OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miquel Àngel Essomba i Gelabert

Miquel Àngel Essomba i Gelabert (Barcelona, 26 de març de 1971) és catedràtic de pedagogia de la Universitat Autònoma de Barcelona.
Llicenciat en Ciències de l'Educació, màster en psicologia de l'educació, postgraduat en pedagogia intercultural i doctor en pedagogia, inicia el seu activisme social com responsable pedagògic general de Minyons Escoltes i Guies Sant Jordi de Catalunya entre 1995 i 1998, i posteriorment fou portaveu de SOS Racisme entre 1999 i 2003. Entre els anys 2008 i 2012 va ser director del Centre UNESCO de Catalunya - Unescocat, càrrec en què substituí Agustí Colomines. També destaca la seva activitat com director de revistes: la Perspectiva Escolar de l'Associació de Mestres Rosa Sensat, entre 2005 i 2012, i Nous Horitzons, entre 2012 i 2016, de la Fundació Nous Horitzons. Ha exercit diverses responsabilitats en l'àmbit internacional, com director de formació en educació intercultural del Consell d'Europa, consultor expert en diversitat i educació de l'OCDE, la Fundació Anna Lindh, l'OEI o la UNESCO, i fou fundador i coordinador entre 2011 i 2015 de la xarxa SIRIUS de polítiques educatives sobre educació i immigració de la Comissió Europea. De la seva activitat política, destaca la seva participació a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2012, en les quals va ser el número onze, com a independent, a la llista per la circumscripció de Barcelona d'ICV-EUiA. Entre 2015 i 2019 va exercir com comissionat d'educació, universitats, infància i joventut de l'Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «El pedagog Miquel Àngel Essomba, nou director d'Unescocat». aldia.cat, 18-02-2008. [Consulta: 16 abril 2015].
* ↑ Garcia Morera, Auri. «Miquel Àngel Essomba: "El compromís del Govern amb UnescoCat per al 2013 era nul"». diari Ara, 03-10-2011. [Consulta: 16 abril 2015].
* 1 2 «Miquel Àngel Essomba, nuevo comisionado de Educación de Barcelona» (en castellà). La Vanguardia, 25-11-2015.
* ↑ «Candidatures proclamades». Eleccions al Parlament de Catalunya 2012. [Consulta: 13 agost 2015].
# Ayman al-Zawahirí

Àyman Muhàmmad Rabí az-Zawahirí (àrab: أيمن محمد ربيع الظواهري, Ayman Muḥammad Rabīʿ aẓ-Ẓawāhirī) (el Caire, 19 de juny de 1951 - Kabul, 31 de juliol de 2022), conegut generalment com Al-Zawahirí, va ser un teòleg islàmic egipci i el líder oficial d'Al-Qaida des del 16 de juny del 2011. Es diu que era un cirurgià qualificat i sabia parlar anglès i francès.
La seva visió de la religió i de la història islàmica va ser profundament radical: a Egipte va ser el segon i últim dirigent ("emir") del Gihad Islàmic, havent succeït el seu fundador Abbud al-Zumar quan les autoritats egípcies el van condemnar a cadena perpètua. El 1986 va conèixer Ossama bin Laden, líder d'Al-Qaida. Segons informes d'un antic membre d'aquesta organització, des dels seus inicis Al-Zawahirí va formar part de la "junta directiva" o xura del moviment, fins que el 1998 va decidir fusionar-hi el Gihad Islàmic, convertir-se en el principal ideòleg del grup, així com en metge i assessor personal de Bin Laden.
Després dels atemptats de l'11 de setembre de 2001 als Estats Units, va ser sancionat pel Consell de Seguretat de les Nacions Unides en tant que membre o afiliat d'Al-Qaida, i el Departament d'Estat dels Estats Units va oferir una recompensa de 25 milions de dòlars per tota informació que conduís a la seva detenció. La seva esposa i un dels seus sis fills van morir en un atac aeri a l'Afganistan dut a terme per les forces nord-americanes a finals del 2001.
Considerat com el cap visible d'Al-Qaida des del 2 de juny del 2011, l'organització va fer un comunicat el 16 de juny anunciant que havia estat elegit oficialment successor de Bin Laden, el qual va morir en una operació militar dels Estats Units el 2 de maig de 2011. El 31 de juliol de 2022 va morir assassinat per un dron de la CIA a la seva residència del barri diplomàtic de la ciutat afganesa de Kabul, als 71 anys.

