OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eskil Vogt

Eskil Vogt (nascut el 31 d'octubre de 1974) és un director de cinema i guionista noruec.

## Carrera

Nascut a Oslo el 31 d'octubre de 1974, Vogt va estudiar a l'acadèmia francesa de cinema La Fémis.
Les seves pel·lícules inclouen Reprise (2006), Oslo, 31. august (2011), Louder Than Bombs (2015) i Thelma (2017), totes elles dirigides per Joachim Trier a partir de guions escrits per Vogt i Trier.
També va escriure i dirigir la pel·lícula dramàtica Blind, que es va projectar al Festival de Cinema de Sundance de i va rebre el World Cinema Screenwriting Award. La pel·lícula va rebre l’Etiqueta Europa Cinemas a la 64è Festival Internacional de Cinema de Berlín.
El 2021, Vogt va prsentar dues pel·lícules al 74è Festival Internacional de Cinema de Canes. De uskyldige, que va escriure i dirigir, va competir a la categoria Un Certain Regard mentre que La pitjor persona del món va competir per la Palma d'Or. Pel seu treball sobre aquest últim, Vogt va ser nominat per al Oscar al millor guió original als Premis Oscar de 2021.

## Referències

* 1 2 Bikset, Lillian. «Eskil Vogt». A: Erik Bolstad. Store norske leksikon (en noruec). Oslo: Norsk nettleksikon [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ «Eskil Vogt». IMDb. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ Willoch, Hanne Marie «Manusprisen til "Blind" i Sundance» (en norwegian). Norwegian Broadcasting Corporation, 26-01-2014 [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ Trulsen, Ola Nymo «"Blind" vant distribusjonspris i Berlin» (en norwegian). Norwegian Broadcasting Corporation, 14-02-2014 [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ «Meet the team from the film Verdens Verste Menneske (The Worst Person in the World) by Joachim Trier - Festival de Cannes». Festival de Cannes, 15-07-2021. Arxivat de l'original el 2021-07-15. [Consulta: 15 juliol 2021].
# Aspergillus flavus

Aspergillus flavus (flavus vol dir groc en llatí) és un fong del gènere Aspergillus. Té una distribució cosmopolita. i clonal per la seva reproducció asexual. En el medi ambient pot causar problemes en l'emmagatzemament de les granes. També pot ser un patogen humà, associat amb l'aspergil·losi del pulmó i de vegades causant otomicosi de la còrnia, i infeccions nasoorbitals. Moltes soques produeixen quantitats significatives d'aflatoxina, un compost molt tòxic i carcinogènic. Les espores d'A. flavus són al·lergèniques. A. flavus de vegades causa pèrdues en els cucs de la seda.

## Malaltia en humans

A. flavus és el segon agent més comú de l'aspergil·losi, el primer és Aspergillus fumigatus. A. flavus pot envair les artèries del pulmó o del cervell i causar infart. La neutropènia predisposa a les infeccions per aquest patogen.
Aspergillus flavus també produeix la toxina (aflatoxina) que és un dels agents etiològics pel carcinoma hepatocel·lular.

## Descripció

En condicions naturals (in vivo) és molt polimòrfic. En canvi, sota cultiu en laboratori (in vitro), A. flavus creix com una floridura verd-groguenca. Com altres espècies d'Aspergillus, produeix un conidiòfor distintiu compost d'una llarga tija que suporta una vesícula inflada. Les cèl·lules conidiògenes de la vesícula produeixen conidis. Moltes soques d'A. flavus mostren una fluorescència verdosa sota llum ultraviolada que està correlacionada amb la producció d'aflatoxina.

## Danys

A. flavus és particularment comú en panís i cacauets, com també en catifes danyades per l'aigua, i és una de les espècies que produeixen aflatoxina que causa hepatitis aguda, immunosupressió i carcinoma hepatocel·lular.
Per protegir els arbres que fan fruits secs i les plantes de blat de moro afectades per A. flavus els científics del Servei de Recerca agrícola han trobat que es pot utilitza el llevat Pichia anomala per a reduir el creixement d'A. flavus.

