OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luci Cinci Aliment

Luci Cinci Aliment (en llatí Lucius Cincius Alimentus) va ser un famós annalista i jurista romà del segle iii aC. Formava part de la gens Cíncia, una gens romana d'origen plebeu. Era contemporani de l'historiador Quint Fabi Pictor.
Va ser pretor a Sicília l'any 209 aC amb el comandament de dues legions. Va ser fet presoner per Hanníbal Barca i va escriure un relat sobre el seu empresonament durant la Segona Guerra Púnica, on diu que Hanníbal el va tractar amb gran consideració.

## Obres
### Annals

La seva obra més coneguda van ser els Annals, que va ser escrita en grec "perquè la poguessin llegir a tota la Mediterrània", i va ser redactada durant la Segona guerra púnica. L'historiador alemany Niebuhr diu que Cinci Aliment va ser un historiador realment crític, i que va investigar la història de Roma buscant entre els documents més antics, els Annales pontificum, textos d'altres historiadors, on segurament hi havia el seu contemporani Quint Fabi Pictor i l'historiador sicilià Timeu de Tauromènion. La seva relació cordial amb Hanníbal mentre era presoner, va fer que el comandant cartaginès li expliqués el seu pas per la Gàl·lia i la travessa dels Alps, que Aliment va incorporar als seus textos donant un punt de vista diferent de la historiografia oficial. També canvia la visió històrica sobre les relacions entre els romans i els llatins, que altres historiadors, per una visió "patriòtica" explicaven sempre des del punt de vista dels romans. Una data significativa que dona Cinci Aliment és la de la fundació de Roma, que diu que va ser al quart any de la XII Olimpíada, o sigui l'any 729 aC i no el 753 aC, la data tradicional. Niebuhr diu que els càlculs d'Aliment es basaven en la consulta de documents etruscs i romans antics, i que segurament és correcta la seva proposta. Aliment va escriure una obra que els antics reconeixien plena d'honestedat. S'iniciava amb els orígens llegendaris de la fundació de Roma i acabava a les guerres púniques. És citat per Fest gràcies al qual s'han conservat alguns fragments.

### Altres obres

Va escriure també una història de Gorgias Leontinus, que probablement formava part dels seus Annales juntament amb la narració del seu captiveri. També un tractat sobre les tasques dels jurisconsults, De Officio Jurisconsulti format per almenys dos llibres. Un llibre sobre etimologia, De Verbis priscis, un sobre la potestat dels cònsols De Consulum Potestate, un sobre les assemblees, De Comitiis, un sobre les festes, De Fastis, un altre sobre la iniciació als misteris Mystagogicon, i alguns llibres del grup De Re Militari que tracten sobre temes de lleis militars, les cerimònies religioses de la declaració de guerra i el Jus Fetiale, o les obligacions dels fecials en les cerimònies bèl·liques.
Algunes d'aquestes obres s'atribueixen també a un Luci Cinci que hauria viscut en temps d'August.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 131-132.
# Ahmad Xah II Kutb al-Din Gudjarati

Ahmad Xah II Kutb al-Din (de naixement Djalal Khan) fou sultà de Gujarat, fill de Muhammad Xah II Karim Gudjarati al que va succeir quan va morir el febrer de 1451 agafant el lakab de Kutb al-Din i el nom de regnat d'Ahmad Xah II.
Va governar nou anys. Va enfrontar una invasió de Malwa que va derrotar en la batalla de Kapadwanj. El 1457 fou derrotat pel rei hindú (rana) de Chitor (Čitawr) i llavors en contra d'aquest es va aliar amb Malwa.
Va preparar la successió pel seu germanastre Fath Khan però fou probablement enverinat el maig de 1458 per la seva esposa. Els nobles van proclamar sultà all fill petit d'Ahmad Xah I, Dawud Khan Gudjarati.