## Referències

* ↑ «AYMAN AL-ZAWAHIRI» (en anglès). [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Al-Zawahri pren el relleu de Bin-Laden com a líder d'Al-Qaida». Diari Avui, 16-06-2011. [Consulta: 16 juny 2011].
* ↑ www.memri.org. «Al-Qaeda Deputy Head Ayman Al-Zawahiri in Audio Recording: Musharraf Accepted Israel's Existence». Memri.org. [Consulta: 3 febrer 2011].
* ↑ Wilkinson, Isambard «Al-Qa'eda chief Ayman Zawahiri attacks Pakistan's Pervez Musharraf in video». The Daily Telegraph [Londres], 11-08-2008 [Consulta: 26 abril 2010].
* ↑ Baldauf, Scott. «The 'cave man' and Al Qaeda». Christian Science Monitor, 31-10-2001. [Consulta: 17 abril 2008].
* ↑ «CNN Programs - People in the News». Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Els Estats Units maten el líder d'Al-Qaeda, Ayman al-Zawahiri, amb un dron a Kabul». ÀPuntMedia.es, 02-08-2022. [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ «Els EUA maten el successor de Bin Laden i actual líder d'Al-Qaeda, Ayman al-Zawahiri». CCMA.cat, 02-08-2022. [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ «Els Estats Units diuen haver mort al-Zawahirí, un dels cervells de l’11-S». Vilaweb.cat, 02-08-2022. [Consulta: 2 agost 2022].
# Applus+ IDIADA

Applus+ IDIADA (Idiada Automotive Technology, S.A.) és una empresa multinacional que proporciona serveis de disseny, enginyeria, assaig i homologació per a la indústria de l'automòbil. Compta amb més de 3.400 empleats en 24 països.

## Història

Va ser fundada en 1971 com a Institut d'Investigació Aplicada de l'Automòbil o «IDIADA», un centre de recerca de la Universitat Politècnica de Catalunya. En 1990, IDIADA va ser separat de la universitat i es va establir com a empresa independent propietat de la Generalitat de Catalunya. Va ser privatitzada en 1999 com una empresa de propietat del 80 % per Applus+ i el 20 % per la Generalitat de Catalunya.

## Productes i serveis

Applus+ IDIADA compta amb pistes de proves a Espanya, considerades com unes de les millors del món. La companyia proporciona serveis d'enginyeria per a la seguretat activa i passiva, sistemes de propulsió, material elèctric i electrònic del vehicle, soroll, vibracions i asprors (NVH), vehicle amb aire condicionat, durabilitat i fiabilitat. També proporciona serveis d'homologació i certificació a tot el món per a una àmplia varietat de vehicles, incloent-hi motocicletes, camions, autobusos i components, inclosos cascs i viseres.
Al Congrés FISITA 2012 a Pequín, Applus+ IDIADA va presentar el iShare, un quadricicle elèctric concepte dissenyat específicament per a préstec de vehicles.
En 2013, IDIADA va engegar una automòbil esportiu elèctric anomenat Volar-e, desenvolupat en cooperació amb l'empresa croata Rimac Automobili.

## Galeria d'imatges

* Pista de proves a Santa Oliva
* Secció de medició de soroll
* Configuració de prova de bolcada
* Applus + IDIADA iShare vehicle concepte al Saló de l'Automòbil de Xanghai 2013

## Referències

* ↑ «LLEI 2/1990, de 8 de gener, de l'Institut d'Investigació Aplicada de l'Automòbil (IDIADA)». [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ País, Ediciones El «Subirà privatiza en favor de Agbar la gestión del Instituto del Automóvil» (en castellà). El País [Madrid], 06-08-1999. ISSN: 1134-6582.
* ↑ http://ertico.com/partnerships/applus-idiada-group/ Arxivat 2014-10-26 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.catalonia.com/en/about-us/newsletter_news/newsletter/issue2/idiada.jsp Arxivat 2015-10-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.europapress.es/catalunya/noticia-applus-idiada--pekin-biplaza-electrico-carsharing-20121128185409.html
* ↑ http://www.autoevolution.com/news/applus-idiada-ishare-ev-is-ready-for-car-sharing-in-europe-video-53638.html
* ↑ Applus+ Idiada desenvolupa a Tarragona un cotxe elèctric capaç de superar els 300 km/h, ccma.cat, 24 de febrer de 2013
* ↑ Volar-e, un superdeportivo eléctrico de Applus+ Idiada encargado por la Comisión Europea, Motor pasion

## Enllaços externs

* Applus+ IDIADA - Lloc web oficial
# Festina lente (Pärt)

Festina lente és un adagio per a cordes amb una part ad libitum per a arpa del compositor estonià Arvo Pärt. Es va estrenar el 17 de novembre de 1986 al Théâtre de la Ville de París, interpretada per l'orquestra Music Projects London dirigida per Richard Bernas. Després d’experimentar diverses revisions al llarg dels anys, la versió definitiva es va publicar a l’àlbum Miserere d’ECM, enregistrat per la Beethoven Orchester Bonn dirigida per Dennis Russell Davies. La va dedicar a Manfred Eicher, el fundador i director de la companyia discogràfica ECM amb qui Pärt va col·laborar des de l'estrena de Tabula rasa el 1984, que es va convertir en el primer àlbum de l'ECM New Series.
Festina lente va rebre el seu títol de l'oxímoron grec «σπεῦδε βραδέως» (speûde bradéōs), que traduït literalment seria «afanya't a poc a poc» i que vindria a ser la dita «a poc a poc i bona lletra», que era una de les màximes preferides de l'emperador August, el creador i primer emperador de l'Imperi Romà. En aquest cas, al·ludeix a l'execució simultània de la melodia en tres velocitats distintes: els violins la desenvolupen de manera ràpida, la viola ho fa a un tempo moderat, mentre que els violoncels i els contrabaixos avancen a un ritme pausat.

## Referències

* ↑ «Festina lente». Arvo Pärt Centre. [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «Informació de l'obra» (en anglès). Universal Edition. [Consulta: 26 desembre 2018].
* ↑ Broman, Per F. «Arvo Pärt: Summa». BIS. [Consulta: 27 novembre 2024].
# Baile Átha Buí

Baile Átha Buí (en anglès Athboy, que vol dir "vila del gual groc") és una vila d'Irlanda, a la Gaeltacht del comtat de Meath, a la província de Leinster. En el seu territori hi ha la vila de Ráth Cairn que forma part de la Gaeltacht de Meath. Es troba a la cruïlla de les carreteres N51 i la R154. La ciutat està situada al gual del riu groc, prop de la frontera amb el comtat de Westmeath.

## Història

Durant l'edat mitjana era una fortalesa emmurallada de the Pale. Owen Roe O'Neill la va ocupar en 1643, i sis anys més tard Oliver Cromwell hi acampà el seu exèrcit al proper turó de Tlachta, localització de la festa pagana del Samhain, precursora de la moderna diada de Halloween.
La torre de St James (Església d'Irlanda) és el que queda d'un priorat carmelita del segle xiv. Darrere de l'església hi ha les restes de les muralles de la ciutat. L'església compta amb la interessant retaule medieval.
El 1694 les "terres i comuns" de la vila i altres nombroses denominacions de la terra foren erigides en una propietat i garantides a Thomas Bligh, diputat per Athboy, qui prèviament havia comprat gairebé 12 km² (3000 acres) a l'àrea d'Athboy. El feu fill, John, va rebre el "comtat de Darnley" en 1725 i els Blighs (comtes de Darnley) n'eren propietaris de tot llevat sis de les 27 townlands a la parròquia d'Athboy durant els segles xviii i xix. Avui la llar dels Darnley a Main Street és l'Old Darnley Lodge Hotel.

## Transport
### Ferrocarril

L'estació de ferrocarril d'Athboy va obrir el 26 de febrer de 1864, però fou tancada al tràfic de passatgers el 27 de gener de 1947 i clausurada definitivament l'1 de setembre de 1954.

### Bus

Avui la vila té serveis regulars de bus a Trim, Dublín, Granard i Cavan que és proveït per la ruta del Bus Éireann amb 111 passatgers de/a Granard i Cavan on han de canviar de cotxe cap a Athboy. Durant el curs escolar hi ha una línia 0070 només els diumenges a Athlone, Navan i Dundalk.

## Educació

Endemés de les escoles primàries rurals de Rathmore i Rathcairn, l'O' Growney National School ha ofert serveis educatius des de 1949.
Pel que fa a l'educació secundària, l'antic convent de caritat de St. Joseph's s'unó a l'Athboy Vocational School en 2004 per a formar l'Athboy Community School. L'escola és localitzada actualment en el lloc on l'escola vocacional fou traslladada en 2011.

