OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# RIPE NCC

El Centre de Coordinació de xarxes IP europees (Réseaux IP Européens Network Coordination Centre [RIPE NCC]) és el Registre Regional d'Internet (RIR) per a Europa, Orient Mitjà i parts de l'Àsia central.
Un RIR supervisa l'assignació i registre dels nombres de recursos d'Internet (adreces IPv4, adreces IPv6 i nombres de Sistemes Autònoms) en una regió específica.
RIPE NCC proporciona la coordinació administrativa de la infraestructura d'Internet. És una organització sense ànim de lucre amb més de 5000 membres pertanyents als al voltant de 70 països pertanyent a la seva àrea de servei Arxivat 2006-08-15 a Wayback Machine..
Qualsevol persona o organització pot convertir-se en membre de RIPE NCC. Els seus membres són bàsicament Proveïdors de Serveis d'Internet (ISPs), organitzacions de telecomunicacions, institucions educatives, governs, reguladors i grans corporacions.
RIPE NCC també proporciona suport tècnic i administratiu a Xarxes IP Europees (Réseaux IP Européens (RIPE)), un fòrum obert a totes les parts interessades en el desenvolupament tècnic d'Internet.

## Enllaços externs

* RIPE NCC - Lloc web oficial
# Córner

Un córner és una manera de reprendre el joc al futbol. Es va idear a Sheffield sota les normes de Sheffield el 1867. La federació anglesa ho va adoptar el 17 de febrer de 1872.
Es produeix cada cop que un jugador —voluntàriament o involuntàriament— fa sortir la pilota del camp per la línia de fons on defensa en aquell moment.
Treu, amb el peu, des de la cantonada del camp de futbol l'equip contrari al del darrer jugador en tocar la pilota abans de sortir del terreny de joc.

## Procediment

L'àrbitre assistent podrà assenyalar el córner alçant la seva bandera i assenyalant a la cantonada del seu costat del terreny de joc; tanmateix, això no indica per quina cantonada s'ha de reprendre del joc. L'àrbitre, després, concedeix el córner assenyalant la corresponent cantonada.
Quan es fa el llançament de córner, la pilota és inicialment a l'interior de l'arc que es troba a la cantonada més propera al punt on la pilota ha sortir fora del terreny de joc. L'arc de la cantonada està situat a la intersecció de la línia de contacte i de la línia de contacte i té un radi de tres peus (1 iarda. Els defenses han d'estar a 9,15 metres (10 iardes) des de la cantonada fins que es faci el servei des de la cantonada.
El lateral atacant pot marcar directament des del xut del córner, tot i que és poc habitual.
Un jugador atacant que rep directament la pilota des d'un servei córner no pot ser penalitzat per fora de joc.

### Les infraccions

Els jugadors oposats han d'eliminar la distància requerida, tal com s'ha dit anteriorment. Faltes i mal comportament poden ser castigades per una targeta groga.
El jugador que ha efectuat el serevi de córner no pot tocar la pilota una segona vegada fins que hagi estat tocat per un altre jugador, fins i tot si la pilota hagués tocat un pal de la porteria; això és punible amb un tir lliure indirecte, tret que el segon toc sigui també un delicte de manipulació greu, en aquest cas un tir lliure directe es concediria a l'equip defensor.

## Gol olímpic

És possible marcar directament des del llançament de cantonada si es dona suficient efecte a la puntada de peu, i/o hi ha un vent prou fort que bufa en direcció a la porteria. Aquest tipus d'objectius s'anomena gol olímpic. El nom data del 2 d'octubre de 1924, pocs mesos després que IFAB legalitzés aquests gols (concretament el 14 de juny de 1924), quan Cesáreo Onzari d'Argentina va marcar contra l'Uruguai, que acabava de guanyar el títol olímpic de 1924.
Tot i que la FIFA afirma que el primer gol d'un córner va ser marcat per Billy Alston a Escòcia el 21 d'agost de 1924, de fet, el gol d'Alston va ser en una rematada de cap el 23 d'agost de 1923.

