OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dimitri Arakixvili

Dimitri Arakixvili (georgià: დიმიტრი ეგნატეს ძე არაყიშვილი) (Vladikavkaz, 11 de febrer de 1873 $^{(Julià)}$ - Tbilisi, 13 d'agost de 1953)georgià: დიმიტრი ეგნატეს ძე არაყიშვილი fou un compositor i etnomusicòleg georgià, considerat com un dels pares fundadors de la música georgiana moderna. També va ser conegut pel seu nom russificat Dimitri Ignàtievitx Araktxiev, rus: Дими́трий Игна́тьевич Аракчиев.
Nascut a Vladikavkaz, província de Terek, Imperi rus (ara Ossètia del Nord - Alània, Rússia), es va graduar, el 1901, de l'escola de música i drama i entrà en la societat Filharmònica de Moscou, on va ser tutelat per Aleksandr Gretxanínov i Willem Kes. A més es va graduar a l'Institut Arqueològic de Moscou el 1917. Va ajudar a fundar el Conservatori del poble de Moscou i va oferir classes musicals gratuïtes a la plaça d'Arbat el 1906. Del 1908 al 1912, va ser redactor en cap de la revista "Muzika i jizn at". Un dels seus principals interessos va ser la música folklòrica georgiana i va viatjar per Geòrgia recollint música tradicional i més de 500 cançons folklòriques de 1901 a 1908.
Quan Geòrgia va establir una República independent el 1918, Arakischwili es va traslladar a Tbilisi i va fundar un Conservatori que es va fusionar amb el conservatori Estatal de Tbilisi el 1923. Va ensenyar i compondre, i va dirigir el Conservatori de 1926 a 1929. Va participar activament en la recopilació i popularització de cançons folklòriques georgianes i va publicar llibres sobre música folk georgiana. Des de 1932, va presidir la Unió de compositors georgians. El 1950, va ser guardonat amb el Premi Stalin.

## Referències

* ↑ Hakobian, Levon (2016-11-25). Music of the Soviet Era: 1917–1991. Taylor & Francis. p. 48. ISBN 9781317091875.
* ↑ MacCauley, Martin (1997), Who's Who in Russia Since 1900, p. 21. Routledge, ISBN 0-415-13898-1.
* ↑ (anglès) Mikaberidze, Alexander (ed., 2007). Arakishvili, Dimitri. Dictionary of Georgian National Biography. Consultat el 6 de setembre del 2007.
# Roger Collingwood

Roger Collingwood (bisbat de Durham, c. 1480 - c. 1520) va ser un matemàtic anglès.

## Vida i obra

Collingwood va ser el primer professor de matemàtiques contractat a la universitat de Cambridge el 1501. Collingwood s'havia graduat al Queen`s College de Cambridge el 1499 i després va estar estudiant lleis a la universitat de París. Va deixar escrit, sense publicar, un tractat de matemàtiques titulat 'Arithmetica Experimentalis amb el pseudònim de Carbo-in-lingo, el manuscrit del qual es conserva al Corpus Christi College de la universitat d'Oxford (Ms 120).

## Referències

* ↑ Chapman, 1946, p. 62.
* ↑ Rose, 1977, p. 50.
* ↑ Watson, 2023, p. 91.

## Bibliografia

* Chapman, S. «University Training of Mathematicians. Presidential Address to the Mathematical Association, April, 1946» (en anglès). The Mathematical Gazette, Vol. 30, Num. 289, 1946, pàg. 61-70. DOI: 10.2307/3608477. ISSN: 0025-5572.
* Rose, Paul Lawrence «Erasmians and Mathematicians at Cambridge in the Early Sixteenth Century» (en anglès). The sixteenth Century Journal, Vol. 8, Num. 2, 1977, pàg. 46-59. DOI: 10.2307/2539438. ISSN: 0361-0160.
* Watson, Andrew G. Medieval Manuscripts in Post-Medieval England (en anglès). Routledge, 2023. ISBN 9781000951615.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Roger Collingwood» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Clerke, A.M.; McConnell, Anita. «Collingwood, Roger» (en anglès). Oxford Dictionary of National Biography, 2004. [Consulta: 19 juny 2024].
# Roque Nieto Peña

Roque Nieto Peña (n. 1910) va ser un advocat, periodista i poeta espanyol.

## Biografia

Va néixer a Palència en 1910. Advocat de professió, va arribar a ser membre del partit Izquierda Republicana (IR). Després de l'esclat de la Guerra civil va passar a formar part del comissariat polític de l'Exèrcit Popular de la República; a mitjan 1938 va ser nomenat comissari de la 68a Divisió. Al final de la contesa es va veure obligat a marxar a l'exili al costat de la seva dona, residint a l'Argentina, Mèxic i Puerto Rico. Va arribar a treballar com a cobrador de deutes per a una editorial mexicana administrada per un membre de la seva família. En la seva faceta com a escriptor va ser autor d'un gran nombre d'obres. Anys després tornaria a Espanya, realitzant visites ocasionals.

## Referències

* ↑ Pérez-Rioja, 1980, p. 364.
* ↑ Llorens i Aznar Soler, 2006, p. 127.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 189.
* ↑ Engel, 1999, p. 230.
* ↑ Bertrand de Muñoz, 1982, p. 213.
* ↑ Llorens i Aznar Soler, 2006, p. 127-128.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Bertrand de Muñoz, Maryse. La guerra civil española en la novela. J. Porrúa Turanzas, 1982.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Llorens, Vicente. Memorias de una emigración: Santo Domingo, 1939-1945. Renacimiento, 2006. ISBN 8484722783.
* Palacín, Gregorio B. Historia de la literatura española. La Impresora Azteca, 1958.
* Pérez-Rioja, José Antonio. La literatura española en su geografía. Tecnos, 1980.
# Juan Jurado

Juan Jurado Bracero (Esparreguera, 28 de maig de 1991) és un compositor i polític català, alcalde d'Esparreguera des de setembre de 2024.
Va estudiar un grau superior en música al Conservatori de Música del Liceu i va complementar els seus estudis de composició a l'Acadèmia Sibelius de Finlàndia. Ha treballat a diversos països europeus i com a professor al Taller de Músics. Com a polític, ha sigut regidor de l'Ajuntament d'Esparreguera des de les eleccions municipals de 2019. Fou reescollit regidor a les eleccions de 2023. El setembre de 2024 va ser investit alcalde del municipi després de la renúncia d'Eduard Rivas, qui va passar a formar part del gabinet del President de la Generalitat, Salvador Illa.

## Referències

* ↑ F, E. «Juan Jurado, escollit nou alcalde d'Esparreguera». El Punt Avui, 06-09-2024. [Consulta: 6 setembre 2024].
* ↑ ACN. «Juan Jurado és el nou alcalde d’Esparreguera en substitució d’Eduard Rivas» (en castellà), 04-09-2024. [Consulta: 6 setembre 2024].
* ↑ 10216894718226302. «Juan Jurado és el nou alcalde d’Esparreguera». Ajuntament d'Esparraguera, 04-09-2024. [Consulta: 6 setembre 2024].
# Patinatge artístic als Jocs Olímpics d'hivern de 1932 - Parelles

En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 celebrats a Lake Placid (Estats Units d'Amèrica) es realitzà una competició de patinatge artístic sobre gel en categoria mixta per parelles, que unida a la competició masculina i femenina conformà la totalitat del programa oficial del patinatge artístic als Jocs Olímpics d'hivern de 1932. La competició se celebrà a l'Estadi Olímpic de Lake Placid el dia 12 de febrer de 1932.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 14 patinadors de 4 comitès nacionals diferents.
* Canadà (4)
* Estats Units (4)
* França (2)
* Hongria (4)

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| FrançaAndrée Brunet Pierre Brunet | Estats UnitsBeatrix Loughran Sherwin Badger | HongriaEmilie Rotter László Szollás |

## Resultats

Els francesos Andrée Brunet i Pierre Brunet aconseguiren retenir el seu títol aconseguint l'any 1928. La nord-americana Beatrix Loughran aconseguí la medalla de plata després d'haver aconseguit en la categoria individual dues medalles ens els dos Jocs anteriors.
| Posició | Patinador | Punts | Marcador |
| 1 | França Andrée Brunet - Pierre Brunet | 12 | 76.7 |
| 2 | Estats Units Beatrix Loughran - Sherwin Badger | 16 | 77.5 |
| 3 | Hongria Emilie Rotter - László Szollás | 20 | 76.4 |
| 4 | Hongria Olga Orgonista - Sándor Szalay | 28 | 72.2 |
| 5 | Canadà Constance Wilson-Samuel - Montgomery Wilson | 35 | 69.6 |
| 6 | Canadà Frances Claudet - Chauncy Bangs | 36 | 68.9 |
| 7 | Estats Units Gertrude Meredith - Joseph Savage | 49 | 59.8 |

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Pairs, Mixed». [Consulta: 1r desembre 2024].
# Beach Ball

Beach Ball és una comèdia musical estrenada el 1965 de Lennie Weinrib, amb una aparició del grup The Supremes.
Beach Party va ser la primera de les set pel·lícules de festes de platja de l'AIP dirigida a un públic adolescent. D'aquesta pel·lícula es diu sovint que va crear el gènere de festes de platja.

## Repartiment

* Robert Logan, Bango
* Dick Miller, un policia
* Edward Byrnes, Dick
* Chris Noel, Susan
* Gail Gilmore, Deborah

## Referències

* ↑ Fitxa de Beach Ball a IMDB.
# Peter Gröning

Peter Gröning (Berlín, 29 d'abril de 1939) és un ciclista alemany, ja retirat, que va córrer durant els anys 60 del segle xx. Es dedicà principalment a la pista.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics de Roma, en què va guanyar una medalla de plata en la prova de persecució per equips, junt a Siegfried Köhler, Bernd Barleben i Manfred Klieme.

## Palmarès

* 1959
** Campió de la RDA de persecució per equips amateur (amb Rolf Nitzsche, Lothar Stäber i Manfred Klieme)
* 1960
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Roma en persecució per equips

## Referències

* ↑ «Olympedia – Peter Gröning». [Consulta: 9 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Peter Gröning a sitiodeciclismo.net
# Bernòs e Baulac

Bernòs e Baulac (en francès Bernos-Beaulac) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.039 | 1.050 | 1.023 | 939 | .1.020 | 1.071 | 1.075 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Philippe Courbe | PS |

## Agermanaments

* Huércanos

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Velocitat macroscòpica

En mecànica dels medis continus, la velocitat macroscòpica (també coneguda com a velocitat de flux en dinàmica de fluids, i velocitat de deriva en electromagnetisme), és un camp vectorial utilitzat per descriure matemàticament el moviment d'un medi continu. La longitud del vector de velocitat del flux és la velocitat de flux i és un escalar.
També s'anomena velocitat de camp. Quan s'avala al llarg d'una línia, s'anomena velocitat de perfil (com per exemple, la llei de la paret).

## Definició

La velocitat de flux $u$ d'un fluid és un camp vectorial
    $\mathbf {u} =\mathbf {u} (\mathbf {x} ,t),$
el que dona la velocitat d'una parcel·la de fluid en una posició $x$ i temps $t$.
La velocitat de flux $q$ és la longitud del vector de velocitat del flux.
    $q=||\mathbf {u} ||$
i és un camp escalar.

## Usos

La velocitat de flux d'un fluid descriu efectivament tot sobre el moviment d'un fluid. Moltes propietats físiques d'un fluid poden ser expressades matemàticament en termes de la velocitat del flux. Alguns exemples comuns són:

### Flux constant

Es diu que el flux d'un fluid és constant si $u$ no varia amb el temps. Això és sí
    ${\frac {\partial \mathbf {u} }{\partial t}}=0.$

### Flux incompressible

Si un fluid és incompressible la divergència de $u$ és zero:
    $\nabla \cdot \mathbf {u} =0.$
És a dir, si $u$ és un camp solenoidal.

### Flux irrotacional

Un flux és irrotacional si el rotacional de $u$ és zero:
    $\nabla \times \mathbf {u} =0.$
És a dir, si $u$ és un camp de vector irrotacional.
Un flux en un conjunt simplement connex què és irrotacional pot ser descrit com a flux potencial, a través de l'ús d'un potencial de velocitat $\Phi ,$ amb $\mathbf {u} =\nabla \Phi .$ si el flux és irrotacional i incompressible, el laplacià del potencial de velocitat ha de ser zero: $\Delta \Phi =0.$

### Vorticitat

La vorticitat $\omega$ d'un flux pot definir-se en termes de la seva velocitat de flux per
    $\omega =\nabla \times \mathbf {u} .$
Així, en el flux irrotacional, la vorticitat és zero.

## El potencial de velocitat

Si un flux irrotacional ocupa un conjunt simplement connex llavors allà hi ha un camp escalar $\phi$ tal que
    $\mathbf {u} =\nabla \mathbf {\phi } .$
El camp escalar $\phi$ s'anomena el potencial de velocitat per al flux. (Vegeu Camp vectorial irrotacional).

## Referències

* ↑ Martin, William R. «Chapter 4:The derivation of continuum description from transport equations». A: Transport theory (en anglès). Nova York: Wiley-Interscience Publications, 1979, p. 218. ISBN 978-0471044925.
* ↑ Freidberg, Jeffrey P. «Chapter 10: A self-consistent two-fluid model». A: Plasma Physics and Fusion Energy (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 2008, p. 225. ISBN 978-0521733175.
* ↑ Courant, R.; Friedrichs, K.O.. Supersonic Flow and Shock Waves (en anglès). 5. Nova York Inc: Springer-Verlag, 1999, p. 24. ISBN 0387902325. OCLC 44071435.

## Vegeu també

* Gradient de pressió
* Velocitat de deriva
* Velocitat de deformació
* Velocitat de grup
# Vicealmirall

Vicealmirall és un rang naval equivalent a Tinent General. Normalment és superior a Contraalmirall i inferior a almirall. En moltes marines és un rang de 3 estrelles.

## Austràlia

A la Marina Reial Australiana, el rang de Vicealmirall és el del Cap de la Marina i, quan el càrrec és exercit per un oficial naval, el del Vicecap de la Força de Defensa, el Cap d'Operacions Conjunta i/o el Cap de l'Oficina de Desenvolupament.
El Vicealmirall és equivalent al Mariscal de l'Aire a la Reial Força Aèria Australiana i al Tinent General a l'Exèrcit australià.

## Canadà

A la Marina Canadenca, el rang de Vicealmirall (VAdm o Vam en francès) és equivalent a Tinent General de l'Exèrcit canadenc o a la Força Aèria Canadenca. Un Vicealmirall és un oficial de bandera, l'equivalent naval d'Oficial General. Un Vicealmirall és superior a Contraalmirall o a Major General, i inferior a Almirall o a General.
La insígnia del rang de Vicealmirall són 3 fulles daurades, amb una espasa i un bastó creuats, tot a sota de la Corona de Sant Eduard, portant-se a les espatlleres. A més llueix una ampla franja daurada a la bocamàniga. A la visera de la gorra de servei porta dues fileres de fulles de roure daurades.
Als Vicealmiralls se'ls dirigeix pel rang i el nom, i poden portar cotxe oficial, el qual llueix una bandera blau marí amb 3 fulles daurades, distribuïdes en triangle.
Un Vicealmirall normalment ocupa només els comandaments o nomenaments administratius més alts, sent superat només pel Cap de l'Estat Major de la Defensa, càrrec ocupat per un Almirall o per un General.

## Espanya

Vicealmirall és un rang equivalent a general de divisió de l'Exèrcit de terra o l'aviació i es correspon amb el OF-7 de l'OTAN.

## França

A França, vice-amiral és el rang màxim dins de la Marina Francesa, i els rangs superiors (vice-amiral d'escadre i amiral) són funcions permanents, d'estil i posició donats a un oficial de rang vicealmirall. El rang vice-amiral era un rang OF-8 dins les distincions de l'OTAN, però actualment ha passat a ser un OF-7.
El rang de vice-amiral d'escadre (literalment, Vicealmirall d'Esquadró o, amb més precisió, Vicealmirall de la Flota) equival a un rang OTAN OF-8
* Estendard d'un vice-amiral francès
* Insígnia d'espatlla

## Itàlia

A Itàlia, l'equivalent a Vicealmirall és Ammiraglio di Squadra.

## Regne Unit

A la Royal Navy, el rang de Vicealmirall s'ha de distingir de l'ofici de Vicealmirall del Regne Unit, que és un càrrec de l'Almirallat, càrrec habitualment ocupat per un Almirall retirat, i del de Vicealmirall de la Costa, un ofici avui obsolet que s'ocupava de l'administració naval en cadascun dels comptats marítims.
És equivalent a Tinent genaral de l'exèrcit de terra (codi OTAN OF-8)
* Insígnia de bocamàniga de la Royal Navy
* Estendard de Vicealmirall de la Royal Navy
# Cartutx (maquinari)

En diversos tipus d'equips electrònics, un cartutx es pot referir com a mètode per inserir quelcom, en el qual, té de fita, fer funcionar el seu contingut.
Un cartutx pot ser una forma d'executar diversos programes en un computador. Aquest sistema es va popularitzar amb els primers computadors domèstics, com el Commodore 64, on s'incloïa un port especial per a la connexió de cartutxos amb programes en una memòria ROM. L'avantatge dels cartutxos sobre altres mitjans és la disponibilitat instantània, sense temps de càrrega, i la seva major resistència als danys. Des dels primers anys 80 fins als últims 90, totes les consoles de videojocs funcionaven amb cartutxos. Quan la tecnologia en CD va començar a ser usada com emmagatzemament de dades, la majoria de les companyies van deixar d'usar els cartutxos i van passar als CD, ja que aquests últims eren molt més barats i tenien una capacitat major. Nintendo va resistir en solitari, i no va crear un sistema basat en discs òptics fins a diversos anys després, en el seu lloc va optar per fabricar la seva consola de "pròxima generació" basada en cartutxos, la Nintendo 64. Aquesta actuació va ser qüestionada per molts empleats, que sostenien que els jocs en cartutx no podrien arribar a ser tan grans o complexos com els jocs en CD de les consoles de la competència com la Sony PlayStation.
Les conseqüències econòmiques que va sofrir la companyia a conseqüència de la seva gosadia van marcar la fi de les consoles de cartutxos; de fet, el següent llançament de Nintendo, la GameCube, va presentar un format basat en DVD. No obstant això, les consoles de butxaca, entre les quals Nintendo gaudeix pràcticament d'un monopoli, van continuar utilitzant cartutxos fins al llançament de la Nintendo DS (que usa un format especial de memory card) i la PlayStation Portable (que usa el format Universal Media Disc). La consola híbrida Nintendo Switch també utilitza cartutxos per emmagatzemar els seus videojocs.

