OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carpa Juanita i el Porró

La Carpa Juanita i el Porró és un entremès festiu de foc de Vilanova i la Geltrú compost per dues figures que representen un peix i un porró. Forma part de l'Agrupació de Bestiari Festiu i Popular de Catalunya.
S'estrenà per les Festes de Sant Pere al 1985 i seguidament s'incorporà al Seguici festiu de Vilanova i la Geltrú. Va ser una iniciativa de Josep Torelló i l'execució va anar a càrrec de Joan Ill i Josep Torelló amb l'assessorament en el treball de la fibra de vidre per Albert Albà. Des d'un bon començament entre els seus portants hi hagué membres del col·lectiu amb necessitats educatives especials.
Les figures representen la Carpa Juanita, l'emblemàtic peix que va fer popular el Museu de Curiositats Marineres Roig Toqués, i el porró amb què bevia a galet. Inicialment la carpa tenia uns colors vermellosos i rosats i el porró blavosos. Posteriorment ambdós elements foren pintats amb colors platejats i actualment a la carpa predominen els carbasses-vermellosos i al porró els verds. L'artista Lluís Amaré n'és el responsable de la darrera reforma.
El tema musical «La Carpa Juanita i el Porró» que acompanya l'entremès, va ser compost per Blas Coscollar Santaliestra al 1997.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La carpa Juanita i el porró de Vilanova i la Geltrú». bcn.cat. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «Carpa Juanita». Bestiari. Agrupació del Bestiari Festiu i Popular de Catalunya, 02-02-2022. [Consulta: 9 desembre 2024].
* ↑ Comissió Municipal de Cultura Popular «Festa Vilanova i la Geltrú. Carpeta Fotogràfica». Gràfiques Ferpala, 1990 [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ Associació de la Carpa Juanita i el Porró «Carpa Juanita i Porró». La Veu de Mar, 32, 11-2006, pàg. 13. Arxivat de l'original el 8 d’abril 2017 [Consulta: 7 abril 2017].
* ↑ «La Carpa i el Porró fan festa pels 25 anys de l'entremés». Diari de Vilanova, 30-05-2008, p. 22 [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ Masana i Soler, Heribert. 50 singulars de la Festa : petita guia de figures singulars de Catalunya. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa, 2015, p. 8. ISBN 9788492745449.
* ↑ Saumell i Poch, Ramon. Bèsties de festa! : història i cens il·lustrat del bestiari popular amb 700 figures. Barcelona: CIM, 2008, p. 179. ISBN 9788493497279 [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ Guell i Cendra, Xavier «La Carpa Juanita i el Porró: melodia de Blas Coscollar Santaliestra». La Porra: revista de cultura popular i tradicional, 12, 7-1998, pàg. 21-22 [Consulta: 18 març 2017].
# 27 Dresses

27 Dresses és una comèdia romàntica estatunidenca d'Anne Fletcher estrenada el 2008.

## Argument

Jane Nichols ja han estat 27 vegades dama d'honor en els casaments de les seves diferents amigues - ho testifiquen els 27 vestits que té en un armari. Un vespre, mentre va d'un casament a Manhattan i un altre a Brooklyn, Kevin Doyle, un periodista, s'hi fixa i s'adona que la història d'aquesta dama d'honor seria un bon reportatge que li podria aportar la glòria.
Jane, que no és conscient de les intencions del periodista, queda pertorbada per l'arribada de Tess, la seva germana, de la qual George, el cap de Jane, s'enamorarà - sense saber que Jane està secretament enamorada d'ell.

## Repartiment

* Katherine Heigl: Jane Nichols
* James Marsden: Kevin Doyle
* Malin Åkerman: Tess Nichols
* Edward Burns: George
* Judy Greer: Casey
* Melora Hardin: Maureen
* Krysten Ritter: Gina

## Rebuda

* Escumosa, divertida i convencional, "27 dresses" és una comèdia romàntica gratament predictible on trobem Katherine Heigl després de "Knocked Up", amb moviments suaus al volant del seu primer vehicle estel·lar.

## Enllaços externs

* 27 Dresses - Lloc web oficial
# Alice in den Städten

Alice in den Städten (traduït literalment al català "Alice a les ciutats") és una pel·lícula alemanya dirigida per Wim Wenders, estrenada el 1974. És la primera part de la trilogia de road movies de Wenders, que incloïa també The Wrong Move (1975) i Kings of the Road (1976). Alice in den Städten va ser rodada en blanc i negre per Robby Müller, amb unes quantes escenes llargues sense diàleg.

## Argument

Per un inesperat tomb del destí, la vida del periodista Philip Winter es troba de cop lligada a la d'Alice, una noia que busca per les ciutats d'Alemanya a la seva àvia, el nom i adreça de la qual no aconsegueix recordar. L'única pista que té la jove és una fotografia de la porta principal on viu l'àvia, amb cap número de casa i ningú que aparegui a la fotografia.
El tema de la pel·lícula és un presagi de l'obra posterior de Wenders París, Texas.

## Repartiment

* Rüdiger Vogler: Phil Winter
* Yella Rottländer: Alice
* Lisa Kreuzer: Mare d'Alice
* Sibylle Baier: La dona
* Edda Köchl: Angela, amiga a Nova York
* Ernest Boehm: editor
* Sam Presti: venedor de cotxes
* Lois Moran: auxiliar a l'aeroport
* Didi Petrikat: amiga a Frankfurt
* Hans Hirschmüller: oficial de policia
* Chuck Berry (cameo, no surt als crèdits)
* Wim Wenders (home al jukebox, no surt als crèdits)

## Referències

* ↑ Rei de la carretera per Chris Petit a The Guardian, 5 de gener, 2008

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2014-02-21 a Wayback Machine. (anglès)
# Anna Christie (pel·lícula de 1930)

Anna Christie és una pel·lícula estatunidenca de Clarence Brown estrenada el 1930. «Garbo parla!» van anunciar els anuncis de la pel·lícula. Anna Christie és la primera pel·lícula parlada de Greta Garbo. La seva primera frase (intervenint després de 16 minuts de pel·lícula) «Dona'm un whisky i, a més, un ginger-ale. I posam-en molt, petit» es va fer famosa. Fet habitual en aquell temps, va ser rodada una versió en alemany, dirigida per Jacques Feyder i destinada al públic europeu.

## Argument

Han passat 15 anys d'ençà que Chris ha enviat Anna (de 5 anys) a viure amb uns parents a St. Paul, i ara torna. Anna necessita quedar-se i Chris mou Marthy de la seva barcassa. Una nit, anant costa avall, rescaten 3 supervivents d'un enfonsament de vaixells. Un gran i fort escocès, anomenat Mat, agafa simpatia per Anna i se'n van a Illa Coney quan tornen a terra. Mat decideix que es casarà amb Anna però Chris diu que no - com Anna. Tots els membres masculins de la família de Chris han mort a la mar i Chris vol que Anna tingui fills i una casa a terra. Això causa fricció entre Chris i Mat, i Anna els explica la veritat sobre la seva vida desgraciada a Minnesota i el secret que ha estat guardant.

## Repartiment

* Greta Garbo: Anna Christie
* Charles Bickford: Matt Burke
* George F. Marion: Chris Christofferson
* Marie Dressler: Marthy Owens
* James T. Mack: Johnny, l'arpista
* Lee Phelps: Larry

## Nominacions

* 1930. Oscar al millor director per Clarence Brown
* 1930. Oscar a la millor actriu per Greta Garbo
* 1930. Oscar a la millor fotografia per William H. Daniels

## Referències

* ↑ «Anna christie». The New York Times.
# Aquest sentiment incert

Aquest sentiment incert (That Uncertain Feeling) és una pel·lícula de comèdia estatunidenca de 1941 dirigida per Ernst Lubitsch i protagonitzada per Merle Oberon, Melvyn Douglas i Burgess Meredith. La pel·lícula tracta sobre l'esposa avorrida d'un venedor d'assegurances que coneix un pianista excèntric i busca el divorci. El guió de Walter Reisch i Donald Ogden Stewart es va basar en l'obra francesa de 1880 Divorçons de Victorien Sardou i Émile de Najac.

## Argument

A proposta d'una de les seves amigues, Jill Baker visita el psicoanalista Dr. Vengard pels seus singlots intermitents, que apareixen quan es posa nerviosa o s'irrita. Aviat la fa qüestionar-se el seu matrimoni abans feliç amb el seu marit executiu de negocis, Larry.
Un dia, a la sala d'espera de Vengard, la Jill coneix un pianista molt estrany i individualista, Alexander Sebastian. Es considera el millor del món quan toca per a un sol oient, però té problemes per actuar davant d'un gran públic. Finalment, el convida a un sopar important per als possibles compradors d'assegurances de Larry. Quan Larry s'adona que la Jill està enamorada d'en Sebastian, ell li concedeix un divorci amistós, en el qual Larry està representat per un advocat anomenat Jones la secretària del qual és Sally Aikens.
La Jill es compromet amb Sebastian, però després d'assabentar-se que Larry està veient una dona atractiva, s'adona que encara estima el seu exmarit. Quan ella visita el seu apartament per reconciliar-se amb ell, ell va a l'habitació del costat i parla en veu alta, fent veure que Sally Aikens és a l'habitació i que és la seva xicota. El seu engany es revela quan la Sally entra a l'apartament mentre ell es troba a l'habitació del costat trencant una cita per sopar amb la "Sally" consternada (els seus suposats crits d'angoixa expressats per Larry). La Jill torna amb en Larry i el seu singlot s'esvaeix per sempre.

## Repartiment

* Merle Oberon com a Jill Baker
* Melvyn Douglas com a Larry Baker
* Burgess Meredith com a Alexander Sebastian
* Alan Mowbray com el Dr. Vengard
* Olive Blakeney com a Margie Stallings, amiga de Jill
* Harry Davenport com Jones, l'advocat de Larry
* Sig Ruman com el Sr. Kafka, el possible client de Larry
* Eve Arden com Sally Aikens
* Richard Carle com el majordom

## Recepció

La pel·lícula va ser un fracàs a taquilla.

## Premis i reconeixements

Werner R. Heymann va ser nominat a l'Oscar a la millor banda sonora de pel·lícula dramàtica o comèdia.

## Referències

* ↑ «Aquest sentiment incert». ésAdir. [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ Eagan, Daniel.; National Film Preservation Board (U.S.). America's film legacy : the authoritative guide to the landmark movies in the National Film Registry. New York: Continuum, 2010, p. 349. ISBN 978-1-4411-1647-5. OCLC 676697377.
# Believe in Me

Believe in Me és una pel·lícula de drama romàntic estatunidenca dirigida per Stuart Hagmann, escrita per Israel Horovitz i estrenada el 1971. La pel·lícula va ser produïda per Robert Chartoff i Irwin Winkler.

## Argument

Remy és un estudiant de medicina que té un instint per fer que seus pacients se sentin còmodes. La seva veritable preocupació pels pacients al seu càrrec la destaca en el seu programa de pràctiques. Pamela treballa en una empresa d'edició de llibres per a nens. Els dos es coneixen a través del germà de Pamela, que és també un bon amic de Remy. S'enamoren i agafen un apartament a l'East Village de Nova York. Poc després, la parella comença a gaudir de la velocitat i els barbitúrics. Es tornen addictes. Remy és expulsat de la facultat de medicina i Pamela deixa el seu treball. Remy aviat es troba en deute amb el distribuïdor local, Stutter, que introdueix el seu client a l'heroïna com una venjança per la seva última factura. Pamela troba la possibilitat de recuperar la sobrietat en la clínica del seu germà, l'objectiu ha de ser deixar enrere un Remy per de fer-ho.

## Repartiment

* Michael Sarrazin com Remy
* Jacqueline Bisset com Pamela
* Jon Cypher com Alan
* Allen Garfield com Stutter
* Kurt Dodenhoff com Matthew

## Rebuda

Roger Greenspun de The New York Times escrivia que Believe in Me evita el melodrama vist en altres pel·lícules de droga però troba que té sorpreses previsibles i fracassa en explicar qüestions "crucials". Diu, "és ple de pistes de la trama deixades i mai no recuperades, i sembla que està mal muntada o mutilada. Quan permet alguna beta emocional... Stuart Hagmann dirigeix una pel·lícula bastant decent. Però aquests moments són pocs, i suprimint fins i tot el patetisme, també suprimeix les altres sensacions que la podia haver fet una mica més viva.".

## Referències

* ↑ «Believe in Me». Imdb.
* ↑ Greenspun, Roger. «Screen: Hagmann's 'Believe in Me'» (en anglès). The New York Times, 09-12-1971.
# Bèsties de la ciutat

Bèsties de la ciutat (títol original en anglès: The Garment Jungle) és una pel·lícula estatunidenca de Vincent Sherman i Robert Aldrich, estrenada el 1957. Ha estat doblada al català.

## Argument

Tulio Renata (Robert Loggia), un líder del Sindicat Internacional dels Treballadors de la Moda (International Ladys Garment Worker Union (ILGWU)), lluita per integrar al sindicat els empleats de la fàbrica tèxtil Roxton Fashions, de Walter Mitchell (Lee J. Cobb); però aquest, per impedir-ho, contracta Artie Ravidge (Richard Boone). El fill de Walter, Alan Mitchell (Kerwin Matthews) torna a Nova York després d'una llarga absència i s'incorpora a l'empresa després de la sospitosa mort en un accident del soci del seu pare, que no estava d'acord amb Mitchell.

## Repartiment

* Lee J. Cobb: Walter Mitchell
* Kerwin Mathews: Alan Mitchell
* Gia Scala: Theresa Renata
* Richard Boone: Artie Ravidge
* Valerie French: Lee Hackett
* Robert Loggia: Tulio Renata
* Joseph Wiseman: George Kovan
* Harold J. Stone: Tony
* Adam Williams: "Le Bœuf"
* Wesley Addy: M. Paul
* Willis Bouchey: Dave Bronson
* Robert Ellenstein: Fred Kenner
* Celia Lovsky: la mare de Tulio
* Joanna Barnes (no surt als crèdits): un mannequin

## Al voltant de la pel·lícula

* Robert Aldrich va dirigir aquest film fins al 30 de novembre de 1956, data en què va caure malalt, afectat per la grip. Vincent Sherman va ser aleshores contractar per reemplaçar-lo

## Referències

* ↑ esadir.cat. Bèsties de la ciutat. esadir.cat.
* ↑ «The Garment Jungle». The New York Times.
* ↑ Fitxa del film al lloc de l'AFI
# Buscant el meu amor

Buscant el meu amor (títol original: Crossing Delancey) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Joan Micklin Silver, estrenada l'any 1988. Ha estat doblada al català

## Argument

Isabelle Grossman (Amy Irving), novaiorquesa de 33 anys, és una atractiva i intel·ligent dona que estima la independència per sobre de moltes coses. Té una bona feina en una llibreria i viu en un bonic apartament. Sovint visita la seva àvia, Bubbie, que desitja ferventment que Isabelle conegui un home i assenti el cap d'una vegada per sempre. Bubbie demana ajuda a Hannah Mandelbaum, una vella matrimoniera, perquè trobi l'home perfecte per a la seva neta: la solució sembla Sam Posner (Peter Riegert), propietari d'una botiga de cogombrets.

## Repartiment

* Amy Irving: Isabelle Grossman
* Peter Riegert: Sam Posner
* Reizl Bozyk: Bubbie Kantor
* Jeroen Krabbé: Anton Maes
* Sylvia Miles: Hannah Mandelbaum
* George Martin: Lionel
* John Bedford Lloyd: Nick
* Claudia Silver: Cecilia Monk
* David Hyde Pierce: Mark
* Rosemary Harris: Pauline Swift
* Suzzy Roca: Marilyn Cohen
* Amy Wright: Ricki
* Faye Grant: Candyce
* Deborah Offner: Karen
* Kathleen Wilhoite: Myla Bondy
* Michael Ornstein: Mickey
* Freda Foh Shen: Professor d'autodefensa
* Maria Antoinette Rogers: Convidada a la festa

## Nominacions

* Premis Globus d'Or 1989 :
** Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Amy Irving
* Casting Society of America 1989 :
** Best Casting for Feature Film, Comedy per Meg Simon i Fran Kumin

## Referències

* ↑ «Buscant el meu amor». esadir.cat.
* ↑ «Crossing Delancey» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Com David Pierce
# Caótica Ana

Caótica Ana és una pel·lícula espanyola dirigida per Julio Medem el 2007.

## Argument

És la història del viatge d'una noia durant quatre anys de la seua vida, des dels divuit fins al vint-i-dos. Un compte enrere, de deu fins a zero, com a la hipnosi, a través del qual Ana comprova que no viu sola, que la seua existència pareix la continuació d'altres vides de dones joves que moriren de forma tràgica, totes elles als vint-i-dos anys, i que viuen a l'abisme de la seua memòria inconscient. Aquest és el seu caos. En paraules del director i guionista del film: "Ana és la princesa i el monstre d'aquesta faula feminista contra la tirania de l'home blanc".

## Repartiment

* Manuela Vellés: Ana
* Charlotte Rampling: Justine
* Bebe: Linda
* Nicolas Cazalé: Said
* Asier Newman: Anglo
* Matthias Habich: Klaus
* Lluís Homar: Ismael

## Comentaris

Rodada entre Nova York, Arizona, Madrid, les Illes Canàries i les Balears.
La pel·lícula es convertí en la via de fugida de Medem per a superar la depressió després de la mort de la seua germana Ana, desapareguda el 28 d'abril de 2001 en un accident de trànsit, quan anava a la inauguració de la seua pròpia exposició a Cariñena (Saragossa). En record seu Julio Medem té una filla amb el mateix nom.
# Chappaqua

Chappaqua és una pel·lícula franco-americana de i amb Conrad Rooks estrenada el 1966. És un film emblemàtic de la generació beat.
Narra les aventures d'un jonqui afortunat que intenta desintoxicar-se en una clínica francesa en un castell barroc on desvela a un metge, dr Benoit. Li parla de la seva joventut, somnis, ideals i anhels. L'argument no segueix cap fil lògic o cronològic, és més aviat una juxtaposició de seqüències dissoltes arreu al món: Nova York, París, Sri Lanka, Mèxic, Índia…. El film va dividir el públic: va fascinar els uns i avorrir els altres.
Chappaqua és una pel·lícula autobiogràfica, finançada pel seu autor. S'hi troben (entre altres) William Burroughs, Ravi Shankar i Allen Ginsberg. Realitzades per Robert Franck, les imatges en blanc i negre barregen hàbilment al·lucinacions i realisme cru. Aquesta pel·lícula ha rebut el premi especial del jurat al Festival Internacional de Cinema de Venècia el 1966.

## Repartiment

* Jean-Louis Barrault: Dr. Benoit
* Conrad Rooks: Russel Harwick
* William S. Burroughs: Opium Jones
* Allen Ginsberg: Messie
* Ravi Shankar: Déu del Sol
* Paula Pritchett: Water Woman
* Ornette Coleman: Peyote Eater
* Swami Satchidananda: El Guru
* Moondog: El profeta
* Ed Sanders: The Fugs
* Rita Renoir
* Jacques Seiler
* Peter Orlovsky
* Pascal Aubier
* The Fugs: ells mateixos
* Hervé Villechaize: Little Person

## Premis i nominacions

* Gran Premi del Jurat al Festival Internacional de Cinema de Venècia de 1966
* Candidat al Lleó d'Or al Festival Internacional de Cinema de Venècia de 1966, però va ser el film La Battaglia di Algeri de Gillo Pontecorvo que va guanyar.

## Enllaços externs

* Chappaqua a Mondo Digital

## Referències

* ↑ «Chappaqua». Ovni Desorg Dot Org, s.d. [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ De Kuyper, Eric «Chappaqua Filmdagboek van een verslaafde [Chappaqua, diari d'un jonqui]» (en neerlandès). Streven, pàg. 144-149.
* 1 2 De Kuyper, 1966, p. 144.
* ↑ De Kuyper, 1966, p. 148.
* ↑ «Conrad Rooks's 'Chappaqua' Is a Therapeutic Travelogue of the Unconscious» (en anglès). The New York Times, 06-11-1967. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «Cinéma : l'actu, les critiques et les séances des films en salles.» (en francès). [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ «Venice Film Festival (1966)». [Consulta: 15 maig 2023].
# Chapter 27

Chapter 27 és una pel·lícula nord-americana protagonitzada per l'actor Jared Leto en el paper de Mark David Chapman, assassí de l'ex-beatle John Lennon. El film retrata psicològicament l'assassí i mostra els dies previs a l'assassinat i el col·lapse mental que el va portar a cometre'l.
El títol del film, "Capítol 27", és una metàfora del que podria haver estat l'últim capítol de la novel·la El vigilant en el camp de sègol (The Catcher in the Rye), de Jerome David Salinger, que té vint-i-sis capítols i que Chapman va citar com a font d'inspiració per a cometre l'assassinat. La pel·lícula va ser estrenada el 2008.
# City Hall: l'ombra de la corrupció

City Hall: l'ombra de la corrupció (títol original en anglès, City Hall) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Harold Becker el 1996. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Brooklyn, Nova York, el detectiu Eddie Santos (Nestor Serrano), considerat un "dur" la del seu departament i amb reputació de policia honest, va a una reunió amb el seu informant, Vinnie Zapatti (Angel David), que, a petició seva, ha organitzat una reunió al nord de Brooklyn, a la intersecció de Broadway i Marcy, el seu cosí Tino (Larry Romano) (tots dos nets del capo Paul Zapatti (Anthony Franciosa).

## Rebuda

City Hall va rebre opinions variades dels crítica amb una valoració del 54% a Rotten Tomatoes, basat en 24 ressenyes.

### Box office

La pel·lícula es va estrenar en el lloc número quatre al box office dels Estats Units. Segons la web de Box Office Mojo, el film va aconseguir només als EUA uns 20 milions de dòlars.

## Repartiment

* Al Pacino: Mayor John Pappas
* John Cusack: Kevin Calhoun
* Danny Aiello: Frank Anselmo
* Bridget Fonda: Marybeth Cogan
* Tony Franciosa: Paul Zapatti
* Martin Landau: Judge Walter Stern
* David Paymer: Abe Goodman
* Richard Schiff: Larry Schwartz
* Harry Bugin: Morty el cambrer

## Referències

* ↑ esadir.cat. City hall. esadir.cat.
* ↑ «City hall». The New York Times.
* ↑ City Hall a Rotten Tomatoes (anglès)
* ↑ Weekend Box Office: It's a Bull's-Eye for 'Broken Arrow' from Los Angeles Times, 21 February 1996, retrieved 7 September 2014
# Comença l'espectacle

Comença l'espectacle (títol original en anglès All That Jazz) és un pel·lícula musical de l'any 1979 dirigida per Bob Fosse i protagonitzada per Roy Scheider i Jessica Lange. La pel·lícula reflecteix el perfeccionisme, les històries faldilleres i l'obsessió per la feina del mateix director Fosse. Mentre preparava el musical Chicago i la pel·lícula Lenny, li agafà una angina de pit. Més tard, el 1979, feu All that jazz, una mena d'autobiografia.

## Argument

Joe Gideon, un famós ballarí i coreògraf de Hollywood, l'exigència del qual arriba fins a l'extenuació, ha tocat fons en la seva carrera. Una crisi i la suma de problemes personals i frustracions professionals, el porten a fumar pels descosits i a caure en l'alcohol i les drogues. Finalment, a causa de l'estrès li agafa una angina de pit. A l'hospital persisteix en els mals hàbits, que li provoquen un infart massiu, i mor mentre l'estan operant. A través d'un diàleg amb la mort evoca als esdeveniments més importants de la seva existència.
El film retrata la duresa, l'esplendor i la decadència de la gent que treballa en el món de l'espectacle mostrant-nos l'altra cara del show, el que succeeix entre bastidors.

## Banda sonora

* "Main Title" (Instrumental) - Ralph Burns
* "On Broadway" - George Benson
* "Michelle" (Instrumental) - Ralph Burns
* "Take Off With Us" - Sandahl Bergman & Chorus
* "Vivaldi Concert In G "(Instrumental) - Ralph Burns
* "Ponte Vecchio" (Instrumental) - Ralph Burns
* "Everything Old Is New Again" - Peter Allen
* "South Mt Sinai Parade" (Instrumental) - Ralph Burns Listen Listen
* "After You've Gone" - Leland Palmer
* "There'll Be Some Changes Made" - Ann Reinking
* "Who's Sorry Now" - Chorus
* "Some Of These Days" - Erzsebet Foldi
* "Going Home Now" (Instrumental) - Ralph Burns
* "Bye Bye Love" - Ben Vereen & Roy Scheider

## Premis i nominacions
### Premis

* 1980: Oscar a la millor banda sonora per Ralph Burns
* 1980: Oscar a la millor direcció artística per Philip Rosenberg, Tony Walton, Edward Stewart i Gary J. Brink
* 1980: Oscar al millor vestuari per Albert Wolsky
* 1980: Oscar al millor muntatge per Alan Heim
* 1980: Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Roy Scheider
* 1980: Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Canes
* 1981: BAFTA a la millor fotografia per Giuseppe Rotunno
* 1981: BAFTA al millor muntatge per Alan Heim

### Nominacions

* 1980: Oscar a la millor pel·lícula
* 1980: Oscar al millor director per Bob Fosse
* 1980: Oscar al millor actor per Roy Scheider
* 1980: Oscar al millor guió original per Robert Alan Aurthur i Bob Fosse
* 1980: Oscar a la millor fotografia per Giuseppe Rotunno
* 1981: BAFTA al millor actor per Roy Scheider
* 1981: BAFTA al millor vestuari per Albert Wolsky
* 1981: BAFTA a la millor direcció artística per Philip Rosenberg
* 1981: BAFTA al millor so per Maurice Schell, Christopher Newman i Dick Vorisek

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat

## Enllaços externs

* CineOL
* TodoCine Arxivat 2009-03-31 a Wayback Machine.
* MuchoCine