OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Protochondrostoma genei

Protochondrostoma genei és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.

## Reproducció

Té lloc des del març fins al maig.

## Alimentació

És omnívor: menja principalment insectes aquàtics i algues.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: rius de la mar Adriàtica des del riu Soca fins al riu Vomano (Itàlia i Eslovènia). Ha estat introduït a la Toscana i el Laci (conques dels rius Centa, Magra, Arno, Ombrone i Tevere).

## Estat de conservació

Es troba amenaçat a causa de la introducció d'espècies exòtiques i la destrucció del seu hàbitat natural.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Muus, B.J. i P. Dahlström, 1968. Süßwasserfische. BLV Verlagsgesellschaft, Múnic. 224 p.
* ↑ Crivelli, A.J., 1996. The freshwater fish endemic to the Mediterranean region. An action plan for their conservation. Tour du Valat Publication, 171 p.
* ↑ Bianco, P.G. i V. Ketmaier, 2001. Anthropogenic changes in the freshwater fish fauna of Italy, with reference to the central region and Barbus graellsii, a newly established alien species of Iberian origin. J. Fish Biol. 59(Suppl.A):190-208.
* ↑ Gandolfi, G., S. Zerunian, P. Torricelli i A. Marconato (eds.), 1991. I pesci delle acque interne italiane. Ministero dell'Ambiente e Unione Zoologica Italiana. Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato, Roma. 616 p.
* ↑ Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* ↑ Crivelli, A.J., 1996.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vassíliev, V. P. «Chromosome numbers in fish-like vertebrates and fish» (en anglès). Journal of Ichthyology, 20, 3, 1980, pàg. 1–38. ISSN: 0032-9452.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Fosses

«Fosses» té aquests significats:
* França:
** Fosses (Val-d'Oise), municipi francès al departament de Val-d'Oise
** Fosses-la-Ville, ciutat de la regió valona Bèlgica a la província de Namur
** Châteauvieux-les-Fossés municipi francès al departament del Doubs
** Rivière-les-Fosses, municipi francès al departament de l'Alt Marne
** Nayemont-les-Fosses, municipi francès al departament dels Vosges
** Saint-Broingt-les-Fosses, municipi francès al departament de l'Alt Marne
** Saint-Maur-des-Fossés, municipi francès al departament de la Val-de-Marne, regió de l'Illa de França
* Catalunya:
** Les Fosses muntanya a cavall dels municipis de la Bisbal de Montsant (comarca del Priorat) i de la Palma d'Ebre (Ribera d'Ebre)
** Turó de les Fosses, muntanya de Ripoll (el Ripollès)
Viccionari
# Krapanj

Krapanj és una illa i municipi de Croàcia, al comtat de Šibenik-Knin. És una de les illes habitades més petites de la mar Adriàtica, amb només 0,36 km². Els seus 170 habitants en fan l'illa més densament poblada i té l'elevació més baixa, amb 1,5 msnm.

## Referències

* ↑ «1. POPULATION BY AGE AND SEX, BY SETTLEMENTS, 2011 CENSUS» (en anglès). Institut Nacional d'Estadística de Croàcia. [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ «Krapanj» (en croat). Proleksis enciklopedija. [Consulta: 3 octubre 2021].
# Messapi

La llengua messàpia o messapi era la llengua parlada pels messapis, una antiga població que ocupava l'Apúlia meridional a la península itàlica.

## Origen

La llengua, d'origen indoeuropeu, era utilitzada a la Itàlia sud-oriental pels messapis, els iapigis i els peuquetis. De l'idioma n'han romàs unes cinc-centes inscripcions (la major part amb noms de localitats o de persones) datades del segle VI aC al segle I aC.
El messapi podria tenir afinitat amb les llengües il·líries, pròpies de la riba oposada de la mar Adriàtica. Aquesta hipòtesi està fonamentada sobretot en els noms de persona trobats a les inscripcions i en la referència dels escriptors clàssics.
La llengua messàpia va decaure fins a la seva extinció quan el Salento va ser conquistat pels romans, que introduïren el llatí a la zona.

## Alfabet

Els messapis empraven per a les seves inscripcions un alfabet grec, més pròpiament laconi, importat del veïnats grecs de Taranto. En les característiques d'aquest alfabet s'hi detecta la total absència de la voval "u" i la presència del signe del trident que indica el so fricatiu després de vocal i el iod successiu.

## Característiques
### Fonología

Pel que fa al sistema vocàlic, el messapi sembla que va confondre primer les vocals indoeuropees /+a, *o/ en /â/ velar, i que en el seu moment a vegades aquesta vocal es confon amb el resultat d /*e/ indoeuropea (tret que sembla comú amb l'il·liri). A més el messapi mostra els següents diftongs: *âi, oi, ei, âu, eu (*ou probablement originà âu), també s'hi veuen clarament les restes de les sonants /l, r, m, n/. Aparentment /*bh, *dh, *gh/ donen lloc simplement a /b, d, g/.

### Morfologia

En el nom s'hi observen 5 casos (nominatiu, genitiu, datiu-ablatiu, acusatiu i instrumental). Algunes de les terminacions de cas són semblants a les que trobam a les llengües itàliques, així tenim el datiu-ablatiu -bos (que també apareix així en vènet) i que és comparable al llatí -bus (de la 3º, 4ª i 5ª declinació), tots ells derivats del indoeuropeu *-bhos. En el verb hi trobam algunes de les antigues marques de perfecte, aorist i optatiu. Malgrat tot, l'estudi del messapi és difícil per la manca de comprensió del seu lèxic.

## Bibliografia

* (italià) Oronzo Parlangeli, Studi messapici: iscrizioni, lessico, glosse e indici, Milà, 1960.
* (italià) Oronzo Parlangeli, Le iscrizioni messapiche, Messina, 1960.
* (alemany) Otto Haas, Messapische Studien: Inschriften mit Kommentar, Skizze einer Laut- und Formenlehre, Heidelberg, Carl Winter Universitatsverlag, 1962.
* (alemany) Hans Krahe, Die Sprache der Illyrier, vol.1 : Die Quellen, vol.2 : Die messapischen Inscriften (avec la collaboration de Carlo De Simone et Jürgen Untermann), Wiesbaden, 1964.
* (italià) Francesco Ribezzo, Corpus Inscriptionum Messapicarum, a cura i amb introducció de Ciro Santoro, Bari, 1978.
* Carlo De Simone, Simona Marchesini, Monumenta linguae Messapicae, Wiesbaden, 2002.

## Referències

* ↑ Carlo De Simone. La lingua messapica. A: Salento Porta d'Italia. Atti del Convegno Internazionale (Lecce 27-30 novembre 1986). Galatina, 1989.
# Santa Llúcia (desambiguació)

«Santa Llúcia» té aquests significats:
* Biografies:
** Santa Llúcia de Siracusa (283 ?-304 ?), jove màrtir cristiana que és venerada com a santa per les esglésies catòlica i ortodoxa
** Santa Llúcia Filippini (?- 1732), monja i ensenyant, fundadora de la congregació de les Mestres Pies Filippini
* Botànica: Cirerer de Santa Llúcia (Prunus mahaleb), espècie arbòria
* Toponímia::
** Cova hospital de Santa Llúcia, balma propera a la Bisbal de Montsant (Priorat)
** Barranc de Santa Llúcia, barranc de Conca de Dalt (Pallars Jussà)
** Santa Llúcia de Sobremunt, muntanya de 958 metres al municipi de Sobremunt (Lluçanès)
** Santa Llúcia de Mur, poble del municipi de Castell de Mur
** Santa Llúcia (Navès), entitat de població de Navès (Solsonès)
** Santa Llúcia de Trenteres, entitat de població del municipi de Santa Pau a la comarca de la Garrotxa
** Edificis:
*** Santa Llúcia de Mur (església), església romànica del poble de Santa Llúcia de Mur
*** Ermita de Sant Benet i Santa Llúcia, ermita a Alcalà de Xivert (País Valencià)
*** Santa Llúcia de Vilamitjana, capella romànica de Vilamitjana (Tremp, Pallars)
*** Santa Llúcia de Viu de Llevata, capella romànica semitroglodítica del poble de Viu de Llevata (Pont de Suert, Pallars)
*** Santa Llúcia de la Vileta, església romànica de la caseria de la Vileta, pertanyent a la parròquia de Claramunt
*** Santa Llúcia de Rajadell, monestir de canongesses de Sant Agustí, establert a mitjan segle xiv
*** Santa Llúcia de Paüls de Flamisell, ermita del poble de Paüls de Flamisell (Pallars Jussà)
*** Capella de Santa Llúcia, una de les capelles de la catedral de Barcelona
*** Santa Llúcia de la Rubiola
*** Santa Llúcia (la Pobla de Segur), capella del municipi de la Pobla de Segur (Pallars Jussà)
*** Aqüeducte de Santa Llúcia, al municipi de Morella a la comarca dels Ports (País Valencià)
* Esdeveniments:
** Nit literària de Santa Llúcia, vetllada literària sobre la llengua catalana
** Fira de Santa Llúcia
** Fira de Santa Llúcia de Canyelles, activitat que es fa a la població de Canyelles des de l'any 2003
# Camp de Morvedre

El Camp de Morvedre és una comarca costanera del centre del País Valencià. Situada a la província de València, amb capital a Sagunt. El seu nom al·ludeix a l'antiga denominació de Morvedre, nom que va rebre Sagunt fins al segle xix.
El nom de Morvedre procedeix del llatí muri veteri i significa «Murs Vells» en una al·lusió a l'antiguitat de la població de Morvedre i de les seves muralles defensives.

## Geografia

Limita pel nord amb la Plana Baixa, a l'est amb la mar Mediterrània, al sud amb l'Horta Nord, i a l'oest amb el Camp de Túria i l'Alt Palància.

## Municipis

Les dades bàsiques dels «16 municipis», amb les xifres de població del padró municipal d'habitants 2023, són:
| Municipi | Habitants (2023) | Sup. (km²) | Dens. (2023) (hab./km²) |
| Sagunt | 70.128 | 132,4 | 529,7 |
| Canet d'en Berenguer | 7.265 | 3,8 | 1.911,8 |
| Gilet | 3.818 | 11,3 | 337,9 |
| Faura | 3.619 | 1,6 | 2.261,9 |
| Benifairó de les Valls | 2.320 | 4,4 | 527,3 |
| Quartell | 1.672 | 3,2 | 522,5 |
| Estivella | 1.598 | 20,9 | 76,5 |
| Albalat dels Tarongers | 1.428 | 21,3 | 67,0 |
| Algímia d'Alfara | 1.109 | 14,5 | 76,5 |
| Petrés | 1.096 | 1,9 | 576,8 |
| Quart de les Valls | 1.050 | 8,4 | 125,0 |
| Torres Torres | 745 | 11,8 | 63,1 |
| Benavites | 674 | 4,3 | 156,7 |
| Alfara de la Baronia | 611 | 11,7 | 52,2 |
| Algar de Palància | 527 | 13,2 | 39,9 |
| Segart | 166 | 6,6 | 25,2 |
| Camp de Morvedre | 97.826 | 271,2 | 360,7 |

## Història

La comarca del Camp de Morvedre és de creació moderna, l'any 1989, i comprèn l'antiga comarca de les Valls de Morvedre, i part de la històrica Calderona. Aquestes comarques antigues apareixen al mapa de comarques d'Emili Beüt "Comarques naturals del Regne de València" publicat l'any 1934.

## Llengua

El Camp de Morvedre està situada dins l'àmbit lingüístic valencianoparlant.

## Delimitacions històriques

Aquesta comarca és de creació moderna, l'any 1989, i comprèn l'antiga comarca de la Vall de Segó, i part de la històrica Calderona. Aquestes comarques antigues apareixen al mapa de comarques d'Emili Beüt Comarques naturals del Regne de València publicat l'any 1934. Amb anterioritat se cita al llibre històric d'Emma Dunia Vidal Prades denominat "La Cartoixa de Vall de Crist en la fi de l'Antic Règim"; que la Cartoixa de Valldecrist va posseir terrenys, masies i cases; sota la seva jurisdicció, durant els anys en què va estar vigent.

## Vegeu també

* Llista de monuments del Camp de Morvedre

## Referències

* ↑ «0013935.xml Camp de Morvedre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «1996-2023: Cifres Oficials de Població dels Municipis Espanyols». [Consulta: 26 febrer 2023].

## Bibliografia

* El Camp de Morvedre: estudis comarcals de la província de València. PUV, 2018. ISBN 9788491331872.
# Província de Trapani

La província de Trapani (sicilià Pruvincia di Tràpani) és una província que forma part de la regió de Sicília dins d'Itàlia. És la més occidental de les províncies sicilianes. La seva capital és Trapani.
Limita a l'est amb la ciutat metropolitana de Palerm, al sud-est amb la província d'Agrigent, al nord amb la mar Tirrena i a l'oest i sud amb la mar Mediterrània.
Té una àrea de 2.469,62 km², i una població total de 434.721 hab. (2016). Hi ha 24 municipis a la província.

## Principals municipis

| Municipi | Població (h) | Superfície (km²) |
| Trapani | 70.576 | 271 km² |
| Marsala | 82.489 | 241 km² |
| Mazara del Vallo | 51.328 | 275 km² |
| Alcamo | 45.817 | 130 km² |
| Castelvetrano | 30.586 | 206 km² |
| Erice | 28.496 | 47 km² |
| Castellammare del Golfo | 15.034 | 127 km² |
| Valderice | 11.965 | 52 km² |
| Paceco | 11.395 | 58 km² |
| Partanna | 11.309 | 82 km² |
| Salemi | 11.251 | 181 km² |
| Campobello di Mazara | 10.798 | 65 km² |
| Pantelleria | 7.693 | 83 km² |
| Petrosino | 7.629 | 44 km² |
| Calatafimi Segesta | 7.185 | 154 km² |
| Custonaci | 5.315 | 69 km² |
| Santa Ninfa | 5.196 | 63 km² |
| Gibellina | 4.408 | 45 km² |
| Favignana | 4.366 | 37 km² |
| San Vito Lo Capo | 4.217 | 59 km² |
| Buseto Palizzolo | 3.152 | 72 km² |
| Vita | 2.229 | 8 km² |
| Salaparuta | 1.778 | 41 km² |
| Poggioreale | 1.622 | 37 km² |

## Galeria d'imatges

* Castell d'Erice
* Castell d'Alcamo
* Església de Custonaci
* Temple grec de Segesta

## Referències

* ↑ Dades ISTAT

## Enllaços externs

* Pàgina Provincial (italià)
* Fotos, història, turisme, gastronomia, llibres, productes locals i transports (italià)(anglès)
# BP-5002

La carretera BP-5002 és una carretera intercomarcal, dependent de la Diputació de Barcelona, que va de Granollers al Masnou, en sentit sud-est, i del Masnou a Granollers, en sentit nord-oest, i que uneix els municipis de Granollers, Vilanova del Vallès, Vallromanes, Alella i el Masnou des de l'interior, a la capital de la comarca del Vallès Oriental, fins a la mar Mediterrània, en la comarca del Maresme.
Des de la carretera es pot enllaçar amb l'autopista AP-7 que va des d'Algesires a la Jonquera, a l'altura de Vilanova del Vallès gairebé al límit de Granollers, i també amb l'autopista C-32, que va des del Vendrell a Palafolls, a l'altura d'Alella gairebé al límit amb el Masnou.
També enllaça a la sortida sud de Granollers amb la carretera C-35 que passa pel Circuit de Catalunya i que enllaça, posteriorment, amb l'autovia C-17 per anar en direcció a Vic o en direcció a Barcelona. A l'altura de Vilanova del Vallès és travessada per la BV-5001, anomenada també Carretera de la Roca, i que uneix els municipis de Santa Coloma de Gramenet i la Roca del Vallès.
Un cop la carretera acaba al municipi del Masnou va a donar a la carretera N-II que uneix els municipis de Madrid i la Jonquera.

## Referències

* ↑ La Generalitat aprova la construcció d'una rotonda a la carretera BP-5002 a Vallromanes Arxivat 2016-09-11 a Wayback Machine., gaencat, 29 d'abril de 2003
* ↑ Projectes de millora a la carretera BP-5002, web de l'Ajuntament d'Alella
* ↑ Les administracions treballen per solucionar el punt negre de la BP-5002 al pas per Alella 324, 9 de novembre de 2006
* ↑ «Com arribar al Circuit de Motocross de Montornès del Vallès». Arxivat de l'original el 2016-09-24. [Consulta: 31 agost 2016].

## Enllaços externs

* Mapa de la Diputació de Barcelona.
# Gobius auratus

Gobius auratus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del nord de la península Ibèrica fins a Madeira i les Illes Canàries. També a la mar Mediterrània.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miller, P.J., 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pomatoschistus bathi

Pomatoschistus bathi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes que es troba a la mar Mediterrània, incloent-hi la Mar de Màrmara.
Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1863. Descriptions of the gobioid genera of the western coast of temperate North America. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 262-267.
* ↑ «Pomatoschistus bathi». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 «Pomatoschistus bathi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Speleogobius trigloides

Speleogobius trigloides és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 8-25 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar Mediterrània: Croàcia.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* ↑ Louisy, P., 2001. Guide d'identification des poissons marins. Europe et Méditerranée. París: Eds. Eugène Ulmer.
* ↑ Quignard, J.-P. i J.A. Tomasini, 2000. Mediterranean fish biodiversity. Biol. Mar. Mediterr. 7(3):1-66.
* ↑ Hureau, J.-C. i T. Monod (eds.), 1979. Supplement. Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean. p.339-394. A: J.-C. Hureau i Th. Monod (eds.). United Nations Educational Scientific and Cultural Organization (UNESCO), París, França. Vols 1-2. 683 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Didogobius splechtnai

Didogobius splechtnai és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,3 cm de longitud total i les femelles 2,81.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu entre 7-11 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar Mediterrània: l'Estat espanyol i Itàlia.

