OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cladosporium

Cladosporium és un gènere de fongs ascomicets que inclou alguns dels fongs tipus floridura més comuns de l'interior i l'exterior de les cases. Les espècies d'aquest gènere produeixen colònies de color verd oliva a marró i tenen conidis pigmentats de color fosc.
Les espècies del gènere es troben en materials vius o morts. Algunes espècies són patògenes de les plantes i es troben entre els fongs que fan la capa de fumagina a les plantes. Altres espècies parasiten altres fongs. Es dispersen pel vent i són extremadament abundants en l'aire a l'exterior. A l'interior poden créixer en superfície humides.
Cladosporium fulvum, causa una malaltia fúngica en les fulles de la tomaquera i a més és un important organisme model en genètica.

## Efectes sobre la salut

Les espècies de Cladosporium rarament són patògenes en humans però poden causar infeccions en la pell i els dits del peu i també sinusitis i infeccions en els pulmons que si no es tracten poden acabar en pneumònia.
Les espores de Cladosporium són al·lergens que poden donar al·lèrgia i problemes d'asma. L'exposició perllongada a aquests fongs pot afeblir el sistema immunitari i si bé no produeixen micotoxines preocupants sí que fan compostos orgànics volàtils (VOC) associats amb olors.

## Referències

* ↑ Rivas, S. & Thomas C.M., 2005. Molecular interactions between tomato and the leaf mold pathogen: Cladosporium fulvum. Annual Review of Phytopathology 43: 395-436.

## Enllaços externs

* Cladosporium at D. Malloch's site Arxivat 2008-09-25 a Wayback Machine.
* Cladosporium definition, description and varieties at ByeByeMold Arxivat 2019-09-11 a Wayback Machine.
* Cladosporium at EMLab P&K Indoor Air Quality Laboratory Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.
# Glyptemys

Glyptemys és un gènere de tortugues de la família dels emídids (Emydidae). Es compon de dues espècies: la Glyptemys muhlenbergii i la Glyptemys insculpta, endèmiques d'Amèrica del Nord. Fins a l'any 2001, aquestes tortugues eren considerades membres del gènere Clemmys, que actualment compta amb un dels membres, Clemmys guttata.
De plena maduresa, aquestes tortugues creixen entre 9 i 20 cm. Aquestes tortugues són semi-aquàtiques, encara que això varia segons la temporada. Tenen unes característiques morfològiques que les fan úniques i diferents.
Les Glyptemys prefereixen corrents de moviment lent i llacunes i s'alimenten d'insectes, matèria vegetal, petits invertebrats, i mengen carronya. Aquestes tortugues estan protegides en tot el seu rang.

## Referències

* Feldman, C.R. and J.F. Parham. 2002. Molecular phylogenetics of Emydine turtles: taxonomic revision and the evolution of shell kinesis. Molecular Phylogenetics and Evolution
# Bituminaria

Bituminaria és un petit gènere de plantes herbàcies dins la família Fabaceae.

## Taxonomia

* Bituminaria acaulis
* Bituminaria bituminosa
* Bituminaria morisiana

## Referències

* ↑ A pterocarpan from the seeds of Bituminaria morisiana. Marco Leonti, Laura Casu, Jurg Gertsch, Leonardo Bonsignore, Costantino Floris, Mariano Casu and Filippo Cottiglia, J Nat Med (2010) 64:354–357, doi:10.1007/s11418-010-0408-7
# Holmesina

Holmesina és un gènere de pampatèrid, un animal del grup dels cingulats. Aquests animals cuirassats visqueren a les Amèriques fins que s'extingiren a finals del Plistocè. S'assemblaven als armadillos d'avui en dia, que són parents relativament propers seus, però eren bastant més grans. Per exemple, l'espècie nord-americana H. sepentrionalis assolia un pes d'uns 180 kg. A diferència dels armadillos actuals, que són insectívors, Holmesina tenia una dieta herbívora.

## Referències

* ↑ Martin, P.; S. (2005). Twilight of Mammoths. Ice Age Extinctions and rewilding of America. University of California Press. Berkeley, Los Angeles, Londres. ISBN 978-0-520-25243-1 (anglès)
# Xanthomonas

Xanthomonas és un gènere de Proteobacteris, molts dels quals causen malalties a les plantes. La majoria de les varietats de Xanthomonas estan disponibles a la National Collection of Plant Pathogenic Bacteria (NCPPB) del regne unit i altres col·leccions internacionals de cultius com la ICMP a Nova Zelanda, CFBP a frança i VKM a Rússia. També a M.T.C.C. d'Índia.

## Patogènesi en plantes

Xanthomonas pot infectar una varietat d'espècies incloent la pebrotera, arròs, cítric, tomaquera, cotoner i soia.
Alguns tipus de Xanthomonas causen taques localitzades en les fulles però altres s'estenen sistemàticament i causen podridures negres o destrucció de la fulla. Injecten un nombre de proteïnes efectores, incloent-hi efector TAL, dins les plantes.

## Referències

* ↑ Boch J, Bonas U «XanthomonasAvrBs3 Family-Type III Effectors: Discovery and Function». Annual Review of Phytopathology, vol. 48, September 2010, pàg. 419–36. DOI: 10.1146/annurev-phyto-080508-081936. PMID: 19400638.
# Turgidodon

Turgidodon és un gènere de mamífers extints de la família dels alfadòntids. Aquest parent proper dels opòssums visqué durant el Cretaci superior. Se n'han trobat restes fòssils a Alberta (Canadà) i a diferents regions dels Estats Units. Es tractava d'un animal arborícola que tenia una dieta omnívora. Devia pesar uns 500 g.

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database. Informació taxonòmica i de distribució sobre plantes i animals fòssils.» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-05-27. [Consulta: 22 setembre 2011].
* ↑ R. L. Cifelli «Cretaceous mammals from southern Utah. I. Marsupials from the Kaiparowits Formation (Judithian)» (resum) (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, vol. 10, 3, pàg. 295-319.
# Gelsemium

Gelsemium és un gènere de plantes amb flors dins la família Gelsemiaceae. Conté tres espècies d'arbusts o plantes enfiladisses. Dues espècies són natives d'Amèrica del Nord, una de la Xina i Sud-est d'Àsia.
Carl von Linné primer va classificar G. sempervirens com Bignonia sempervirens el 1753; Antoine Laurent de Jussieu canvià el nom del gènere el 1789. Gelsemium é la forma llatinitzada de la paraula italiana pel gessamí, gelsomino.
Les tres espècies del gènere són verinoses. Gelsemium s'ha demostrat que conté metoxindoles.
Gelsemium es va usar com analgèsic al segle xviii.

## Taxonomia

* G. elegans. planta enfiladissa natica de l'Índia, Indonèsia, Laos, Malàisia, nord de Myanmar, nord de Tailàndia, Vietnam, i les províncies de la Xina de Fujian, Guangdong, Guangxi, Guizhou, Hainan, Hunan, Jiangxi, Taiwan, Yunnan, i Zhejiang.
* G. rankinii. és natiu del sud-est dels Estats Units.
* G. sempervirens.és natiu del sud-est dels Estats Units de Virgínia a Texas i al sud fins a Mèxic i Guatemala. Es fa servir com planta ornamental a tot el món.

## Referències

* ↑ www.plantphysiol.org
# Pomatias

Pomatias és un gènere de mol·luscs gastròpodes terrestres a la família Pomatiidae. S'han descrit com a mínim una dotzena d'espècies distribuïts a l'Europa meridional, Corfú i l'Índia.
Es tracta de petits cargols operculats, amb l'opercle prim i cartilaginós, la conquilla té pocs verticils, composta per dues plaques concamerades. La conquilla és imperforada, cònica amb les voltes bombades i amb estries o rivets longitudinals. El peristoma és simple o doble, la vora interna de l'obertura és contínua mentre que l'externa és reflectida.

## Referències

* ↑ Baird, William. John Edward Gray. Nomenclature of molluscous animals and shells in the collection of the British Museum: Pt. I. Cyclophoridæ (en anglès). Londres: John Edward Gray, 1850, pàg. 61 [Consulta: 1r maig 2012].
* ↑ Woodward, S.P.. A Manual of the mollusca or a rudimentary treatise of recent and fossil shells (en anglès), 1854, pàg. 176 [Consulta: 1r maig 2012].
* Johann Andreas Wagner 1897. Monographie der gattung Pomatias Studer. (alemany)
# Aglaonema

Aglaonema és un gènere de plantes amb algunes espècies utilitzades com planta d'interior. Consta d'una quarantena d'espècies i són natives dels aiguamolls i boscos plujosos tropicals del sud-est d'Àsia des de Bangladesh a les Filipines incloent el sud de la Xina.
Són plantes herbàcies perennes que fan de 20-150 cm d'alt. Les fulles són de disposició alternada, de lanceolades a estretament ovades, de 10-45 cm de llargada i de 4-16 cm d'amplada. Les seves flors són relativament inconspícues, i presenta espates blanques o blanc-verdoses que donen baies vermelles.
La saba d'aquestes plantes és verinosa, causa irritació en la pell i s'ingereix irrita la boca, els llavis, la gola i la llengua.

## Cultiu i usos

És una planta d'interior popular donat que és molt fàcil de cultivar. Se n'han seleccionat nombrosos cultivars incloent plantes amb variegació de les fulles. Toleren un ampli rang de llum, no necessiten gaire atencions i són relativament resistent a les plagues.
Prefereixen la llum indirecta i l'ombra parcial. No toleren el fred i la seva temperatura òptima de creixement és entre els 20 i els 30 °C. Els cal una humitat relativa alta. Es propaguen fàcilment per esqueix, que arrelen dins un vas d'aigua i per divisió de les plantes.

## Algunes espècies

* Aglaonema acutispathum
* Aglaonema brevispathum
* Aglaonema commutatum
* Aglaonema costatum
* Aglaonema crispum
* Aglaonema flemingianum
* Aglaonema fumeum
* Aglaonema hookerianum
* Aglaonema modestum
* Aglaonema nebulosum
* Aglaonema nitidum
* Aglaonema oblongifolium
* Aglaonema pictum
* Aglaonema roebelinii
* Aglaonema rotundum
* Aglaonema siamense
* Aglaonema simplex
* Ricky adi putra

## Enllaços externs

* Aglaonema for your Home Arxivat 2012-05-31 a Wayback Machine.
* Chilling Injury in Plants
* Poisonous Plants Arxivat 2008-05-03 a Wayback Machine.
* Aglaonema Plant Care Arxivat 2022-12-09 a Wayback Machine.
# Phellinus

Phellinus és un gènere de fongs dins la família Hymenochaetaceae. Moltes espècies causen la podridura blanca i altres són bolet de soca. El seu cos fructífer creix sobre la fusta. Són llenyosos, de consistència del suro i de color marró i les hifes són marró groguenques.
El nom de Phellinus significa suro.
Els Phellinus produeixen el fenol natural hispidina.

## Referències

* ↑ Ellis, J. B.; Ellis, Martin B.. Fungi without gills (hymenomycetes and gasteromycetes): an identification handbook. Londres: Chapman and Hall, 1990. ISBN 0-412-36970-2.
* ↑ Healing Mushrooms By Georges M. Halpern
* ↑ Highly oxygenated and unsaturated metabolites providing a diversity of hispidin class antioxidants in the medicinal mushrooms Inonotus and Phellinus. In-Kyoung Lee and Bong-Sik Yu, Bioorganic & Medicinal Chemistry Volume 15, Issue 10, 15 May 2007, pp. 3309-3314, doi:10.1016/j.bmc.2007.03.039
# Xiprer de Leyland

El xiprer de Leyland (Cupressus x leylandii) és una espècie de conífera de la família Cupressaceae, fruit de la hibridació de dues altres espècies de xiprer, Cupressus macrocarpa i Cupressus nootkatensis.

## Característiques

És un arbre de creixement ràpid i de fulla persistent molt usat en jardineria per fer tanques i alineacions. Aquests arbres poden arribar a fer 15 m d'alt en només 16 anys. Presenten de manera natural el murgonat, que en aquest cas és la multiplicació asexual de les branques inferiors quan arriben a tocar a terra.

## Història

El 1845, el banquer Christopher Leyland va comprar la finca Leighton Hall Powys a la família Corbett de Shropshire. El 1847, aquest comprador la va regalar al seu nebot John Naylor (1813-1889), que va reestructurar tota la finca.
Naylor va comissionar Edward Kemp, un alumne de Sir Joseph Paxton, per reordenar els jardins amb diverses espècies de coníferes nord-americanes que per creuament (hibridació) van crear el xiprer de Leyland.

## Referències

* ↑ Hillier Manual of Trees and Shrubs, p436 - Conifers [Consulta: 30 novembre 2008].
* ↑ «Leighton Hall - A History». BBC Mid-Wales. Arxivat de l'original el 2011-10-06. [Consulta: 29 novembre 2008].
# Acanthocalycium

Acanthocalycium és un gènere de cactus que consta de tres espècies. És originari de l'Argentina. El nom d'aquest tàxon prové del grec akantha (que significa espinós) i kalyx (que significa brots), la qual cosa es refereix a les espines en el tub floral.
Són plantes de globoses a allargades, amb nombroses costelles en les tiges. Les flors van de blanques a rosades o roges i s'obren de dia.