## Referències

* ↑ Klich, MA «Aspergillus flavus: the major producer of aflatoxin». Molecular Plant Pathology, 8, 6, 2007, pàg. 713-22.
* ↑ Crawford, JM. «Liver and Biliary Tract». A: Kumar V, et al. Pathologic Basis of Disease. Philadelphia: Elsevier Saunders, 2005, p. 924.
* ↑ «Helpful Yeast Battles Food-Contaminating Aflatoxin». USDA Agricultural Research Service, 27-01-2010.

## Enllaços externs

* Aspergillus flavus Genome Sequencing Project Arxivat 2007-03-07 a Wayback Machine.
* Aspergillus flavus research Arxivat 2007-03-07 a Wayback Machine.
# Huntingdonita

La huntingdonita és un mineral de la classe dels sulfurs.

## Característiques

La huntingdonita és una sulfosal de fórmula química Pb₁₉Sb₁₆As₆S₅₁Cl₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de setembre de l'any 2024. Encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema triclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb». Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu Canadenc de la Natura, al Quebec (Canadà), amb el número de catàleg: 12172, i a les col·leccions mineralògiques del departament mineralògic-petrogràfic del Museu d'Història Natural de Viena (Àustria), amb el número de catàleg: O 3112.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat de Madoc, al comtat de Hastings (Ontàrio, Canadà). Aquest indret és l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Huntingdonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2024].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 81». European Journal of Mineralogy, 36, 5, 21-10-2024, pàg. 917–923. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-917-2024 [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With only Pb». Mindat. [Consulta: 29 novembre 2024].
# Àngels Masià de Ros

Àngels Masià de Ros (Figueres, Alt Empordà, 24 d'agost de 1907 - el Masnou, Maresme, 1 de març de 1998) fou una historiadora medievalista i professora d'educació secundària catalana.

## Biografia

Es llicencià en Filosofia i Lletres a Barcelona (1927) i es doctorà en Història a Madrid (1931) amb l'estudi Gerona en la guerra civil en tiempo de Juan II (1943). S'especialitzà en la corona catalanoaragonesa a la baixa edat mitjana, tema sobre el qual publicà articles a les publicacions Hispania, Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, Anuario de Historia del Derecho Español, Boletín de la Real Academia de Buenas Letras i Analecta Sacra Tarraconensia. També publicà diversos llibres de divulgació històtica.
Treballà de professora d'institut, tasca que combinà amb la recerca històrica. El seu primer destí fou l'institut de Vilafranca del Penedès (1933).

## Obra

* Gerona en la guerra civil en tiempo de Juan II (1943)
* La Corona de Aragón y los estados del Norte de África. Política de Jaime II y Alfonso IV en Egipto, Igriquía y Tremecén (1951)
* Jaume el Dissortat, darrer comte d'Urgell (1956), en col·laboració amb Francesca Vendrell i Gallostra.
* Jaume II: Aragó, Granada i Marroc: aportació documental (1989)
* Relación castellano aragonesa desde Jaime II a Pedro el Ceremonioso (1994)
* El dissortat comte d'Urgell (1997)

## Referències

* ↑ «Masià de Ros, Ángels (1907-1998)» (en castellà). PARES. Portal de Archivos españoles. Ministerio de Cultura y Deporte - Gobierno de España. [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ «Necrológicas - Maria dels Àngels Masià i de Ros». La Vanguardia, 02-03-1998, p. 30.
* 1 2 3 «Àngels Masià de Ros | enciclopedia.cat». [Consulta: 5 febrer 2023].
# Marta Montoliu Matias

Marta Montoliu Matias (Barcelona, 18 de març de 1994) és una exjugadora de bàsquet catalana.
Aler, competí amb diversos equips de la Copa Catalunya i de la Lliga femenina 2. L'estiu de 2014 s'incorporà a l'Agrupació Esportiva Sedis Bàsquet amb el qual debutà a la Lliga femenina. Amb el club alturgellenc guanyà dues Lligues catalanes (2015-16, 2016-17). La temporada 2018-19 fitxà per l'Stadium Casablanca i la següent competí amb el Club Deportivo Zamarat. Després de tres temporades amb el club zamorà, es retirà esportivament de la competició el maig 2022. Internacional amb la selecció espanyola en categories de formació, es proclama subcampiona d'Europa sub-20 (2014). També ha disputat la modalitat 3x3 i es proclamà campiona d'Europa sub-18 (2011) amb la selecció espanyola.
Graduada en Ciències de l'Activitat Física i de l'Esport a l'Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya, posteriorment ha entrenat diversos equips base del Club Bàsquet Colonya Pollença i de la selecció espanyola.

