OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gent poc corrent

Gent poc corrent (títol original: Fierce People) és una pel·lícula estatunidenco-canadenca dirigida per Griffin Dunne i estrenada l'any 2005. Ha estat doblada al català.

## Argument

Liz Earl (Diane Lane) decideix abandonar Nova York per instal·lar-se a Amèrica del Sud amb l'antropòleg Fox Blanchard (Dirk Wittenborn), el pare del seu fill Finn, de 16 anys (Anton Yelchin), que hi estudia els Ianomami. Però tot no anirà com estava previst.Finn és detingut mentre compra cocaïna per a la seva mare Liz, que és toxicòmana. En un intent de redreçar tant la seva vida com la del seu fill, Liz es trasllada amb ell a la casa de camp del seu ric protector i amant, el senyor Osborne. Finn s'adapta immediatament a l'ambient dels adinerats socis del club de camp, comença a sortir amb Maya i es fa amic del seu germà Bryce, tots dos nets de Osborne. Liz, decidida a esmenar els seus errors, comença a assistir a reunions d'Alcohòlics Anònims i es converteix en una mare afectuosa que s'esforça per recuperar l'amor i la confiança del seu fill. Desgraciadament, Finn aprendrà molt ràpid que la riquesa i les seves noves amistats tenen un premi...

## Repartiment

* Anton Yelchin: Finn Earl
* Diane Lane: Liz Earl
* Kristen Stewart: Maya
* Chris Evans: Bryce
* Donald Sutherland: Ogden C. Osborne
* Paz de la Huerta: Jilly
* Blu Mankuma: Gates
* Elizabeth Perkins: Sra. Langley
* Christopher Shyer: Dr. Leffler
* Garry Chalk: McCallum
* Ryan McDonald: Ian
* Dexter Bell: Marcus Gates
* Kaleigh Dey: Paige
* Aaron Brooks: Giacomo
* Dirk Wittenborn: Fox Blanchard, el pare de Finn

## Producció

* Algunes parts d'aquesta pel·lícula van ser filmades a la Columbia Britànica, Canadà, en el Castell de Hatley

## Rebuda

* La pel·lícula va obtenir crítiques mixtes. Va tenir una estrena limitada i va recaptar 85.410 dòlars en la taquilla dels EUA.

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules >Gent poc corrent». [Consulta: 5 gener 2019].
* ↑ « Fierce People». rottentomatoes.
* ↑ «Hatley Castle». Arxivat de l'original el 2012-02-10. [Consulta: 5 gener 2019].
* ↑ «"Fierce People (2006): Surviving in That Rain Forest East of the Delaware River"». The New York Times, 07-09-2007.
* ↑ «"Fierce People"». Hollywood.com. Arxivat de l'original el 2013-01-03. [Consulta: 5 gener 2019].
# Guess Who (pel·lícula)

Guess Who és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Kevin Rodney Sullivan. És un remake de la famosa pel·lícula Endevina qui ve a sopar?.

## Argument

No hi ha res més preciós als ulls de Percy Jones que la seva filla adorada, Theresa. Per a aquest home segur d'ell, cap noi no serà prou bo per ser acceptat com a gendre. També, quan Theresa es prepara a presentar-li el seu nou promès, l'intransigent pare aprofita les seves funcions en un banc per investigar la situació financera del pretendent.
Tranquil·litzat en assabentar-se que l'home és un brillant agent de canvi, Percy es mostra impacient per conèixer-lo. Però la seva decepció és immensa quan descobreix que Simon és blanc.

## Repartiment

* Bernie Mac: Percy Jones
* Ashton Kutcher: Simon Green
* Zoë Saldaña: Theresa Jones
* Judith Scott: Marilyn Jones
* Hal Williams: Howard Jones
* Kellee Stewart: Keisha Jones
* Robert Curtis-Brown: Dante
* RonReaco Lee: Reggie
* Paula Newsome: Darlene
* Phil Reeves: Fred
* Sherri Shepherd: Sydney
* Nicole Sullivan: Liz Klein
* Jessica Cauffiel: Polly
* Jonell Kennedy: Winnie
* Niecy Nash: Naomi
* Kimberly Scott: Kimbra
* Denise Dowse: Lisa
* Richard Lawson: Marcus
* J. Kenneth Campbell: Nathan Rogers
* Chad Gabriel: Servent
* Alex Morris: Sacerdot
* James Eckhouse: Treballador #1
* Angel Viera: Treballador #2
* Amanda Tosch: Dona de Dante
* Lisa Kushell: Dona a l'ascensor
* Archie Kahn Iii: Ascensorista
* Carl Ciarfalio: Agent de la circulació
* Nicholaus Iamaleava: Petit amic samoà
* Andy Morrow: Empleat del go-kart
* Bryan Anthony: Ballarí
* Nadine Ellis: Ballarina
* Scott Fowler: Ballarí
# I.Q.

I.Q. és una pel·lícula estatunidenca - comèdia romàntica - estrenada el 1994 dirigida per Fred Schepisi i protagonitzada per Tim Robbins, Meg Ryan, i Walter Matthau. La música original va ser composta per Jerry Goldsmith. La pel·lícula està centrada en un mecànic i una candidata doctoral de Princeton que s'enamoren, gràcies a l'oncle del candidat Albert Einstein.

## Argument

Ed Walters, mecànic de cotxes, s'enamora sobtadament d'una clienta, l'estudiant d'un doctorat en matemàtiques Catherine Boyd, acompanyada del seu promès, el professor en psicologia experimental James Moreland. Com Catherine ha oblidat el seu rellotge al garatge, Ed la hi porta i es troba cara a cara amb Albert Einstein, l'oncle de Catherine Boyd.
Albert Einstein i els seus amics Nathan Liebknecht, Kurt Gödel i Boris Podolsky estimen que Ed lliga millor amb Catherine que el seu promès i intenten ajudar-lo.

## Repartiment

* Tim Robbins: Ed Walters
* Meg Ryan: Catherine Boyd
* Walter Matthau: Albert Einstein
* Lou Jacobi: Kurt Gödel
* Gene Saks: Borís Podolski
* Joseph Maher: Nathan Liebknecht
* Stephen Fry: James Moreland
* Tony Shalhoub: Bob Rosetti
* Frank Whaley: Frank
* Charles Durning: Louis Bamberger
* Keene Curtis: "Ike" Eisenhower
* Alice Playten: Gretchen
* Danny Zorn: Dennis
* Helen Hanft: Rose
* Roger Berlind: Duncan
* Arthur Berwick: Acadèmic
* Timothy Jerome: Acadèmic
* John McDonough: Acadèmic
* Lewis J. Stadlen: Moderador
* Jeff Brooks: Periodista
* Rex Robbins: Rastrejador
* Richard Woods: Rastrejador
* Daniel von Bargen: Agent Secret
* Jack Koenig: Primer periodista
* Sol Frieder: Professor Loewenstein
* Michelle Naimo Bird: Infermera

## Al voltant de la pel·lícula

La pel·lícula ha estat rodada al Nova Jersey, en particular a Cranbury, a Hopewell, a Lawrenceville School, a Princeton i a Rocky Hill. Els personatges històrics són transformats per raons dramàtiques :
* Albert Einstein no tenia cap neboda anomenada Catherine Boyd
* Kurt Gödel era cèlebre per la seva timidesa
* Les diferències d'edats no corresponen a la realitat.

## Referències

* ↑ «I.Q.». The New York Times.
* ↑ «Filming locations».
# Just Friends

Just Friends és una comèdia romàntica dels Estats Units del 2005 dirigida per Roger Kumble i protagonitzada per Ryan Reynolds, Amy Smart i Anna Faris.