## Personatges

* Eugene O'Growney

## Referències

* ↑ Meath Heritage information brochure
* ↑ «Athboy station». Railscot - Irish Railways.
* ↑ http://www.buseireann.ie/pdf/1307702393-111.pdf Arxivat 2014-03-27 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.buseireann.ie/pdf/1360753126-070.pdf Arxivat 2013-03-22 a Wayback Machine.
* ↑ «O' Growney NS, Athboy». O' Growney NS, Athboy.
* ↑ «Athboy CS». Athboy CS.

## Bibliografia

* Noel E. French, A short history of Rathmore and Athboy (1995)
* Beryl F.E. Moore, "Tombs in Athboy Graveyard", Irish Ancestor, volume 13 (1981), pp. 123–4

## Enllaços externs

* Parròquia d'Athboy
* Athboy Rugby Club Arxivat 2012-04-16 a Wayback Machine.
* Athboy Cobras Basketball Club Arxivat 2012-02-23 a Wayback Machine.
# John Garrels

John Carlyle "Johnny" Garrels (Bay City, Michigan, 18 de novembre de 1885 – Grosse Ile Township, Michigan, 21 d'octubre de 1956) va ser un atleta estatunidenc que va destacar en els 110 metres tanques, llançament de disc, llançament de pes i com a jugador de futbol americà.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la cursa dels 110 metres tanques i la de bronze en el llançament de pes. En aquests mateixos Jocs també disputà les proves del llançament de disc estil clàssic i disc estil antic, però es desconeix la posició exacte en què finalitzà.
Com a mínim en quatre ocasions va millorar el rècord del món dels 110 metres tanques i el llançament de pes, tot i que l'Amateur Athletic Union no en va reconèixer. Entre 1904 i 1906 jugà amb l'equip de futbol americà del Michigan Wolverines com a corredor.
En retirar-se de l'atletisme Garrels treballà com a enginyer químic i durant 27 anys fou director tècnic de la Wyandotte Chemical Company. Morí el 1956 a Grosse Ile Township, Michigan.

## Referències

* ↑ «Johnny Garrels Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 d’octubre 2012. [Consulta: 20 novembre 2015].
* ↑ «GARRELS TOSSES DISCUS BEYOND WORLD'S MARK». Detroit Free Press, 12-04-1905. Arxivat 31 de gener 2013 at Archive.is
* ↑ «GARRELS AGAIN ROBBED OF HONORS, A. A. U. REFUSING WORLD'S RECORD». Detroit Free Press, 28-06-1905. Arxivat 31 de gener 2013 at Archive.is
# Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 - llançament de javelina masculí

Els llançament de javelina masculí va ser una de les sis proves de llançaments que es disputaren durant els Jocs Olímpics de Londres de 1908. La prova es va disputar el 17 de juliol de 1908 amb la participació de 16 atletes procedents de sis nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Eric Lemming (SWE) | Arne Halse (NOR) | Otto Nilsson (SWE) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1908. Dos dies abans, en la disputa de la prova de llançament de javelina estil lliure, Eric Lemming, amb un llançament a l'estil tradicional, va superar el seu propi rècord olímpic i del món que tenia des dels Jocs Intercalats d'Atenes de 1906 amb 53,90 m.
| Rècord del Món | 54,44 m (*) | Eric Lemming | Londres (GBR) | 15 de juliol de 1908 |
| Rècord Olímpic | 54,44 m | Eric Lemming | Londres (GBR) | 15 de juliol de 1908 |
Eric Lemming establí un nou rècord olímpic i del món amb 54,83 m

## Resultats

| Posició | Nom | País | Distància |
| 1 | Eric Lemming | Suècia | 54.83 metres WR |
| 2 | Arne Halse | Noruega | 50.57 metres |
| 3 | Otto Nilsson | Suècia | 47.11 metres |
| 4 | Aarne Salovaara | Finlàndia | 45.89 metres |
| 5 | Armas Pesonen | Finlàndia | 45.18 metres |
| 6 | Juho Halme | Finlàndia | 44.96 metres |
| 7 | Jalmari Sauli | Finlàndia | Desconegut |
| 8-16 | Carl Bechler | Alemanya | Desconegut |
| 8-16 | Evert Jakobsson | Finlàndia | Desconegut |
| 8-16 | Jarl Jakobsson | Finlàndia | Desconegut |
| 8-16 | John Johansen | Noruega | Desconegut |
| 8-16 | Henry Leeke | Alemanya | Desconegut |
| 8-16 | Ernest May | Regne Unit | Desconegut |
| 8-16 | Jimmy Tremeer | Regne Unit | Desconegut |
| 8-16 | Hugo Wieslander | Suècia | Desconegut |
| 8-16 | Charalambos Zouras | Grècia | Desconegut |