## Referències

* ↑ Delgado, Toni. «Marta Montoliu: “Gràcies, bàsquet!”». Línia Eixample, 25-05-2022. [Consulta: 16 juliol 2024].
* ↑ «Laura Gil i Marta Montoliu, noves incorporacions al Cadí La Seu». Ràdio Seu. [Consulta: 16 juliol 2024].
* ↑ Calleja, Jorge. «▷ Marta Montoliu: "De pequeña siempre quería jugar a fútbol"» (en castellà). Sport Aragón, 23-10-2018. [Consulta: 16 juliol 2024].
* ↑ Antruejo, Cesar. «La capitana del Recoletas abandona el baloncesto» (en castellà). Cadena SER, 02-05-2022. [Consulta: 16 juliol 2024].
* ↑ «El primer oro del baloncesto 3x3 senior» (en castellà). FEB, 13-09-2021. [Consulta: 16 juliol 2024].
* ↑ «Un Campionat d’Espanya de seleccions de bàsquet excel·lent». Punt Informatiu, 10-01-2024. [Consulta: 16 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Marta Montoliu Matias - Competiciones FEB
# Gustav Tammann

Gustav Heinrich Joahann Tammann, nascut el 28 de maig de 1861 a Jamburg, Província de Sant Petersburg, Rússia, i traspassat el 17 de desembre de 1938 a Göttingen, Alemanya, fou un químic-físic rus que realitzà importants contribucions en els camps de les dissolucions, equilibris heterogenis i cristal·lització.

## Biografia

El pare de Tammann era un pagès d'Estònia i la seva mare era alemanya. Tammann es graduà a la facultat de medicina de la Universitat de Tartu el 1857 i treballà com a físic primer a Jamburg (actualment Kingissep) i després a Gorki, Província de Mogilev. El 1903 anà a Göttingen com a director de l'Institut de Química Inorgànica de nova creació. El 1907/1908 fou nomenat director de l'Institut Físic de Göttingen, com a successor de Walther Nernst i Friedrich Dolezalek fins al 1929.
El seu net Gustav Andreas Tammann és un destacat astrònom.

## Obra

Tammann contribuí a fundar la ciència de la metal·lúrgia i fou pioner en l'estudi de l'estructura interna i les propietats físiques dels metalls i els seus aliatges. A més, els seus estudis sobre els equilibris heterogenis (és a dir, el comportament de la matèria en funció de la seva composició química, temperatura i pressió) tengué un paper important en la sistematització de la química inorgànica i ha contribuït significativament al desenvolupament de la química física com a disciplina.

## Referències i notes

* ↑ Fins al 1918 a Rússia s'emprà el calendari julià, mentre que a gran part d'Europa ja s'emprava el calendari gregorià, el dia 28 de maig rus era el 9 de juny a la majoria de països.
* 1 2 «Gustav Tammann». Encyclopædia Britannica, 2010 [Consulta: 18 abril 2010].
* 1 2 Morachevskii, A.G «History of Chemistry ans Chemical Technology. Professor Gustav Tammann (To 140th Birthday Anniversary)». Russian Journal of Applied Chemistry, 74, 9, 2001, pàg. 1610-1615.
* ↑ «Gustav Tammann». Walther Nernst. 1864-1941. Memorial website. [Consulta: 18 abril 2010].
# Jaan Tõnisson

Jaan Tõnisson (Parròquia de Viiratsi, Viljandi, 22 de desembre de 1868 - 1941?) va ser un polític estonià, que va ocupar el càrrec de Primer Ministre d'Estònia en dues ocasions entre 1919 i 1920 i com a ministre de Relacions Exteriors d'Estònia des del 1931 fins a 1932.
# Carl Gustav Axel Harnack

Carl Gustav Axel Harnack (alemany: Axel Harnack) (Tartu, 7 de maig de 1851 - Dresden, 3 d'abril de 1888) va ser un matemàtic alemany que va contribuir a la teoria potencial.

## Vida i Obra

Nascut a Dorpat, Imperi Rus (actual Tartu, Estònia), era fill del teòleg Teodosius Harnack i germà bessó del també teòleg Adolf von Harnack (que li va sobreviure molt de temps). El seu pare era professor de la Universitat de Tartu, i ell va estudiar-hi també. Després dels seus estudis a Tartu, es va traslladar a la Universitat d'Erlangen per esdevenir deixeble de Felix Klein. Va publicar la seva tesi doctoral el 1875 fortament influenciada per Alfred Clebsch i Paul Gordan, i va rebre l'habilitació docent (venia legendi) a la Universitat de Leipzig el mateix any. Un any més tard va acceptar un lloc docent a la Universitat Tècnica de Darmstadt. El 1877 es va casar amb Elisabeth von Öttingen, i es va traslladar a Dresden, on havia obtingut la càtedra al Polytechnikum, que es convertiria en Universitat Tècnica el 1890. Harnack sofria de problemes de salut des de 1882, el que el va obligar a passar llargues temporades en un sanatori. Va publicar 29 articles científics i va ser un matemàtic molt conegut fins al moment de la seva mort.
Entre les seves aportacions més importants es poden citar:
* les diverses desigualtats de Harnack en anàlisi harmònica i en contextos discrets i probabilístics relacionats
* el teorema de la corba de Harnack, que estableix el nombre màxim de components connectats d'una corba algebraica
* el principi de Harnack sobre la convergència de les sèries de funcions harmòniques
La medalla Harnack de la Societat Max Planck és en honor del seu germà, Adolf von Harnack.

## Obres seleccionades

* Die Grundlagen der Theorie des logarithmischen Potentiales und der eindeutigen Potentialfunktion in der Ebene (Teubner, 1887)
* An introduction to the study of the elements of the differential and integral calculus Cathcart, George Lambert, tr. (Williams and Norgate, 1891)

## Vegeu també

* Desigualtat de Harnack

## Referències

* ↑ Harnack, Axel; George L. Cathcart. "An Introduction to the Study of the Elements of the Differential and Integral Calculus" London: Williams and Norgate, 1891, p. 6.
* ↑ Agarwal i Sen, 2014, p. 305.
* ↑ Kassmann, 2007, p. 2.
* ↑ Voss, 1888, p. 162.

## Bibliografia

* Agarwal, Ravi P.; Sen, Syamal K. Creators of Mathematical and Computational Sciences (en anglès). Springer, 2014. ISBN 978-3-319-10869-8.
* Kassmann, Moritz «Harnack Inequalities: An Introduction» (en anglès). Boundary Value Problems, 081415, 2007, pàg. 21. DOI: 10.1155/2007/81415.
* Voss, A. «Zur Erinnerung an Axel Harnack» (en alemany). Mathematische Annalen, Vol. 32, Num. 2, 1888, pàg. 161-174. DOI: 10.1007/BF01444065. ISSN: 0025-5831.

## Enllaços externs

* Axel Harnack al projecte de genealogia matemàtic
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Carl Gustav Axel Harnack» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Erhard Schmidt

Erhard Schmidt (Tartu, 13 de gener de 1876 - Berlín, 6 de desembre de 1959) va ser un matemàtic alemany.

## Vida i obra

Schmidt va néixer a Dorpat (actualment Tartu, Estònia), quan formava part de l'Imperi Rus tot i que amb una forta influència alemanya. Va estudiar a les universitat de la seva vila natal, de Berlín i de Göttingen. Va obtenir el doctorat en aquesta última el 1905 amb una tesi dirigida per David Hilbert. L'any següent va obtenir l'habilitació docent a la universitat de Bonn, en la qual va ser professor ajudant durant dos cursos.
El 1908 va ser nomenat professor de la universitat de Zúric, de la qual va passar a les d'Erlangen (1910-1911) i Breslau (1911-1917), fins que el 1917 va ser nomenat catedràtic de la universitat de Berlín, en la qual va romandre fins a la seva jubilació el 1950. A Berlín va mantenir sempre una gran reputació intel·lectual, essent un professor carismàtic i excèntric al mateix temps.
Durant el nazisme, i malgrat la seva ideologia conservadora i nacionalista, va mantenir postures decents, arribant a ser qualificat de personan non grata. Ell va lluitar per a que es restablís a la docència el seu col·lega jueu Issai Schur. Després de la Kristallnacht, va ser l'únic col·lega que va seguir visitant regularment Schur.
Acabada la Segona Guerra Mundial, va romandre al Berlín Oriental, essent l'editor de la revista Mathematische Nachrichten.
El seu principal camp de treball va ser l'anàlisi matemàtica. És especialment recordat pel procés d'ortogonalització de Gram-Schmidt, un procediment per ortonormalitzar un conjunt de vectors d'un espai prehilbertià.

## Referències

* ↑ Meschkowski, 1990, p. 236.
* 1 2 Chang, 2011, p. 47.
* ↑ Ledermann, 2009, p. 27-28.
* ↑ Segal, 2003, p. 358.
* ↑ Pietsch, 2010, p. 6 i ss.
* ↑ Bjǒrck, 2010, p. 1 i ss.

## Bibliografia

* Chang, Sooyoung. Academic Genealogy of Mathematicians (en anglès). World Scientific, 2011. ISBN 978-981-4282-29-1.
* Ledermann, Walter. Encounters of a Mathematician (en anglès). Walter Ledermann, 2009. ISBN 978-1-4092-8267-9.
* Meschkowski, Herbert. «Erhard Schmidt». A: Herbert Meschkowski. Denkweisen großer Mathematiker (en alemany). Vieweg, 1990, p. 235-244. ISBN 978-3-322-85074-4.
* Pietsch, Albrecht «Erhard Schmidt and his contributions to functional analysis» (en anglès). Mathematische Nachrichten, Vol. 283, Num. 1, 2010, pàg. 6-20. DOI: 10.1002/mana.200910127. ISSN: 0025-584X.
* Segal, Sanford L. Mathematicians under the Nazis (en anglès). Princeton University Press, 2003. ISBN 0-694-00451-X.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Erhard Schmidt» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Bernkopf, Michael. «Schmidt, Erhard». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 13 desembre 2019]. (anglès)
* Bjǒrck, Ake. «Gram–Schmidt Orthogonalization: 100 Years and More». University of Pennsylvania, 2010. [Consulta: 13 desembre 2019]. (anglès)
# Carl Friedrich Schmidt (geòleg)

Carl Friedrich Schmidt (Kaisma Rural Municipality, 15 de gener de 1832 $^{(Julià)}$ - Sant Petersburg, 8 de novembre de 1908 $^{(Julià)}$) rus: Фёдор Богданович Шмидт, Fyodor Bogdanovich Schmidt; també conegut com a Friedrich Schmidt. va ser una alemany bàltic, geòleg i botànic en l'Imperi Rus. És considerat comel fundador de la geologia d'Estònia.
Els principals escrits de recerca de Friedrich Schmidt tracten de l'estratigrafia i la fauna de les roques del baix Paleozoic a Esònia. l'any 1885 va esdevenir acadèmic de l'Acadèmia de Ciències de Sant Petersburg. Va guanyar la Medalla de Wollaston, atorgada per la Geological Society of London, l'any 1902.
Friedrich Schmidt va ser el primer europeu en "descobrir" l'espècie d'avet Abies sachalinensis a Sakhalín el 1866, però no la va introduir a Europa.

## Referències

* 1 2 Aaloe, Aasa; Bauert, Heikki; Soesoo, Alvar [2017-12-15]. Kukersite oil shale (PDF). Tallinn: MTÜ GEOGuide Baltoscandia, 2007, p. 31. ISBN 978-9985-9834-2-3 [Consulta: 16 març 2013].
* ↑ «The Geological Society of London». The Times, 36699, 24-02-1902, p. 6 [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Information from the University of Oslo
# Georg von Petersenn

Georg von Petersenn (Valmiera, 13 de setembre de 1849 - Gaienhofen, 14 de novembre de 1930) fou un músic i pedagog musical alemany.