## Taxonomia

Spinicalycium Fric (nom. inval.) ha passat a ser un sinònim del gènere. A més el gènere Acanthocalycium periòdicament s'ha inclòs dins el gènere Echinopsis.

## Referències

* Edward F. Anderson, The Cactus Family (Timber Press, 2001), pp. 105-106
# Tovaria

Tovaria és un gènere de plantes herbàcies natives de Jamaica i Amèrica del Sud. N'hi ha dues espècies, T. pendula i T. diffusa. El gènere és l'únic dins la família Tovariaceae.

## Referències

* http://www.mobot.org/MOBOT/Research/APweb/orders/brassicalesweb.htm#Tovariaceae
# Doryanthes

Doryanthes és l'únic gènere de la família de plantes amb flors Doryanthaceae. Aquest gènere té dues espècies, D. excelsa i D. palmeri, les dues són plantes natives del litoral de l'est d'Austràlia i són plantes suculentes. Creixen en forma de roseta i només floreixen passats els 10 anys.

## Referències

* 1 2 Botanica : The Illustrated A–Z of over 10,000 garden plants and how to cultivate them, Köln: Köneman, 2004, ISBN 978-3-8331-1253-9, p. 312
# Charles-Jean de la Vallée-Poussin

Charles Jean de la Vallée-Poussin va néixer a Lovaina, Bèlgica, on hi va passar la major part de la seva vida. El seu oncle Louis-Philippe Gilbert va ser-li professor de matemàtiques a la Universitat Catòlica de Lovaina després d'haver obtingut el grau d'enginyeria, i va ser animat a fer un doctorat en ciències físiques i matemàtiques. L'any 1891 quan tenia 25 anys va ser professor ajudant en Anàlisi Matemàtica.
Després va ser professor a la mateixa universitat (igual que el seu pare, Charles-Louis-Joseph-Xavier de la Vallée-Poussin, que va ensenyar mineralogia i geologia) el 1892, quan Gilbert va morir i Charles-Jean de la Vallée-Poussin va obtenir el ser càrrec.
Mentre ensenyava també feia investigacions en anàlisi matemàtica i sobre la teoria de nombres. El 1905 va ser premiat amb el Premi Desenal de Matemàtica Pura 1894-1903. Aquest premi també li va ser concedit el 1924 pel seu treball en el període 1914 a 1923. El 1898 va ser nomenat corresponsal de la Reial Acadèmia (quan tenia 32 anys) i membre de l'Acadèmia el 1908. El 1923 va ser President de la Divisió de Ciències. El 1914 va marxar de Lovaina per causa de la invasió de l'exèrcit alemany i va ser convidat a ensenyar a la Universitat Harvard als Estats Units. Això va ser seguit per càtedres a París al Collège de France i a la Sorbona el 1918.
Després de la guerra va tornar a Bèlgica, va crear-se la Unió Internacional de Matemàtics i va ser convidat a convertir-se en el seu president (President d'Honor). Entre el 1918 i 1925 va viatjar intensament, ensenyant a Ginebra, Estrasburg i Madrid i després als Estats Units, on va donar conferències a les Universitats de Chicago, Berkeley, Brown, Yale, Princeton, Colúmbia, Filadèlfia i l'Institut Rice. Va ser doctor honoris causa de les universitats de París, Toronto, Estrasburg i Oslo, delegat de l'Institut de França i membre de l'Acadèmia Pontifícia de Nuovi Lincei, Nazionale dei Lincei, Madrid, Nàpols i Boston. Se li va concedir el títol de baró pel rei dels belgues Albert I el 1928.
El 1961, es va fracturar l'espatlla i aquest incident el va portar a la mort a la ciutat de Boitsfort (Watermaal-Bosvoorde), uns mesos més tard. Un alumne seu, Georges Lemaître, seria més tard el primer a proposar una teoria del big-bang de la història de l'Univers.

## Bibliografia

* Lemaitre, Georges «Charles Jean de la Vallée Poussin» (en francès). Commentarii, Vol. 1, Num. 8, 1962, pàg. 1-4. ISSN: 0554-6648.
* Mawhin, J. «Une brève histoire des mathématiques à l'Université Catholique de Louvain» (en francès). Revue des Questions Scientifiques, Vol. 163, Num. 4, 1992, pàg. 369-386. ISSN: 0035-2160.
* Yan, Song Y. Number Theory for Computing (en anglès). Springer, 2000. ISBN 978-3-662-04055-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Charles-Jean de la Vallée-Poussin» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Burkill, J.C. «Vallée-Poussin, Charles-Jean-Gustave-Nicolas De La». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 16 març 2019]. (anglès)
# Brocmat

Brocmat (en francès Brommat) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 868 | 971 | 908 | 932 | 861 | 781 | 726 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Francis Issanchou | Divers droite |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Celestino Rocha da Costa

Celestino Rocha da Costa (São Tomé i Príncipe, 25 de setembre de 1938 - 23 de desembre de 2010) és un advocat i polític africà, que fou el darrer Primer ministre de São Tomé i Príncipe abans de les eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 1991. Era germà gran del també polític Guilherme Posser da Costa i cosí del president Manuel Pinto da Costa.
Llicenciat en dret per la Universitat de Coïmbra, el 1970 va treballar com a delegat de la Procuradoria de la República, i en 1975 fou destinat a São Tomé com a tècnic del Ministeri de Justícia. Militant del MLSTP, durant el procés d'independència de São Tomé i Príncipe fou president de la Comissió Electoral Central i en juny de 1976 fou nomenat Secretari d'Estat de Justícia. De 1976 a 1978 fou nomenat ministre d'Educació i Cultura, de 1978 a 1982 Ministre de Justícia i de 1983 a 1985 ministre de Comerç i Pesca.
Posteriorment fou nomenat Ministre d'Estat per a l'àrea social, càrrec que abandonà el gener de 1988 quan fou nomenat Primer ministre de São Tomé i Príncipe, càrrec que va ocupar del 8 de gener de 1988 al 7 de febrer de 1991. Després de les eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 1991 va deixar el càrrec. Fou acusat per alguns mitjans d'haver-se apropiat de 10,8 milions de dòlars d'un crèdit d'ajuda italià.
No tornà a ocupar cap càrrec públic fins que fou nomenat conseller del primer ministre per al petroli en 1999, i en 2001 fou membre de la Comissió Nacional del Petroli. Va morir en 2010 a l'Hospital de Santa Maria, a Portugal, després d'una llarga malaltia.

## Referències

* 1 2 3 Morreu o ex-primeiro ministro Celestino Rocha da Costa Arxivat 2023-04-07 a Wayback Machine., Téla Nón, 24 de desembre de 2010
* ↑ Stewart Lloyd-Jones i Antonio Costa Pinto. The Last Empire: Thirty Years of Portuguese Decolonization, p..
* ↑ Dieter Nohlen; Michael Krennerich; Bernhard Thibaut. Elections in Africa: a data handbook. Oxford University Press, 1999, p. 751. ISBN 978-0-19-829645-4 [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ John Stewart. African states and rulers. McFarland & Co., 2006, p. 196. ISBN 978-0-7864-2562-4 [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ «Sao Tome Accuses Ex-premier Of Embezzling Millions Of Dollars». Daily News, 28-08-1991 [Consulta: 7 novembre 2010].
# A Song to Remember

A Song to Remember és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Charles Vidor, estrenada el 1945.

## Argument

A la pel·lícula, Vidor tracta d'una manera romàntica el patriotisme del compositor i pianista polonès Frédéric Chopin. Va ser produïda durant la Segona Guerra Mundial. Chopin, interpretat per Cornel Wilde, és presentat davant del públic com un nen prodigi tocant una peça de Mozart, però quan comença a tocar el piano pot veure per la finestra com les autoritats russes estan capturant polonesos. La pel·lícula també mostra Chopin anant a reunions secretes per salvar Polònia. Vidor mostra el patriotisme com la raó més important per la qual Chopin toca el piano. Va a una reunió secreta en lloc de presentar-se a temps al concert que anava a fer per a un comte i els seus distingits convidats. A més quan finalment toca en el concert, interromp la seva interpretació quan veu entrar al Governador Rus de Polònia. Es posa dret i anuncia, «No toco per als carnissers russos». Surt esperitat de la sala. Abans de deixar Polònia per anar a París, Chopin agafa amb les seves mans terra polonesa.
La primera obra de Chopin que se sent a París és la seva Polonesa heroica, una cançó dedicada a Polònia. L'aparició de George Sand, interpretada per Merle Oberon, altera la vida de Chopin. Vidor retrata Sand com una figura negativa en la vida de Chopin. Ella el sedueix i el fa oblidar Polònia. Al final de la pel·lícula, ofereix una apassionada gira de concerts per Europa, malgrat la seva delicada salut. En un dels concerts, Chopin comença a sagnar.

## Repartiment

* Paul Muni Professor Joseph Elsner
* Merle Oberon: George Sand
* Cornel Wilde: Frédéric Chopin
* Nina Foch: Constantia
* George Coulouris: Louis Pleyel
* Howard Freeman: Friedrich Kalkbrenner
* Stephen Bekassy: Franz Liszt
I, entre els actors que no surten als crèdits :
* Frank Puglia: Monsieur Jollet
* Michael Visaroff: Governador rus

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1946: Oscar al millor actor per Cornel Wilde
* 1946: Oscar al millor guió original per Ernst Marischka
* 1946: Oscar a la millor fotografia per Tony Gaudio i Allen M. Davey
* 1946: Oscar al millor muntatge per Charles Nelson
* 1946: Oscar a la millor banda sonora per Miklós Rózsa i Morris Stoloff
* 1946: Oscar a la millor edició de so per John P. Livadary (Columbia SSD)

## Referències

* ↑ «A Song to Remember». The New York Times.
# Jacob Walton

Jacob Walton ( - p. 15 de juliol de 1743) va ser un matemàtic irlandès.

## Vida i obra

Res es coneix de la seva vida, fins al punt que el seu nom, Jacob, està extret de registres parroquials que podrien ser inexactes, ja que ell va signar les seves publicacions amb el nom de J. Walton.
Walton és recordat per haver publicat un assaig amb el títol de A Vindication of Sir Isaac Newton's Principles of Fluxions, defensant el newtonianisme, en contra de le la concepció de les matemàtiques de George Berkeley. Walton no va reconèixer que Berkeley no admetia les quantitats infinitament petites i, conseqüentment, tampoc podia entendre com es podia treballar amb proporcions de quantitats que ja havien desaparegut. Berkeley va respondre el seu text amb comentaris irònico-agressius, en una actitud que avui es podria qualificar de trolling.

## Referències

* ↑ Wallis i Wallis, 1990, p. 13-15.
* ↑ Robles, 2006, p. Cap. I.2.2.
* ↑ Breidert, 2017, p. 452.
* ↑ Moriarty, 2023, p. 205 i ss.

## Bibliografia

* Breidert, Wolfgang. «Berkeley's Philosophy of Mathematics». A: Richard Brook, Bertil Belfrage (eds.). The Bloomsbury Companion to Berkeley (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2017, p. 435-457. ISBN 978-1-4411-6228-1.
* Moriarty, Clare Marie «Duelling catechisms: Berkeley trolls Walton on fluxions and faith» (en anglès). Intellectual History Review, Vol. 33, Num. 2, 2023, pàg. 205-226. DOI: 10.1080/17496977.2021.1963933. ISSN: 1749-6977.
* Robles, José A. Los escritos matemáticos de George Berkeley y la polémica sobre "El Analista" (en castellà). UNAM, 2006. ISBN 970-32-3431-3.
* Wallis, P.J.; Wallis, R.V. «Jacob Walton of Dublin: A Biobibliographical Problem» (en anglès). The Linen Hall Review, Vol. 7, Num. 1/2, 1990, pàg. 13-15. ISSN: 0266-1500.

## Enllaços externs

* Wallis, Ruth. «Walton, Jacob» (en anglès). Oxford Dictionary of National Biography, 2004. [Consulta: 22 novembre 2024].
# Breve diccionario etimológico de la lengua castellana

El Breve diccionario etimológico de la lengua castellana és un diccionari etimològic realitzat pel filòleg català Joan Coromines (1905-1997), i publicat a Madrid per l'Editorial Gredos el 1990.
L'obra de Joan Coromines encara avui és una obra de referència en l'àmbit de la filologia romànica, ha estat reconeguda amb les màximes distincions honorífiques de la societat civil espanyola com va ser el Premi Nacional de les Lletres Espanyoles el 1989 pel conjunt de la seva obra, en castellà i català.

## Bibliografia

* Coromines, Joan. Breve diccionario etimológico de la lengua castellana. Madrid: Editorial Gredos, 1990. ISBN 8424913329 9788424913328.

## Referències

* ↑ Joan Coromines (en castellà). Anthropos Editorial, 1990, p.6. ISBN 8476582501.

## Vegeu també

* Joan Coromines i Vigneaux
* Diccionario crítico etimológico castellano e hispánico
* Nuevo Diccionario Latino-español etimológico

## Enllaços externs

* El Corominas