OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lisa Regnell

Lisa Teresia Regnell, posteriorment Lindh, (Estocolm, 3 de febrer de 1887 – Estocolm, 5 de novembre de 1979) va ser una saltadora sueca que va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 1912.
Va prendre part en la prova de palanca de 10 metres, on la qual guanyà la medalla de plata, en quedar rere la seva compatriota Greta Johansson. La seva germana Elsa fou quarta en aquesta mateixa competició, mentre el seu germà Nils fou nedador olímpic.
Regnell es va graduar com a organista en una acadèmia musical, i va ser la primera dona membre a la Federació Sueca de Natació, entre 1914 i 1920. Estava casada amb Sam Lindh, que fou el tresorer de la mateixa federació entre 1918 i 1932.

## Referències

* ↑ «Lisa Regnell Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de setembre 2011. [Consulta: 15 juliol 2016].
* ↑ Lisa Regnell. Swedish Olympic Committee
# Jean Cariou

Jean Cariou, també anomenat Jacques Cariou, (Peumerit, Bretanya, 23 de setembre de 1870 - Boulogne-Billancourt, Illa de França, 7 d'octubre de 1951) va ser un genet francès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar les cinc proves del programa d'hípica que es van disputar. Va guanyar la medalla d'or en la prova de salts d'obstacles individual i la de plata en la de salts d'obstacles per equips, amb el cavall Mignon. En el concurs complet individual guanyà la medalla de bronze amb el cavall Cocotte, mentre en el concurs complet per equips fou quart i catorzè en doma clàssica.

## Referències

* ↑ «Les Finistériens dans l'histoire des Jeux olympiques». www.cg29.fr: Consell General de Finistère. Arxivat de l'original el 11 d’agost 2012. [Consulta: 29 gener 2017].
* ↑ «Jacques Cariou Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2011. [Consulta: 29 gener 2017].
# Ernest Meyer

Ernest Victor Meyer (Saumur, Maine i Loira, 15 de febrer de 1865 - Givry, Saona i Loira, 28 de gener de 1919) va ser un genet, que va competir a començaments del segle xx, i militar francès.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar quatre de les cinc proves del programa d'hípica que es van disputar. Va guanyar la medalla de plata en la prova de salts d'obstacles per equips amb el cavall Allons-y, mentre en la prova de salts d'obstacles individual abandonà. En el concurs complet individual fou dotzè i quart en el concurs complet per equips.
El 1883 entrà a l'exèrcit francès i a poc a poc va anar ascendint de rang: el 1887 tinent, comandant el 1914, tinent coronel el 1915 i coronel el 30 de juliol de 1917. Va prendre part activament en diverses batalles de la Primera Guerra Mundial, per les quals va ser guardonat amb la Legió d'Honor i la Creu de Guerra amb l'estrella de plata i bronze. Una malaltia, que acabà provocant-li la mort, l'obligà a deixar l'exèrcit el 1918.

## Referències

* ↑ «Ernest Meyer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2014-11-08. [Consulta: 16 març 2017].
* ↑ «Ernest MEYER». www.3emedragons.fr. [Consulta: 16 març 2017].
# Robert Schurrer

Robert Schurrer (Vesoul, Alt Saona, 24 de març de 1890 – Estrasburg, Baix Rin, 27 de novembre de 1972) va ser un atleta francès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà quatre proves del programa d'atletisme. En els 200, 200 i 400 metres quedà eliminat en sèries. En els 4x400 metres relleus guanyà la medalla de plata amb l'equip francès.

## Referències

* ↑ «Robert Schurrer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2012. [Consulta: 30 juny 2016].
* ↑ Robert Schurrer. trackfield.brinkster.net
# Győző Haberfeld

Győző Haberfeld, però també Győző Halmos o Győző Békési, (Budapest, Austrohongria, 13 de juny de 1889 – Camp de concentració de Mauthausen-Gusen, Àustria, 1945) va ser un gimnasta artístic hongarès que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Győző Halmos Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2011. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
* ↑ Perfil a mek.oszk.hu (hongarès)
# Sándor Prokopp

Sándor Prokopp (Košice, Imperi Austrohongarès, 7 de maig de 1887 – Budapest, 4 de novembre de 1964) va ser un tirador hongarès que va competir a començaments del segle xx. Va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics, el 1908, 1912 i 1924.
El 1908, als Jocs de Londres fou 43è en la competició de rifle lliure, 300 metres tres posicions. El 1912, a Estocolm, va guanyar la medalla d'or en la competició de rifle militar, 3 posicions. El 1924 va disputar tres proves del programa de tir, però en cap d'elles aconseguí quedar entre els 50 primers.