## Referències

* Cook, Theodore Andrea. The Fourth Olympiad, Being the Official Report. Londres: British Olympic Association, 1908.
* De Wael, Herman. «Athletics 1908». Herman's Full Olympians, 2001. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2006. [Consulta: 15 juliol 2006].
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2015. [Consulta: 15 juliol 2006].
# MasterChef

MasterChef és un programa de televisió gastronòmic que busca el millor cuiner amateur d'Espanya. El format està basat en un espai de televisió britànic de cuina amb el mateix títol creat per Franc Roddam el 1990. Televisió Espanyola produeix el programa per al territori espanyol en col·laboració amb Shine Iberia. El reality està conduït per Eva González, mentre que Jordi Cruz, Samantha Vallejo-Nágera i Pepe Rodríguez són els xefs que jutgen els plats dels aspirants. Es va estrenar a la 1 el 10 d'abril de 2013.

## Referències

* ↑ «TVE estrena el reality show 'MasterChef' el próximo miércoles 10 de abril». Noxvo, 02-04-2013. [Consulta: 19 abril 2013].
* ↑ «La 1 prepara la adaptación española del reality show culinario 'MasterChef'», 27-12-2012. [Consulta: 19 abril 2013].
* ↑ «Eva González será la 'Master Chef' de TVE». Grupo Zeta, 13-02-2013. [Consulta: 3 juliol 2013].
* ↑ «TVE estrena su concurso de talentos al fogón: 'MasterChef'». 20 minutos, 10-04-2013. [Consulta: 3 juliol 2013].
# Fluviphylax zonatus

Fluviphylax zonatus és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes. Els adults poden assolir els 1,6 cm de longitud total del Brasil (Sud-amèrica).

## Referències

* ↑ Costa, W.J.E.M «Relationships, monophyly and three new species of the Neotropical miniature poeciliid genus Fluviphylax (Cyprinodontiformes: Cyprinodontoidei)». Ichthyological Exploration of Freshwaters, 7, 2, 1996, pàg. 111–130. ISSN: 0936-9902.
* ↑ Torres, Armi G.; Bailly, Nicolas. «Fluviphylax zonatus Costa, 1996». FishBase.
# Fundulus notti

Fundulus notti és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes. Poden assolir els 6 cm de longitud total. Va ser descrit el 1854 pel naturalista suís Louis Agassiz.

## Distribució geogràfica

Es troba als Estats Units.

## Referències

* 1 2 Froese, Rainer; Bailly, Nicolas. «Fundulus nottii (Agassiz, 1854) Bayou topminnow» (en anglès).
* ↑ Agassiz, Louis. Notice of a collection of fishes from the southern bend of the Tennessee River, Alabama (en anglès). New Haven [Conn.]: B.L. Hamlen, 1854. DOI 10.5962/bhl.title.166584.
# Cyprinodon maya

Cyprinodon maya és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.
Els adults poden assolir els 10 cm de longitud total. Es troba a Nord-amèrica: Mèxic.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 «Cyprinodon maya» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Apogon queketti

Apogon queketti és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes. Va ser descrit per John Dow Fisher Gilchrist el 1903. Poden assolir fins a 8 cm de longitud total. Es troba al sud del Mar Roig, Mar d'Aràbia i KwaZulu-Natal (Sud-àfrica).

## Referències

* ↑ Gilchrist, J. D. F. «Descriptions of new South African fishes». arine investigations in South Africa, v. 2, 1903, pàg. 203-211, Pls. 13-18.
* 1 2 Sa-a, Pascualita; Reyes, Rodolfo B. «Jaydia queketti (Gilchrist, 1903) Spotfin cardinal» (en anglès). Fishbase.
# Scomberoides lysan

Scomberoides lysan és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes. Poden assolir fins a 110 cm de longitud total.
Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a les Marqueses, Hawaii, les Tuamotu, el sud del Japó i Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* 1 2 Luna, Susan M.; Bailly, Nicolas. «Scomberoides lysan (Forsskål, 1775) Doublespotted queenfish» (en anglès). Fishbase.
# Acanthoclinus matti

Acanthoclinus matti és una espècie de peix de la família Plesiopidae i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Nova Zelanda. Va ser descrit per Graham S. Hardy el 1985.