## Referències

M.S. Comissariat, History of Gujarat, Londres 1928, reedició Bombai 1957
# Zizia

Zizia és un gènere de plantes amb flors dins la família de les apiàcies al qual va donar nom el botànic alemany Johann Baptist Ziz (1779–1829). És originari dels Estats Units i el Canadà. Les espècies dins aquest gènere inclouen Z. aurea i Z. aptera

## Taxonomia

* Zizia aurea
* Zizia aptera
* Zizia trifoliata

## Referències

* ↑ «Genus: Zizia W. D. J. Koch». Germplasm Resources Information Network (GRIN). United States Department of Agriculture, Agricultural Research Service, Beltsville Area. Arxivat de l'original el 2011-06-05. [Consulta: 16 agost 2008].
* 1 2 U.S. Department of the Interior: Ovalleaf Golden Alexanders (Zizea aptera)
* ↑ «Desert-Tropicals: Golden Alexanders». Arxivat de l'original el 2012-07-18. [Consulta: 11 setembre 2012].
* ↑ «Ion Exchange Native Seed and Plant Nursery: Golden Alexander». Arxivat de l'original el 2009-09-28. [Consulta: 11 setembre 2012].
* ↑ «Ion Exchange Native Seed and Plant Nursery: Heartleaf Alexander». Arxivat de l'original el 2010-05-02. [Consulta: 11 setembre 2012].
* ↑ «Robert W. Freckmann Herbarium (University of Wisconsin - Stevens Point)». Arxivat de l'original el 2011-09-28. [Consulta: 11 setembre 2012].
# El pare en viatge de negocis

El pare en viatge de negocis (en serbo-croat Otac na službenom putu) és una pel·lícula iugoslava d'Emir Kusturica estrenada el 1985. Ha estat doblada al català.

## Argument

La pel·lícula se situa a la Iugoslàvia dels anys 1950, Tito i Stalin es barallen. Mesa, pare del jove Malik, manté una embolic. La seva amant, cansada d'esperar, cedeix a les pressions del cunyat de Mesa.
En el transcurs d'una discussió, li explica a aquest últim les paraules sospitoses del seu amant a propòsit d'un cartell representant Karl Marx treballant davant l'efígie de Stalin.
El cunyat denuncia llavors el seu rival. La família es troba privada del seu cap i tots els seus membres li expliquen al petit Malik la condemna en un camp de treball com un llarg viatge de negocis.

## Repartiment

* Moreno D'E Bartolli: Malik
* Miki Manojlović: Mehmed-Mesa Zolj
* Mirjana Karanović: Senija Sena Zolj
* Mustafa Nadarević: Zijah Zijo Zulfikarpasic
* Mira Furlan: Ankica Vidmar
* Predrag Laković: Franjo
* Pavle Vujisić: Muzamer Zulfikarpasic
* Zoran Radmilović, un pilot

## Premis i nominacions

Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Canes 1985.

## Referències

* ↑ esadir.cat. El pare en viatge de negocis. esadir.cat.
* ↑ «Otac na službenom putu». The New York Times.

## Enllaços externs

* (francès) El pare en viatge de negocis – Lloc oficial en francès
# LHCII

El LHCII (de l'anglès light harvesting complex II, complex de collita de llum) és un complex de pigments proteics de les plantes verdes localitzat a la membrana tilacoidal dels cloroplasts. Es van desenvolupar en les plantes més evolucionades. Són molt importants per modular l'activitat fotosintètica en resposta a les variacions de la llum i altres condicions ambientals. Amb poca llum necessiten collir tots els fotons disponibles per sostenir la vida, mentre que amb molta llum dissipen l'energia absorbida en excés per evitar els danys fotooxidatius.
És la proteïna de membrana més abundant: un total de més de la meitat de tota la clorofil·la que hi ha a la Terra està vinculada a aquest complex. Participa en els primers passos de la fotosíntesi: recull la llum del sol i transfereix l'energia d'excitació al complex del nucli. La seva unitat funcional és un trímer de LHC, amb 36 molècules de clorofil·la i 6 molècules de luteïna.
Un millor coneixement de la funció del LHCII dins del cloroplast pot contribuir a crear plantes més resistents a condicions extremes provocades pel canvi climàtic, però també podria constribuir a construir cèl·lules fotovoltaiques inspirades en els processos químics de les plantes.