## Referències

* ↑ «Sándor Prokopp Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2011. [Consulta: 16 juny 2017].
# Cova Gran de Santa Linya

La Cova Gran de Santa Linya forma un jaciment arqueològic que es troba a uns dos quilòmetres del nucli de Santa Linya que pertany al municipi de Les Avellanes i Santa Linya a la comarca de la Noguera a Catalunya.
Es va descobrir l'any 2002 i es va començar a excavar el 2004. La formació de la Cova Gran es deu en gran part a l'erosió provocada pel barranc de Sant Miquel al costat del qual es troba. El 2013 va ser declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.
Aquest jaciment és important per entendre el trànsit entre la desaparició de les poblacions de neandertals i l'aparició de l'home modern (Homo sapiens).
La Cova Gran és un abric en semibòveda de grans proporcions (2.500 m2) que presenta una important seqüència cultural amb nivells d'ocupació que inclouen esdeveniments com la transició Paleolític mitjà-Paleolític superior, l'extinció dels neandertals i la seva relació amb la presència dels primers humans moderns. Altres processos que s'hi troben són la presència humana amb posterioritat al Darrer Màxim Glacial (LGM), així com la consolidació del neolític.

## Referències

* ↑ http://habitantesdelanada.blogspot.com/2010/07/la-cova-gran-de-santa-linya.html
* ↑ El Govern declara bé cultural d'interès nacional la Cova Gran, al municipi de les Avellanes i Santa Linya
* ↑ http://www.agenciasinc.es/Noticias/El-Pirineo-oriental-clave-para-estudiar-la-extincion-de-los-Neandertales
* Cova Gran de Santa Linya pdf Arxivat 2011-09-08 a Wayback Machine.
# Mohammed bin Sulayem

Mohammed bin Sulayem (àrab: محمد بن سليم; Dubai, Emirats Àrabs Units; 12 de novembre de 1961) és un pilot de ral·li actualment retirat i dirigent automobilístic emiratí. Des de 2021 és president de la Federació Internacional d'Automobilisme (FIA).
A la seva trajectòria com a pilot, Bin Sulayem dominà el Campionat de Ral·lis de l'Orient Mitjà durant dos dècades, obtenint 14 títols, sis dels quals amb Toyota i els vuit restants amb Ford, sumant en total més de 60 victòries en diferents ral·lis. També ha disputat de forma puntual proves del Campionat d'Europa de Ral·lis i del Campionat Mundial de Ral·lis.
Al desembre de 2021, Bin Sulayem fou nomenat president de la Fédération Internationale de l'Automobile en substitució de Jean Todt.

## Referències

* ↑ Shacki. «Mohammed Ben Sulayem - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ 20minutos. «El automovilismo mundial cambia de manos: Ben Sulayem, nuevo presidente de la FIA; la esposa de Ecclestone, vicepresidenta» (en castellà), 17-12-2021. [Consulta: 2 agost 2022].
# Pere Calders (cartoixà)

Pere Calders (la Pobla, 1527 - Valldemossa, 28 octubre 1595) va ser un frare i escriptor religiós mallorquí.
Va estudiar a Salamanca, on va tenir com a professor a Domingo de Soto i s'hi va doctorar. Va ser considerat un bon predicador del bisbe de Mallorca. Durant quinze anys va pertànyer a l'Orde Franciscà de Claustrals, fins que Pius V, a instàncies del rei Felip II, va suprimir l'orde per fusionar-la amb els Observants. En comptes d'això, però, Calders entrà a la Cartoixa de Valldemossa el 1567 o 1570, on es feu cartoixà i, el 1595, n'esdevingué procurador.
Publicà Instrucció i doctrina que ensenya lo que deu considerar i contemplar lo cristià i servent del Senyor quan ou la santa missa (Barcelona, 1588), i deixà inèdites una biografia de Caterina Tomàs anomenada Vida, revelacions i miracles de la V. Sor Catharina Thomàs, i l'obra llatina De instructione missae.

## Notes

* ↑ En la documentació històrica, Pere Caldés o, en castellà, Pedro Caldés.

### Referències

* 1 2 Joaquín María Bover. Memoria biografica de los Mallorquines que se han distinguido en la antigua y moderna literatura. Juan Guasp y Pascual, 1842, p. 59–.
* 1 2 3 Un Cartujo de Aula Dei; Ildefonso M. Gómez Escritores cartujanos españoles. L'Abadia de Montserrat, 1970, p. 41–. ISBN 978-84-7202-106-8.
* ↑ «Pere Calders (cartoixà)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Pere Caldés». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 383. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Villalonga, Lluís. «El llibre en català d'autors balears». A: Gabriel Janer Manila (ed.). Els escriptors baears i la seva producció en català. Els autors i els seus llibres. Barcelona: Conselleria d'Educació i Cultura del Govern balear, 1986. ISBN 84-7651-325-9.
# Maria von Wedemeyer Weller

Maria von Wedemeyer Weller (Piaseczno, Gmina Trzcińsko-Zdrój, 23 d'abril de 1924 - Boston, 16 de novembre de 1977) va ser una informàtica nord-americana que va emigrar d'Alemanya als Estats Units després de la Segona Guerra Mundial. Era coneguda en el camp de la informàtica pel seu paper en el desenvolupament de la capacitat d'emulació. També va destacar per haver estat la promesa del teòleg protestant alemany i treballador de la Resistència Dietrich Bonhoeffer.

## Referències

* ↑ Stadler, Marta Macho. «Maria von Wedemeyer, informática» (en castellà), 23-04-2023. [Consulta: 9 novembre 2024].
# Ray Conniff

Joseph Raymond "Ray" Conniff, (Attleboro, Massachusetts, 6 de novembre, 1916 - Escondido, Califòrnia, 12 d'octubre, 2002), va ser un director, compositor i trombonista nord-americà.

## Biografia

Ray Coniff era fill de John Lawrence, trombonista, i de Maude (Angela) Connigg, pianista. Divorciat d'Emily Jo Ann Imhof (un fill i una filla), després d'Ann Marie Engberg (un nen acollit temporalment), es va casar amb Vera Schmidheiny (una filla) el 1968.
Se li deuen innombrables arranjaments de melodies de varietats clàssiques, contemporànies i internacionals interpretats per la seva orquestra i cor. Aquest últim sovint duplica la melodia quan les paraules estan absents. En aquest cas, el cor s'expressa meditant. Aquesta estructura és el que fa que la música de Ray Conniff sigui única.

## Referències

* ↑ (en) John Bush, « Artist Biography [archive] », sur Allmusic (consulté le 22 mars 2020)
* ↑ (en-US) « Conniff, Ray | Encyclopedia.com [archive] », sur www.encyclopedia.com (consulté le 22 mars 2020)
* ↑ (en) « Ray Conniff | American musician [archive] », sur Encyclopedia Britannica (consulté le 22 mars 2020)
# Joseph Adamowski

Józeph Adamowski (Varsòvia (Polònia), 4 de juliol, 1862 - Cambridge, Massachusetts (Estats Units), 8 de maig, 1930), va ser un violoncel·lista polonès.

## Biografia

Germà de Tymoteusz Adamowski. Va estudiar a l'Institut de Música de Varsòvia amb Józef Goebelt, després al Conservatori de Moscou amb Wilhelm Fitzenhagen, Pàvel Pabst i Piotr Ilitx Txaikovski. Va debutar com a solista l'any 1883, i els anys següents va actuar a Polònia, Rússia i Alemanya. Durant els anys 1885–1887 va ensenyar a l'escola de la Societat de Música de Cracòvia. El 1889 va emigrar als Estats Units, i durant els anys 1889–1907 va actuar amb la Boston Symphony Orchestra. Va ser membre del quartet i trio Adamowski. Des de 1903 va ensenyar al Conservatori de Música de Nova Anglaterra a Boston. Va compondre miniatures i cançons de violoncel. La seva dona era la pianista Antoinette Szumowska-Adamowska.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Encyklopedia Muzyczna PWM. T. 1. Część biograficzna ab. Kraków: Polskie Wydawnictwo Muzyczne, 1979, s. 10. ISBN 83-224-0113-2.
* 1 2 3 4 5 6 7 Encyklopedia muzyki. red. Andrzej Chodkowski. Warszawa: Wydawnictwo Naukowe PWN, 2006, s. 13. ISBN 978-83-01-13410-5.
# Becky Sauerbrunn

Becky Sauerbrunn (Saint Louis, 6 de juny de 1985) és una defensa de futbol amb 109 internacionalitats pels Estats Units. Ha sigut campiona olímpica i mundial amb la selecció, i ha sigut nomenada millor defensa de la NWSL durant tres temporades consecutives.