## Sinopsi

A l'escola, en Chris era sempre l'amic de les noies, car no responia del tot als criteris de selecció. En Chris Brander i la Jamie Palamino són amics des de sempre. En Chris decideix que aquesta relació ha d'evolucionar, però ella només vol que siguin amics. Humiliat i amb el cor trencat, se'n va a Los Angeles on esdevé productor de música, i totes les noies li van al darrere. De camí a París amb la seva última conquesta, Samantha James, el seu jet privat aterra d'urgència prop del seu poble natal a Nova Jersey. Es topa cara a cara de nou amb el seu amor d'infància...
# La ciutat de l'esperança

La ciutat de l'esperança (títol original: City of Hope) és una pel·lícula estatunidenca de John Sayles estrenada l'any 1991. Ha estat doblada al català.

## Argument

Retrat de la societat americana urbana pel biaix dels llaços entre polítics, promotors, policies, aturats, solters, italians, negres, hispànics, nens.

## Repartiment

* Vincent Spano: Nick Rinaldi
* Stephen Mendillo: Yoyo
* Chris Cooper: Riggs
* Tony Lo Bianco: Joe Rinaldi
* Joe Morton: Wynn
* Charlie Yanko: Stavros
* Jace Alexander: Bobby
* Todd Graff: Zip
* Scott Tiler: Vinnie
* John Sayles: Carl
* Frankie Faison: Levonne
* Gloria Foster: Jeanette
* Tom Wright: Malik
* Angela Bassett: Reesha
* David Strathairn: Asteroid
* Maggie Renzi: Connie
* Marianne Leone: Joann
* S.J. Lang: Bauer
* Anthony John Denison: Rizzo
* Kevin Tighe: O'Brien
* Barbara Williams: Angela
* Eileen Lynch: Dawn
* Bob North: Districte Attorney
* Michael Mantell: Zimmer
* Randle Mell: Simms
* Josh Mostel: Mad Anthony

## Rodatge

* John Sayles fa la tria estètica d'un important recurs de plans seqüències, en els quals freqüentment diversos protagonistes es creuen sense conèixer-se.

## Premis i nominacions

* 1991: Festival de Tòquio: Millor pel·lícula 1991: Premis Independent Spirit: Millor actor secundari (Strathairn).
* 1992: Crítics de Xicago: 2 nominacions incloent millor director

## Crítica

* "La filmografia de Sayles demostra que és un dels grans. Aquesta és una mena de "Vides creuades" carregada de crítica sobre la condició humana"

## Referències

* ↑ «La ciutat de l'esperança». esadir.cat.
* ↑ «City of Hope». The New York Times.
* ↑ Ocaña, Javier «City of Hope». Cinemanía.
# Les Lemon Sisters

Les Lemon Sisters (títol original: The Lemon Sisters) és una comèdia dramàtica estatunidenca dirigida per Joyce Chopra i escrita per Jeremy Pikser, estrenada l'any 1989. Ha estat doblada al català.
El film va ser un fracàs comercial i de critica.

## Argument

Als anys 1980, tres amigues de tota la vida (Eloise (Keaton), Franki (Kane) y Nola (Grody)) treballen cantant cançons desl anys 60 a bars d'Atlantic City. Es reuneixen i formen un girl group per cantar totes juntes.

## Repartiment

* Diane Keaton: Eloise Hamer
* Carol Kane: Franki D'Angelo
* Kathryn Grody: Nola Frank
* Elliott Gould: Fred Frank
* Rubén Blades: C.W
* Aidan Quinn: Frankie McGuinness
* Estelle Parsons: Mme Kupchak
* Richard Libertini : Nicholas Panas
* Sully Boyar: Baxter O'Neil
* Bill Boggs: MC
* Emily A. Rose: Sadie Frank
* Ashley Peldon: Sarah Frank
* Nicky Bronson: Scotty Willard
* Francine Fargo: Charlene
* Joe Milazzo: Vinnie
* Nathan Lane : Charlie Sorrell
* Joanne Bradley: L'agent immobiliari
* Kourtney Donohue: Eloise (de jove)
* Rachel Hillman: Nola (de jove)
* Rachel Aviva: Franki (de jove)
* Tani Taylor Powers: Marilyn Fogelman
* Paulette Attie: La mare de Nola
* Peter Costa: Edward

## Referències

* ↑ «Les Lemon Sisters». esadir.cat.
* ↑ Caryn James. «Review/Film; Cat Lover With a Problem: Asthma» (en anglès). New York Times.com,, 1er setembre 1990.
* ↑ «The Lemon Sisters». The New York Times.
# Pensaments mortals

Pensaments mortals (títol original: Mortal Thoughts) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Alan Rudolph, estrenada l'any 1991. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una jove mare de família cridada a testificar en el marc d'un homicidi perpetrat per la seva millor amiga no para de desconcentrar els dos inspectors encarregats de l'afer.

## Repartiment

* Demi Moore: Cynthia Kellogg
* Glenne Headly: Joyce Urbanski
* Bruce Willis: James Urbanski
* John Pankow: Arthur Kellogg
* Harvey Keitel: L'inspector John Woods
* Billie Neal: L'inspector Linda Nealon
* Frank Vincent: Dominic
* Christopher Scotellaro: Joey
* Karen Shallo: Gloria
* Kelly Cinnante: Cookie
* Star Jasper: Lauren
* Larry Attile: Sidney Levitt

## Al voltant de la pel·lícula

* Robin Wright va ser preseleccionada pel paper de Cynthia Kellogg.
* Bruce Willis i Glenne Headly tornaran de nou junts sota la batuta de Alan Rudolph a Breakfast of Champions estrenada l'any 1999.
* "L'introspectiu, enigmàtic i líder de la modernitat que acaba Rudolph abandona barroquismes i, lliure de vells atavismes, proposa un thriller dels de sempre (o gairebé). Ni rastre de la seva obra anterior. Tot és prosa"

## Referències

* ↑ «Pensaments mortals». esadir.cat.
* ↑ «Mortal Thoughts». The New York Times.
* ↑ «trivia». ImdB.
* ↑ Martínez, Luis «Pensamientos mortales». El País.
# Ulls de serp

Ulls de serp (títol original: Snake Eyes) ės una pel·lícula policíaca estatunidenca dirigida per Brian De Palma, estrenada el 1998. Ha estat doblada al català.

## Argument

Al Palau dels esports de Atlantic City, la multitud ha vingut per assistir al combat del segle, oposant dos pesos pesats de la boxa. Però la tarda va a la deriva quan un trets sonen a prop del ring, tocant mortalment el secretari d'Estat de Defensa. La investigació comença sota la direcció d'un inspector més aviat corrupte, Rick Santoro. Rick intentarà restaurar la seva reputació i salvar la del seu amic Kevin Dunne, encarregat de la seguretat del secretari d'Estat, absent en ell drama.
Intrigat pel fet que el boxador favorit deliberadament « cau » en l'instant fatídic, facilitant així el treball de l'assassí, Santoro porta la seva investigació.

## Repartiment

* Nicolas Cage: inspector Richard "Rick" Santoro
* Gary Sinise: Gilbert Powell
* Carla Gugino: Julia Costello
* Stan Shaw: Lincoln Tyler
* Kevin Dunn: Lou Logan
* Luis Guzmán: Cyrus
* Joel Fabiani: Charles Kirkland
* David Anthony Higgins: Ned Campbell
* Mike Starr: Walt McGahn

## Producció
### Guió

Després de l'èxit de Missió: Impossible, Brian De Palma i el guionista David Koepp, també guionista de Atrapat pel passat, desitgen tornar a treballar junts. El guionista té la idea d'un crim que hauria vist de diversos punts de vista diferents, idea que
| « | sempre ha interessat | » |
Brian De Palma. Ell hi afegeix un personatge de
| « | dolent | » |
   , el de Gilbert Powell, inspirat en Howard Hughes, sobre qui ha començat a documentar-se per a un projecte de biografia: un home que per negociar els seus contractes portava els representants del Ministeri de la Defensa a Las Vegas, en un remolí de festes i de noies El guionista es troba a Califòrnia i el realitzador a Nova York, els dos homes comencen a treballar per correu electrònic per definir el marc de la història a partir del qual David Koepp escriu el guió.

### Càsting

Abans d'haver optat per Gary Sinise, el paper de Kevin Dunne ha estat proposat a Will Smith. Lisa Spoonhauer va fer una audició per al paper de Julia Costello.

### Rodatge

El rodatge ha tingut lloc a Atlantic City i Egg Harbor Township a Nova Jersey, així com a Montreal (sobretot al Fòrum de Mont-real).
L'acció és situat a Atlantic City perquè és una ciutat que De Palma coneix bé de la seva joventut i on ha presenciat l'arribada dels casinos. Atlantic City, contràriament a Las Vegas, no ha estat creada per esdevenir una ciutat de casino, ja que existia abans. Segons De Palma ha perdut la seva autenticitat amb aquesta arribada qui l'ha desfigurat, fent-la passar del paradis a la terra a l'infern:
| « | tot el que hi havia de maco ha desaparegut | » |
» Ha desitjat sempre fer un film que testifica aquesta violenta degradació.

## Referències

* ↑ «Ulls de serp». esadir.cat.
* ↑ «Movie Review - - FILM REVIEW; In Atlantic City, Luck Is Certainly No Lady - NYTimes.com» (en anglès). [Consulta: 2 març 2018].
* 1 2 3 Blumenfeld et Vachaud, p. 180
* ↑ Anècdotes a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ Llocs de rodatge a Internet Movie Database (anglès)
# Casa Julià (Perpinyà)

La Casa Julià és una casa senyorial de la ciutat de Perpinyà, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
És a l'antic barri dels telaires, activitat particularment pròspera durant l'edat mitjana. És a prop de la plaça de la Llotja, on es concentraven des del 1197, almenys, les autoritats municipals, i els mercaders de Perpinyà, documentats des del 1388. És al número 2 del carrer de les Fàbriques Nebot, molt a prop al nord-oest de la Casa de la Ciutat.
Fou declarada monument històric el 1889; duu el nom de la família burgesa de Perpinyà que en va ser la propietària durant el segle xix, fins a l'any 1907. Es considera que data del segle xiv, i és una de les poques cases medievals que es conserven a Perpinyà. La casa Julià es pot situar dins el corrent arquitectònic del gòtic català.
Excepte el pati, els orígens medievals de la casa estan dissimulats parcialment per les successives modificacions que va sofrir a partir del segle xvii. De tota manera, els orígens medievals queden reflectits parcialment en la planta i en diversos elements remarcables, com el pati porticat i els sostres pintats.
El pati va ser restaurat el 1882 i el 1913, i és un bon exemple de pati porticat meridional. Sobre tres costats hi ha arcs de pedra sobre columnes amb el capitell esculpit de fullatge, que sostenen el primer pis. Al primer pis, petits murs de maó suporten columnes que a la vegada donen suport a arcs també de maó. Els capitells d'aquestes columnes estan esculpits amb dues fileres de fulles amb àbacs decorats amb rosasses.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Conan, Sandrine «La Casa Julià à Perpignan: un exemple de demeure patricienne, XIV$^e$-XV$^e$ siècles.» (Paper i digital) (en francès). Mémoires de la Société Archéologique du Midi de la France. Société Archéologique du Midi de la France [Toulouse], LXIV, 2004, pàg. 109-133. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015 [Consulta: 21 gener 2015]. Arxivat 24 de setembre 2015 a Wayback Machine.
* «Casa Julià» (en francès). Monuments historiques. Ministère de la Culture et de la Communication, 21-10-1993. [Consulta: 21 gener 2015].