## Referències

* 1 2 Liguori, Nicoletta; Periole, Xavier; Marrink, Siewert J.; Croce, Roberta «From light-harvesting to photoprotection: structural basis of the dynamic switch of the major antenna complex of plants (LHCII)» (en anglès). Scientific Reports, 5, 1, 12-2015, pàg. 15661. DOI: 10.1038/srep15661. ISSN: 2045-2322. PMC: PMC4616226. PMID: 26493782. Títol traduït: «Des de la recol·lecció de llum fins a la fotoprotecció: base estructural del commutador dinàmic del complex d'antenes principals de les plantes (LHCII)»
* ↑ Salverda et alii, 2003, p. 450-451.
* ↑ Drop, Bartlomiej; Webber-Birungi, Mariam; Yadav, Sathish K.N.; Filipowicz-Szymanska, Alicja; Fusetti, Fabrizia «Light-harvesting complex II (LHCII) and its supramolecular organization in Chlamydomonas reinhardtii» (en anglès). Biochimica et Biophysica Acta (BBA) - Bioenergetics, 1837, 1, 1-2014, pàg. 63–72. DOI: 10.1016/j.bbabio.2013.07.012.
* ↑ Ferrado, Mònica L. «Molt més que fotosíntesi». Ara, 07-05-2016.

## Bibliografia

* Martín Matas, Guiomar; Leivar, Pablo; Ludevid, Dolores; Tepperman, James M.; Quail, Peter H. «Phytochrome and retrograde signalling pathways converge to antagonistically regulate a light-induced transcriptional network» (en anglès). Nature Communications, 7, 1, 06-05-2016, pàg. 1–10. DOI: 10.1038/ncomms11431. ISSN: 2041-1723.
* Salverda, Jante M.; Vengris, Mikas; Krueger, Brent P.; Scholes, Gregory D.; Czarnoleski, Adam R. «Energy Transfer in Light-Harvesting Complexes LHCII and CP29 of Spinach Studied with Three Pulse Echo Peak Shift and Transient Grating» (en anglès). Biophysical Journal, 84, 1, 2003, pàg. 450–465. DOI: 10.1016/S0006-3495(03)74865-6. PMC: PMC1302626. PMID: 12524298.
# Martina Fidanza

Martina Fidanza (Ponte San Pietro, 5 de novembre de 1999) és una ciclista italiana de pista i carretera que actualment corre per a l'equip Team Visma - Lease a Bike en categoria UCI Women’s WorldTeam. És filla del també ciclista Giovanni Fidanza i la seva germana Arianna Fidanza.
Les seves millors victòries són en la disciplina de pista on ha estat Campiona del Món i d'Europa en diferents modalitats. Actualment està més centrada en carretera com a velocista.

## Palmarès
### Pista

* 2017
** Campiona del món de ciclisme en pista júnior en scratch
** Campiona del món de ciclisme en pista júnior en persecució per equips
** Campiona d'Europa de ciclisme en pista júnior en scratch
** Campiona d'Europa de ciclisme en pista júnior en persecució per equips
* 2020
** Campiona d'Europa de ciclisme en pista en scratch
** Campiona d'Europa de ciclisme en pista sub-23 en scratch
** Campiona d'Europa de ciclisme en pista sub-23 en persecució per equips
** Campiona d'Europa de ciclisme en pista sub-23 en madison
* 2021
** Campiona del món de ciclisme en pista en scratch
** Campiona d'Europa de ciclisme en pista sub-23 en scratch
** Campiona d'Europa de ciclisme en pista sub-23 en persecució per equips
* 2022
** Campiona del món de ciclisme en pista en scratch
** Campiona del món de ciclisme en pista en persecució per equips

