OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tango per a tres

Tango per a tres (títol original: Three to Tango) és una pel·lícula estatunidenco-australiana dirigida par Damon Santostefano, estrenada el 1999. Ha estat doblada al català.

## Argument

Oscar Novak i el seu soci Peter Steinberg han fundat un gabinet d'arquitectura a Chicago. Un jove llop del sector immobiliari, Charles Newman s'ha llançat a la rehabilitació d'un edifici emblemàtic. Oscar i Peter s'hi juguen tot en aquesta operació. Estan en competència amb un gran gabinet, Strauss & Decker. El dia de la presentació d'un avantprojecte a Charles Newman, després d'un malentès amb la seva secretària (provocat per Strauss & Decker), Charles Newman està persuadit que Oscar és un homosexual compromès mentre que en realitat és el seu soci Peter qui ho és.
Charles està casat amb la rica Olivia Newman però té una jove amant, Amy, que es consagra a les arts plàstiques. Amy és jove, bonica i oberta... coneix massa món als ulls del seu amant. Demana doncs a Oscar d'acompanyar Amy a una festa a la qual no pot anar amb la finalitat de vigilar-la (pensant no tenir res a témer, ja que és homosexual). Oscar no comprèn res però no pot rebutjar, tenint en compte el negoci en curs.
A la tarda, Oscar cau sota l'encant d'Amy. Aquesta, a poc a poc, fa de Oscar el seu confident i troba finalment un home qui la comprèn. Ella mateixa, creient que és homosexual, es deixa anar a confessions en el seu bany davant ell… Oscar comprèn finalment per què Charles li ha confiat aquesta missió. Explica tot al seu soci Peter que li demana de continuar la comèdia per a la subsistència de la seva empresa. Ara bé l'atenció dels mitjans de comunicació sobre la rehabilitació de l'edifici és forta. Oscar es entrevistat i es presenta com un homosexual reivindicatiu. Surt a primera pàgina del periòdic sota el títol « Orgullós de ser gai ». Tothom al voltant d'ell s'assabenta de la notícia pel periòdic. L'afer va tan lluny que Oscar és nomenat « Empresari gai de l'any » en uns importants premis.
Sentint que la cosa se li escapa i que la comèdia cap a Amy ha durat prou, fa la seva « Sortida de l'armari » al revés durant el lliurament de premis… amb gran estupefacció de l'assemblea i d'Amy. Aquesta li dona una bufetada davant de les càmeres per haver mentit. Finalment, es reconcilien trobant-se al lloc de la seva primera tarda. Charles és obligat per la seva dona, que ha descobert la seva infidelitat i les seves estratagemes, a donar el negoci a l'empresa de Oscar.

## Repartiment

* Matthew Perry: Oscar Novak
* Neve Campbell: Amy Lloc
* Dylan McDermott: Charles Newman
* Oliver Platt: Peter Steinberg

## Crítica

* "Encara que hi ha escenes amb evident gràcia, el conjunt es veu desmanegat per la insistència de Hollywood pel cotó dolç i els finals almivarats"
* "Simpàtica"

## Referències

* ↑ «Tango per a tres». esadir.cat.
* ↑ Scott, Janny «Flirting With the Tango» (en anglès). The New York Times, 11-06-1999. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Ocaña, Javier «Tango para tres». Cinemanía.
* ↑ Morales, Fernando «Tango para tres». El País.
# Detroit Rock City

Detroit Rock City és una pel·lícula d'Adam Rifkin estrenada l'any 1999, a la qual quatre adolescents intenten anar a escoltar els Kiss (grup de música de heavy metal) al concert, que fan a Detroit, anomenat, Detroit Rock City.

## Argument

Quan estàs a l'institut res pot fer malbé els teus plans, especialment si es tracta del concert de Kiss. Però per dur a terme els seus somnis, Lex, Trip, Hawk y Jan hauran de fer de tot: robar un cotxe, fugir del col·legi, rescatar a un d'ells de l'internat i enfrontar-se a mares histèriques i paranoiques. També hauran de pegar a uns germans discotequers, lliurar una noia de les mans de dos mecànics, fe un striptease per guanyar diners, per a aconseguir entrades.