## Referències

* ↑ La Casa Julià en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Pàgina web particular sobre la Casa Julià
# Cal Monjo (el Prat de Llobregat)

Cal Monjo és la masia més antiga del terme del Prat de Llobregat que encara es conserva. L'actual propietari és Joan Marín i Giralt. Hi guarda un ramat format per uns 800 caps d'ovelles, aproximadament. Els historiadors daten la construcció en diferents etapes entre els segles xv i xvi.
Construït amb pedra de Montjuïc té un elevat cos central i una façana d'estil basilical amb arc a la part del mig. Als laterals té forma d'arc invertit. També hi trobem la teulada amb dos vessants per recollir l'aigua de la pluja emmagatzemada a la cisterna. La casa té uns 600 m², amb planta, pis i golfes on es guardava el gra. Està envoltada d'un clos de pedra que la defensa de les riuades. En la façana es llegeix parcialment el nom de Torre de l'Estacada, que pel que sembla era un indret on es clavaven estaques per prevenir les constants sortides del riu. A l'esquerra de la casa encara hi ha restes de la primitiva casa feta amb canyissos, fang i fusta. L'any 1872 el propietari era Joan Ignasi Sostre. Després va anant canviant tant de propietaris com de masovers: Francesc Pareres, Josep Parellada i la família Portillo entre d'altres. La darrera família que hi va viure va ésser la Portillo. Aquesta família va treballar-hi les vuit mujades de terra fèrtil. El matrimoni era format per Josep Portillo i Julià i la seva esposa Antònia Puig i Ginabreda.

## Vegeu també

* Conjunt de masies del delta del Llobregat

## Bibliografia

* Masies del Prat (L'Albufera i La Ribera), vol. I, de Gerard i Teresa Giménez i Joan Jordà, Editorial Efadós, El Papiol, 2003, pàg. 150
# Vi brisat

El vi brisat, conegut en alguns països com orange wine o vin orange a causa del seu color taronja, és un tipus de vi blanc el most del qual ha fermentat juntament amb la seva pell, com si fos un vi negre, a diferència del vi blanc comú en què el procés de fermentació es fa amb un most extret del raïm prèviament desrapat, sense llavors ni pells. Les pells del raïm en contacte amb el most durant la maceració confereixen al vi brisat un color més fosc que pot anar del color or fins al taronja intens depenent del temps de fermentació. Són, per tant, vins amb més taní, amb un sabor més intens i amb més cos que els vins blancs.
Tenen el seu origen als vins ambre de Geòrgia, que es continuen produint amb la mateixa tècnica des de fa milers d'anys.

## Referències

* ↑ Garcés, Estefania. «Què són els vins brisats?». Cupatges, 20-05-2021. [Consulta: 9 desembre 2024].
* ↑ «¿Vino naranja? Conoce el vino brisado». Cocina y Vino. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «¿Qué es el orange wine o vino brisado?». Vinetur. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Vinos brisados». el farmaceúrico.es, 19-02-2019. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «‘Ni tinto, ni blanco’, el boom de los vinos naranja». La Vanguardia, 04-05-2018. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «10 claves para entender todo sobre los vinos naranjas». El Español, 23-09-2019. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Qué es el vino naranja: cinco ejemplos para conocerlos y disfrutarlos». eldiario.es, 11-06-2019. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Qu'est-ce que le vin orange ?» (en francés). larvf.com. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Vinos 'naranja'». larioja.com, 13-04-2017. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Georgia, génesis del vino». Cepas y vinos, 08-11-2019. [Consulta: 10 abril 2020].
# Majoria silenciosa

La majoria silenciosa és un terme utilitzat per referir-se a una gran majoria de gent sense especificar d'un país o grup que no expressa la seva opinió de forma pública. El terme fou popularitzat pel president estatunidenc Richard Nixon per reivindicar que tenia el suport de la gran massa del país que no participava activament en les protestes contra la seva política d'intervenció militar al Vietnam. El 3 de novembre de 1969 en un dels discursos presidencials més famosos de tots els temps, conegut per la historiografia americana com Nixon's 'Silent Majority' speech, va realitzar una intervenció política que assentaria les bases per permetre al detentor del poder atribuir-se el silenci d'una gran part dels ciutadans com una aprovació a la mateixa línia política.