## Referències

* ↑ Garilao, Cristina V.; Luna, Susan M. «Acanthoclinus matti (Hardy 1985)» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Hardy, Graham S. «Revision of the Acanthoclinidae (Pisces: Perciformes), with descriptions of a new genus and five new species». New Zealand Journal of Zoology, 11, 4, 01-10-1984, pàg. 357–393. DOI: 10.1080/03014223.1984.10428252. ISSN: 0301-4223.

## Bibliografia

* Paulin, C.; Stewart, A.; Roberts, C.; McMillan, P. New Zealand fish: a complete guide. Wellington [N.Z.]: Te Papa Press, 2001 (Museum of New Zealand Miscellaneous Series No. 19). ISBN 0-909010-85-4.
# Ammodytes personatus

Ammodytes personatus és una espècie de peix de la família dels ammodítids i de l'ordre dels perciformes. Poden assolir fins a 15 cm de longitud total.
Es troba al Pacífic nord-occidental des del Mar del Japó fins a l'illa de Hokkaido al Japó i al Pacífic nord-oriental a Alaska.

## Referències

* ↑ Girard, Charles F. «Contributions to the ichthyology of the western coast of the United States, from specimens in the museum of the Smithsonian Institution» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, v. 8, 1856, pàg. 131-137.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
# Apistogramma acrensis

Apistogramma acrensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Sud-amèrica: riu Acre. Va ser descrit per W. Staeck el 2003.

## Referències

* ↑ Torres, Armi G.; Bailly, Nicolas. «Apistogramma acrensis Staeck, 2003» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Staeck, W. Cichliden-Lexikon (en alemany). teil 3: Südamerikanische Zwergbuntbarsche. Dähne Verlag, 2003, p. 1-219.

## Bibliografia

* Kullander S. O.: A taxonomic study of the genus Apistogramma (Regan, 1913), with a revision of the brazilian and peruvian species (Teleostei: Percoidei: Cichlidae). Bonner Zoologische Monographien Núm. 14 : 1-152. Any 1980.
* Kullander, S.O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History, Estocolm, 431 pp.
# Garra ethelwynnae

Garra ethelwynnae és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Va ser descrit per Menon el 1958.
Garra ethelwynnae és una espècie de Garra amb el musell llis, dos parells de barbells i l'esquena, el pit i el ventre nus. Hi ha de 29 a 30 escates a la línia lateral. El respirador està situat molt a prop de l'origen de l'aleta anal. Els adults poden assolir els 2,8 cm de longitud total.
Es troba a Eritrea.
L'epítet específic ethelwynnae honra Ethelwynn Trewavas.

## Referències

* ↑ Menon, Ambat Gopalan Kutty «Garra ethelwynnae, a new cyprinid fish from Eritrea (Africa)». Current Science, 1958, pàg. 450-451. ISSN: 0036-8121.
* 1 2 3 Sa-a, Pascualita. «Garra ethelwynnae Menon, 1958» (en anglès). FishBase.
* ↑ Lévêque, C.; Dage, J.; Thys van den Audenaerde, D.F.E.. «Cyprinidae». A: Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en francès, anglès). Vol. 1, 1984, p. 217-342.
* ↑ Scharpf, Christopher; Lazara, Kenneth J. «Order CYPRINIFORMES: Family CYPRINIDAE: Subfamily LABEONINAE». The ETYFish Project Fish Name Etymology Database, 25-09-2018. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 21 març 2021].
# Garra gotyla

Garra gotyla és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Àsia. Hi ha dues subespècies que certs autoritats, com ara la UICN consideren espècies diferents:
* Garra gotyla gotyla (Gray, 1830), freqüent a l'Àsia Oriental, ateny fins a 145 cm
* Garra gotyla stenorhynchus Jerdon, 1849 als Ghats Occidentals de l'Índia ateny fins a 155 cm.

## Referències

* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* ↑ Torres, Armi G.; Reyes, Rodolfo B. «Garra gotyla (Gray, 1830) Sucker head» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 21 agost 2020].
* ↑ Torres, Armi G. «Garra stenorhynchus (Jerdon, 1849)» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 21 agost 2020].