## Referències

* ↑ «Storing Data: Floppy Disks and ROM Cartridges» (en anglès). The Dickinsonia History Project. Arxivat de l'original el 17 de març 2016. [Consulta: 30 març 2016].
* ↑ «The Untold Story Of The Invention Of The Game Cartridge» (en anglès). Fast Company. [Consulta: 30 març 2016].

## Enllaços externs

* History of Home Video Games a la Wayback Machine (arxivat a 2007-octubre-27).
Viccionari
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 1936

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1936 celebrats a la ciutat de Garmisch-Partenkirchen (Alemanya) es disputaren quatre proves de patinatge de velocitat sobre gel, totes elles en categoria masculina. Les proves es realitzaren entre els dies 11 i 14 de febrer de 1936 a l'Olympia Skistadion.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 52 patinadors de 16 comitès nacionals diferents, dels quals 17 participaren en les quatre proves.
| Alemanya (2) Austràlia (1) Àustria (8) Bèlgica (2) Canadà (1) Estats Units (5) Estònia (1) Finlàndia (5) | Hongria (1)  Japó (7) Letònia (3) Països Baixos (5) Noruega (7) Polònia (1) Suècia (1) Txecoslovàquia (2) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 500 m. detalls | Ivar Ballangrud | Georg Krog | Leo Freisinger |
| 1.500 m. detalls | Charles Mathiesen | Ivar Ballangrud | Birger Wasenius |
| 5.000 m. detalls | Ivar Ballangrud | Birger Wasenius | Antero Ojala |
| 10.000 m. detalls | Ivar Ballangrud | Birger Wasenius | Max Stiepl |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Noruega | 4 | 2 | 0 | 6 |
| 2 | Finlàndia | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 3 | Àustria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 3 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 4 | 4 | 4 | 12 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Speed Skating at the 1936 Winter Olympics». [Consulta: 1r desembre 2024].
# Enriqueta González Rubín

Enriqueta González Rubín (Santianes del Agua, 17 d'abril de 1832 - L'Infiestu, 9 de novembre de 1877) va ser una escriptora i periodista asturiana.

## Biografia

Enriqueta González Rubín va tenir l'honor de començar en el gènere narratiu en asturià en un moment històric en què no era gens fàcil per a les dones poder-se dedicar a les lletres.
Va col·laborar sovint amb articles, poemes i narracions en la premsa de l'època. Entre els mitjans en què va escriure, destaca El Faro Asturiano, d'on provenen la majoria dels seus escrits.
En la seva època va gaudir d'una popularitat considerable, tot i que les inquietuds polítiques i socials que es mostraven en la seva obra, que a més no es va reeditar, van fer que el seu llegat es perdés en escolar-se els anys.

## Obra

Els seus textos mostren sovint una important preocupació per les condicions de vida de la dona, per la seva educació i pel seu paper a la societat.
És autora de dues novel·les en asturià: una publicada per entregues a El Faro Asturiano l'any 196 i que no es coneix; i l'altre, el Viatge del tio Pacho el Sord a Oviedo, publicada l'any 19755 i
y alcontrada apocayá.

## 30a Setmana de les Lletres Asturianes

En la setmana del 4 al 8 de maig de 2009, es va celebrar la XXX Setmana de les Lletres Asturianes, dedicada a la memòria d'Enriqueta. El Govern d'Astúries va reeditar i rescatar la seva obra, complementant-la amb estudis literaris sobre el seu llegat.

## Premi Enriqueta González Rubín de periodisme

El Premi Enriqueta González Rubín de periodisme és un dels més prestigiosos pel que fa al periodisme a Astúries. Des de 2003 és convocat per la Conselleria de Cultura d'Astúries.

## Bibliografia

* Enriqueta González Rubín: el sinciu d'una escritora del XIX.
* Viaxe del Tíu Pacho el Sordu a Uviedo' (Facsímil de l'edició de 1875)

## Enllaços externs

* (2009) XXX Setmana de les lletres (Asturies.com)