### Carretera

* 2017
** Pròleg i vencedora d'una etapa al Tour de Campanie
* 2019
** Pròleg i vencedora d'una etapa al Tour de Campanie
** 1a a la Coppa Caivano
** 1a al Giro della Provincia di Pordenone
* 2022
** Vencedora d'una etapa al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini
* 2023
** 1a a la Volta a Mouscron
* 2024
** 1a al Gran Premi Mazda Schelkens
** Vencedora de dues etapes a la Volta a Turíngia femenina

## Referències

* ↑ «Visma-Lease a Bike sign Italian sprinter Martina Fidanza in perfect fit for 2025» (en anglès). cyclingnews, 12-09-2024. [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «CICLISMO EN PISTA | MARTINA FIDANZA VUELVE A REINAR Y SE CUELGA EL ORO EN LA FINAL DE SCRACHT» (en castellà). Eurosport, 12-10-2022. [Consulta: 4 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats.com
* Fitxa a firstcycling.com
# Pachyrhizus

Pachyrhizus és un petit gènere de plantes amb flors que conta de 6 espècies de plantes tropicals i subtropicals que creixen a partir de grans arrels mestres comestibles.

## Jícama

La jícama (P. erosus) és una liana amb arrelsmestres esfèriques o allargades. Les seves llavors quan són tendres també són comestibles. Les llavors madures tenen alts nivells de rotenona que és un insecticida natural. La resta de les parts de la jícama són molt verinoses.

## Goitenyo

Goiteño, nupe, jacatupe (Pachyrhizus tuberosus) és una planta enfiladissa anual. Les seves llavors contenen molta proteïna i les seves arrels o tubercles són suculentes, dolces i rics en midó i en proteïna. Les fulles i tavelles també són comestibles. Es cultiva a l'Amazonia.

## Ahipa

The ahipa o ajipa (Pachyrhizus ahipa) és molt semblant a la jícama i el goitenyo. No és una liana i creix fins a 2.000 m d'altitud a Bolívia. S'aprofita l'arrel. Els científics britànics la introduïren a les Índies Occidentals (West Indies) on també es cultiva (Vietmeyer 1992).

## Referències

* ↑ Hunter Johnson, Jr.. «Jicama». UC Davis Extension, 01-09-1983. Arxivat de l'original el 2011-11-25. [Consulta: 17 gener 2013].
* ↑ «Jicama - Facts & History».
* Vietmeyer, N.. «Forgotten roots of the Incas». A: N. Foster & L. S. Cordell, eds.. Chilies to Chocolate. University of Arizona Press, Tucson, 1992. ISBN 0-8165-1324-4.
* Elaine M. D'Sa. «Using and Preserving Jicama». National Center for Home Food Preservation, 01-09-2004. Arxivat de l'original el 2011-09-26. [Consulta: 17 gener 2013].
* «Pachyrhizus Rich. ex DC.». Integrated Taxonomic Information System.
* «Yambean (jicama), raw». Nutrition Facts.
# Àstac de Tebes

Àstac o Àstacos (en grec antic: Ἄστακος) va ser, segons la mitologia grega, un guerrer tebà.
Va tenir quatre fills, Ismari, Leades, Melanip i Amfídicos, coneguts per ser alguns dels més valents defensors de la ciutat de Tebes quan la van atacar els set Cabdills. Melanip va matar Mecisteu i va ferir mortalment a Tideu, però Tideu, moribund, va aconseguir matar-lo. Ismari va matar Hipomedont, i Amfídicos a Partenopeu.
Segons Memnó d'Heraclea, Àstac era l'heroi epònim de la ciutat d'Àstacos a Bitínia, que va rebre el seu nom per consell d'un oracle.

## Referències

* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, III, 6, 7, 8
* ↑ Foci, que cita a Memnó d'Heraclea. Biblioteca, 224
# Acerra

Acerra és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la Ciutat metropolitana de Nàpols. L'any 2007 tenia 52.403 habitants.

## Història

Acerrae (en grec antic: Ἀχέρραι) era una ciutat de l'interior de Campània a uns 12 km al nord-est de Nàpols.
Apareix a la història durant la guerra que els campanis i els llatins van fer conjuntament contra Roma. L'any 332 aC, al final de la guerra, els habitants de la ciutat i d'altres ciutats properes van obtenir la ciutadania romana però sense dret a sufragi. Aquest dret el van obtenir més tard, però no se sap quan.
Durant la Segona Guerra Púnica es va mantenir fidel a Roma, i per això Hanníbal la va atacar l'any 216 aC. Els habitants no hi van poder fer front i van fugir, i els cartaginesos van saquejar la ciutat i la van cremar. Després de la guerra, l'any 210 aC, els acerrans, amb el permís del senat romà, la van reconstruir, diu Titus Livi.
Durant la guerra social, la va assetjar el general samnita Papi Mutil (Papius Mutilus), però segons Apià, va oferir una gran resistència i els samnites van abandonar el setge. Virgili parla de la fertilitat del territori, però al seu temps Acerrae havia patit freqüents inundacions del proper riu Clanius, que estava gairebé deserta. En temps d'August, va rebre una colònia romana. Estrabó en parla, juntament amb Nola i Nuceria, i diu que eren llocs d'una certa importància. No devia de conservar el seu rang colonial, perquè Plini el Vell l'esmenta només com un municipi.

## Referències

* ↑ «Acerra». Enciclopedia Treccani. [Consulta: 9 juny 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «Acerrae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 9 juny 2023].
# Batalla de Naïssus

La batalla de Naïssus fou un enfrontament armat entre una coalició de tribus gòtiques i l'exèrcit de l'Imperi Romà, comandat per l'emperador Claudi II el Gòtic, en la localitat de Naïssus, avui en dia Niš en l'actual Sèrbia.
El resultat de la batalla fou una contundent victòria romana, que combinada amb les posteriors campanyes de l'emperador Luci Domici Aurelià, va aconseguir eliminar l'amenaça de les invasions germàniques en la frontera balcànica durant les següents dècades.

## Rerefons

El 267, una gran onada de tribus germàniques liderada pels hèruls havien saquejat la costa del Mar Negra, Mar Egea i diverses illes i ciutats gregues, arribant a posar setge a Atenes, on foren finalment derrotats. Rebutjats cap al nord, foren finalment interceptats per l'exèrcit imperial comandat per Galiè, qui els derrotà severament a la batalla de Nestus.
En el passat, la batalla de Nestus i la de Naïssus es van arribar a confondre, però estudiosos moderns han distingit clarament ambdues batalles i fins i tot creuen que la primera victòria romana (Nestus) fou tan decisiva que les següents batalles liderades per Claudi II el Gòtic no foren més que una campanya de neteja.
Després de la victòria, Galiè va tornar de pressa cap a Itàlia per enfrontar-se a l'usurpador Aureol, però fou assassinat i Claudi II pujà al tron. Claudi va haver d'enfrontar-se gairebé immediatament als Alamans, que havien envaït Itàlia i a qui va derrotar en la batalla del llac Benacus. No va ser fins llavors que finalment va poder fer-se càrrec dels bàrbars de les províncies balcàniques.

## Batalla

Els dos exèrcits s'enfrontaren a la rodalia de Naïssus, amb els romans avançant des del nord. Ambdós bàndols comptaven amb nombroses tropes i perderen un gran nombre d'homes, però en el punt crític de la batalla, els romans simularen fugir i després d'un llarg rodeig, tornaren a atacar a l'enemic pel flanc, acabant amb uns 50.000 gots. El futur emperador Aurelià liderava l'atac de la cavalleria romana, decisiva en l'atac victoriós dels romans.