## Trajectòria

| Temporades | Lliga | Club | P | G | Actualitzat |
| 2003 - 2007 | D2 | Virginia Cavaliers | 090 | 02 |
| 2005 | D1 | Boston Renegades | 011 | 01 |
| 2006 - 2007 | D1 | Richmond Kickers Destiny | 024 | 03 |
| 2008 - 2010 | D1 | Washington Freedom | 050 | 01 |
| 2009 | D1 | Røa IL (cessió) | 005 | 01 |
| 2011 | D1 | magicJack | 013 | 00 |
| 2012 | D2 | DC United | 004 | 01 |
| 2013 - act. | D1 | FC Kansas City | 071 | 02 | 29/11/2016 |
| 2000 - 2002 | Selecció sub-16 | Selecció sub-16 |
| 2003 - 2005 | Selecció sub-19 | Selecció sub-19 |
| 2008 - act. | Selecció absoluta | Selecció absoluta | 119 | 00 | 13/11/2016 |

## Palmarès

* Competició
* Títols — Seleccions nacionals ||||||||||||||
* 1 Jocs Olímpics
* 1 Mundial
* 000 1 Copa d'Or de la CONCACAF
* 2 Torneig Quatre Nacions
* 3 Copes d'Algarve
* Títols — Clubs ||||||||||||||
* 2 Lligues Professionals
* Reconeixements — Premis ||||||||||||||
* Millor defensa de la Lliga Professional
* Reconeixements — Seleccions de jugadores ||||||||||||||

## Referències

* ↑ US Soccer
* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 30 juliol 2016].
* ↑ «Big Apple Soccer». Arxivat de l'original el 2016-08-17. [Consulta: 30 juliol 2016].
# Ruth Merino Peña

Ruth Merino Peña (Castelló de la Plana, 1970) és una política i funcionària valenciana, consellera d'Hisenda, Economia i Administració Pública de la Generalitat Valenciana en l'XI Legislatura.

## Biografia

Llicenciada en Economia per la Universitat de València i tècnic d'hisenda de l'Estat, Merino va militar a Ciutadans-Partit de la Ciutadania des de 2015 i va resultar elegida diputada a les Corts Valencianes després de les eleccions de 2019 per la circumscripció de València. Va assumir el lideratge del grup parlamentari el març de 2019 quan l'anterior síndic Toni Cantó va dimitir com a portaveu i es va sumar al projecte del Partit Popular a la Comunitat de Madrid. Merino va haver de gestionar un grup profundament dividit que va patir la sortida de diversos diputats i diputades al grup mixt del parlament valencià.
El gener de 2023, a pocs mesos de les eleccions a Corts Valencianes, va anunciar la seua dimissió com a síndica-portaveu de Ciutadans i la seua renúncia a l'escó de diputada. Aquest fet s'emmarca en el procés de refundació del partit en el qual Merino va declarar sentir-se decepcionada amb el rumb pres per la formació. Tres setmanes després va fer pública la seua incorporació a l'equip del PP liderat per Carlos Mazón com a independent. Va ocupar la setena posició a la llista per València esdevenint reelegida diputada tot i que va renunciar en quan va ser nomenada consellera d'Hisenda, Economia i Administració Pública i portaveu del nou govern de coalició entre el PP i Vox amb Mazón de president.
Amb la reestructuració del Consell efectuada el novembre de 2024, arran de la gestió política de la Gota Freda catastròfica d'aquella tardor, Merino va deixar de ser portaveu del govern i la seua conselleria va cedir les competències d'Administració Pública a la conselleria de Justícia comandada per la nova consellera Nuria Martínez Sanchis.

## Referències

* ↑ «Fitxa del diputat/ada | Corts Valencianes». [Consulta: 9 gener 2022].
* 1 2 NTC, À Punt. «Ruth Merino dimiteix com a portaveu de Ciutadans i renuncia a l'acta de diputada autonòmica», 12-01-2023. [Consulta: 18 gener 2023].
* ↑ «Ruth Merino, una equilibrista a l'escó de l'escapista Cantó» (en catalan). [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «El PPCV ficha a la exportavoz de Ciudadanos Ruth Merino: "Le damos la bienvenida"» (en castellà). [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ José, Diego Aitor San. «Ruth Merino: De la voz de Ciudadanos a la del Consell de PP y Vox» (en castellà), 19-07-2023. [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ NTC, À Punt. «El DOGV formalitza els canvis en l'estructura del Consell per la DANA», 22-11-2024. [Consulta: 24 novembre 2024].
# Adrien Couret

Adrien Couret (Villecresnes, 10 de novembre de 1983) és el director executiu de l'organització HEC Alumni de juny de 2021 a juny de 2024 i el director d'Aéma Groupe.

## Biografia

Adrien Couret va estudiar al Lycée Saint-Louis abans d'incorporar-se a HEC Paris (Master of Science en Management). També és llicenciat a l'IAE France i al Centre d'études actuarielles.
Couret comença la seva carrera a Macif, una companyia d'assegurances francesa el 2008. Va esdevenir director general adjunt l'abril de 2015 i després director general el maig de 2019.
Mentrestant, s'incorpora a OFI Asset Management com a Administrador el juny de 2014. Va esdevenir CEO el juliol de 2020. El gener de 2021 és nomenat director general d'Aéma groupe.
Couret és també vicepresident de l'Association des Assureurs Mutualistes des de juny de 2019 i CEO d'HEC Alumni des de juny de 2021 a juny de 2024. El substitueix Hortense de Roux.

## Referències

* ↑ Adrien Couret, entre Macif, Aéma et HEC Alumni, un parcours sans faute
* ↑ PORTRAIT : Adrien Couret, apprentissages et transmissions
* ↑ Adrien Couret
* ↑ Qui est Adrien Couret, le nouveau directeur général de Macif ?
* ↑ Macif: Adrien Couret, le «golden boy» de l'assurance mutualiste
* ↑ Son « coup de foudre pour la Macif » a eu raison de ses envies de prof : Adrien Couret se confie
* ↑ Son « coup de foudre pour la Macif » a eu raison de ses envies de prof : Adrien Couret se confie
* ↑ Adrien Couret: «C’est le sens qui fidélise les salariés»
* ↑ Adrien Couret (H.07) : la feuille de route du président

## Bibliografia

* Adrien Couret, Claude Alphandéry, Tous sociétaires !, Març 2022, ISBN 9782080282583
# Antonio Pedreira Andrade

Antonio Pedreira Andrade (la Corunya, 1949 – Madrid, 11 d'agost de 2015) va ser un magistrat espanyol, especialment conegut per haver exercit com a instructor de l'anomenat Cas Gürtel.

## Biografia

Nascut a la Corunya el 1949, fou el primogènit de la família Pedreira Andrade. El seu pare Antonio Pedreira, natural de Cerceda (la Corunya), va exercir com a advocat a la Corunya quan Alfonso Molina era alcalde de la ciutat. Va estudiar Dret a la Universitat de Santiago de Compostel·la. Ha estat magistrat del Tribunal Superior de Justícia de Madrid des de 1989, càrrec al que va ser proposat per la Comunitat de Madrid després d'haver treballat durant 17 anys com a lletrat de l'Ajuntament de Madrid en l'Institut de Previsió i 15 com a professor titulat de la UNED de Dret Civil. Va morir l'11 d'agost de 2015 en una residència sanitària del nord de Madrid, on es trobava hospitalitzat per un accident cerebral.
Casat i amb dos fills, li van diagnosticar la malaltia de Parkinson el 1989.

## Trajectòria
### Jutge instructor del cas Gürtel

Pedreira va ser l'instructor, després de Baltasar Garzón Real i abans de Pablo Ruz, del Cas Gürtel. El 27 de juliol de 2011 la Sala civil i Penal del Tribunal Superior de Justícia de Madrid (TSJM) va acordar considerar ferma la inhibició presentada el 8 de juny pel magistrat Pedreira i retornar així la recerca al Jutjat nombre 5 de l'Audiència Nacional, que té Pablo Ruz com a magistrat titular.

### Cas de la visita del Papa a València

A l'abril de 2012 el president del Tribunal Superior de Justícia de Madrid, Francisco Petxina va obrir un expedient al jutge Pedreira, per la no tramitació d'una qüestió de competència negativa davant el Tribunal Suprem per dilucidar quin òrgan —si el Tribunal Superior de Madrid o el de València— havia d'investigar el suborn que Anticorrupció atribueix a Pedro García, exdirector general de Canal Nou en relació amb els contractes irregulars per a la visita del Papa a València al juliol de 2006.

