de 1933 - Bristol, Anglaterra, 30 de gener de 1990) va ser un poeta, novel·lista i traductor català.

## Biografia

Va estudiar Filosofia i Lletres a les universitats de Saragossa i Barcelona i al Pontificium Athenaeum Angelicum de Roma. Es va doctorar en Filosofia amb una tesi sobre Berdiàiev. Va ser professor de literatura hispana –i de català i castellà– a la Universitat de Glasgow i, des del 1964, de la de Bristol.
Va conrear la poesia irònica, que sovint el va acostar a Pere Quart –de qui era parent–. En va publicar mostres esparses a revistes i en els reculls A l'oreig del capvespre (1975), Poesia prima (1986) i Bitllet de tornada (1990), aquest amb una forta presència del tema de la malaltia i la mort pressentida.
Va publicar una novel·la insòlita, Crònica d'Isambard (1976), que el va acostar a l'humor crític i sincopat de Boris Vian, i La torre Bernadot (1986, premi Sant Joan 1985).
Com a traductor, destaca la versió catalana de les poesies de William Blake, Cançons d'innocència i d'experiència (1975). També té publicades les versions de diversos poemes de Seamus Heaney i Philip Larkin a la revista Reduccions. Com a estudiós i assagista, cal destacar el seu llibre Pere Quart, poeta del nostre temps (1984), una de les primeres aproximacions crítiques a l'obra del poeta, i l'edició de la correspondència entre Josep Ferrater i Mora i Joan Oliver: Joc de cartes. Epistolari 1948-1984 (1988).

## Obres publicades
### Poemaris

* A l'oreig del capvespre (1975)
* Poesia prima (1986)
* Bitllet de tornada (1990)

### Novel·les

* Crònica d'Isambard (1976)
* La torre Bernadot (1986)

### Altres

* Pere Quart, poeta del nostre temps (1984)
* Joc de cartes. Epistolari 1948-1984 (1988)

## Referències

* 1 2 País, El «Antoni Turull, escritor y ensayista» (en castellà). El País [Madrid], 30-01-1990. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Obiols, Víctor. «Fa vint-i-cinc anys que ens va deixar Toni Turull», 29-01-2015. [Consulta: 6 març 2021].
* 1 2 «Pòrtic Antoni Turull | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 7 juny 2020].
* ↑ «Antoni Turull i Creixell | enciclopèdia.cat». [Consulta: 7 juny 2020].

## Enllaços externs

* Toni Turull (1933-1990). Selecció de poemes
# Testimoni de casament

Testimoni de casament (original: The Member of the Wedding) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Fred Zinnemann, estrenada el 1952 i doblada al català. Es tracta d'una adaptació de la novel·la Frankie Addams (1946) de Carson McCullers.

## Argument

El casament del jove Jarvis fa que Frankie, la seva germana petita, experimenti una sensació d'abandonament gairebé insuportable. Afortunadament, la nena compta amb l'afecte de Berenice, la majordoma negra, que farà tot el possible per consolar-la i ensenyar-la a afrontar la vida amb maduresa.

## Al voltant de la pel·lícula

Està explicada des del punt de vista de Frankie, un adolescent preocupat. Però per a alguns crítics és una equivocació veure Testimoni de casament només com un Bildungsroman- "una dolça i momentània il·luminació d'adolescència abans de la desil·lusió de l'adult," com es considera de vegades, o com diu Patricia Yaeger, "una manera econòmica d'assabentar-se dels pangs del creixement."
Per a Yaeger i el novel·lista britànic i crític Ali Smith, això és sentimentalitzar el treball. Suggereixen que aquesta lectura perd molta profunditat, foscor, i el que Smith anomena el seu "pes polític." Hauria de ser vist, segons Smith, com una "novel·la molt estranya, molt fosca" i una "combinació d'esperança, desesperança i insensibilitat." El seu tema, diu Smith, és "per què la gent exclou d'altres i què passa quan ho fan."
Altres crítics, incloent-hi McKay Jenkins, va subratllar la importància de temes d'identitat racial i sexual. Frankie desitja que la gent podria "canviar endarrere i endavant des de nois a noies". John Henry vol que siguin "meitat noi i meitat noia". A Berenice li agradaria no estar separades les persones de color en el món, però tots els humans serien de color marró clar amb ulls blaus i cabell negre. Per a ells, suggereix Jenkins, el món ideal seria "un lloc on la identitat...és fluida, canviable, amorfa.

## Repartiment

* Ethel Waters: Berenice Sadie Brown
* Julie Harris: Frances 'Frankie' Addams
* Brandon De Wilde: John Henry
* Arthur Franz: Jarvis Addams
* Nancy Gates: Janice

## Premis i nominacions
### Premis

* 1953. Globus d'Or especial al millor actor juvenil per Brandon De Wilde

### Nominacions

* 1953. Oscar a la millor actriu per Julie Harris

## Referències

* ↑ Testimoni de casament
* ↑ «The member of the wedding». The New York Times.
* ↑ Ali Smith, Introduction to The Member of the Wedding, London, 2004
* ↑ Patricia Yaeger, Dirt and Desire: Reconstructing Southern Women's Writing, Chicago, 2000
* ↑ Ali Smith, Introduction to The Member of the Wedding
* ↑ McKay Jenkins The South in Black and White , Chapel Hill, 1999
# Frankenfish

Frankenfish és un telefilm estatunidenc dirigit per Mark Dippé, difós el 9 d'octubre de 2004 a Sci Fi Channel. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un pescador és trobat mort amb traces de mossegades sorprenents. Es pensa en un caiman, a continuació en un tauró, però es tracta d'un peix carnívor i intel·ligent que farà regnar la mort als aiguamolls. Importat d'Àsia, aquest depredador passa a l'atac... però està sol?

## Repartiment

* Rory Kittles: Sam Rivers
* K.D. Aubert: Eliza
* China Chow: Mary Callahan
* Matthew Rauch: Dan
* Donna Biscoe: Gloria Crankton
* Tomas Arana: Jeff
* Mark Boone Junior: Joseph
* Reggie Lee: Anton
* Noelle Evans: Bobbi
* Richard Edson: Roland
* Musa Watson: Elmer
* Steve Ritzi: el pilot
* Ron Gural: el xèrif
* Eugene Collier: John Crankton
* Sean Patterson: Abrams

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge va tenir lloc a Mobile (ciutat d'Alabama).
* El film s'inspira en la descoberta al juny 2002 d'una mena de serps, uns peixos molt agressius de la família dels cànnids, en un estany de la ciutat de Crofton, a Maryland. Aquests últims provenien d'un mercat asiàtic no lluny d'allà, els cànnids poden recórrer curtes distàncies sobre la terra ferma. Per assegurar-se de l'eliminació dels peixos, l'estany va ser completament buidat. Dos individus adults i un centenar de joves van estar descoberts.
* El mateix any, un altre film, Snakehead Terror, inspirant-se també en aquest succés, escenificava peixos mutants.
* La cançó dels crèdits del final, No One Can Hide, és interpretada per Hott Wheelz.

## Referències

* ↑ «Development Updata: September 13-17» (en anglès). TheFutonCritic, 17-09-2004.
* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Frankenfish». [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Frankenfish (2004)» (en anglès). [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Frankenfish (TV Movie 2004)». [Consulta: 19 novembre 2018].
# Sant Giraud

Sant Giraud (en francès Saint-Géraud) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 273 | 264 | 323 | 247 | 252 | 259 | ... | ... | ... |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| ... | ... | 209 | 210 | 208 | 178 | 188 | 142 | 141 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 147 | 127 | 128 | 125 | 128 | 124 | 118 | 133 | 124 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 128 | 101 | 86 | 73 | 63 | 66 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1980- | Jean-Paul Greiller | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Adaptació a la grafia occitana.
# Marina Romero i Prades

Marina Romero i Prades (Barcelona, 1985) és una periodista catalana que va iniciar-se professionalment a Ràdio Sant Cugat. Després de presentar durant dues temporades País km 0 a La Xarxa de Comunicació Local i de treballar a Catalunya Ràdio com a redactora i locutora dels serveis informatius des del 2018, el setembre del 2024 es va convertir en la presentadora del programa d'actualitat Més 324 del canal de televisió 3/24 en substitució de Xavier Grasset.