## Biografia

Nascut a Valmiera (Letònia), Petersenn era el petit de cinc fills de Heinrich von Petersenn i la seva esposa Jutta, la baronessa von Engelhardt. Després d'acabar els estudis secundaris, va estudiar dret a Dorpat des del 1870 fins al 1872, després música a Würzburg i Múnic fins al 1875. A més va impartir classes particulars de piano. L'11 d'abril de 1882 es va casar amb la seva alumna Bertha Rindfleisch, 13 anys més jove que ell, filla del respectat patòleg Eduard von Rindfleisch. El matrimoni va tenir un fill: la filla Jutta (nascuda el 1888 a Berlín). El 1911 Jutta von Petersenn es va casar amb Hermann Lietz, fundador del primer Landerziehungsheim alemany.
El 1884, la parella es va traslladar a Berlín. Allà, Petersenn va ser nomenat professor del "Königl. Hochschule für Musik" (ara fusionat amb la Universität der Künste Berlin) i on entre els seus alumnes tingué a Hans Weisbach. Quan la seva dona, Bertha von Petersenn, va traslladar el seu "Landerziehungsheim für Mädchen" (Escola de camp per a noies) de Stolper See al castell de Gaienhofen al llac de Constança (que va ser arrendat i comprat per Georg von Petersenn el 1905) el 1904, també va ensenyar-hi música. El noble va romandre associat a l'escola del mateix nom fins a la seva mort a l'edat de 81 anys.

## Bibliografia

* Manfred Berger: "Wahre Erziehung, das heißt Herzensbildung". Bertha von Petersenn: Pionierin des ersten Deutschen Landerziehungsheims für Mädchen, in Zeitschrift für Erlebnispädagogik, 24/2004, p. 49–70
# Maria Grozdeva

Maria Grozdeva (búlgar: Мария Здравкова Гроздева-Григорова) (Sofia, 23 de juny de 1972) és una tiradora búlgara, guanyadora de cinc medalles olímpiques en els set Jocs Olímpics en què ha participat.

## Carrera esportiva

Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova femenina de pistola d'aire (10 metres), finalitzant així mateix divuitena en la prova de pistola ràpida (25 metres). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) revalidar la seva medalla de bronze i finalitzà vint-i-unena en el prova de pistola ràpida (25 metres). En els Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) fallà en la seva prova de pistola d'aire (10 metres) en finalitzar trenta-vuitena, si bé aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova femenina de pistola ràpida (25 metres). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) aconseguí guanyar dues medalles olímpiques: revalidar la medalla d'or en la pistola ràpida (25 metres) i la medalla de bronze en la prova de pistola d'aire (10 metres). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina) finalitzà cinquena en la prova de pistola ràpida (25 metres) i onzena en la prova de pistola d'aire (10 metres). També participà, sense sort, en els Jocs Olímpics del 2012 i 2020.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 5 medalles en el Campionat del Món de tir, destacant els ors de 1998 i 2004 en pistola ràpida (25 metres); i 8 medalles en el Campionat d'Europa de tir, destacant cinc medalles d'or.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Mariya Grozdeva». [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ «ISSF - International Shooting Sport Federation - issf-sports.org». [Consulta: 11 novembre 2023].

## Enllaços externs

* www.issf-sports.org - Maria Grozdeva (anglès)
# Liabeae

Liabeae és una tribu de plantes asteràcies. És endèmica de la zona neotropical, i està més diversificada als Andes del nord i del centre. El seu centre de diversitat és al Perú.
Aquesta tribu inclou plantes herbàcies anuals i perennes, arbusts, lianes i arbres. Moltes contenen un làtex blanc.
La majoria d'espècies es troben als boscos. Algunes es presenten al deserts, en clima alpí o en hàbitats pertorbats.
Hi ha 18 gèneres amb unes 165 espècies.

## Gèneres

* Bishopanthus
* Cacosmia
* Chionopappus
* Chrysactinium
* Dillandia
* Erato
* Ferreyranthus
* Liabellum
* Liabum
* Microliabum
* Munnozia
* Oligactis
* Paranephelius
* Philoglossa
* Pseudonoseris
* Sampera
* Sinclairia
* Sinclairiopsis

## Referències

* 1 2 3 4 5 Dillon, M. O., et al. Chapter 27: Liabeae. In: Funk, V. A., et al. (editors) Systematics, Evolution, and Biogeography of Compositae. Viena (Àustria). International Association for Plant Taxonomy, Universitat de Viena. 2009. 417-37.