## Repartiment

* Giuseppe Andrews: Lex
* James DeBello: Trip Verudie
* Edward Furlong: Hawk
* Sam Huntington: Jeremiah 'Jam' Bruce
* Lin Shaye: Mrs. Bruce
* Melanie Lynskey: Beth Bumstein
* Natasha Lyonne: Christine
* Miles Dougal: Elvis, el monitor escolar
* Nick Scotti: Kenny
* Emmanuelle Chriqui: Barbara

## Referències

* ↑ «Detroit Rock City - Rotten Tomatoes» (en anglès), 13-08-1999. [Consulta: 7 desembre 2023].
# Aubia e Espessàs

Aubía e Espessàs (en francès Aubie-et-Espessas) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 555 | 602 | 675 | 901 | 940 | 950 | 1.063 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1983-1994 | Georges Corbizet |
| 1994-1995 | René Allaire |
| 1995-2008 | Gérard Lutard |
| 2008- | Sylvain Guinaudie |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Ramon Torralba i Larraz

Ramon Torralba i Larraz (Ardisa, Aragó, 13 d'agost de 1895 - León, Mèxic, 6 de juny de 1986) fou un futbolista català d'origen aragonès dels anys 1910 i 1920.

## Trajectòria

Tot i néixer a l'Aragó, amb només sis mesos es traslladà a Catalunya, on es feu com a futbolista en les categories inferiors del Reial Club Deportiu Espanyol, passant després a jugar al FC Internacional i després al FC Barcelona en 1914, on formà una gran línia medul·lar al costat de Sancho i Samitier. Jugaba como migcampista i era conegut popularment com la vella per la seva dilatada trajectòria al primer equip del Barça, on fou més de 15 anys titular de l'equip. Durant força anys mantingué el rècord de partits jugats al club fins que fou superat per Joan Segarra a la dècada dels seixanta. Va jugar un total de 475 partits i marcà 16 gols entre 1914 i 1928.
Fou el primer jugador de la història del Barça a rebre un homenatge, el 4 de febrer del 1917, al camp del carrer Indústria. Es retirà l'1 de juliol de 1928, al camp de les Corts després d'un segon partit d'homenatge. Un cop retirat marxà a viure a Mèxic retornant a Catalunya als anys 60.

## Palmarès

* 5 Campionats d'Espanya:
** 1919-20, 1921-22, 1924-25, 1925-26, 1927-28
* 10 Campionats de Catalunya:
** 1915-16, 1918-19, 1919-20, 1920-21, 1921-22, 1923-24, 1924-25, 1925-26, 1926-27, 1927-28
* 1 Copa de Campions:
** 1927-28

## Referències

* 1 2 3 4 Ramón Torralba, preparandose ..., Mundo Deportivo 1 juliol de 1928
* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ «El FC Barcelona campió de Catalunya». La Veu de Catalunya, Dilluns, 24 març 1919, pàgina 3. Arxivat de l'original el 2016-08-18. [Consulta: 2 abril 2012].
* 1 2 3 «Llegendes». FC Barcelona. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 març 2012].
* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 4 5 6 Diccionari del Barça. Antoni Closa, Jordi Blanco. Cartoné. Enc. Catalana 1999. ISBN 8441201269 / 84-412-0126-9 EAN: 9788441201262
* ↑ Perfil esportiu de Ramón Torralba en transfermarkt.
* ↑ El beneficio de Torralba, Mundo Deportivo 6 febrer de 1917
* ↑ Homenaje a Torralba, La Vanguarida 1 juliol 1928
* ↑ Homenaje a Torralba, La Vanguardia, 3 juliol 1928
* ↑ Nutrida asistencia, La Vanguarida, 6 maig 1972

## Enllaços externs

* Biografia a la web del FCBarcelona Arxivat 2010-03-30 a Wayback Machine.
# Lu Palaiç

Lu Palaiç (en francès Le Palais-sur-Vienne) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 2.162 | 2.621 | 3.863 | 5.038 | 6.085 | 5.726 | 5.738 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Jean-Claude Cruveilher | PS |
| 2001- | Isabelle Briquet | PS |