## Referències

* ↑ Miró, Quim. «A Catalunya tenim uns mitjans públics que excel·leixen». Comunicació 21, 20-09-2024.
* ↑ «Les teles locals aposten per un magazín de tarda diari». El Punt Avui, 07-07-2014. [Consulta: 1r octubre 2024].
* ↑ Villanueva, Marc. «Famosa presentadora de TV3 irreconeixible en el seu debut a Antena 3 parlant català». El Nacional, 17-09-2024. [Consulta: 1r octubre 2024].
* ↑ Gozález, Anna. «La periodista santcugatenca Marina Romero salta a la televisió amb el 'Més 3/24'», 05-07-2024. [Consulta: 1r octubre 2024].
* ↑ González, Anna. «Marina Romero: 'Ara visc de la il·lusió de fer les coses, però no d'imaginar-me-les'», 26-07-2024. [Consulta: 1r octubre 2024].
# Sent Privat del Fau

Sent Privat del Fau (en francès Saint-Privat-du-Fau) és un municipi francès situat al departament del Losera i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# El corb i la guineu

El corb i la guineu és una faula d'Isop versionada entre altres per Jean de La Fontaine i Ivan Krilov. Existeixen diverses adaptacions musicals i artístiques, com les de Xavier Benguerel i Godó, Jacques Offenbach o Charles Lecocq. La seva popularitat ha inspirat des d'estampacions en segells a uns personatges de dibuixos animats, The Fox and the Crow.

## Argument

Un corb estava menjant un tros de formatge (o raïm, segons les versions) i una guineu ho va veure. Com que volia el formatge va començar a plorar falsament el corb, dient que havia sentit que cantava millor que cap altre ocell. El corb vanitós no va poder estar-se de fer una demostració del seu cant i en fer-ho va obrir el bec, amb la qual cosa el formatge va caure directament a la boca de la guineu.

## Anàlisi

La faula pretén alliçonar contra la vanitat i l'adulació dels altres, no sempre basada en qualitats reals. El personatge de la guineu té les característiques habituals d'aquest animal a les faules: és llesta però enganya, mentre que el corb apareix com ximple, un paper que difereix en altres faules d'Isop.

## Referències

* ↑ «LA ZORRA Y EL CUERVO. Tres versiones» (en castellà), 22-01-2017. [Consulta: 22 juliol 2021].
* ↑ «Jean de la Fontaine: El cuervo y el zorro – Trianarts». [Consulta: 22 juliol 2021].
* ↑ «El zorro y el cuervo - Estudios sobre las fábulas» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-07-22. [Consulta: 22 juliol 2021].
# Santa Colomba (Aude)

Santa Colomba, o Santa Colomba de Ròcafòrt (en francès Sainte-Colombe-sur-Guette) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània. Situat a l'alta conca del riu Aude, a la unió amb la riera d'Aigueta, forma part de la Fenolleda històrica, però en va quedar separat amb la constitució dels departaments.
Hi ha restes d'un antic castell, i l'església conserva un retaule barroc del segle xviii.
# Happy Death Day

Happy Death Day és una pel·lícula slasher de comèdia negra nord-americana del 2017 dirigida per Christopher Landon i escrita per Scott Lobdell. És protagonitzada per Jessica Rothe i Israel Broussard. La pel·lícula va ser produïda per Jason Blum a través del seu banner de Blumhouse Productions, en associació amb Digital Riot Media i Vesuvius Productions. Segueix una estudiant universitària que és assassinada la nit del seu aniversari i comença a reviure el dia repetidament, moment en què es proposa trobar l'assassí i aturar la seva mort.
Anunciada el 2007 sota el títol Half to Death, la pel·lícula va ser estrenada el 13 d'octubre de 2017 per Universal Pictures. Va recaptar 125 milions de dòlars a tot el món amb un pressupost de 4,8 milions de dòlars, i els crítics van considerar que la pel·lícula era entretinguda i van elogiar l'actuació de Rothe alhora que reconeixien la premissa familiar, i la van descriure com "Groundhog Day meets Scream". Una seqüela, Happy Death Day 2U, es va publicar el 13 de febrer de 2019. Ha estat subtitulada al català.

## Repartiment

* Jessica Rothe com a Tree Gelbman
* Israel Broussard com a Carter Davis
* Ruby Modine com a Lori Spengler
* Charles Aitken com a Gregory Butler
* Laura Clifton com a Stephanie Butler
* Jason Bayle com a David Gelbman
* Rob Mello com a John Tombs
* Rachel Matthews com a Danielle Bouseman
* Phi Vu com a Ryan Phan
* Tenea Intriago com a student protestor
* Blaine Kern III com a Nick Sims
* Cariella Smith com a Becky Shepard
* Jimmy Gonzales com a policia de l'hospital
* Donna Duplantier com a infermera Deena
* Dane Rhodes coma oficial Santora
* Caleb Spillyards com a Tim Bauer
* Missy Yager com a Mrs. Gelbman
* Tran Tran com a Emily

## Referències

* ↑ Miska, Brad. «Get Scared 'Half to Death' This October». Bloody Disgusting, 20-04-2017. [Consulta: 20 abril 2017].
* ↑ Giles, Jeff. «Happy Death Day Is Familiar but Fun», 12-10-2017. [Consulta: 13 octubre 2017].
* ↑ «Happy Death Day». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 març 2023].

## Enllaços externs

* Happy Death Day a Goita què fan, ara!
# Pugmiclan

Pugmiclan, prononciat [pymi'klan] en occità local, (en francès Puymiclan) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 | 2014 |
| 690 | 657 | 602 | 575 | 565 | 568 | 545 | 631 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1985-2008 | Pierre Camani | PS |
| 2008- | Michel Feyry | |

## Monument

* Església de Nòstra Dòna dels Pins
* Església de Sent Pèir de Londres
* Monument de la guerra

## Referències

* ↑ Bénédicte Boyrie-Fénié, Dictionnaire toponymique des communes, Lot-et-Garonne, ed. CAIRN e Institut Occitan, Pau, 2012, p. 210-211, Pug Miclan (sic)
# Sebastià Carratalà

Sebastià Carratalà (la Vilavella, 1965) és un artista plàstic, escriptor, periodista i professor valencià.
Llicenciat en Història de l'art, des de l'any 1987 treballa en equip amb la també artista i escriptora Anna Moner. Plegats, han dut a terme més de vint projectes i exposicions personals. La seua obra plàstica s'ha pogut veure, entre altres ciutats, a València, Castelló de la Plana, Vila-real, Alcoi, Alzira, Sevilla, Madrid, Bordeus, Ceret, Nantes i París.
Ha publicat articles en catàlegs i revistes, com ara Cimal Art Internacional, Ars Mediterranea, Serra d'Or, Mètode, etc. Ha sigut professor col·laborador de l'Institut de Creativitat i Innovacions Educatives, i de la Nau dels Estudiants, de la Universitat de València, entre els anys 1995 i 2001, on ha impartit cursos i seminaris sobre art i naturalesa, i la imatge de la dona en l'art. És coautor de l'obra teatral «La morta enamorada», estrenada el 2010 en el Gran Teatre d'Alzira per la companyia del mag Yunke i presentada el 2011 en el Teatre Alcázar de Madrid en la versió en castellà. També ha publicat l'assaig A l'ombra del temps (2017), un conjunt d'escrits que analitzen les expressions dels artistes llançades des de les seues obres, on les valoracions, però, van molt més enllà de la interpretació personal. L'autor destaca una sèrie de trets que expliquen el perquè d'unes èpoques, d’uns països, d'uns fenòmens i d'uns canvis.
Com a periodista, col·labora en diversos mitjans, com ara Diari La Veu, del qual és el director, o El Temps de les Arts. Ha sigut guionista, codirector i conductor del programa Gabinet de curiositats, de la ràdio d'À Punt Mèdia.

## Reconeixements

* 'Premi Ciutat d'Alcoi de Novel·la Isabel-Clara Simó', amb l'obra La persistència dels roures (2021)
* 'Premi Llegir' (Fundació Bromera per al foment de la lectura, Alzira, (2014)
* 'Premi Enric Valor de narrativa curta' (AC La Garrofera, l'Alcúdia de Crespins, (2014)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sebastià Carratalà guanya el II Premi Ciutat d’Alcoi de Novel·la «Isabel-Clara Simó»». Nosaltres La Veu, 26-11-2021 [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ Lillo, Manuel «Quan la interpretació de l'art s'autosupera. Sebastià Carratalà presenta ‘A l'ombra del temps’, un conjunt d’escrits que analitzen les expressions dels artistes llançades des de les seues obres». El Temps, 08-04-2017 [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ Ferrero, Sixto «Sebastià Carratalà: ‘Hi ha una espectacularització de la cultura’». Diari La Veu, 11-02-2017 [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ Martín, Daniel «El 'Diari La Veu del País Valencià' torna dos anys després d'haver tancat». Diari ARA, 26-04-2022 [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ «Sebastià Carratalà y David Sánchez se alzan con los premios de novela y teatro que otorga Alcoi». Las Provincias, 26-11-2021 [Consulta: 16 novembre 2022].
# Kevin Punter

Kevin Punter (Bronx, 25 de juny de 1993) és un jugador professional de bàsquet nord-americà que pertany a la plantilla del Futbol Club Barcelona de la Lliga Endesa i a l'Eurolliga. Amb 1,93 metres d'estatura, juga a la posició d'escorta.

## Trajectòria esportiva
### Universitat

Després de jugar dos anys al community college de State Fair, on al segon va fer una mitjana de 20,3 punts, 4,6 rebots i 1,7 assistències per partit, va ser transferit als Volunteers de la Universitat de Tennessee, on en va jugar dos temporades més, en què va fer una mitjana de 15,6 punts, 2,7 rebots i 2,6 assistències per trobada, sent elegit el 2016 pels entrenadors en el segon millor quintet de la Southeastern Conference.

### Professional

Després de no ser elegit al Draft de l'NBA de 2017, va jugar amb els Minnesota Timberwolves les Lligues d'Estiu de la NBA. Després de no destacar, va signar el seu primer contracte professional amb l'equip grec del Lavrio B.C., equip amb què va disputar 21 partits en què va fer una mitjana de 2,5 punts i 2,4 rebots. El 27 de març de 2017 va deixar l'equip per fitxar fins a final de temporada per l'equip belga de l'Antwerp Giants, amb què va fer una mitjana de 11,1 punts i 3,1 rebots poe encuentro.
El juliol del 2017 va fitxar pel Rosa Radom polonès, amb què va fer una mitjana de 19,8 punts i 4,1 rebots per partit, fins que el febrer del 2018 va tornar a Grècia per jugar a l'AEK Atenes BC.
El 4 de juliol de 2021, signa pel KK Partizan de l'ABA Lliga.
El 19 de juny del 2024 es fa oficial el seu fitxatge pel FC Barcelona de la Lliga Endesa per una temporada.

## Referències

* ↑ utsports.com Kevin Punter Bio, consultado en febrero de 2018
* ↑ sports-reference.com Kevin Punter stats, consultado en febrero de 2018
* ↑ realgm.com Second Team All-SEC (Coaches), consultado en febrero de 2018
* ↑ wbir.com Kevin Punter headed to NBA Summer League with Timberwolves, consultado en febrero de 2018
* ↑ knoxnews.com Former Vol Kevin Punter signs with Lavrio Basketball Club of Greece, consultado en febrero de 2018
* ↑ realgm.com Kevin Punter at Realgm, consultado en febrero de 2018
* ↑ sportando.com Kevin Punter inks with Antwerp Giants, consultado en febrero de 2018
* 1 2 realgm.com Kevin Punter at Realgm, consultado en febrero de 2018
* ↑ echodnia.eu Kevin Punter nowym zawodnikiem Rosy Radom, consultado en febrero de 2018
* ↑ wyborcza.pl Kevin Punter odchodzi z Rosy Radom. Amerykanin zagra w AEK Ateny, consultado en febrero de 2018
* ↑ sportando.com KK Partizan NIS officially signs Kevin Punter, consultado en julio de 2021
* ↑ mundodeportivo.com El Barça anuncia el fichaje de Kevin Punter por una sola temporada, consultado el 19 de junio de 2024
# Sent Privat dels Vièlhs

Sent Privat dels Vièlhs (en francès Saint-Privat-des-Vieux) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Martí Genís i Aguilar

Martí Genís i Aguilar (Vic, Osona, 21 de juny de 1847 - Vic, 10 de desembre de 1932) fou un escriptor i farmacèutic.

## Biografia

Nascut en el si d'una família benestant, estudià batxillerat al Seminari de Vic, on coincidí i feu amistat amb Jaume Collell, Josep Serra i Jacint Verdaguer. Als divuit anys es traslladà a Barcelona per estudiar farmàcia, seguint la tradició familiar. A Barcelona, va compaginar els estudis i les pràctiques de farmacèutic amb la publicació dels primers articles i poemes en revistes literàries de Vic. Es doctorà en farmàcia l'any 1874 i passà a residir a Vic, on exercí la seva professió i fou professor d'història natural i fisiologia a l'institut.
Participà en la fundació de l'Esbart de Vic l'any 1867 i col·laborà en les activitats del Círcol Literari d'aquesta ciutat. També va escriure a revistes com La Renaixença, La Ilustració Catalana, La Veu de Catalunya, La Veu del Montserrat i la Gazeta Vigatana.
Concorregué assíduament als Jocs Florals de Barcelona, on obtingué diversos premis. També en fou mantenidor el 1890 i el 1903, i president el 1921.

## Obra

La seva obra poètica, emmarcada tota dins un romanticisme moderat, fou recollida només en part en diversos volums. Les seves novel·les, de caràcter costumista romàntic i d'intenció moralitzadora, tingueren una gran popularitat a la fi del segle xix.

### Poesia

* La garba muntanyesa (1879), antologia
* L'Exit d'Israel (1898). Vich, Estampa de Ramon Anglada y Pujals
* Poesies (1916), recull
* Guspires de ma llar (1919), recull
* Estampes de l'Esbart (1933), vivències

### Narrativa

* Julita (1874)
* Sota un tarot (1876, reedició el 1930)
* La Mercè de Bellamata (1878,1906, 1969)
* Quadros del cor (1881)
* Novel·les (1882)
* Passavents (1887)
* L'espalmada (1890)
* La reineta del Cadí (1892)
* Novel·les vigatanes (1904)
* Narracions casolanes (3 vol., 1907; 1911; 1922)
* L'Espalmada; Estiuejant (1914)
* Records i contes (1925)

### Obres presentades als Jocs Florals de Barcelona

* Lo criat major (1878), Premi de la Flor Natural
* La Mercè de Bellamata (1878), Premi extraordinari de prosa
* Passavents (1887), Premi extraordinari de prosa
* Penediment (1892), Premi de la Viola d'or i d'argent
* Confessió (1930)
* El primer idil·li (1930 i 1931)
* Tornant (1931)
* El Monjo mort (1931)
* A Déu omnipotent (1931)
* Derrera confessió (1931)
* Les dues donselles (1931)

## Referències

* ↑ «Martí Genís i Aguilar 1847-1932. Biografia». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC). [Consulta: 28 abril 2020].
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques

## Enllaços externs

* «Martí Genís i Aguilar». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# Belac

Belac (en francès Bellac) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 3 838 | 3 291 | 3 411 | 3 501 | 3 607 | 3 581 | 3 583 | 3 724 | 3 788 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 575 | 3 633 | 3 674 | 3 398 | 4 014 | 4 511 | 4 803 | 4 903 | 4 771 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4 791 | 4 520 | 4 875 | 3 361 | 3 787 | 3 718 | 4 155 | 4 327 | 4 591 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 4 783 | 5 240 | 5 360 | 5 079 | 4 924 | 4 576 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1974-1995 | Guy Boussely | dreta |
| 1995-2008 | Jacques-Michel Faure | RPR, després UMP |
| 2008- | Jean-Michel Doumeix | PS |

## Personatges il·lustres

* Jean Giraudoux, escriptor.

## Agermanaments

* Wassertrüdingen
* Sifoe

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-04-20 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Escassafòrt

Escassefort (en francès Escassefort) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 469 | 505 | 512 | 424 | 540 | 556 | 562 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Jean-Michel Bottemanne | |
| 2008- | Christian Fraissinède | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom.