# Àrreu

Àrreu és un poble del terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà, situat sobre els peus de la vall d'Àrreu. Fins al 1972 formava part de l'antic terme d'Isil.
Està situat a la dreta de la Noguera Pallaresa, a 1.251 metres d'altitud, a l'esquerra del Torrent de la Mata de Borén, que centra una petita vall en el mig de la qual es troba el poble d'Àrreu. És a prop i al nord-oest de Borén i al nord, una mica més distant, de Sorpe. Tanmateix, aquest darrer poble queda enlairat damunt de la vall de la Noguera Pallaresa. El poble és als peus del contrafort sud-oriental de lo Faro i de la Serra de Sant Joan. Una mica més enlairat a ponent del poble hi ha el veïnat de les Bordes d'Àrreu, o Àrreu de Dalt, a prop de la capella de la Mare de Déu de les Neus.
Com Alós d'Isil, fou un municipi independent fins al 1846, data en la qual s'uní a Isil.
Del seu patrimoni destaquen les restes del Castell d'Àrreu, l'església parroquial preromànica de Sant Sadurní, o Serni i la capella romànica de la Mare de Déu de les Neus d'Àrreu, del segle xii. Aquesta última destaca per tenir un carreu amb un crismó en relleu sobre la porta.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, Àrreu, amb Arres i Arròs, parteix d'un ètim preromà bascoide, arro (agre, rònec).

## Geografia
### El poble d'Àrreu
#### Les cases del poble

| Borda de Joan Casa Cabanet Casa Castellar Casa Ferrer | Casa Faure Casa Flocat Casa Florentina Casa Gervat | Casa Golet Casa Gualet Casa Jan Casa Joan | Casa Joan de la Florentina Casa Llirbat Casa Nadal | La Rectoria Casa Tomasa Casa Tomeló |

## Història
### Època moderna

En el fogatge del 1553, Arreu només declara 1 foc laic (uns 5 habitants).

### L'allau de 1803

El dia de Nadal de l'any 1803 una allau procedent del barranc de Monars va precipitar-se sobre el poble d'Àrreu, que aleshores es trobava uns 450 metres al sud de la ubicació actual. Va destruir les 10 cases del poble, i 17 persones, d'un total de 88 habitants, van morir. Aquest fet va fer que es traslladés el poble a la ubicació actual, menys exposada a les allaus. Les edificacions del poble antic es reconstruïren com a bordes, i de fet el lloc va passar a anomenar-se Bordes d'Àrreu.

### Edat contemporània

Pascual Madoz dedica un article del seu Diccionario geográfico a Àrreu. Hi diu que és una localitat amb ajuntament situada a la Vall d'Àneu, en un barranc envoltat de muntanyes molt altes, combatuda pels vents del nord i del sud. Gaudeix d'un clima sa, però a causa del fred extrem, s'hi produeixen pulmonies i refredats amb febres. Tenia en aquell moment 6 cases i l'església parroquial de Sant Sadurní, servida per un rector de provisió diocesana o reial, segons el mes en què es produeix la vacant. Separada del poble hi ha una ermita poc notòria. Hi ha fonts a l'entorn, d'aigües molt fortes. El territori és de qualitat inferior, muntanyós i trencat; només hi ha uns 40 jornals de feina de cultiu, la resta són ermots. S'hi produïa sègol, patates, llegums i fenc i s'hi criava bestiar vacum, de llana, mules i cavalls, porcs i uns vedells denominats erchs, de grans banyes. Hi havia caça de llebres, conills, perdius i isards, a més d'animals nocius, com guineus, llops i ossos. Comptava amb 5 veïns (caps de casa) i 25 ànimes (habitants). Fa esment a l'allau de 1803.
El 1981, l'última família que hi restava va marxar del poble. El 2020, Eloi Pasarín, que hi havia viscut entre 1993 i 1994, tornà a Àrreu, va comprar una casa i hi muntà un taller de fusteria.

## Referències

* 1 2 3 4 Farràs Pérez, Lorena. «Àrreu, el poble sense carretera» p. 47. La Vanguardia, 14-09-2020. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ Romaní 2011.
* ↑ Coromines 1994.
* ↑ Montaña 2004.
* ↑ Andreu Berniguer àlies Casan. Iglésias 1981, p. 78.
* ↑ González, Laura «L'encant de l'abandonat Àrreu» (HTML). La Mañana [Lleida], 09-08-2020 [Consulta: 8 setembre 2020].
* ↑ Oller, Pere; Fischer, Jan-Thomas; Muntan, Elena «The Historic Avalanche that Destroyed the Village of Àrreu in 1803, Catalan Pyrenees» (pdf) (en anglès). Geosciences 2020, 10, 169, 07-05-2020 [Consulta: 8 setembre 2020].
* ↑ Madoz 1845.
* ↑ Borràs i Abelló, Jordi. «Àrreu, carretera perduda». La Mira. [Consulta: 20 desembre 2021].

## Bibliografia

* Barbal, Maria. «Àrreu». A: Camins de quietud. Barcelona: Edicions 62, 2002 (3a edició) (No ficció, 6). ISBN 84-297-4894-6.
* Coromines, Joan. «Àrreu». A: Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. II. A - Be. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona "La Caixa", 1994. ISBN 84-7256-889-X.
* Iglésies, Josep. El Fogatge de 1553. Estudi i transcripció. II. Barcelona: Fundació Salvador Vives Casajoana, 1981. ISBN 84-232-0189-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Gil». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Madoz, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Madrid: Establecimiento Literario Topográfico, 1845. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al <<Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar>> de Pascual Madoz, V. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Montaña, Silvio. Noms de cases antigues de la comarca del Pallars Sobirà. Espot: Silvio Montaña, 2004. ISBN 84-609-3099-8.
* Romaní, Daniel «Pobles despoblats». Diari Ara [Barcelona], 13-10-2011, pàg. 30-31 [Consulta: 13 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Àrreu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya