OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Malaltia de Canavan

La malaltia de Canavan o deficiència d'aspartoacilasa o deficiència d'aminoacilasa 2, és una malaltia hereditària, autosòmica recessiva Es detecta als 5 mesos d'edat. No gategen ni parlen a l'edat que ho faria un nen de la mateixa edat. Aquesta malaltia és també una de les malalties degeneratives cerebrals més comuns de la infància. És una d'un grup de trastorns genètics anomenats leucodistrofies.

## Referències

* ↑ Namboodiri, Am; Peethambaran, A; Mathew, R; Sambhu, Pa; Hershfield, J; Moffett, Jr; Madhavarao, Cn «Canavan disease and the role of N-acetylaspartate in myelin synthesis». Molecular and cellular endocrinology, vol. 252, 1–2, June 2006, pàg. 216–23. DOI: 10.1016/j.mce.2006.03.016. PMID: 16647192.
# Pont de Sant Feliu (Girona)

El pont de Sant Feliu és un pont per a vianants sobre el riu Onyar a Girona, Catalunya. Construït l'any 1998, el pont uneix el parc de la Devesa i el Passeig de Canalejas amb la plaça de Sant Feliu. L'estructura està situada en l'entorn urbà, al barri vell de la ciutat. La longitud principal del pont és de 58,4 m. El sistema estructural és un marc d'acer resistent, incrustat als dos extrems amb contraforts de formigó.

## Descripció

El pont consta d'una coberta de 3,5 m d'amplada i es caracteritza per ser un bloc d'acer degradat d'alçada variable entre els 0,6 m (L/97) a la longitud mitjana i els 1,7 m (L/34) als suports. La barana d'acer ha estat unida al pont per formar part de l'estructura principal.

## Referències

* ↑ «El pont de Sant Feliu». pedresdegirona.com. [Consulta: 22 novembre 2022].

## Bibliografia

* Sobrino JA;, Espanya. Actes de la 1a Conferència Internacional Passarel·les-2002 Conferència, AFGC-OTUA. París, 20-22 de novembre de 2002.
* Sobrino JA;«Aesthetics of UrbaN Steel Bridges.», 01-03-2012. Arxivat de l'original el 2014-03-20. [Consulta: 21 novembre 2022]. març de 2012.

## Enllaços externs

* «Book "footbridges" - pg. 233 "Sant Feliu bridge over Onyar River, Girona"». Ursula Baus - Mike Schlaich. Arxivat de l'original el 2014-09-04.
* «Description bridges of Girona». De mediterraning.
* «Girona Bridge».
# 559 aC

El 559 aC fou un any del calendari romà prejulià. A l'Imperi Romà, era conegut com a any 195 ab urbe condita. L'ús del nom «559 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini esdevingué el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments

* Fundació de l'Imperi Aquemènida.

## Referències

* ↑ Asimov, 2011, p. 17.

## Bibliografia

* Asimov, I. Constantinopla: El imperio olvidado (en castellà). 3a edició. Alianza Editorial, 2011. ISBN 978-84-206-5281-8.
# Piargy

Piargy és pel·lícula eslovaca, txeca i macedònia del 2022, dirigida per Ivo Trajkov basada en el llibre de František Švantner. És un drama històric en blanc i negre en el qual Judit Pecháček, Attila Mokos i Daniel Fischer n'interpreten els papers principals. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

Una ullada al poble de Piargy i sobre la forma de viure i pensar de la gent, sobre com eren les relacions familiars i la situació de la dona en la societat.

## Repartiment

* Judit Pecháček—Juliša
* Lucia Siposová—Magduša
* Attila Mokos—Roháč
* Daniel Fischer—Martin
* Lucia Gažiová—
* Ivan Martinka—sacerdot
* Jana Oľhová—Ula
* Jana Kvantiková—Johanka
* Peter Nádasdi—capellà del poble
* Lucia Vráblicová—
* Marián Geišberg—Bishop
* Karol Šimon—llenyataire
* Miloš Kusenda—Krivý
* Matej Struhár—Paľo
* Tomáš Vravník—

## Referències

* 1 2 «Piargy sa stali najoceňovanejším slovenským filmom súčasnosti» (en eslovac). [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Piargy». [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Piargy - filmová recenzia» (en eslovac). [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Krátke správy Literárnych novín» (en eslovac). [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Piargy». Goita què fan, ara!. [Consulta: 28 desembre 2023].
# Adam Hansen

Adam Hansen (Cairns, Queensland, 11 de maig del 1981) és un exciclista australià, professional entre el 2007 i el 2020. Es va retirar a les files del Lotto-Soudal.
Abans de passar a professional amb el T-Mobile Team, Hansen va guanyar dues vegades el Crocodile Trophy, una cursa de mountain bike per etapes a Austràlia, considerada la cursa de MTB més dura del món.
En el seu palmarès destaca el campionat nacional de contrarellotge de 2008, una etapa al Giro d'Itàlia de 2013 i una etapa a la Volta a Espanya de 2014.
Té el rècord de més Grans Voltes consecutives acabades (20).

## Palmarès

* 2006
** 1r al Gran Premi Bradlo
* 2008
** Campió d'Austràlia en contrarellotge
* 2010
** 1r a la Ster Elektrotoer i vencedor d'una etapa
* 2013
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2014
** Vencedor de la classificació de la muntanya al Tour Down Under
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya

### Resultats al Tour de França

* 2008. 108è de la classificació general
* 2010. No surt (2a etapa)
* 2013. 72è de la classificació general
* 2014. 64è de la classificació general
* 2015. 114è de la classificació general
* 2016. 100è de la classificació general
* 2017. 113è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. 89è de la classificació general
* 2009. 94è de la classificació general
* 2011. 129è de la classificació general
* 2012. 123è de la classificació general
* 2013. 60è de la classificació general
* 2014. 53è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2015. 55è de la classificació general
* 2016. 110è de la classificació general
* 2017. 95è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2008. 108è de la classificació general
* 2010. Abandona (11a etapa)
* 2012. 94è de la classificació general
* 2013. 72è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2014. 73è de la classificació general
* 2015. 77è de la classificació general
* 2016. 68è de la classificació general
* 2017. 93è de la classificació general
* 2018. 60è de la classificació general
* 2019. 68è de la classificació general
* 2020. 117è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Beñat Intxausti, nou líder del Giro, i Adam Hansen, guanyador de la setena etapa». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 10 maig 2013. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ Rabadan, A. «Adam Hansen sorprèn a la dinovena etapa de la Vuelta». Ara, 12 setembre 2014. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Hansen ends grand tour streak in Rome» (en anglès). VeloNews. [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Adam Hansen a sitiodeciclismo.net
# Diane Cilento

Diane Cilento (Brisbane, 5 d'octubre de 1933 - Caims, 6 d'octubre de 2011) va ser una actriu australiana.

## Biografia

Va ser nominada als Tony Awards de Broadway el 1956 com a millor actriu secundària (dramàtica), pel paper d'Helena de Troia en La guerra de Troia de Jean Giraudoux. També va ser nominada per a l'Oscar a la millor actriu secundària pel seu paper en Tom Jones, el 1963.
Va dirigir un teatre a l'aire lliure anomenat Karnak, situat a Mossman, a Queensland, al mig d'un bosc. Per això, ha actuat poc des dels anys 1980.

### Vida familiar

* (1956 - ?) amb Andrea Volpe, de qui es divorcia, després d'haver tingut una filla, Giovanna Volpe
* (6 de desembre 1962 - 6 de setembre 1973), amb Sean Connery, de qui es divorcia després d'haver tingut un fill, Jason Connery (que la converteix en sogra de Mia Sara)
* (1985 - 6 de novembre 2001, data de mort del marit), amb Anthony Shaffer, germà de Peter Shaffer

## Filmografia

* 1951: El capità Horatio Hornblower (Captain Horatio Hornblower R.N.) de Raoul Walsh: veu de Maria Hornblower
* 1952: All Hallowe'en de Michael Gordon: Harriet
* 1952: Wings of Danger de Terence Fisher: Jeannette
* 1952: Moulin Rouge de John Huston
* 1953: Meet Mr. Lucifer d'Anthony Pelissier
* 1954: Passing Stranger de John Arnold: Jill
* 1954: The Angel Who Pawned Her Harp d'Alan Bromly: l'àngel
* 1955: The Woman for Joe: Mary
* 1955: Passatge Home de Roy Ward Baker: Ruth Elton
* 1957: The Passionate Stranger
* 1957: Anna Christie (TV)
* 1957: The Truth About Women: Ambrosine Viney
* 1957: L'illa del paradís (The Admirable Crichton): Tweeny
* 1959: Jet Storm: Angelica Como
* 1961: The Full Treatment: Denise Colby
* 1961: The Nacked edge: Mrs. Heath
* 1962: I Thank a Fool: Liane Dane
* 1963: Tom Jones: Molly Seagrim
* 1964: The Third Secret de Charles Crichton: Anne Tanner
* 1964: Rattle of a Simple Man: Cyrenne
* 1965: Once Upon a Tractor
* 1965: El turment i l'èxtasi (The Agony and the Ecstasy): Contessina de Medici
* 1967: Hombre: Jessie
* 1967: Dial M for Murder (TV): Margo Wendice
* 1968: Rogues' Gallery (sèrie TV): Lady Sarah Bellasize
* 1968: Negatives: Reingard
* 1972: Z.P.G.: Edna Borden
* 1972: Regrets Eternels: Kate Sinclair
* 1973: The Wicker Man, de Robin Hardy: Miss Rosa
* 1973: Hitler: The Last Ten Days: Hanna Reitsch
* 1973: Spell of Evil (TV): Clara
* 1978: Tycoon (sèrie TV): Diana Clark
* 1980: Big Toys (TV): Mag
* 1982: Duet for Forn: Margot Mason
* 1983: For the Term of His Natural Life (TV)
* 1984: The Boy Who Had Everything: mare
* 1994: Halfway Across the Galaxy and Turn Left" (sèrie TV): Authoritax

## Referències

* ↑ «Australian actress Diane Cilento dies aged 78» (en anglès). News. News Corp Australia, 2011.
* ↑ «Diane Cilento, brief biography» (en anglès). National Film and Sound Archive of Australia, 2015.
* ↑ «Diane Cilento, premis». The New York Times.
* ↑ Natalenko, Rie; Stone, Jacqui «Diane Cilento» (pdf). Australian Screen Education, 8, 29, 2001, pàg. 4-5.
# Alfred Schütz

Alfred Schütz (Viena, 13 d'abril de 1899 - Nova York, 20 de maig de 1959) fou un filòsof i sociòleg austríac.
Alfred Schütz tractà d'aplicar la fenomenologia als estudis sociològics a partir dels treballs d'Edmund Husserl i Max Weber. L'any 1932 publicà "Der sinnhafte Aufbau der sozialen Welt" ("La construcció significativa del Món social"). Schütz es preocupa pel coneixement quotidià i el sentit comú.
Ha influït enormement en el treball dels sociòlegs de finals del segle xx. La seva empremta és notable en el treball de Berger i Luckmann "The social construction of reality" ("La construcció social de la realitat")
# Derivació portosistèmica intrahepàtica transjugular

La derivació portosistèmica intrahepàtica transjugular (abreviat com a DPIT o en anglès com a TIPS) és un canal artificial dins del fetge que estableix la comunicació entre la vena porta d'entrada i vena hepàtica de sortida. S'utilitza per tractar la hipertensió portal (que sovint es deu a la cirrosi hepàtica) que sovint condueix a sagnat intestinal, sagnat esofàgic (varius esofàgiques) que amenaça la vida i l'acumulació de líquid a l'interior de l'abdomen (ascites).
Un radiòleg intervencionista crea la derivació utilitzant una cirurgia endovascular guiada per imatge (a través dels vasos sanguinis), amb la vena jugular com a habitual lloc d'entrada.

## Història

El procediment va ser descrit per primera vegada per Josef Rösch el 1969 a la Oregon Health and Science University. Va ser utilitzat per primera vegada en un pacient humà pel Dr. Ronald Colapinto, de la Universitat de Toronto, el 1982, però no va tenir un èxit reproduïble fins al desenvolupament de stents endovasculars el 1985. El 1988 es va realitzar el primer DPIT amb èxit per M. Rössle, G.M. Richter, G. Nöldge i J. Palmaz a la Universitat de Friburg. Des de llavors, el procediment s'ha acceptat àmpliament com el mètode preferit per tractar la hipertensió portal que és refractària a la teràpia mèdica, substituint la derivació portocava quirúrgica en aquest paper.

## Referències

* ↑ «New non-operative treatment for variceal haemorrhage». Lancet, vol. 2, 8655, 1989, pàg. 153. DOI: 10.1016/s0140-6736(89)90201-8. PMID: 2567908.
# Gábor Ihász

Gábor Ihász (Budapest, 29 d'octubre de 1946 – Budapest, 29 de juny de 1989) fou un cantant i compositor hongarès, germà petit de Kálmán Ihász, campió olímpic de futbol.

## Biografia

El seu pare treballava a l'exèrcit i era àrbitre de futbol al seu temps de lleure; el seu únic germà Kálmán jugava al Vasas SC, i arribà a ser part del combinat nacional hongarès que va ser campió olímpic als Jocs Olímpics d'Estiu de 1964. Va estudiar a l'escola d'educació secundària "Irinyi János" des del 1961, i continuà els seus estudis a l'escola "Kölcsey Ferenc", a on es va graduar i va conèixer la seva futura dona, Éva Pintér, amb qui es va casar el 1966, i dos anys més tard va néixer la seva filla Adrienn.
Començà la seva carrera futbolística al Vasas SC, igual que el seu germà, però a l'edat de 20 anys, el 1966, va haver de deixar la pràctica de l'esport per causa de problemes de cor. La seva segona dona, Mária Hajós, jugava també al Vasas, en un equip d'handbol.
Va aprendre a tocar la guitarra de forma autodidacta i la seva primera cançó d'èxit va ser "Kék Csillag Fenn az Égen", a finals dels anys seixanta. Fou compositor de Pál Szécsi i va actuar en diverses ciutats amb els grups "Fonógraf", "Kék Csillag", "Express", amb artistes hongaresos com Zsuzsa Koncz, Kati Kovács, György Korda, etc. Actuà també a la ràdio i televisió i va enregistrar dos discs (1980 i 1983), més un que aparegué pòstumament.
És considerat el primer pare de la música pop hongaresa. Una de les seves cançons, "Múlnak a gyermekévek", que és una visió nostàlgica i sensible de la infantesa, és coneguda per la major part dels hongaresos, fins i tot pels més joves. Segons la seva filla Adrienn, era una persona molt alegre, i va gaudir la vida al màxim, fet que va incloure el consum d'un a dos paquets de tabac diaris, causa molt probable del càncer de pulmó que posà fi a la seva vida amb només 43 anys. Però, com diu la seva filla, "no crec que es penedís de res, perquè la seva vida va ser plena, aprofitant cada oportunitat de les que va gaudir".

## Discografia

* Ihász I. (1980)
* Ihász II. (1983)
Obres pòstumes:
* Életem, dalaim (1989)
* Múlnak a gyermekévek (1994)
* Égi Trió (Gábor Ihász, Pál Szécsi, Péter Máté) (1996)
* Amíg a szív dobog (1999)
* In memoriam Ihász Gábor

## Referències

* ↑ Ihász Gábor emlékoldal Pàgina oficial del cantant(hongarès)
* ↑ Zene.hu Perfil del cantant(hongarès)
* ↑ Ihász Gábor emlékoldal(hongarès)

## Enllaços externs

* Cançó "Múlnak a gyermekévek, amb la lletra en hongarès i anglès
* Videoclip amb la cançó "Elszáll a góndom", amb la lletra en hongarès

## Vegeu també

* Péter Máté
# Braça (unitat de mesura)

La braça és una unitat de mesura tradicional i antropomètrica que s'ha usat mundialment en moltes cultures i moments diferents, amb diferents valors segons el cas.
Es diu així perquè equival a la longitud d'un parell de braços estesos (aproximadament sis peus).

## Com a unitat de mesura longitudinal

La braça es defineix com la distància entre la punta dels dits d'una mà i de l'altra d'una persona que manté els braços estirats en creu.
En els Països Catalans, n'hi havia dues variants, la braça i la braça reial.

### Braça

Usualment equivalia a 1,6718 metres (m), mida lleugerament inferior a sis peus i mig de Barcelona (1,6856 m), i una mica superior a una cana de Barcelona (1,555 m). L'extensió de terra d'una braça de llargària s'anomena braçada.

### Braça reial

La braça reial era una mida pròpia sobretot d'algunes localitats de la zona de Castelló de la Plana i de València, igual a 9 pams, és a dir, a 2 1/4 vares, o el que és el mateix, 2,085 m.

### Braça nàutica

També se'n diu braça de la mida itinerària equivalent a 1/1200 part de la milla marítima, és a dir, 1,543 m.
Aquesta mida s'empra sobretot per la gent de la mar per mesurar caps i xarxes, així com fondàries i distàncies curtes.

### Braça en el sistema imperial

La braça del sistema imperial d'unitats (fathom) equival a 1,8287 metres.

## Com a unitat de mesura superficial

La braça entesa com a mesura superfícial s'entén, si no es diu el contrari, referida a la braça reial. Era una mesura eminentment agrària. Equivalia a 81 pams quadrats, o el que és el mateix, 4,15548 m$^2$. Dues-centes braces reials superficials constituïen una fanecada, és a dir, 831,096 m$^2$.

## Referències

* ↑ «Braça (unitat de mesura)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Claudi ALSINA i CATALÀ; Gaspar FELIU i MONTFORT; Lluís MARQUET i FERIGLEː Pesos, mides i mesures dels Països Catalans. Barcelona, Curial, 1990
Unitats tradicionals de Mallorca :
# Fontfreda

«Fontfreda» té aquests significats:
* Abadia de Fontfreda, abadia al departament de l'Aude a 14 km al sud-oest de Narbona
* Sant Miquel de Fontfreda, església al municipi de Massanet de Cabrenys.
* Barranc de Fontfreda (Salàs de Pallars), barranc que travessa els municipis de Salàs de Pallars i Tremp (Pallars Jussà)
* Fontfreda (Santa Maria d'Oló), muntanya d'entre els municipis de Santa Maria d'Oló (Moianès) i de Sant de Sant Bartomeu del Grau (Osona)
* Fontfreda (Serradell), paratge del terme municipal de Conca de Dalt (Pallars Jussà)
* Sèrra de Fontfreda, serra de Vielha e Mijaran a la Vall d'Aran
* Serrat de Fontfreda, serrat entre els municipis de Castell de Mur (Pallars Jussà) i Àger (La Noguera)
* Torrent de Fontfreda, diversos torrents
* Tossal de Fontfreda, muntanya entre els municipis de Llavorsí i de Rialp (Pallars Sobirà)
* La Fontfreda, pàgina de desambiguació
# Andres Serrano

Andres Serrano (nascut el 15 d'agost de 1950 a Nova York) és un fotògraf nord-americà. La seva obra tracta temes com la religió, la sexualitat i la mort d'una forma confrontacional, i ha anat acompanyada de forta controvèrsia i acusacions de blasfèmia.
Ha exposat a llocs de prestigi com la catedral episcopal Saint John the Divine de Nova York i el Barbican Center de Londres. Andres Serrano va ser elegit membre de ple dret de l'Acadèmia Nacional de Disseny de Nova York el 2015. Viu i treballa a Nova York.
Serrano és fill de pare hondureny i mare afrocubana. Va créixer a Williamsburg (Brooklyn) en un entorn catòlic estricte a causa del veinat italoamericà. Va estudiar al Brooklyn Museum of Art School de 1967 a 1969. Abans de la seva carrera com a fotògraf, va ser pintor i escultor.
La seva obra mostra una paleta variada de subjectes artístics: membres del Klu Klux Klan, cadàvers, sensesostres. Moltes vegades les imatges inclouen la participació de líquids corporals, com per exemple sang, sang menstrual, semen (per exemple a Blood and Semen II de 1990) o llet materna. En aquest sentit, una de les fotografies més conegudes i alhora més controvertides és la titulada Piss Christ (1987), que mostra un crucifix submergit en un recipient ple d'orina de l'artista. L'obra va ser vandalitzada el 17 d'abril de 2011 mentre s'exposava a una galeria d'Avinyó.
L'opinió de la crítica no ha estat unànime. Segons el crític Adrian Searle del diari Guardian, "les fotos de Serrano tracten de ser escabroses més que cap altra cosa. Al final el xou és tot façana, i cercar-hi pregoneses ocultes no el fa millor."
Les seves fotografies, normalment de gran format, recorden les composicions clàssiques dels mestres renaixentistes, els quals va descobrir a 12 anys al Metropolitan Museum de Nueva York. Segons l'autor el fi del seu art és cercar la bellesa a través del color, la composició i el tema.

## Referències

* ↑ Arxivat [Date missing], at www.nationalacademy.org Error: unknown archive URL (abgerufen am 21. November 2015)
* ↑ Andres Serrano, American (1950 -), Künstlerbiografie, rogallery. com
* ↑ Andres Serrano, Idosyncratic Iconography. In: Anette W. Balkema & Henk Slager (Hg.): The Photographic Paradigm. Amsterdam/Atlanta 1997. S. 106–110.
* ↑ Lafont, Isabel «"Mi fotografía es religiosa y blasfema a la vez"» (en castellà). El País [Madrid], 03-06-2007. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Hontoria, Javier. «Andrés Serrano | El Cultural» (en castellà). [Consulta: 16 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial d'Andres Serrano
# Molós

Segons la mitologia grega, Molós (en grec Μολοσσός Molossos) va ser un rei de l'Epir que va donar el seu nom al poble dels molossos.
Molós fou el primer fill de Neoptòlem, i per tant, net l'heroi Aquil·les. La seva mare era la princesa troiana Andròmaca, l'esposa d'Hèctor, que Neoptòlem s'havia endut com a esclava a Ftia al tornar de la guerra de Troia.
Eurípides va explicar, a través de la tragèdia Andròmaca, la llegenda de Molós. El nen, que havia nascut a Ftia, ja en l'esclavitud, havia estat abandonat en secret per la seva mare, però no havia mort, i en un viatge a Delfos, Neoptòlem el va reconèixer i el va acollir. Però Hermíone, l'esposa legal de Neoptòlem, gelosa del nen perquè ella era estèril, va perseguir Andròmaca i Molós. Andròmaca va ocultar el seu fill durant un temps al temple de Tetis, però Hermíone la va trobar i quan estava a punt de matar Andròmaca i el seu fill, la intervenció de Peleu els va salvar. Més endavant, quan Neoptòlem va morir a mans d'Orestes, Tetis, que sabia que Molós era l'únic descendent de l'estirp d'Èac, va ordenar a Andròmaca que anés a viure a l'Epir. Allà es va casar amb Helen, príncep troià, que va adoptar Molós com a fill seu. Poc abans de morir, Helen va respectar els desitjos de Neoptòlem i va designar hereu Molós. D'aquesta manera va ser com fou proclamat rei de l'Epir.
Una tradició parlava de dos germans de Molós, nascuts també d'Andròmaca i de Neoptòlem, Píel i Pèrgam, que així mateix van ser acollits per Helen.
Les llegendes mitològiques no parlen de la seva descendència però els reis de l'Epir dels segles V, IV i III aC es consideraven Eàcides, és a dir, descendents de l'heroi Èac (fill del rei dels déus Zeus) a través del seu fill Peleu, el seu net Aquil·les, el seu besnet Neoptòlem i el seu rebesnet Molós.

## Vegeu

* Rei de l'Epir
* Molossos

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 372. ISBN 9788496061972.
# Zomba Music Group

Zomba Music Group és una discogràfica nord-americana. Va començar com una empresa que publicava llibres i va canviar al negoci de la música el 1981 com Zomba Recording Corporation. El 1991, BMG va comprar un 25% de la música de Zomba. L'11 de juny de 2002, BMG va comprar la resta de Zomba i es va convertir en la companyia discogràfica més gran del món. Zomba ara és part de Sony BMG Music Entertainment, i té diversos segells: Epidemic Records, LaFace Records, Jive Records, Music For Nations Records, Pinacle Records, Rough Trade Records, Silvertone, Verity Records i Volcano Records (abans Scotti Bros. Records).

## Referències

* ↑ White, Adam; Coetzer, Diane «Zomba Seed Sown in South Africa». Billboard, vol. 113, 18, 05-05-2001, pàg. 98.
* ↑ Kelley, Norman. R&B, Rhythm and Business: The Political Economy of Black music. Nova York: Akashic Books, 2005, p. 38–42. ISBN 978-1-55862-482-5 [Consulta: 25 setembre 2009].
* ↑ White, Adam; Newman, Melinda «The Untold Saga of the Zomba Group». Billboard, vol. 113, 18, 05-05-2001, pàg. 1, 98–100.
* ↑ Clark-Meads, Jeff «BMG Entertainment Acquires Share in Zomba Group Record Division». Billboard, vol. 108, 45, 09-11-1996, pàg. 6, 72.
* ↑ «Jive Label Group Artist Grammy Nominations». Arxivat de l'original el 15 November 2008. [Consulta: 10 desembre 2009].