## Referències

* ↑ «Silent majority» (en anglès), 1995. Arxivat de l'original el 2014-06-26. [Consulta: 29 octubre 2014].
* ↑ «Nixon's 'Silent Majority' Speec h» (en anglès). [Consulta: 29 octubre 2014].
# Antíloc (fill de Nèstor)

Antíloc (en grec antic: Ἀντίλοχος) va ser, segons la mitologia grega, un personatge llegendari, fill de Nèstor, rei de Pilos, i d'Anaxíbia (o segons l'Odissea d'Eurídice), i va participar en la guerra de Troia.

## Llegendes

Era un dels pretendents d'Helena i va acompanyar el seu pare i el seu germà Trasimedes a la guerra de Troia. Tenia fama de ser formós, de tenir el peu lleuger i hàbil amb el carro de combat. Encara que era el més jove dels prínceps grecs, va comandar els guerrers de Pilos i va fer moltes gestes demostrant el seu coratge. Va ser un dels favorits dels déus i amic d'Aquil·les, al qual va haver d'anunciar la mort de Pàtrocle.
Quan Mèmnon va atacar el seu pare, Nèstor, Antíloc es va sacrificar per salvar-lo. Aquest fet l'havia predit un oracle quan havia expressat l'advertiment «vés amb compte amb un etíop». Aquil·les va venjar la mort d'Antíloc. Segons altres relats no va ser Mèmnon qui el va matar, sinó Hèctor o va caure abatut per una fletxa de Paris, quan era al temple d'Apol·lo Timbreu. Una versió diferent, diu que Antíloc va anar a socórrer el seu pare a qui atacaven per tots costats i estava a punt de sucumbir. El noi va cobrir-lo amb el seu cos com si fos un escut, i allà mateix va morir. Les seves cendres, juntament amb les d'Aquil·les i les de Pàtrocle, van ser consagrades en un monticle al promontori de Sigèon, on els habitants de Troia els van oferir un sacrifici. A l'Odissea, els tres amics continuen junts a l'Hades i passegen pels Camps d'Asfòdels. Segons Pausànies, habiten junts a l'illa de Leuce (també coneguda com a l'illa de les serps), a la mar Negra.
Higí diu que Antíloc va matar dos troians. Als jocs celebrats al funeral de Pàtrocle, Antíloc va ser el segon en la cursa de carros i el tercer en la cursa a peu.
Antíloc va tenir un fill anomenat Pèon, que es va quedar a Messene durant la guerra. Els descendents d'aquest fill eren els Nelèides, nom que prové de Neleu, pare de Nèstor. Una expedició dels Heraclides, descendents d'Hèracles, els van expulsar de Messènia. Pausànies també diu que van anar a Atenes, i que la família dels Peònides i dels Alcmeònides van prendre el nom de Pèon (fill d'Antíloc) i d'Alcmeó.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Antiochus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 9 desembre 2024].
* ↑ Smith, 1853, p. 54.
* ↑ Píndar, Odes pítiques, VI, 28.
* ↑ Gai Juli Higí Fabularum Liber 112
* ↑ Dares Frigi De excidio troiae historia,34
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona.: Edicions de 1984, 2008, p. 36. ISBN 9788496061972.
* ↑ Homer, Odissea, XXIV, 72
* ↑ Estrabó. Geografia, XIII
* ↑ Homer, Odissea, XI, 468
* ↑ Pausànies Descripció de Grècia, III, 19
* ↑ Gai Juli Higí Fabularum Liber 114
* ↑ Pausànies. Descripció de Grècia, II, 18, 7-9

## Bibliografia

* Chisholm, Hugh. "Encyclopædia Britannica 2" (11 ed.), article:«Antilochus». Cambridge University Press, 1911.