## Referències

* 1 2 3 «Getting to grips with the 'gol olímpico'» (en anglès). FIFA, 02-01-2015. Arxivat de l'original el 2015-08-13. [Consulta: 31 agost 2019].
* 1 2 3 Barnade, Oscar. «El gol olímpico cumple 80» (en castellà). Clarín, 01-10-2004. [Consulta: 31 agost 2019].

## Vegeu també

* Servei de porta
* Servei de banda
Viccionari
# Chelemys

Chelemys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Les dues espècies que formen aquest grup són endèmiques de Xile. Estan adaptades a un estil de vida semisubterrani. Anteriorment s'hi incloïa l'espècie actualment classificada com a Paynomys macronyx. El seu pelatge, curt i molt espès, és de color gris uniforme. Les urpes de les potes anteriors són llargues i fortes, mentre que les de les potes posteriors són una mica més curtes.

## Referències

* ↑ Entrada «Chelemys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Teta, Pablo; Carola Cañón, Bruce D. Patterson i Ulyses F. J. Pardiñas (2016). «Phylogeny of the tribe Abrotrichini (Cricetidae, Sigmodontinae): integrating morphological and molecular evidence into a new classification». Cladistics, 32(2).
# Tastavent

En els velers s’anomenen tastavents (sing. tastavent) les petites cintes, fils o cordons que es lliguen per un dels caps a la vela o a un estai (o similars) i indiquen la direcció del vent en aquell punt. Les denominacions catavents (oficial) i marca-vents (popular) designen dispositius similars.

## Materials

Els fils de llana són molt adequats per a fer tastavents curts (entre 20 i 30 cm l'extrem lliure). Van millor en brises una mica fortes i no tant en ventijols. Les cintes de cassette són ideals per a ventijols. Però cal renovar-les amb freqüència per la seva degradació.

## Ubicació i funció
### Per a detectar el vent aparent

La direcció del vent aparent es pot observar a partir d'un nombre reduït de tastavents lligats a l'eixàrcia ferma. Per exemple: un tastavent a cada obenc o a cada estai.

### Per a detectar el flux correcte sobre una vela

Hi ha diverses escoles que preconitzen diferents sistemes de visualització del flux de l’aire sobre les veles mitjançant catavents. La idea és emprar una filera de tastavents (verticals o horitzontals) en ambdues cares de la vela. Amb un flux ideal laminar, el tastavent de sobrevent i el corresponent de sotavent s’haurien de mostrar horitzontals i enganxats a la vela. En el cas dels flocs la filera de marca-vents s’hauria de disposar prop del gràtil (el caient de proa) i en posició paral·lela. Pel que fa a les veles mestres, els tastavents s’haurien de posar en una filera horitzontal i en la baluma (caient de sortida del vent).
A la pràctica hi ha algunes dificultats en aprofitar aquest sistema de navegació i optimització de l’ajustament de les veles.

## Referències

* ↑ «tastavent - Diccionari d'esports nàutics». TERMCAT. [Consulta: 8 novembre 2021].
* ↑ Esteban, J.H.. Escritos recobrados (en portuguès). J. Herrero, 2007, p. 213. ISBN 978-84-612-1079-4.
* ↑ Association, R.Y.. RYA Start Sailing (G-G3). Royal Yachting Association, 2018, p. 163.
* ↑ «Voile Évasion» (en francès). Voile Évasion. [Consulta: 8 novembre 2021].
* ↑ Sleight, S.; Ainslie, B. The Complete Sailing Manual. Dorling Kindersley Limited, 2021, p. 130. ISBN 978-0-241-53202-7.
* ↑ Textor, K. The New Book of Sail Trim. Sheridan House, 1995, p. 22. ISBN 978-0-924486-81-4.
* ↑ Evans, J.; MacArthur, E. Sailing: Techniques, Boats, Equipment, Cruising, Navigation, Racing (en francès). Dorling Kindersley Limited, 2008, p. 79 (DK Eyewitness Companion Guide). ISBN 978-1-4053-3472-3.
* ↑ Zimmerman, S. Cruising (with) Class. Trafford Publishing, 2001, p. 120. ISBN 978-1-55212-654-7.

## Vegeu també

* Pal (nàutica)
* Obenc
# Matilde Martínez Domínguez

Matilde Martínez Domínguez (Nocedo, Quiroga, 7 de juny de 1952 - Barcelona, 19 de juny de 1987) fou una futbolista gallega, considerada una de les precursores del futbol femení a Catalunya.
Establerta a Barcelona, començà la seva trajectòria esportiva l'any 1971 com a migcampista amb la Unió Deportiva Atlètica Gramenet i després jugà a la Unió Esportiva Sant Andreu, amb el qual disputà el Campionat de Catalunya de futbol. Posteriorment, fundà el Futbol Femení Catalunya, amb el qual guanyà les dues primeres Lligues catalanes (1980-81, 1981-82), essent-ne la capitana. Morí el juny de 1987 en l'atemptat terrorista d'Hipercor.

## Referències

* ↑ «Matilde Martínez Domínguez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «futbol». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Diez familias rotas». La Vanguardia, 21-06-1987. [Consulta: 21 octubre 2019].
* ↑ López R., Xavier. «Sepelio de Matilde Martínez». El Mundo Deportivo, 23-06-1987. [Consulta: 21 octubre 2019].
# Abu-Nasr Àhmad ibn Muhàmmad

Khwaja Abu-Nasr Àhmad ibn Muhàmmad ibn Abd-as-Sàmad aix-Xirazí (mort probablement en 1043), fou un visir gaznèvida, originari de Xiraz, al Fars, i d'una família al servei dels samànides des del segle x. El seu pare, Abu-Tàhir Muhàmmad, fou conseller del general esclau de Khurasan Hussam-ad-Dawla Taix.
Apareix document per primer cop com a katkuda del general turc Abu-Said Altuntaix, que després fou nomenat governador de Coràsmia en 1017. Al seu costat va participar en 1032 en la batalla de Dabussiyya contra el karakhànida Bughra-Khan Alí ibn Hàssan, conegut com a Alitigin, en la qual Altuntaix fou ferit i va morir a causa d'aquesta ferida; Abu-Nasr Àhmad va aconseguir la retirada d'Alitigin cap a Samarcanda.
El 1032 va morir el visir de Massud (I) ibn Mahmud, Àhmad ibn Hàssan al-Maymandí i Abu-Nasr Àhmad el va substituir, tot mantenint-se en el càrrec mentre Massud va governar, és a dir fins a l'any 1040. Es va oposar a actes de tirania dels governadors provincials, com l'emir de Khurasan Abu-l-Fadl Surí i va mantenir bones relacions amb el sultà. Les seves funcions van quedar delimitades amb claredat en un contracte de serveis (muwazaya) i va fer respectar les seves funcions al departament de guerra (divan-e arz). Va aconsellar defensar Khurasan contra els seljúcides i va estar al costat del seu senyor a la desastrosa batalla de Dandankan (23 de maig de 1040), quan la victòria dels seljúcides els va donar la possessió de Khurasan. Llavors el sultà va optar per abandonar Gazni i dirigir-se a l'Índia, en contra del parer del visir. Aleshores Abu-Nasr Àhmad va quedar agregat al servei del príncep hereu Mawdud ibn Massud (1041-1048), que dirigia l'exèrcit que defensava Balkh i Tukharistan contra els seljúcides.
Quan l'exèrcit de Massud es va amotinar a l'Índia i va matar el sultà, tot proclamant nou sultà primer un germà del difunt, Muhàmmad ibn Mahmud el Cec (1040-1041) i després el fill d'aquest, Àhmad ibn Muhàmmad (1041), Abu-Nasr Àhmad va aconsellar Mawdud d'ocupar ràpidament Gazni, abans que els rebels la poguessin atacar. Mawdud el va confirmar com a visir però al cap de dos anys va ser destituït per pressions dels amirs turcs (1042) i el va succeir en el càrrec un fill de l'anterior visir al-Maymandí. Va morir poc després, l'any 1043; segons algunes fonts, enverinat pels seus rivals.
El seu fill, Abd-al-Hamid ibn Abi-Nasr Àhmad, fou també visir.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Aḥmad b. Muḥammad».
# Abu-l-Hàssan Alí

Abu-l-Hàssan Alí (1297 – 24 de maig de 1351) fou el desè sobirà de la dinastia marínida de Fes. Va succeir el seu pare Abu-Saïd Uthman als 34 anys, el 1331. Amb aquest príncep el regne va arribar al seu màxim desenvolupament econòmic i territorial. Va fer nombroses construccions de mesquites i altres edificis.
El 1333 va conquerir Gibraltar i va derrotar els castellans en un combat naval, posant com a governador de l'Emirat de Gibraltar al seu fill Abd al-Malik Abd al-Wahid però després va patir una derrota en la batalla del Salado, prop de Tarifa, el 30 d'octubre de 1340 i es va retirar, havent de renunciar al domini sobre els territoris musulmans de les dues ribes del Mediterrani. Del 1337 al 1348 va dominar Tlemcen, que va conquerir a l'emir abdalwadita Abu-Taixufín I (1318-1337) el 1337 després de tres anys de setge; a la vora de la ciutat es va construir el 1335 al-Mansura, una verdadera ciutat destinada a allotjar a les tropes que assetjaven Tlemcen. Després del 1337 va rebre l'homenatge nominal del soldà d'Egipte i del «rei del Sudan».
Abu-l-Abbàs Àhmad, emir hàfsida (1346-1347), va succeir Abu-Yahya Abu-Bakr II ibn Yahya. Aquest darrer li havia encarregat vigilar i garantir la successió al seu gendre, Abu-l-Hàssan, l'emir marínida. Però al cap d'uns mesos de govern un germà de l'emir, Abu-Hafs ibn Abi-Bakr, el va assassinar i es va proclamar al seu lloc. Abu-l-Hàssan, al·legant l'encàrrec i la venjança, no va trigar a marxar a Ifríqiya amb un exèrcit el mateix 1347 i va ocupar el país gairebé sense resistència (1348). Llavors ca cometre l'error d'eliminar un impost que els beduïns cobraven als sedentaris i això va provocar una revolta àrab que va causar una seriosa derrota als marroquins prop de Kairuan (1348) que va afectar seriosament el seu prestigi. La rebel·lió fou general i se sumava a la que hi havia a altres llocs del Magrib com Tlemcen amb els abdalwadites, i finalment el desembre de 1349 l'emir marínida va sortir del país en vaixell cap als seus dominis occidentals. Un fill d'Abu-Yahya Abu-Bakr II, de nom al-Fadl Àhmad II, que era governador de Bona, fou proclamat emir (desembre del 1349).
En el camí de retorn, la flota va patir danys i va ancorar a Alger i es va assabentar que el seu fill Abu-Inan Faris s'havia apoderat del tron marínida. Va intentar sense èxit tornar al poder.
Va morir el 1351 i el seu fill el va fer enterrar a Chela.

## Referències

* ↑ Loyn, H. R.. Diccionario Akal de Historia Medieval (en anglès). Akal, 1998, p. 65. ISBN 8446008416.
* ↑ Ferrer i Mallol, Maria Teresa. La frontera amb l'Islam en el segle xiv cristians i sarraïns al País Valencià. Editorial CSIC, 1988, p. 148. ISBN 8400068149.
* ↑ (castellà) Antonio Torremocha Silva, El fenómeno urbano portuario en el estrecho medieval, a La ciudad en al-andalus y el Magreb

## Bibliografia

* H. Terrasse, Histoire du Marroc
# Taurus Group

Taurus Group, abans coneguda com a Taurus SA, és una empresa catalana fabricant de petits electrodomèstics, situada a Oliana (l'Alt Urgell).

## Història

Va ser fundada en un garatge per Francesc Betriu de Cal Cases i Jordi Escaler l'any 1962 a Oliana. L'empresa tenia en aquells moments 25 treballadors i fabricava molins de cafè i eixugacabells. L'empresa va representar per a Oliana un creixement sostingut, tant en població (arribant-la a duplicar i a prop dels 2.500 habitants) com en benestar social i econòmic.
El 1969 van passar a ser 600 el 1969 a tres fàbriques a Organyà (l'Alt Urgell), Oliana i Solsona (el Solsonès). L'any 1982 Taurus comptava ja amb 1.000 treballadors i exportava a 48 països.
El 1993, en un període convuls, l'empresa va ser comprada per la Generalitat de Catalunya. L'empresa va ser privatitzada el 1997, quan els empresaris Ramon Térmens i Jorge Tornini n'adquireixen el 52 % amb el compromís de quedar-se-la tota. L'empresa va continuar creixent i es va internacionalitzar. El 2012 es va celebrar el cinquantenari «amb l'orgull d'haver innovat per a tres generacions» i va rebre el Premi Pompeu Fabra. El 2014 era present a vuitanta països i tenia set centres de producció arreu del món, a la Xina, l'Índia, Sud-àfrica, Mèxic i el Brasil.

## Marques

* Alpatec
* Casals
* Coffeemotion
* FAR (Marca blanca de Conforama)
* Inalsa (Índia)
* Lavakan
* Mallory (Brasil)
* Mellerware, Lucky (Sud-àfrica)
* Minimoka
* Monix
* Mycook
* Práctika (Perú)
* Solac
* Taurus
* Taurus Professional
* Turmix
* White&Brown (França).
* Winsor

## Referències

* 1 2 «Grup Taurus». Gran Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Marín, David «Grup Taurus manté el creixement en els mercats emergents». L'Econòmic, 29-06-2013.
* 1 2 «Francesc Betriu Tàpies, ‘in memoriam’». Diari d'Andorra, 07-06-2014. Arxivat de l'original el 2018-07-02 [Consulta: 1r juliol 2018].
* ↑ Serrano, Rodolfo «Una multinacional que no quería crecer». El País, 13-06-1982 [Consulta: 23 juliol 2016].
* 1 2 Sardà, Marta «50 anys de Taurus». El Punt Avui, 30-07-2012, pàg. 478.
* ↑ «Taurus, Premi Pompeu Fabra 2012 per l'ús del català en l'àmbit empresarial». Radio Seu, 27-04-2012. [Consulta: 1r juliol 2018].
* ↑ «Taurus manté facturació el 2011 amb 200 milions». Europa Press, 18-05-2012.
* ↑ «Artur Mas presideix demà a Oliana l'acte commemoratiu del 50è aniversari de Taurus Group». Generalitat de Catalunya, 12-07-2012. Arxivat de l'original el 2018-07-02. [Consulta: 1r juliol 2018].
* ↑ Ribas, Clara «Taurus Group entra al mercat de Perú». El Punt Avui - L'Econòmic, 29-09-2012, pàg. 11.
* ↑ ACN «Taurus Group compra la marca d'electrodomèstics Solac». La Vanguardia, 29-07-2014.
# Al-Múndir Imad-ad-Dawla