### Altres càrrecs i honors

Va ser membre del Comitè Científic de l'Associació Espanyola de Dret Sanitari, comitè al qual també pertany el professor de dret penal Miguel Baix, advocat de Luis Bárcenas, extresorer del Partit Popular. Va ser president de l'Associació Parkinson Madrid des de juliol de 2009 fins a la seva defunció.

## Referències

* ↑ Muere Antonio Pedreira, el juez del ‘caso Gürtel'
* 1 2 La antítesis de Garzón El Faro de Vigo, 21 de junio de 2009
* ↑ El magistrado Antonio Pedreira Andrade, nuevo presidente de la Asociación Parkinson Madrid Arxivat 2012-07-03 a Wayback Machine. coemfe.es 03 de julio de 2009
* ↑ El presidente del Tribunal de Madrid expedienta al juez que instruyó Gürtel El País, 2 de abril de 2012
* ↑ ¿ES INDEPENDIENTE EL MAGISTRADO ANTONIO PEDREIRA? ABC, 25 de juny de 2009
* ↑ El magistrado Antonio Pedreira Andrade, nuevo presidente de la Asociación Parkinson Madrid Arxivat 2012-07-03 a Wayback Machine. coemfe.es 3 de juliol de 2009
# Adieu mères

Adieu mères (وداعا أمهات - Wada'an Omahat) és una pel·lícula marroquina del 2008 dirigida per Mohamed Ismaïl. Ambienetada a Casablanca, la pel·lícula mostra el destí de les famílies marroquines musulmanes i jueves durant l'l'èxode dels jueus del Marroc a principis de la dècada de 1960. La trama s'inspira en el tràgic enfonsament de l'Egoz, quan van perdre la vida 44 jueus marroquins que emigraven clandestinament a Israel.

## Trama

Casablanca, 1960. Henri i Brahim són amics de la infància malgrat les seves diferents religions. Estan gestionant la serradora que els seus pares van crear i van dirigir amb èxit durant anys. Les seves dones, la Ruth i la Fàtima, treballen juntes en una companyia d'assegurances, gestionada pel Sr. Ouaknine, que està a punt de liquidar els seus béns per fer la seva aliyà a Israel perquè pugui viure amb els seus néts. La Shoshana Bouzaglo, una vídua molt religiosa i tradicional, està molt molesta perquè la seva filla Eliane sortia amb Mehdi, un noi musulmà de la seva escola tècnica. El seu pare, el senyor Benchekroun, és un empresari d'èxit especialitzat en la compra de béns dels jueus que estan liquidant les seves propietats perquè puguin emigrar. El Sr. Benchetrit, un oficial israelià que treballa amb l'Aliança Israelita Universal, està impulsant els jueus a abandonar el Marroc, afirmant que ja no estan segurs. La senyora Attar marxa de mala gana del Marroc cap a Israel, seguint el seu fill, la seva dona i els seus fills. Quan se'n van, se sent arrencada de la seva terra natal. Quan la mare Hanna, la mare de la Ruth, és atacada després d'un servei a la sinagoga, la Ruth i l'Henri decideixen que potser és el moment de marxar també...

## Repartiment

* Marc Samuel com a Henri Elkaim
* Rachid El Ouali com a Brahim
* Souad Amidou com a Ruth Elkaim
* Hafida Kassoui com a Fàtima, la dona de Brahim
* Nezha Regragui com a Shoshana Bouzaglo
* Rachel Huet com Eliane Bouzaglo
* Tarik Mounim com a Mehdi Benchekroun
* Salah Dizane com el Sr. Benchekroun
* Malika Hamaoui com la senyora Benchekroun
* Christian Drillaud com el Sr. Benchetrit
* Ahmed Alaoui com el senyor Ouaknine
* Amina Rachid com la senyora Attar
* Fàtima Regragui com a Mama Hanna
* Omar Chenboud com a rabí Braham

## Recepció

Va ser seleccionada com a representant del Marroc als Premis Oscar de 2009, organitzat per l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques.

## Referències

* ↑ «Goodbye Mothers».
* ↑ Adieu mères a Africultures
* ↑ Les cinéphiles émerveillés par le film «Adieu mères», aujourdhui.ma
* ↑ «History of the Academy Awards – Page 1». Academia de Artes e Ciências Cinematográficas. Arxivat de l'original el 2008-04-13. [Consulta: 16 setembre 2024].
* ↑ «History of the Academy Awards – Page 2». Academia de Artes e Ciências Cinematográficas.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube