OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jet Pilot

Jet Pilot és una pel·lícula estatunidenca de Josef von Sternberg estrenada el 1957.

## Argument

En els anys 1950, en plena Guerra freda, la patrulla aèria del coronel Jim Shannon, amb base a Alaska, captura un avió de caça soviètic, pilotat per una seductora jove, la tinent Anna Marladovna. Aquesta demana l'asil polític però, amenaçada de ser empresonada, es casa amb Shannon que està enamorat d'ella. Ara bé, Anna és en realitat una espia anomenada Olga Orlief...

## Repartiment

* John Wayne: Coronel Jim Shannon
* Janet Leigh: Tinent Anna Marladovna Shannon / Olga Orlief
* Jay C. Flippen: General Black
* Paul Fix: Major Rexford
* Richard Rober: Agent FBI George Rivers
* Roland Winters: Coronel Sokolov
* Hans Conried: Coronel Matoff
* Ivan Triesault: General Langrad

## Crítica

Les guerres han millorat els dissenys d'avions des de "Jet Pilot". De la mateixa manera, John Wayne, l'heroi, s'ha tornat més gris; Janet Leigh, l'heroïna, s'ha tornat més rossa, i s'han vist moltes millors pel·lícules sobre pilots. És una pel·lícula ximple i trista. És un conte d'un pilot dels EUA i una pilot soviètica que s'enamoren. Bé, la pilot porta un avió des de Sibèria fins a una base d'Alaska, fent veure que vol escapar-se de Rússia, i cau a les mans del pilot americà. Washington ordena que la tracti amb cortesia i intenti treure-li secrets soviètics. Ja que és bonica i parla anglès perfectament, naturalment s'enamora. No pot donar gaire informació, ella, però naturalment s'ho passen bé, menjant bistecs, bevent xampany, comprant negligés i corrent a banyar-se a Palm Springs. L'americà finalment es casa amb la dama soviètica.

## Referències

* ↑ CROWTHER, BOSLEY. «Jet Pilot (1957)» (en anglès), 05-10-1957. [Consulta: 27 febrer 2012].
# Phenacomys

Phenacomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Totes les espècies d'aquest grup, tant les vivents com les extintes, són oriündes de Nord-amèrica. El seu hàbitat natural són les zones obertes amb ericàcies i arbres o matolls dispersos, així com els prats i la tundra alpina. La seva fesomia recorda els seus parents dels gèneres Myodes i Microtus. El nom genèric Phenacomys significa ‘ratolí impostor’ en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Phenacomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Braun, J. K; etal «Phenacomys ungava (Rodentia: Cricetidae)» (en anglès). Mammalian Species, 45, 899, 2013, pàg. 18–29. DOI: 10.1644/899.1.
# Tiuménevo

Tiuménevo (en rus: Тюменево) és un poble de l'óblast de Kémerovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 420 habitants, pertany al districte de Mariïnsk.

## Referències

* ↑ «Определение высоты над уровнем моря по координатам». latlong.ru. Arxivat de l'original el 2018-08-26. [Consulta: 24 març 2014].
# Agriwulf

Agilulf, Aguiulf o Agriwulf (? - 457), fou rei dels sueus des del 456 fins a la seva mort. Un cop executat el rei Requiari el 456, va usurpar el tron i va governar la Gal·lècia.
De possible origen got, tot i que, el cronista got Jordanes no el considerava got sino part dels varins. L'any 448 estaria al bàndol sueu ja que executa al comes Censori a Sevilla, presoner del rei sueu Requila. En algun moment passaria al bàndol got ja que Hidaci menciona que quan Teodoric II marxa cap a Mèrida per assegurar el control de la regió després de la derrota sueva en la batalla del riu Órbigo i la posterior execució del rei sueu Requiari l'any 456, Agilulf deserta per establir la seva residència a la Gal·lècia.
El seu comportament tirànic provoca la sublevació dels sueus i la seva mort el mes de juny de 457 a mans de Maldras a la ciutat de Porto.

## Referències

* 1 2 3 «[Pablo de la Cruz Díaz Martínez, Clelia Martínez Maza, Francisco Javier Sanz Huesma. Hispania tardoantigua y visigoda, pág. 299. Ediciones AKAL, 2007 Pablo de la Cruz Díaz Martínez, Clelia Martínez Maza, Francisco Javier Sanz Huesma. Hispania tardoantigua y visigoda, pág. 299. Ediciones AKAL, 2007]». A Google books. [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ «[Pablo de la Cruz Díaz Martínez, Clelia Martínez Maza, Francisco Javier Sanz Huesma. Hispania tardoantigua y visigoda, pág. 288. Ediciones AKAL, 2007 Pablo de la Cruz Díaz Martínez, Clelia Martínez Maza, Francisco Javier Sanz Huesma. Hispania tardoantigua y visigoda, pág. 288. Ediciones AKAL, 2007]». A Google books. [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ «[María Rosario Valverde Castro. Ideología, simbolismo y ejercicio del poder real en la monarquía visigoda: un proceso de cambio, pág. 111. Universidad de Salamanca, 2000 María Rosario Valverde Castro. Ideología, simbolismo y ejercicio del poder real en la monarquía visigoda: un proceso de cambio, pág. 111. Universidad de Salamanca, 2000]». A google books. [Consulta: 25 març 2021].
# Economuseu

Un economuseu és un tipus de museu, que combina el concepts d'ecomuseu amb una producció artesana. Actualment hi ha una xarxa de 70 ecomuseus arreu del món, al Quebec (d'on el concepte és originari), a d'altres provincies del Canadà, a les Illes Feroe, Suècia, Irlanda del Nord, Islàndia, Noruega i Irlanda.

## Concepte

El concepte d'economuseu va ser desenvolupat al Quebec per Cyril Simard, définit-lo com "el patrimoni que es guantanamo la vida" Segons aquest concepte, un economuseu és una empresa basada en el coneixement de la fabricació dels seus productes. L'objectiu és mantenir l'estil d'un taller i una botiga que sigui el centre d'interpretació i de documentació. Els visitants poden veure els artesans al treball, accedir als seus coneixements i obtenir els seus productes sense intermediari. La seva missió s'organitza en tres eixos: conservar la tradició, desenvolupar l'esperit d'empresariat en l'artesania i el foment d'un turisme durable. El concepte ha suposat una certa renovació del mateix concepte de museu. Un economuseu permet la trobada entre artesans i públics. En termes de turisme, l'ecomuseu és un element innovador perquè permet a una empresa privada donar a conèixer al públic de la cultura local i contribueix significativament a la conservació del patrimoni cultural immaterial.
Cada economuseu ha de tenir en les seves en les seves instal·lacions:
* una àrea de recepció on els visitants són benvinguts i descobrir el que un economuseu;
* un taller on els visitants poden veure artesans en el treball i interactuar amb ells;
* una àrea d'interpretació dels coneixements tradicionals;
* una àrea d'interpretació del saber fer contemporani;
* un lloc de documentació;
* una botiga

## Xarxa d'economuseus

Configurat com una franquícia, la Societat Internacional d'Economuseus assegura la posada en marxa i la difusió dels projectes. La Xarxa compta amb 33 museus al Quebec, 11 a la resta del Canadà, 1 a Groenlàndia, 3 a Gran Bretanya, 10 a Noruega, 3 a Suècia, 2 a les Illes Feroe, i 4 a Irlanda. En el cas dels economuseus europeus, aquests van ser creats gràcies a un projecte desenvolupat a partir del 2008 gràcies a 2,5 milions de dòlars canadencs.

## Referències

* ↑ «Cyril Simard, l'artisan des économusées - Contact» (en francès). Contact.
* ↑ Cyril, Simard, «Le patrimoine : Une ressource à développer» (en francès). Continuité, 63, 1995. ISSN: 0714-9476.
* ↑ User, Super. «Société du réseau Économusée - Description» (en francès). Arxivat de l'original el 2018-10-23. [Consulta: 22 octubre 2018].
* ↑ Roigé, Xavier «Museus a l'aire lliure, ecomuseus i economuseus: evolució i noves perspectives.». Mnemòsine: revista catalana de museologia,, 2007, pàg. (4), 43-56..
* ↑ Roy, Guillaume «La folie des économusées» (en francès canadenc). L'actualité.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial: http://economusees.com/en/ Arxivat 2018-10-23 a Wayback Machine.
# Superlliga Femenina de futbol 2009-10

La Superlliga Femenina fou la primera divisió del futbol femení a Espanya.
La temporada 2009/10 la RFEF reparteix els equips en 3 grups.

## Clubs participants

| Grup A | Grup B | Grup C |
| Athletic Club | FC Barcelona | Atlètic de Madrid Féminas |
| SD Eibar | UE Collera | Atlético Málaga |
| SD Lagunak | RCD Espanyol | AD Torrejón CF |
| UD Las Palmas | Gimnàstic de Tarragona | Sevilla FC |
| Oviedo Moderno CF | UE L'Estartit | Sporting de Huelva |
| Reial Societat | Llevant UE | Rayo Vallecano |
| Reial Valladolid | València Fèmines CF | Reial Jaén CF |
| Prainsa Zaragoza | | |

## Primera fase
### Grup A

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | ATH | ZAR | RSO | LAG | OVI | LPA | EIB | VAD |
| 1 | Athletic Bilbao | 14 | 10 | 3 | 1 | 45 | 13 | +32 | 33 | — | 0–1 | 2–2 | 3–2 | 4–1 | 4–0 | 5–0 | 6–0 |
| 2 | Prainsa Zaragoza | 14 | 10 | 2 | 2 | 36 | 6 | +30 | 32 | 1–1 | — | 2–0 | 0–1 | 4–1 | 3–0 | 6–0 | 4–0 |
| 3 | Reial Societat | 14 | 9 | 3 | 2 | 42 | 14 | +28 | 30 | 2–2 | 3–1 | — | 2–2 | 2–1 | 4–0 | 6–0 | 5–0 |
| 4 | SD Lagunak | 13 | 6 | 4 | 3 | 26 | 13 | +13 | 22 | 1–2 | 0–0 | 0–1 | — | 4–0 | | 4–1 | 3–1 |
| 5 | Oviedo Moderno CF | 14 | 6 | 2 | 6 | 18 | 22 | −4 | 20 | 0–3 | 0–2 | 1–0 | 2–2 | — | 5–0 | 1–0 | 1–0 |
| 6 | UD Las Palmas | 13 | 3 | 1 | 9 | 17 | 35 | −18 | 10 | 2–4 | 0–3 | 2–4 | 1–1 | 1–2 | — | 4–1 | 2–1 |
| 7 | SD Eibar | 14 | 2 | 1 | 11 | 9 | 51 | −42 | 7 | 1–7 | 0–5 | 0–6 | 0–4 | 0–3 | 2–0 | — | 1–1 |
| 8 | Reial Valladolid | 14 | 0 | 2 | 12 | 5 | 44 | −39 | 2 | 0–2 | 0–5 | 0–6 | 0–2 | 0–0 | 1–5 | 1–2 | — |
* ↑ Partit suspès a causa de la gelada i no disputat posteriorment.

### Grup B

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | ESP | BAR | LEV | EST | COL | VAL | GIM |
| 1 | RCD Espanyol | 12 | 9 | 2 | 1 | 50 | 8 | +42 | 29 | — | 1–1 | 6–0 | 2–1 | 3–0 | 8–0 | 13–0 |
| 2 | FC Barcelona | 12 | 8 | 2 | 2 | 26 | 7 | +19 | 26 | 1–2 | — | 1–0 | 1–0 | 3–1 | 4–1 | 7–0 |
| 3 | Levante UE | 12 | 7 | 3 | 2 | 21 | 11 | +10 | 24 | 2–0 | 0–0 | — | 0–0 | 2–0 | 3–2 | 5–1 |
| 4 | UE L'Estartit | 12 | 5 | 2 | 5 | 26 | 13 | +13 | 17 | 0–2 | 0–3 | 1–2 | — | 5–1 | 5–0 | 4–1 |
| 5 | UE Collerense | 12 | 4 | 3 | 5 | 16 | 20 | −4 | 15 | 1–4 | 1–0 | 1–1 | 0–0 | — | 2–2 | 4–0 |
| 6 | Valencia Fèmines CF | 12 | 2 | 2 | 8 | 16 | 32 | −16 | 8 | 1–1 | 0–2 | 0–2 | 1–3 | 0–1 | — | 3–1 |
| 7 | Gimnàstic de Tarragona | 12 | 0 | 0 | 12 | 4 | 68 | −64 | 0 | 1–8 | 0–4 | 0–3 | 0–7 | 0–4 | 1–5 | — |

## Referències

* ↑ «Real y Athletic despidieron la primera fase con sendos 5-0». Txapeldunak, 21-12-2009. [Consulta: 26 novembre 2024].
# Matràs de fons rodó

Un matràs de fons rodó és un recipient de vidre de laboratori que té la part inferior esfèrica i s'utilitza per treballs químics i bioquímics principalment. A la part superior disposen d'una secció tubular coneguda com a coll amb una obertura al capdamunt. El matrassos de dos o tres colls són també comuns. Pel que fa a la capacitat n'hi ha des de 5 mL a 5 L, amb el volum generalment inscrit al vidre. Actualment la major part estan fabricats de vidre de silicat de bor que és altament resistent a les altes temperatures.
A causa del fons esfèric se solen utilitzar uns anells de suro per tal de mantenir-los drets. Durant el seu ús solen subjectar-se pel coll amb unes pinces.

## Aplicacions

La forma rodona en aquest recipients permet un escalfament més un uniform o, en el seu cas, un procés d'ebullició uniforme. Per tant, el matrassos de fons esfèric s'utilitzen en una gran varietat d'aplicacions on el contingut ha de ser escalfat o evaporat. Principalment s'empren en processos de destil·lació com recipients de destil·lació o per recollir el destil·lat. Els d'un sol coll s'utilitzen sovint en evaporadors rotatoris.
També són de gran utilitat en processos de reaccions químiques endotèrmiques, és a dir, aquelles que requereixen una aportació de calor per a dur-se a terme. Encara que el procés és molt homogeni normalment cal usar fitxes ceràmiques per afavorir la nucleació de bombolles i accelerar així el procés de canvi d'estat. Existeixen gran quantitat d'elements d'escalfament (manta calefactora…) que tenen una forma adaptada a aquest tipus concret de matràs. En altres ocasions també es poden tenir banys calents com a font calorífica.
Equipament de laboratori de química :
# Fèlix Gili i Juan

Fèlix Gili i Juan (Palma, 1930-2004) fou un arquitecte i urbanista mallorquí. La seva obra, amb elements formals de la tendència regionalista, s'inscriu dins el corrent racionalista. Gili es doctorà el 1971 per l'Escola d'Arquitectura de Barcelona. Fou autor dels projectes del Palau Municipal d'Esports (1975), de Palma, i dels hotels Valparaíso (1978), a Sant Agustí (Palma), Brasilia, Taurus Park i María Isabel (1979), a la Platja de Palma. Dins l'anomenat Pla Alzamora, projectà (1980) una sèrie d'edificis escolars a diferents indrets de Palma. Habilità i adequà (1989) el Casal Solleric, de Palma, per a activitats culturals. En urbanisme, intervengué en els plans generals de Sant Josep de sa Talaia d'Eivissa, i de Felanitx (1986-87).

## Referències

* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 18. Palma: Promomallorca, p. 124. ISBN 84-8661702-2.
# María Peralta

María de los Ángeles Peralta (Mar del Plata, Província de Buenos Aires, 30 de novembre de 1977) és una corredora de llarga distància argentina.
Va competir en la marató dels Jocs Olímpics de 2012 a Londres, arribant en 82a posició, amb un temps de 2:40'50".
El 2016, després de classificar-se a la Marató de Berlín, amb un temps de 2ː37'57", correrà en la marató dels Jocs Olímpics de Rio.

## Millors marques personals

Millors marques personals :
| Distància | Temps | Lloc de celebració | Data |
| 800 m. | 2:16.77 | Santa Fe Argentina | 29 d'abril de 2006 |
| 1500 m. | 4:23.20 | Santa Fe Argentina | 16 d'abril de 2005 |
| 3000 m. | 9:20.53 | Buenos Aires Argentina | 8 de febrer de 2014 |
| 5000 m. | 16:13.43 | Buenos Aires Argentina | 25 de gener de 2014 |
| 10000 m. | 33:57.44 | Buenos Aires Argentina | 26 de gener de 2014 |
| Mitja Marató | 1:15:21 | Cardiff Gal·les | 26 de març de 2016 |
| Marató | 2:37:57 | Rotterdam Països Baixos | 15 d'abril de 2012 |
| 3000 m. obstacles | 10:33.71 | Rosario Argentina | 1 de juny de 2003 |

## Referències

* ↑ «Maria de los Ángeles Peralta». Olé, 01-06-2012. Arxivat de l'original el 7 d’agost 2016 [Consulta: 3 juliol 2016].
* ↑ «María Peralta». Olympics at Sports-Reference.com. IAAF. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2012. [Consulta: 3 juliol 2016].
* ↑ «Marathon Women». Olimpic Games London 2012. Olympic.org. [Consulta: 3 juliol 2016].
* ↑ «Marita Peralta sacó pasaje para los Juegos Olímpicos de Río 2016». La Nación, 27-09-2015. Arxivat de l'original el 21 d’agost 2016 [Consulta: 3 juliol 2016].
* 1 2 «María Peralta consiguió la marca para Río 2016». La Razón (Argentina), 28-09-2015. Arxivat de l'original el 7 d’agost 2016 [Consulta: 3 juliol 2016].
* 1 2 3 «Mariano Mastromarino y Ángeles Peralta mejoraron sus marcas en el Medio Maratón de Cardiff». La Nación, 26-03-2016. Arxivat de l'original el 6 d’abril 2016 [Consulta: 3 juliol 2016].
* ↑ «María Peralta - Athlete Profile». IAAF. [Consulta: 3 juliol 2016].
# Timothy Dexter

Timothy Dexter (Malden, Massachusetts, 22 de gener de 1747 – 23 d'octubre de 1806) fou un home de negocis americà notable per la seva excentricitat.
Va abandonar els estudis i es va posar a treballar a una granja als 8 anys. Dexter va néixer a Malden, Massachusetts. Als 18 anys va conèixer la Elizabeth, vidua de 32 anys i s'hi van casar. Ella era rica i ell va començar negocis i fer calés. Va despertar les enveges denla gent rica de la ciutat i li van aconsellar diferents negocis per arruinar-lo, però va tenir sort en totes i va fer-se multimilionari. Va arribar a escriure una novel·la de 32 pàgines, sense signes de puntuació. Quan la gent se'l va tirar a sobre d'ell per enriure se'n, va treure una edició amb un apèndix de 11 pàgines només de signes de puntuació i una frase. Reparteixi vostè mateix el signes per la novel·la. Va morir al 1806 a Newburyport, Massachusetts.

## Referències

* ↑ History of Newburyport, Mass., 1764–1905. Vol. II. Chapter XXVII. Eccentric characters], pp. 419–431 and following.
# Cal Vallès (Vallbona d'Anoia)

Cal Vallès és un edifici civil al nucli de Vallbona d'Anoia catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa de tres plantes, hi destaquen l'amplitud de les estances així com un arc romànic i un tros d'arcada gòtica. És de planta rectangular amb sostre a dues aigües. L'any 1909 va ser restaurada i s'hi va afegir el tercer pis, encara es conserven els teules sota l'enrajolat. Aquests dos arcs estan disposats com si hi hagués hagut dues naus paral·leles seguint el llarg de la façana principal
Casa situada a l'antic camí ral, a un costat de l'antiga església parroquial de Sant Bartomeu. No se sap quan es va construir però se sap que va ser un hostal durant el segle xvi (la família Dolcet en tenia un altre). La família Ferrer i la família Madolell van tenir totes dues hostals com també la família Dolcet que s'extingí a final del segle xvi. L'altra és la família Jaume i Mariana Jaume, el 14 de gener de 1660 es casà amb Gabriel Vallès, pagès de l'avit, el que va donar origen a la casa de Can Vallès.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cal Vallès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Guillaume Philibert Duhesme

Guillaume Philibert Duhesme (Bourgneuf, 7 de juliol de 1766 - Genappe, 20 de juny de 1815) fou un militar francès.
Va estudiar dret. S'incorporà a la Guàrdia Nacional i el 1791 va ser nomenat capità. Com comandant a Roermond, defensà Herstal, un pas important vers els Països baixos del nord, i després de la derrota a Neerwinden el 18 de març de 1793, feu cremar el pont sobre el riu Hoo just quan el volia creuar una columna enemiga. Va creuar el Schelde, i a la batalla del bosc de Villeneuve (6 de juliol del 1793), ferit, reeixí a evitar la fuga de les tropes pròpies. Per aquesta acció va ser ascendit a general de brigada.
Va contribuir a la victòria a la batalla de Fleurus el 26 de juliol de 1794, i poc després participà en el setge de Maastricht sota el comandament de Jean Baptiste Kléber. El 8 de novembre del 1794 va ser promocionat a general de divisió. Va lluitar a la Vendée el 1795, i més endavant en el Rin, on va forçar el pas sobre el riu el 20 d'abril de 1797 a Kehl. El 1798 va rebre un comandament a Itàlia a les ordres de Jean Étienne Championnet, va participar en el setge de Nàpols i va prendre el control de Calàbria i Pulla. Després, va rebre un comandament als Alps el 1800 en l'exèrcit Franco-Batavià de Pierre François Charles Augereau. Duhesme va ser fet comte i cavaller de la Legió d'Honor, i durant la Tercera Coalició dirigí la quarta divisió de l'exèrcit italià el 1805 a la presa del Regne de Nàpols.
El 1808 va prendre el comandament del Cos d'Observació dels Pirineus Orientals a Espanya i es va distingir en la defensa de Barcelona. A causa de les acusacions de permetre excessos de les seves tropes, i de mala conducta personal, va estar sense comandament de 1810 fins a 1814, quan se li va restablir l'honor i rebé el comandament d'una divisió del mariscal Claude-Victor Perrin a les batalles de La Rothière, Montereau i Arcis-sur-Aube.
Després de la primera abdicació de Napoleó el 1814, el van fer inspector general de la infanteria. En 1815, va unir-se a Napoleó després que tornés d'Elba, i va lluitar a Ligny (Waterloo). Ferit el 18 de juny del 1815, morí poc després.

## Referències

* ↑ Schneid, 2002, p. 48.
* ↑ Moliner Prada, Antonio. Barcelona cautiva, 1808-1814. Univ. Autònoma de Barcelona, 2010, p. 69. ISBN 844902661X.

## Bibliografia

* Deulonder, Xavier. La Guerra Peninsular o Guerra del Francès (1807-1814). Barcelona: Llibres de l'Índex:, 2019. ISBN 9788479481704.
* Schneid, Frederick C. Napoleon's Italian Campaigns: 1805-1815. Westport, Conn.: Praeger Publishers, 2002. ISBN 0-275-96875-8.
# Claude Ambrose Rogers

Claude Ambrose Rogers (Cambridge, 1 de novembre de 1920 - Islington, 5 de desembre de 2005) va ser un matemàtic anglès.

## Vida i obra

Fill d'un reputat metge de medicina tropical retornat de l'Índia, Rogers va néixer a Cambridge, però la família es va traslladar aviat a Londres, on va ser escolaritzat amb el seu germà bessó, Stephen Clifford Rogers, que també va ser metge. El 1938, abandonant la tradició mèdica de la família, es va matricular al University College de Londres per estudiar matemàtiques. El 1941 es va graduar i es va unir a la branca de balística aplicada del govern britànic per col·laborar en l'esforç de guerra durant la Segona Guerra Mundial.
El 1946, acabada la guerra, va ser nomenat professor del University College, mentre preparava el doctorat que va obtenir el 1949 al Birkbeck College. El 1952 es va casar amb la novel·lista Joan North, amb qui va tenir dues filles. El 1954 va ser nomenat professor de la universitat de Birmingham, però el 1958 va retornar al University College on va fer la resta de la seva carrera acadèmica fins que es va retirar el 1986 passant a ser professor emèrit.
Rogers va publicar uns cent-cinquanta articles científics i quatre llibres:
* Packing and Covering (1964)
* Hausdorff Measures (1970)
* Analytic Sets (1980, amb altres autors)
* Selectors (2002, amb John E. Jayne)
Els seus camps de treball principals van ser la geometria discreta, les dimensions de Hausdorff, els conjunts convexos i els conjunts analítics. En el primer d'aquests camps, se'l recorda per haver establert per primera vegada el límit màxim de densitat que es pot obtenir apilant esferes i que la configuració óptima és al d'un tetraedre.

## Referències

* ↑ Falconer et al., 2015, p. 405.
* ↑ Falconer et al., 2015, p. 407.
* ↑ Zong, 1999, p. 122.
* ↑ Falconer et al., 2015, p. 408.
* ↑ Falconer et al., 2015, p. 410.
* ↑ Falconer et al., 2015, p. 411.
* ↑ Falconer et al., 2015, p. 418.
* ↑ Larman, 2006, p. 6.
* ↑ Falconer et al., 2015, p. 426.
* ↑ Engel, 1986, p. 248.
* ↑ Aitken i Foulc, 2019, p. 114.

## Bibliografia

* Aitken, Frédéric; Foulc, Jen-Numa. From Deep Sea to Laboratory 3 (en anglès). John Wiley and Sons, 2019. ISBN 978-1-78630-376-9.
* Engel, Peter. Geometric Crystallography (en anglès). Reidel Publishing, 1986. ISBN 978-90-277-2341-3.
* Falconer, Kenneth; Gruber, Peter M.; Ostaszewski, Adam; Stuart, Trevor «Claude Ambrose Rogers. 1 November 1920 - 5 December 2005» (en anglès). Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, Vol. 61, 2015, pàg. 403-435. DOI: 10.1098/rsbm.2015.0007. ISSN: 0080-4606.
* Larman, David «Ambrose Rogers» (en anglès). Newsletter of the London Mathematical Society, Num. 344, 2006, pàg. 6. ISSN: 2516-3841.
* Zong, Chuanming. Sphere Packings (en anglès). Springer, 1999. ISBN 0-387-98794-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Claude Ambrose Rogers» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Blasco, Fernando. «Apilando naranjas». Investigación y Ciencia, 2014. [Consulta: 9 gener 2023]. (castellà)