OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Louis Feuillée

Louis Éconches Feuillée (de vegades escrit Feuillet) (1660, Mane, Alpes-de-Haute-Provence - 18 d'abril de 1732) va ser un frare de l'orde dels Mínims, explorador, astrònom, geògraf i botànic francès.
Va aprendre astronomia i cartografia de Jean Mathieu de Chazelles i Charles Plumier, li ensenyà botànica.
El 1699 per ordre del rei de frança viatjà al Llevant del Mediterrani amb Giovanni Domenico Cassini per determinar la posició d'un gran nombre de ports de mar i de ciutats. Després va fer un viatge similar a les Antilles el 1703.
Recollí plantes i cartografià Martinica; explorà també el litoral de Veneçuela. Tornà a França el 1706.
El 1707 viatjà a l'Argentina i Xile. El 1711 tornà a França on publicà un inventari complet de les seves observacions (1714–1725).
Feuillée amb un hidròmetre de la seva invenció, demostrà que el mar Mediterrani era més salat que l'Atlàntic. En botànica estudià els gèneres fuchsia, nasturtium, oxalis, alstromeria, la papaia, xirimoia, i el gènere solanum.
Descobrí, un segle abans que Alexander von Humboldt, el corrent marítim que s'anomena Corrent de Humboldt.
També notà l'ordre invers de les estacions al sud de l'Equador, comparat amb la seva seqüència a l'Hemisferi Nord.
El 1724, en el seu darrer viatge, viatjà a les Illes Canàries i determinà la posició del meridià a l'illa del Hierro.

## Monstre de Feuillée

Feuillée va descriure científicament un monstre d'una ovella a Buenos Aires: "«Enllaç».

## Obres

* Journal des observations physiques, mathématiques, et botaniques (Paris, 1714).
* Suite du Journal (Paris, 1725).

## Noms en honor de Feuillée

* El gènere de plantes Feuillea o Fevillea.
* La planta Inga feuilleei.
* El cràter lunar Feuillée.

## Enllaços externs

* (francès) Feuillée Arxivat 2003-05-18 at Archive.is
* (francès) Biographie sommaire des Géographes, Hydrographes et Cartographes
* (anglès) Louis Feuillée at the Catholic Encyclopedia
# El retorn de Sabata

El retorn de Sabata (títol original en italià: È tornato Sabata... hai chiuso un'altra volta ) és una pel·lícula italiana dirigida per Gianfranco Parolini (conegut com a Frank Kramer), estrenada el 1971. Ha estat doblada al català.

## Argument

Antic major de l'exèrcit confederat durant la guerra de Secessió, Sabata exerceix des d'aleshores el seu talent com a tirador en un circ. De fet, segueix el rastre d'un il·lusionista igualment fals. És així com arriba a una petita ciutat on s'ha instal·lat Clyde, abans tinent sudista sota les seves ordres, i des d'aleshores arrendatari d'una casa de jocs. Sabata s'oposa aviat a una taxa posada per McIntock per a cada compra, pretesament destinada a finançar obres públiques. Sabata descobreix que McIntock diposita la falsa moneda al banc i utilitza els diners de la taxa per comprar or per a ell. Decideix apoderar-se d'aquest tresor...

## Repartiment

* Lee Van Cleef: Sabata / el major
* Reiner Schöne: Clyde / el tinent
* Giampiero Albertini: Joe McIntock
* Pedro Sanchez: Bronco
* Annabella Incontrera: Maggie, una noia du saloon
* Jacqueline Alexandre: Jackie McIntosh
* Vassili Karis: Bionda
* Aldo Canti: Angel
* John Bartha: el xèrif
* Günther Stoll: Circus Show Man

## Al voltant de la pel·lícula

* El personatge de Sabata inspira altres westerns de la mateixa època a Itàlia :
** Lo irritarono i Santana fece piazza pulita de Rafael Romero-Marchent - 1970
** Arriva Sabata! de Tulio Demicheli - 1970
** Wanted Sabata de Roberto Mauri - 1970
** Sei già cadavere amico... ti cerca Garringo ! de Juan Bosch - 1970
** Prima ti perdono... poi t'ammazzo de Juan Bosch - 1970
** Quel maledetto giorno della resa dei conti de Sergio Garrone - 1971
** I due figli di Trinità d'Osvaldo Civirani - 1972
Així com un film eròtic franco-belga, Les Filles du Golden Saloon de Gilbert Roussel el 1975

## Referències

* ↑ esadir.cat. El retorn de Sabata. esadir.cat.
* ↑ «È tornato Sabata... hai chiuso un'altra volta». The New York Times.
# Vil·la Teresa (Vilanova i la Geltrú)

Vilˑla Teresa és un xalet al municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) que forma part de l'Inventari de Patrimoni Històric, Arquitectònic i Ambiental de la Diputació de Barcelona.

## Descripció

És un edifici rectangular, aixecat respecte al nivell del carrer i envoltat de jardí. Consta de planta baixa i pis. Fou projectat com a habitatge per a dues famílies. La coberta és de teula a quatre vessants.

## Història

El 1910 se'n va col·locar la primera pedra, juntament amb les d'altres deu xalets que formaven el projecte inicial de la ciutat jardí de Ribes Roges. Vilˑla Teresa fou obra de l'arquitecte Modest Tauler i Benítez.
La ciutat jardí de Ribes Roges fou promoguda per Anna Raventós de Saurí, presidenta de la institució de beneficència per a cecs Empara de Santa Llúcia de Barcelona, en terrenys donats per Marcelˑlina Jacas.

## Referències

* ↑ «Inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental». Diputació de Barcelona, Servei de Patrimoni Arquitectònic Local. Ajuntament de Vilanova i la Geltrú., 2009-2010. [Consulta: 20 juny 2020].
# Vilho Tuulos

Vilho Immanuel Tuulos (Tampere, Gran Ducat de Finlàndia 1895 - íd., Finlàndia 1967) fou un atleta finlandès, especialista en salt de llargada i triple salt, i guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 26 de març de 1895 a la ciutat de Tampere, població situada a la regió de Pirkanmaa, que en aquells moments formava part del Gran Ducat de Finlàndia (territori dependent de l'Imperi Rus) i que avui dia forma part de Finlàndia. Fou oncle del patinador artístic finlandès Kalle Tuulos.
Va morir el 2 de setembre de 1967 a la seva residència de Tampere.

## Carrera esportiva

Membre del club Tampereen Pyrintö, va participar als 25 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de triple salt amb una marca de 14.505 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França) va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la mateixa prova, amb un salt de 15.370 metres, i va finalitzar quart en la prova del salt de llargada; i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos) va revalidar aquest últim metall en la prova del triple salt i fou eliminat en la ronda de qualificació del salt de llargada.
Durant la seva carrera va millor dues vegades el rècord europeu del triple salt: el 20 de juliol de 1919 a Tampere amb un salt de 15,30 metres i el 6 de juliol de 1923 a Borås amb 15,48 metres. Aquest darrer rècord no va ser millorat fins que Kaare Strøm va saltar 15,49 metres el 1939.

## Millors marques

* Salt de llargada. 7,31 metres (1923)
* Triple salt. 15,48 metres (1923)

## Referències

* ↑ «Olympedia – Ville Tuulos». [Consulta: 13 setembre 2024].
* 1 2 «Track and Field Statistics». [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «Kaare Strøms 15,82 må strykes som rekord» (en noruec). Verdens Gang, 30-03-1946, p. 8.
# Jaume III d'Escòcia

Jaume III d'Escòcia (Castell de Stirling, 10 de juliol de 1451 - 11 de juny de 1488) fou rei d'Escòcia, fill de Jaume II i de Maria de Gueldres.
Va tenir tendències pacifistes, i així aconseguiria de Noruega la cessió definitiva dels drets sobre les illes Orkney el 1468 i sobre les Shetland el 1472, mercè el seu matrimoni amb Margarida, filla de Cristià I de Dinamarca i Noruega. La seva minoria fou dirigida fins al 1465 pel bisbe Kennedy contra la seva mare Maria de Gueldres, qui aconseguí el 1461 reconquerir Roxburgh i Berwick i el 1463 una treva de quinze anys amb ales anglesos, però més tard sir Alexander Boyd, senyor del castell d'Edimburg, va segrestar el rei infant i aconseguí que el nomenés canceller i casar la seva germana amb el seu fill gran, el comte d'Arran; però el 1469 va caure en desgràcia per una conjura de nobles.
Les seves tendències pacifistes foren contestades per les intrigues del duc d'Albany i la revolta del seu propi fill. El 1472 el papa Sixt IV va elevar St Andrews a la categoria d'arquebisbat, amb 12 metropolitans sufraganis llevat Galloway, que dependia de York, i les Illes, que dependien de Trondheim, la qual cosa significava la independència eclesiàstica escocesa, i més quan el 1492 Glasgow també esdevé arquebisbat. El 1474 signà un tractat amb Anglaterra, que li va permetre el 1476 de sotmetre el comtat de Ross (Illes). Des del 1482, endemés, es produïren turbulències entre el rei i alguns nobles com els ducs d'Albany i el comte d'Angus, Archibald Douglas. Finalment, va morir a Sauchieburn després de ser vençut en batalla contra els anglesos.
# Yrjö Nikkanen

Yrjö Nikkanen (Pobeda, 31 de desembre de 1914 - Nokia, 18 de novembre de 1985) va ser un atleta finlandès, especialista en el llançament de javelina, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la prova del llançament de javelina del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata en la prova del llançament de javelina al Campionat d'Europa d'atletisme, el 1938, rere el finlandès Matti Järvinen, i el 1946 rere el suec Lennart Atterwall. També guanyà els campionats nacionals de javelina de 1936, 1937, 1938, 1939, 1943 i 1946.
El 25 d'agost de 1938 va establir un nou rècord del món de javelina amb un llançament de 77,87 metres. Dos mesos més tard, el 16 d'octubre, el millorà amb un llançament de 78,70 metres. Aquest rècord va ser vigent fins al 8 d'agost de 1953, quan Bud Held el millorà.

## Millors marques

* Llançament de javelina. 78,70 metres (1938)

## Referències

* ↑ «Yrjö Nikkanen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 d’octubre 2009. [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Suuri olympiateos. [12. Urheilukunniamme puolustajat : Suomen olympiaedustajat 1906-2000]. Jyväskylä: Graface, 2001, p. 220. ISBN 951-98673-1-7.
* ↑ Javelin World Record Progression. saunalahti.fi
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 21 abril 2020].
# Kelpo Gröndahl

Kelpo Gröndahl (Pori, 28 de març de 1920 - Pori, 2 d'agost de 1994) va ser un lluitador finlandès, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la categoria del pes semi pesat del programa de lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, va guanyar la medalla d'or en la mateixa categoria.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món de lluita de 1953. A nivell nacional guanyà 15 títols finlandesos, 11 en estil grecoromà (1943, 1946-55) i quatre en estil lliure (1948-1950, 1952).
Es va retirar de les competicions després de no classificar-se per als Jocs Olímpics d'Estiu de 1956. Entre 1953 i 1980 va treballar com a cap del Port de Pori. Fou regidor de l' Ajuntament de Pori i entre 1962 i 1970 va ser membre del Parlament de Finlàndia en representació de la Lliga Democràtica Popular Finlandesa.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Kelpo Gröndahl». [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ Gröndahl Kelpo Olavi. tulpaini.fi
* ↑ Kelpo Gröndahl Suomen kansanedustajat. Eduskunta. (finès)
# Aleksanteri Saarvala

Aleksanteri Saarvala (Víborg, 9 d'abril de 1913 - Toronto, 7 d'octubre de 1989) va ser un gimnasta artístic finlandès que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on disputà vuit proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla d'or en la barra fixa i la de bronze en el concurs complet per equips, mentre en les altres proves quedà en posicions més endarrerides. El 1948, una vegada finalitzada la Segona Guerra Mundial, va disputar els Jocs de Londres, on tornà a disputar vuit proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla d'or en el concurs complet per equips, mentre en les altres proves destaca una quarta posició en la barra fixa.
El 1957 es va traslladar a viure al Canadà, on va morir el 1989.