## Fets posteriors

Molts gots aconseguiren escapar cap a Macedònia, però amb la cavalleria romana constantment perseguint-los i castigant la seva rereguarda. Finalment, els bàrbars foren rodejats i atrapats vora la Serralada dels Balcans, on una epidèmia els va delmar. Molts bàrbars caigueren morts i altres foren fets presoners. Alguns altres foren admesos a l'exèrcit romà. Però l'epidèmia també va afectar els romans i el mateix Claudi II caigué malalt, morint el 270.
La importància de la victòria fou tan gran que Claudi es va guanyar el sobrenom de Gothicus ("conqueridor dels Gots"). Malgrat tot, només un any més tard i després de repel·lir una nova invasió, el nou emperador Aurelià decidia abandonar la província de la Dàcia per sempre, per millorar les defenses de l'imperi.

## Referències

* ↑ Forgiarini, T. «A propos de Claude II: Les invasion gothiques de 269–270 et le role de l'empereur». A: Edmond Frézouls, Hélène Jouffroy. Les Empereurs illyriens: actes du colloque de Strasbourg (11-13 octobre 1990) (en francès). Association pour l'étude de la civilisation romaine, 1998. ISBN 9782904337215.
# Reticulitermes

Reticulitermes és un gènere de tèrmits dins la família Rhinotermitidae.

## Distribució
### A Europa

* Reticulitermes lucifugus és una de les dues espècies devoradores de fusta que habiten en els Països Catalans
* Reticulitermes santonensis es troba a França occidental
* Reticulitermes grassei al sud-oest de França, nord-oest i sud d'Espanya i Portugal
* Reticulitermes banyulensis al Rosselló i la Provença.
* Reticulitermes urbis, és una espècie recent descrita que es troba al sud-est de França fins a Itàlia.

### Àsia

Reticulitermes speratus al Japó.

### Amèrica del Nord

* Reticulitermes flavipes des del sud d'Ontario i a tots els estats de l'est dels Estats Units.
* Reticulitermes virginicus
* Reticulitermes hageni.

## Referències

* ↑ «GENUS Reticulitermes». UniProt. [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ «ichn.iec.cat Bages». Arxivat de l'original el 2012-10-29. [Consulta: 26 abril 2013].
* ↑ Biosystematics of Reticulitermes termites in Europe: morphological, chemical and molecular data. J.-L. Clément, A.-G. Bagnères, P. Uva, L. Wilfert, A. Quintana, J. Reinhard and S. Dronnet, Insectes Sociaux, 2001, Volume 48, Number 3, pages 202-215, doi:10.1007/PL00001768
# Francesc Vinyals i Bou

Francesc Vinyals i Bou (Barcelona, 10 de desembre de 1897 - abril 1951) fou un futbolista català que jugava de davanter amb el FC Barcelona als anys 1910 i 1920.

## Trajectòria

Francesc Vinyals va jugar tota la seva carrera al FC Barcelona. El seu debut oficial amb el Barça va ser el 25 d'octubre 1914 contra el FC Avenç en un partit del campionat de Catalunya.
Va jugar el seu últim partit amb el Barça el 4 d'abril de 1926 contra el Reial Saragossa a la Copa espanyola. Va jugar un total de 103 partits oficials (15 de Copa espanyola i 88 del campionat de Catalunya) i marca 12 gols. També va jugar 349 partits no oficials.
El club li va retre un homenatge al camp del carrer de la Indústria el 14 d'abril de 1918 encara en actiu i un altre a les Corts junt amb Ramon Bruguera el 19 de juny de 1927 en retirar-se. El seu germà Josep Vinyals també va jugar al Barça però només partits no oficials.
Fou un destacat corredor de fons, juntament amb el seu germà Josep.