## Costums

Es troba, de vegades, associat amb Corcyrogobius liechtensteini.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Herler, J. i R.A. Patzner, 2002. New records of Didogobius splechtnai (Gobiidae) from the Tyrrhenian and northern Adriatic Sea. Cybium 26(2):153-155.
* ↑ Louisy, P., 2001. Guide d'identification des poissons marins. Europe et Méditerranée. París: Eds. Eugène Ulmer.
* ↑ Mercader L., D. Lloris i J. Rucabado, 2003. Tots els peixos del Mar Català. Diagnosi i claus d'identificació. Institut d'Estudis Catalans. Barcelona. 350p.
* ↑ Plejic, T., 2007. Fische der Adria. Das romanische Element in der kroatischen Ichthyofauna. Mit Glossar der Adriafische Kroatisch-Englisch-Deutsch-Italienisch. Diploma Thesis. University of Leipzig Institute of Applied Linguistics and Translational Studies.
* ↑ Quignard, J.-P. i J.A. Tomasini, 2000. Mediterranean fish biodiversity. Biol. Mar. Mediterr. 7(3):1-66.
* ↑ Stefanni, S., 1999. A new record of Didogobius splechtnai (Ahnelt & Patzner, 1995) (Gobiidae) from the Central Mediterranean Sea. Cybium 23(1):105-107.
* ↑ Ahnelt, H. & R. A. Patzner, 1995.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Eduard Suess

Eduard Suess (Londres, Anglaterra, 20 d'agost de 1831 - Viena, Àustria, 26 d'abril de 1914) va ser un geòleg britànic expert en la geografia dels Alps. És el responsable del descobriment de dos significants característiques geogràfiques ja perdudes, el supercontinent Gondwana (proposat el 1861) i l'Oceà de Tetis.

## Biografia

Nascut a Londres, als tres anys la seva família es muda a Praga, després, quan tenia 14 anys a Viena. Interessat des de jove en la geologia, publica el seu primer treball als 19 anys sobre la geologia de Karlovy Vary, ara la República Txeca.
L'any 1857 era professor de geologia a la Universitat de Viena, i des d'allà va desenvolupar gradualment la seva teoria sobre la connexió entre el continent d'Àfrica i l'Europeu; eventualment arribà a la conclusió que els Alps, al nord, van estar alguna vegada sota l'oceà, del qual la mar Mediterrània queda com romanent. Encara que no és del tot cert (principalment perquè no han estat descobertes fins i tot les plaques tectòniques, va utilitzar després la teoria geosinclinal), va ser prou a prop del descobriment pel qual se li dona crèdit al dia d'avui, el que va nomenar Oceà de Tetis en el 1893.
El seu segon major descobriment va ser la falguera glossopteris, trobada en fòssils a Sud-amèrica, l'Àfrica, i Índia (així com en Antàrtica, encara que Suess mai no ho va saber). La seva explicació és que les tres terres van estar connectades en un supercontinent, al qual va anomenar Gondwana. Novament això no és totalment correcte: Suess pensava que els oceans van inundar els espais entre aquestes terres, quan de fet les terres es van separar. No obstant això, és bastant similar al que avui dia es creu, per la qual cosa se li dona el reconeixement de crear la base per a la teoria.

## Reconeixement

Suess és considerat un dels primers experts en ecologia. Va publicar del 1885 a 1901 una síntesi comprensiva de les seves idees amb el nom de Das Antlitz der Erde (traduït com "Les cares de la Terra"), el qual es va convertir en un influent llibre de text durant diversos anys. En els seus treballs Suess va introduir també el concepte de biosfera, que després va ser estès per Vladímir Vernadski el 1926. Va guanyar la Medalla Copley de la Royal Society el 1903.
El cràter lunar Suess és un cràter d'impacte a Mart anomenat en honor seu.

## Enllaços externs

* «Eduard Suess». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.