Al-Múndhir ibn Àhmad ibn Hud al-Hàjib Imad-ad-Dawla (àrab: المنذر بن أحمد بن هود الحاجب عماد الدولة, al-Munḏir b. Aḥmad b. Hūd al-Ḥājib ʿImād ad-Dawla) (?-1090), de la dinastia dels Banu Hud, fou emir de Lleida, Tortosa i Dénia entre 1081-1090, després de succeir el seu pare al-Múqtadir.
Estigué sempre en guerra contra el seu germà al-Mútaman, emir de Saragossa, pel desacord sobre l'herència paterna, i que comptava amb l'ajuda del Cid. Per aquest motiu va pactar aliances amb diversos nobles cristians: el rei d'Aragó Sanç Ramires, el comte de Barcelona Berenguer Ramon II, el comte d'Urgell i el comte de Cerdanya. Fou derrotat en la batalla d'Almenar el 1082 (en la qual fou empresonat el comte barceloní, que després al-Mútaman va acabar alliberant).
Va conquerir l'emirat de Xàtiva i va arribar a assetjar València, que aleshores era defensada per Alvar Háñez.
Quan Rodrigo Díaz de Vivar va iniciar la seva campanya particular devastant Polop, Dénia i Tortosa i altres poblacions, al-Múndhir va aliar-se altre cop amb els comtes catalans per enfrontar-s'hi, i fins i tot va arribar a demanar ajut al seu nebot i enemic Al Mustaín II. Va morir vers el 1090 i fou succeït pel seu fill Sulayman Sàyyid-ad-Dawla, el qual es veié obligat a pagar tribut al Cid.

## Notes

* 1 2 3 4 5 6 7 Mestre, 1998: p. 722, entrada: "Mundir al-Hagib 'Imad al-Dawlà"
* ↑ Mestre, 1998: p. 94, entrada: "banū Hūd"

## Bibliografia

* Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 1.147 p.. ISBN 84-297-3521-6.
# Batalla de Koregaon

La batalla de Koregaon (també Korigaum) es va lliurar l'1 de gener de 1818 entre les forces britàniques manades pel capità Stanton i el peshwa Baji Rao a la vila de Korigaum. Fou una de les tres batalles que van posar fi a l'Imperi Maratha.

## Antecedents

El 1817 va esclatar la Guerra Pindari i Thomas Hislop rebé el comandament de la força principal britànica, de 5.500 homes, que el 10 de novembre va derrotar els 35.000 homes de Malhar III Rao Holkar a la batalla de Mahidpur el 21 de desembre i va aconseguir la caiguda de les fortaleses frontereres i la rendició de Holkar, però els Peshwa van continuar la guerra.

## Batalla

Stanton, per reforçar al coronel Burr, va arribar a Korigaum el matí després d'una marxa nocturna amb un destacament de 500 infants natius, 300 cavallers irregulars i 24 artillers europeus amb dos canons. Es va trobar amb tot l'exèrcit del peshwa acampat al riu Bhima. Els marathes van atacar tot seguit als exhausts soldats que arribaven i no tenien ni aigua ni menjar; però els britànics, després de lluitar tot el dia, els van rebutjar. Dels 24 europeus 20 van morir o van ser ferits; els indis es van portar de manera valenta i professional. Dels set oficials 4 van morir i 1 fou ferit; en total els britànics van tenir 276 baixes entre morts, ferits i desapareguts.

## Conseqüències

El maratha fou finalment derrotat en la batalla d'Ashta i el raja Satara va quedar alliberat de la tutela dels marathes.

## Referències

* 1 2 Tarique, Mohammad. Modern Indian History (en anglès). Tata McGraw-Hill Education, 2008, p. 1.16. ISBN 0070660301.
* ↑ THE GENTLEMAN'S MAGAZINE: AND HISTORICAL CHRONICLE. FROM JULY TO DECEMBER,1818 (en anglès), 1818, p. 72.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Dictionary of Battles and Sieges: F-O. Per Tony Jaques
# Taylor Lautner

Taylor Lautner (Grand Rapids, Michigan, 11 de febrer de 1992), és un actor estatunidenc. Cinturó negre en arts marcials, és famós pel seu paper de Jacob Black en les pel·lícules Crepuscle, Lluna nova i El dia de Sant Valentí. L'any 2010 es va convertir en un dels actors més ben pagats de Hollywood.

## Pel·lícules

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2001 | Shadow Fury | Kismet (jove) | |
| 2005 | Les aventures de Sharkboy i Lavagirl | Sharkboy | |
| 2005 | Dotze fora de casa | Elliot Murtaugh | |
| 2008 | Crepuscle | Jacob Black | |
| 2009 | Lluna nova | Jacob Black | |
| 2010 | El dia de Sant Valentí | Willy Harrinton | |
| 2010 | Eclipsi | Jacob Black | |
| 2011 | Field of Dreams 2: Lockout | Granger d'Iowa | Curtmetratge |
| 2011 | Sense sortida | Nathan Harper | |
| 2011 | La saga Crepuscle: Albada (1a part) | Jacob Black | |
| 2012 | La saga Crepuscle: Albada (2a part) | Jacob Black | |
| 2013 | Nens grans 2 | Andy | |
| 2015 | Tracers | Cam | |
| 2015 | The Ridiculous 6 | Lil' Pete | |
| 2016 | Run the Tide | Reymond Hightower | |

## Referències

* ↑ «The Big Bet» (en anglès), 01-07-2010. Arxivat de l'original el 2015-06-15. [Consulta: 15 setembre 2014].
# Neacomys

Neacomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Les espècies d'aquest grup són oriündes de Sud-amèrica. Es tracta de ratolins del Nou Món relativament petits, amb una llargada de cap a gropa de 6-10 cm i una cua aproximadament igual de llarga. L'única espècie que ha sigut pesada, N. guianae, pesa uns 20 g. El pelatge consisteix en una barreja de pèls espinosos i pèls suaus.

## Referències

* ↑ Entrada «Neacomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].

## Bibliografia

* Musser, G. G.; Carleton, M. D. «Superfamily Muroidea». A: Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, p. 894-1.531. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Scolomys

Scolomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Les espècies d'aquest grup són oriündes de Sud-amèrica (Equador, el Perú i oest del Brasil). S'alimenten de llavors i invertebrats, com ara insectes i aranyes. Tenen una llargada de cap a gropa de 8–10 cm, una cua de 5–7 cm i un pes de 20–33 g. Aquestes espècies estan amenaçades per la pertorbació del seu medi.

## Referències

* ↑ Entrada «Scolomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Howea

Howea és un gènere de palmeres. Conté només dues espècies: H. belmoreana i H. forsteriana, ambdues endèmiques de Lord Howe Island, Austràlia. H. forsteriana en particular, és una planta d'interior comuna. També es cultiven a Norfolk Island.
H. forsteriana és comuna en el bosc de terra baixa de Lord Howe Island, preferint sòls sorrencs. H. belmoreana ocorre en individus aïllats amb H. forsteriana, però esdevé més abundant a més altitud fins a 450 metres. Hi ha híbrids naturals entre les dues espècies però són rars perquè H. forsteriana floreix set setmanes abans que no pas H. belmoreana.

## Fonts

* Dransfield, John, Natalie W Uhl, Conny B Asmussen, William J Baker, Madeline M Harley, and Carl E Lewis 2005. 'A new phylogenetic classification of the palm family, Arecaceae'. Kew Bulletin, Vol. 60 (2005).
* Uhl, Natalie W. and Dransfield, John 1987. Genera Palmarum - A classification of palms based on the work of Harold E. Moore. Allen Press, Lawrence, Kansas. ISBN 0-935868-30-5 / ISBN 978-0-935868-30-2.
* Flora of Australia Online, Howea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., accessed 31 July 2008