## Referències

* ↑ Aleksanteri Saarvala a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Olympedia – Olavi Rove». [Consulta: 27 maig 2021].
* ↑ Suuri olympiateos. [12. Urheilukunniamme puolustajat : Suomen olympiaedustajat 1906-2000]. Jyväskylä: Graface, 2001, p. 289-290. ISBN 951-98673-1-7.
# Ludwig Opel

Ludwig Opel (Rüsselsheim, 1 de gener de 1880 - front oriental, 16 d'abril de 1916) fou un jurista i ciclista alemany, alhora que co-propietari de la fàbrica Opel.

## Biografia

Ludwig Opel va ser el cinquè fill d'Adam i Sophie Opel. El seu pare havia fundat el 1862 a Rüsselsheim l'empresa familiar basada en les màquines de cosir. Després de la mort d'aquest el 1895, Ludwig es va fer càrrec, juntament amb els seus quatre germans, de la companyia, i que tres anys més tard entraria a la indústria de l'automòbil.
Ludwig va ser també un gran aficionat ciclista. Va arribar a guanyar una medalla al Campionat del Món de Velocitat amateur de 1898 darrere de Paul Albert. Amb aquest èxit a contribuir a la fama de les antigues bicicletes d'Opel.
El seu germà Fritz també es dedicà a practicar el ciclisme entre altres esports.

## Referències

* ↑ Kösener Corpslisten 1930, 38, 506; 35, 659
* ↑ «CycleBase» (en anglès britànic). [Consulta: 27 novembre 2024].
# Centre d'Investigació en Salut de Manhiça

El Centre d'Investigació en Salut de Manhiça (CISM) (en portuguès: Centro de Investigação em Saúde de Manhiça) és una organització amb seu a Manhiça (Moçambic). La seva principal tasca és combatre les malalties que són la causa de la pobresa.

## Història

Va ser creat el 1996 i fou el primer centre de recerca biomèdica moçambiquès, creat per combatre les malalties que són causa i conseqüència de la pobresa des d'una perspectiva innovadora. El CISM és un dels pocs centres de recerca situats en una àrea rural de l'Àfrica, en contacte directe amb els problemes de salut que afecten la seva població.

## Activitat mèdica

L'activitat investigadora del centre s'orienta principalment a estudiar, des d'un enfocament multidisciplinari, la malària, la Sida, la tuberculosi, les pneumònies i les malalties diarreiques. L'activitat del CISM es desenvolupa al voltant de quatre eixos:
* investigació biomèdica
* formació d'investigadors i personal sanitari
* col·laboració amb altres centres
* assistència mèdica a la població.
A més, el CISM presta assistència sanitària a la comunitat, que es beneficia de la presència de personal sanitari investigador i dels avenços de les investigacions que es desenvolupen al centre. El CISM també contribueix a enfortir el capital humà del país, especialment deficitari en l'àmbit de la investigació; per això desenvolupa programes de formació específics dirigits a investigadors moçambiquesos, que poden promoure i garantir l'esforç continuat en la lluita contra les malalties que generen pobresa en el seu propi país.
El 2008 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries de Cooperació Internacional, juntament amb els centres Ifakara Health Institute, Malaria Research and Training Centre i el Kintampo Health Research Centre, per la seva tasca de lluita per trencar la relació entre la pobresa i les malalties.

## Referències

* ↑ (castellà) Premio Príncipe de Asturias de Cooperación Internacional 2008

## Enllaços externs

* (portuguès) Portal Web Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine.
# Estadi Deportivo Cali

L'Estadi Deportivo Cali, també conegut com a Estadio Monumental de Palmaseca o Coloso de Rozo, és un estadi de futbol a la zona rural de la ciutat colombiana de Palmira, on juga els seus partits com a local l'equip Deportivo Cali. És l'únic estadi que el seu propietari és un club de futbol; tota la resta de clubs colombians juguen en estadis municipals.
El Deportivo Cali va jugar diversos partits amistosos a l'estadi abans de la seva inauguració oficial. El primer partit va tenir lloc el 27 de setembre de 2003. L'equip de joves del Deportivo Cali va jugar un quadrangular contra l'escola Bolívar, Jefferson i el Colombí-Britànic. El xut d'honor el va fer l'exjugador Carlos «El Pibe» Valderrama, jugador icònic del futbol colombià i del Deportivo Cali. El 25 de gener es va estrenar la gespa en un partit de pretemporada contra el Quindío. Aquest dia es van jugar dos partits, el primer entre les suplències dels dos equips, que van finalitzar amb el marcador de 2-2, i l'altre amb 1-2.
Deportivo Cali va estrenar el seu estadi el dimecres 29 d'octubre, amb una victoria 1-0 contra el llavors campió de la Copa Libertadores 2008, Liga Deportiva Universitaria de Quito; el gol el va marcar Harold Herrera. En aquest estadi es va jugar el 19 de novembre de 2008 un partit amistós entre les seleccions de futbol de Colòmbia i Nigèria; el resultat va ser 1-0 a favor dels colombians i el gol el va fer Radamel Falcao García.
Va ser inaugurat oficialment el 21 de febrer de 2010 amb un partit contra Deportes Quindío, el resultat del partit va ser 2-0, victòria de l'equip vallecaucà. El jugador que va marcar l'històric primer gol d'aquest estadi en un partit oficial va ser Jhon Charria.

## Referències

* ↑ «Estadio del Deportivo Cali reverdece con instalación de 12.000 sillas» (en castellà). El Tiempo, 17-01-2018. [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ Asociación Deportivo Cali. César Caicedo Jaramillo, Marco Antonio López Martínez, Nadima Estefan Balentine, Paola A. Madiedo Zúñiga. Deportivo Cali - Nuestra Historia (en castellà). Textos de Tobias Carvajal, 2008. ISBN 978-958-98803-0-2 [Consulta: 20 juliol 2012].
* 1 2 3 4 Chavez, Jairo. «CRONICA DEPORTIVA». Arxivat de l'original el 2013-01-01. [Consulta: 18 agost].
* ↑ «Deportivo Cali estrenó su estadio con triunfo 1-0 frente a Liga de Quito». El Tiempo, 29-10-2008 [Consulta: 18 agost 2012].
* ↑ «Estadio Deportivo Cali». , 05-04-2011 [Consulta: 18 agost 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-05-29. [Consulta: 23 març 2015].
# Tobogan als Jocs Olímpics d'hivern de 1948

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1948 celebrats a la ciutat de Sankt Moritz (Suïssa) es disputà una prova de tobogan en categoria masculina, sent la segona vegada que aquest esport formava part del programa olímpic. La prova es disputà entre els dies 3 i 4 de febrer de 1948 a les instal·lacions de Sankt Moritz.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 15 participants de 6 comitès nacionals diferents.
| Àustria (1) Estats Units (4) França (1) | Itàlia (1) Regne Unit (4)  Suïssa (4) |

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Nino Bibbia | John Heaton | John Crammond |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Itàlia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | Estats Units | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 1 | 1 | 1 | 3 |

## Resultats

| Pos. | Nom | Ronda 1 | Ronda 2 | Ronda 3 | Ronda 4 | Ronda 5 | Ronda 6 | Total | Dif. |
| 1 | Nino Bibbia | 0:48.8 | 0:47.6 | 0:47.6 | 0:59.5 | 1:00.2 | 1:00.3 | 5:23.2 | — |
| 2 | John Heaton | 0:48.1 | 0:47.4 | 0:47.7 | 1:00.0 | 1:00.2 | 1:01.2 | 5:24.6 | +1.4 |
| 3 | John Crammond | 0:47.4 | 0:47.7 | 0:47.9 | 1:00.9 | 1:00.9 | 1:00.3 | 5:25.1 | +1.9 |
| 4 | William Martin | 0:47.8 | 0:49.2 | 0:48.2 | 1:00.7 | 1:01.6 | 1:00.5 | 5:28.0 | +4.8 |
| 5 | Gottfried Kägi | 0:48.9 | 0:48.8 | 0:48.7 | 1:00.8 | 1:01.6 | 1:01.1 | 5:29.9 | +6.7 |
| 6 | Richard Bott | 0:48.3 | 0:48.9 | 0:49.2 | 1:01.5 | 1:01.4 | 1:01.4 | 5:30.7 | +7.5 |
| 7 | James Coats | 0:48.8 | 0:48.7 | 0:49.0 | 1:02.3 | 1:01.7 | 1:01.4 | 5:31.9 | +8.7 |
| 8 | Fairchilds Maccarthy | 0:48.8 | 0:48.3 | 0:49.4 | 1:03.6 | 1:02.7 | 1:02.7 | 5:35.5 | +12.3 |
| 9 | Thomas Clarke | 0:49.7 | 0:49.9 | 0:49.3 | 1:03.5 | 1:03.8 | 1:02.8 | 5:39.0 | +15.8 |
| 10 | Charles Johnson | 0:47.7 | 0:48.4 | 0:48.0 | no sortí | no sortí | no sortí | — | — |
| 11 | Milo Bigler | 0:48.4 | 0:48.4 | 0:48.7 | no sortí | no sortí | no sortí | — | — |
| 12 | Dialma Balsegia | 0:49.2 | 0:49.0 | 0:48.6 | no sortí | no sortí | no sortí | — | — |
| 13 | William Hirigoyen | 0:52.7 | 0:49.9 | 0:51.0 | no sortí | no sortí | no sortí | — | — |
| | Christian Fischbacher | no es té coneixement | no es té coneixement | no es té coneixement | no sortí | no sortí | no sortí | — | — |
| | Hugo Kuranda | no es té coneixement | no es té coneixement | no es té coneixement | no sortí | no sortí | no sortí | — | — |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Skeleton at the 1948 Winter Olympics». [Consulta: 2 desembre 2024].
# Patinatge artístic als Jocs Olímpics d'hivern de 1948 - Parelles

En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1948 celebrats a la ciutat de Sankt Moritz (Suïssa) es realitzà una competició de patinatge artístic sobre gel per parelles en categoria mixta. La competició se celebrà el dia 7 de febrer de 1948 a l'Estadi Olímpic de Sankt Moritz.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 30 patinadores d'11 comitès nacionals diferents:
| Àustria (4) Bèlgica (2) Canadà (2) Estats Units (4) França (2) Hongria (4) | Itàlia (2) Noruega (2) Regne Unit (4)  Suïssa (2) Txecoslovàquia (2) |

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| BèlgicaMicheline Lannoy Pierre Baugniet | HongriaAndrea Kékesy Ede Király | CanadàSuzanne Morrow Wallace Diestelmeyer |

## Resultats

| Posició | Patinador | CON | Pts. | Pl. |
| 1 | Micheline Lannoy / Pierre Baugniet | Bèlgica | 11.227 | 17.5 |
| 2 | Andrea Kékesy / Ede Király | Hongria | 11.109 | 26 |
| 3 | Suzanne Morrow / Wallace Diestelmeyer | Canadà | 11.000 | 31 |
| 4 | Yvonne Sherman / Robert Swenning | Estats Units | 10.581 | 53 |
| 5 | Winifred Silverthorne / Dennis Silverthorne | Regne Unit | 10.572 | 53 |
| 6 | Karol Kennedy / Peter Kennedy | Estats Units | 10.536 | 59.5 |
| 7 | Marianna Nagy / László Nagy | Hongria | 9.909 | 89 |
| 8 | Jennifer Nicks / John Nicks | Regne Unit | 9.700 | 98 |
| 9 | Herta Ratzenhofer / Emil Ratzenhofer | Àustria | 9.436 | 111.5 |
| 10 | Margot Walle / Allan Fjeldheim | Noruega | 9.281 | 118.5 |
| 11 | Susanne Giebisch / Helmut Seibt | Àustria | 9.290 | 117.5 |
| 12 | Luny Unold / Hans Kuster | Suïssa | 9.281 | 120 |
| 13 | Grazia Barcellona / Carlo Fassi | Itàlia | 9.263 | 121.5 |
| 14 | Denise Favart / Jacques Favart | França | 8.700 | 139 |
| -- | Blazena Knittlová / Karel Vosátka | Txecoslovàquia | -- | -- |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Pairs, Mixed». [Consulta: 2 desembre 2024].