## Palmarès

Amb el FC Barcelona :
* Copa d'Espanya : 1920, 1922, 1925 i 1926
* Campionat de Catalunya : 1916, 1919, 1920, 1921, 1922, 1924 i 1925

## Referències

* 1 2 3 «Francesc Vinyals Bou». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Masahiro Kobayashi

Masahiro Kobayashi (小林 政広, Kobayashi Masahiro, 6 de gener de 1954 – 20 d'agost de 2022) va ser un director de cinema japonès.

## Carrera

Kobayashi es va convertir en el primer cineasta japonès a guanyar el Gran Premi al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Yubari. Després d'això, va fundar Monkey Town Productions i va fer tres pel·lícules adossades, que va guanyar premis en tres anys consecutius a Cannes: Kaizokuban Bootleg Film (1999) i Aruku, hito (2001) a Un Certain Regard i Koroshi (2000) a la Quinzena de Directors. Basshingu fou projectada al 58è Festival Internacional de Cinema de Canes. Kanzen-naru shiiku: Onna rihatsushi no koi (2003), Ai no yokan (2007) i “Where are you?” (2009) van ser convidats en competició al Festival de Cinema de Locarno. Ai no yokan va guanyar quatre premis al 60è Festival de Cinema de Locarno, entre ells el Pardo d'Oro i el premi Daniel Schmid. El 2008, el Festival Internacional de Cinema de Rotterdam, el Festival do Rio i el Festival Internacional de Cinema de Buenos Aires van acollir una retrospectiva de les seves pel·lícules amb gran èxit. Kobayashi fa de fins a 16 llargmetratges que la majoria són escrits i produïts per ell mateix.

## Filmografia

* Closing Time (1996)
* Kaizokuban Bootleg Film (1999)
* Film Noir (2000)
* Aruku, hito (2001)
* Perfect Blue: Yume Nara Samete (2002)
* Kanzen-naru shiiku: Onna rihatsushi no koi (2003)
* Flic (2005)
* Basshingu (2005)
* Ai no yokan (2007)
* The Happiness (2008)
* White Night (2009)
* Haru to no Tabi (2010)
* Women on the Edge (2011)
* Japan's Tragedy (2012)
* Strangers When We Meet (2013)
* Umibe No Ria (2016)

## Ús de substàncies

* Kobayashi era un gran fumador que fumava més de dos paquets al dia. Quan van entrar a Àustria l'any 2007 per participar al Festival Internacional de Cinema de Viena, els funcionaris de duanes li van informar que portar una quantitat de tabac superior al límit duaner seria castigat amb una multa.. El gener de 2008, [va] fumar a l'habitació per a no fumadors d'un hotel, on s'allotjava per participar al Festival Internacional de Cinema de Rotterdam, i va pagar una multa de 175 euros, i fou traslladat a un altre hotel.
* A la seva autobiografia "Diari d'un director de cinema: Masahiro Kobayashi", ha confessat beure cada dia des dels 32 anys i desenvolupar addicció a l'alcohol durant sis mesos. Tanmateix, afirma que no vol deixar de fumar.

## Referències

* ↑ (en japonès) The Asahi Shimbun, 07-09-2022 [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ «Yubari International Fantastic Adventure Film Festival '97». Yubari International Fantastic Film Festival. Arxivat de l'original el 22 abril 2012. [Consulta: 18 setembre 2009].
* ↑ «Festival de Cannes: Kobayashi Masahiro». festival-cannes.com. [Consulta: 9 octubre 2009].
* ↑ «Festival de Cannes: Bashing». festival-cannes.com. [Consulta: 5 desembre 2009].
* ↑ Kobayashi Masahiro, Cinema Worthy of Emotion al web del Festival de Locarno

## Enllaços externs

* Web oficial
* Bloc de Masahiro Kobayashi