## Agermanaments

* Cadolzburg
* Sant Joan de les Abadesses

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# La Canorga

La Canorga (en francès La Canourgue) és un municipi francès situat al departament del Losera i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Ierablur

Ierablur (En armeni: Եռաբլուր) és un cementiri militar situat en un turó dels afores d'Erevan, a Armènia. Des del 1988 Ierablur ha esdevingut el lloc d'enterrament dels soldats armenis que han mort en el transcurs de la guerra de l'Alt Karabakh.
Hi ha 741 tombes del Panteó de Ierablur. Tots els memorials del cementiri militar de Ierablur es poden consultar a la pàgina web hush.am.
Molts dels herois armenis més coneguts estan enterrats al cementiri militar, entre els que es troben:
* Movses Gorgisyan (1990)
* Vardan Stepanyan (1992)
* Monte Melkonian (1993)
* Garo Kahkejian (1993)
* Shahen Meghrian (1993)
* Sose Mayrig (mort el 1952, recol·locat a Ierablur el 1998)
* Vazguèn Sargsian (1999)
* Andranik Ozanian (mort el 1927, recol·locat a Ierablur el 2000)
* Gurguèn Margarian (2004)
* Sebouh Nersesian (mort el 1940, recol·locat a Ierablur el 2014)
* Robert Abadjian (2016)

## Galeria

* Església dels Sagrats Màrtirs Vartanants de Ierablur
* Entrada principal
* Monte Melkonian
* Garo Kahkejian
* Sose Mayrig
* Vazguèn Sargsian
* Andranik
* Gurguèn Margarian

## Referències

* ↑ There are about 741 graves at the Yerablur Pantheon
* ↑ «Gen. Andranik's Remains to Be Buried in Armenia». Asbarez, 09-02-2000 [Consulta: 28 setembre 2013].
* ↑ Khanbabyan, Armen (en rus) Nezavisimaya Gazeta, 22-02-2000 [Consulta: 6 setembre 2013].
* ↑ «National Hero Gen. Sebouh Reinterred at Yerablur». Asbarez, 20-11-2014.
* ↑ «Commander Sepuh's remains brought to Yerablur Military pantheon». PanARMENIAN.Net, 20-11-2014.
* ↑ «Героя Роберта Абаджяна похоронили: он подорвал гранатой себя и нескольких врагов (ФОТО)» (en rus). Arxivat de l'original el 20 de maig 2016. [Consulta: 13 maig 2016].
# Taxi de Chicago

Taxi de Chicago (títol original: Chicago Cab) és una comèdia dramàtica estatunidenca dirigida per Mary Cybulski i John Tintori el 1997. Ha estat doblada al català.

## Argument

Adaptació d'una obra de teatre que segueix les aventures durant 14 hores d'un taxista de Chicago (Paul Dillon) en ple Nadal, quan les neures i passions de la gent estan disparades.

## Repartiment

* Paul Dillon: el taxista
* John C. Reilly: Steve
* Julianne Moore: la dona embogida
* Laurie Metcalf: l'executiva
* April Grace: Shalita
* Moira Harris: la religiosa
* Andrew Rothenberg: Homer
* Michael Ironside: Al
* Kevin J. O'Connor: l'home del sud
* John Cusack: l'home espantat
* Harry Lennix: el xicot
* Rana Khan: el pakistanès
* Darryl Theirse: X-Hat
* Olivia Trevino: la noieta

## Rebuda

* Chicago Cab es va estrenar en el Festival Internacional de Cinema de Chicago l'octubre de 1997, on va ser nominat per un premi Hugo. No es va estrenar en sales fins al 18 de setembre de 1998
* La pel·lícula va rebre crítiques per mostrar uns passatgers de taxi irreals, de fet tots els personatges tenen una història apassionant. Roger Ebert, tanmateix, li va donar tres estrelles sobre quatre, dient "el teatre és sempre fet d'alts punts emocionals." Emanuel Levy també va donar una ressenya positiva: "Un compassiu retrat d'un taxista solitari és al centre de la comèdia ... [Els passatgers] punt destacat en un dia laborable típic d'un taxista."

## Referències

* ↑ «Taxi de Chicago». esadir.cat.
* ↑ «[http://www.nytimes.com/movie/review?res=9505EFDC1630F93BA2575AC0A96E958260 Movie Review - - FILM REVIEW; The Best Tip of All: Get a Different Job - NYTimes.com]» (en anglès). [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «Chicago Cab».
* ↑ Levy, Emanuel. «Chicago Cab», 08-03-2006.
# Nit eterna

Nit eterna (títol original en anglès: The Long Night) és una pel·lícula negra estatunidenca dirigida per Anatole Litvak, estrenada el 28 de maig de 1947. Aquesta obra cinematogràfica és un remake de Le jour se lève, una pel·lícula francesa dirigida per Marcel Carné, estrenada el 1939. Aquesta pel·lícula marca el començament de la carrera de Barbara Bel Geddes en el cinema. Ha estat doblada al català.

## Argument

La policia envolta l'apartament del presumpte assassí Joe Adams, que es nega a rendir-se encara que l'escapada sembla impossible. Durant el setge, Joe reflexiona sobre les circumstàncies que l'han dut a aquesta situació: Un cop va tornar del front a un poble de Pennsilvània, va conèixer una noia, Jo Ann, i sorgeix l'amor entre ells. Però Joe s'assabenta que Jo Ann està visitant un vident, Maximilian, que resulta ser un seductor ben plantat que prova d'interposar-se entre els amants per mitjà d'intrigues. Així les coses, visita a Joe per advertir-lo que l'esperit del pare de la seva promesa no aprova la seva relació.

## Repartiment

* Henry Fonda: Joe Adams
* Barbara Bel Geddes: Jo Ann
* Vincent Price: Maximilian
* Ann Dvorak: Charlene
* Howard Freeman: El xèrif Ned Meade
* Moroni Olsen: el cap de la polícia Bob McManus
* Elisha Cook Jr.: Frank Dunlap
* Queenie Smith: Mrs. Tully
* David Clarke: Bill Pulanski
* Charles McGraw: El policia Stevens

## Referències

* ↑ esadir.cat. Nit eterna. esadir.cat.
* ↑ «The Long». The New York Times.

## Enllaços externs

* Fitxa a BiFi.fr (francès)
# Cupçac

Cubzac deus Ponts (en francès Cubzac-les-Ponts) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 884 | 987 | 1.115 | 1.398 | 1.701 | 1.788 | 1.927 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1947-1977 | Marcel Lagarde | |
| 1977-2008 | Guy Lagarde | PS |
| 2008- | Alain Tabone | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Eduard Study

Eduard Study (Coburg, 23 de març de 1862 - Bonn, 6 de gener de 1930) va ser un matemàtic alemany conegut pels seus treballs en teoria dels invariants.
La mare de Study va morir quan ell només tenia quatre anys; el seu pare es va tornar a casar amb la seva cunyada, Elise, però aquesta també va morir quan Study tenia onze anys. A partir de 1880, acabats els estudis secundaris al institut de Coburg, va estudiar matemàtiques a les universitats de Jena, Estrasburg, Leipzig i Múnic. El 1884 es va doctorar a Múnic i l'any següent va obtenir l'habilitació docent a Leipzig.
El 1885 va ser nomenat professor ajudant a Leipzig sota l'autoritat de Felix Klein. Aquí va conèixer David Hilbert, amb qui va passar un temps a la universitat d'Erlangen estudiant amb Paul Gordan, en aquell temps un dels màxims especialistes en teoria dels invariants. El 1888, el mateix any en què va morir el seu pare i ell es va casar, va ser nomenat professor de la universitat de Marburg, en la que no va estar mai gaire a gust. El 1893 va fer un viatge pels Estats Units, on va ser invitat per Fabian Franklin a donar unes classes a la universitat Johns Hopkins.
En retornar a Alemanya el 1894, va ser nomenat professor de la universitat de Bonn. Tres anys més tard va passar a la universitat de Greifswald, que va deixar el 1904 per tornar a Bonn com catedràtic. Càtedra que va mantenir fins al 1927, any en el qual es va retirar.
Amb Corrado Segre és considerat un dels pioners en l'estudi de la geometria dels nombres complexos, utilitzant els biquaternions per a obtenir una representació paramètrica de l'espai euclidià.

## Referències

* ↑ Hartwich, 2005, p. 40.
* ↑ Engel, 1931, p. 133.
* ↑ Hartwich, 2005, p. 64 i ss.
* ↑ Engel, 1931, p. 134.
* ↑ Hartwich, 2005, p. 69-70.
* ↑ Hartwich, 2005, p. 92.
* ↑ van der Waerden, 1985, p. 204.

## Bibliografia

* Engel, Friedrich «Eduard Study» (en alemany). Jahresbericht der Deutschen Mathematiker-Vereinigung, Vol. 40, 1931, pàg. 133-156. ISSN: 0012-0456.
* Hartwich, Yvonne. Eduard Study (1862-1930) — ein mathematischer Mephistopheles im geometrischen Gärtchen (en alemany). Tesi doctoral: Johannes Gutenberg-Universität in Mainz, 2005 [Consulta: 11 octubre 2018]. Arxivat 2018-10-11 a Wayback Machine.
* van der Waerden, Bartel L. A History of Algebra (en anglès). Springer, 1985. ISBN 978-3-642-51601-6.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Eduard Study» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Burau, Werner. «Study, Eduard». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 10 octubre 2018]. (anglès)
# Banhòu

Banhòu (en francès Bagnols-les-Bains) és un municipi francès situat al departament del Losera i a la regió d'Occitània. Es tracta d'una estació termal i un centre turístic.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera

## Enllaços externs

* Web del balneari de Bagnols-les-Bains
# Promising Young Woman

Promising Young Woman és una pel·lícula d'humor ácid i thriller estatunidenc de 2020 dirigida, escrita i co-produïda per Emerald Fennell, en la seva estrena com a directora. La pel·lícula és protagonitzada per Carey Mulligan, Bo Burnham, Alison Brie, Clancy Brown, Jennifer Coolidge, Connie Britton i Laverne Cox.
Promising Young Woman va tenir seva estrena mundial en el Festival de Cinema de Sundance el 25 de gener de 2020.
La pel·lícula va rebre cinc nominacions als premis Oscar de 2020, incloent millor pel·lícula, millor director i millor actriu per a Caren Mulligan. Va ser nomenada una dels deu millors pel·lícules de 2020 pel National Board of Review, sent Mulligan també premiada com a millor actriu. Va rebre quatre nominacions en el 78º Golden Globe Awards, incloent millor pel·lícula dramàtica.

## Argument

Tots deien que Cassie (Carey Mulligan) era una jove prometedora, fins que un esdeveniment misteriós va destruir abruptament el seu futur. No obstant això, res a la seva vida és el que sembla: intel·ligent i perversa, viu una doble vida de nit. Una trobada inesperada dona a Cassie l'oportunitat de corregir els errors del passat.

## Repartiment

* Carey Mulligan com Cassandra “Cassie” Thomas
* Bo Burnham com Ryan
* Alison Brie com Madison
* Clancy Brown com Stanley Thomas
* Jennifer Coolidge com Susan
* Connie Britton com Dean Elizabeth Walker
* Laverne Cox com Gail
* Adam Brody com Jez
* Max Greenfield com Joe
* Christopher Mintz-Plasse com Neil
* Sam Richardson com Paul
* Molly Shannon com Mrs. Fisher
* Alfred Molina com Jordan
* Angela Zhou com Todd
* Chris Lowell com Al Monroe
* Abi Beaux com dama d'honra

## Referències

* ↑ Harris, Aisha. «The Agony And Subversion Of The 'Promising Young Woman' Ending» (en anglès). NPR, 21-01-2021. [Consulta: 22 març 2021].
* ↑ Siegel, Tatiana. «Sundance Unveils Female-Powered Lineup Featuring Taylor Swift, Gloria Steinem, Abortion Road Trip Drama». The Hollywood Reporter, 04-12-2019. [Consulta: 30 novembre 2020].
* ↑ Rubin, Rebecca. «‘Promising Young Woman’ Will be Released in Theaters in Time for Christmas». Variety, 09-10-2020. [Consulta: 30 novembre 2020].
* ↑ Buchanan, Kyle «Carey Mulligan Won’t Let Hollywood Off the Hook» (en anglès). The New York Times, 23-12-2020. ISSN: 0362-4331.
# Sent Circ de Caneça

Sent Circ de Caneça (en francès Saint-Ciers-de-Canesse) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 599 | 635 | 649 | 714 | 713 | 718 | 779 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Patrick Touret | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Mariona Bessa Jové

Mariona Bessa Jové (Escaldes-Engordany, 17 d'abril de 1994) és una escriptora andorrana i biòloga especialitzada en laboratori d'anàlisis clíniques.
Va començar a escriure a 10 anys i a compartir els seus escrits. El 2019 i 2021 va guanyar el concurs de contes de Nadal del Govern d'Andorra.

## Obra

* La il·lusió del meu avi (2019).
* La residència (2021).
* La captura. Editorial Barcanova. Novembre del 2022*
* Torno en 7 dies. Editorial Barcanova. Febrer del 2024.*
* Les aventures d'en Plomet, un trencalòs especial (Anem Editors). Data de publicació: 2024*

## Premis i reconeixements

* 2019 - Primer premi del Concurs de contes de nadal del Govern d'Andorra, per La il·lusió del meu avi
* 2021 - Primer premi del Concurs de Contes de Nadal del Govern d'Andorra, per La residència
* 2022 - Premi Guillem Cifre de Colonya, per La captura
* 2024 - Premi Joaquim Ruyra de Narrativa Juvenil, per L’ascens dels rebels

## Referències

* 1 2 3 «Mariona Bessa guanya el premi literari de narrativa Guillem Cifre de Colonya». Altaveu, 02-06-2022. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «“Soc optimista: podem aturar el canvi climàtic però cal actuar ja” | Bondia». Bondia.ad. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «'Les aventures d'en Plomet, un trencalòs especial': la veu de les malalties minoritàries». Anaeconomia.ad. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «Roc Casagran guanya el premi Sant Jordi amb 'Somiàvem una illa'». [Consulta: 11 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Entrevista a IB3TV el 2023
# Carmen Brouard

Carmen Brouard (Port-au-Prince, 10 de febrer de 1909 - Montreal, 11 de desembre de 2005) Va ser una pianista, compositora i educadora musical haitiano-canadenca.
Va ser considerada la compositora haitiana més reeixida del seu temps. Era filla de Raphael Brouard, alcalde de Port-au-Prince, i de Cléomine Gaëtjens, que va donar a Brouard les seves primeres lliçons de piano. El seu germà era el poeta haitià Carl Brouard. De ben jove, es va traslladar a França amb la seva família, on continua els estudis al Conservatori de París. Continua els estudis al piano amb Lily Price i el seu espòs Justin Elie. Brouard va donar la seva primera actuació pública a una cafeteria parisenca. També es va formar amb Isidor Philipp. Va donar el seu primer concert a París l'octubre de 1929. Quan va tornar a Port-au-Prince, hi va començar a ensenyar música. Entre els seus alumnes hi havia el compositor i cantant Édouard Woolley.
Va tornar a França, on va continuar estudis amb Marguerite Long. A través de Long es va fer amiga amb el compositor Maurice Ravel. Brouard va tornar a Haití durant els anys quaranta del segle xx, i va tornar a França una altra vegada pels volts de 1955. El 1956 va ser admesa a la Facultat de Lletres de París.
Brouard es va instal·lar a la regió del Quebec el 1977; es va convertir en ciutadana canadenc el 1981. Amb Claude Dauphin, va fundar a Mont-real la Societat de Recerca i Difusió de la Música Haitiana el 1977. Va morir a Mont-real als 96 anys.
Es va casar amb Jean Magloire; la parella després es va divorciar. La seva filla Nadine va esdevenir escriptora.

## Referències

* ↑ Hoover, Maya. A Guide to the Latin American Art Song Repertoire (en anglès), 2010, p. 167. ISBN 0253003962.
* ↑ Sainvill, Ed Rainer «Pleins Feux sur Carmen Brouard (Port-au-Prince, 1909 – Montréal, 2005) « Une légende à la fois discrète et surprenante» (en francès). Haïti Liberté, 13-09-2017.
* ↑ Panneton, Hélène. «Wooley, Édouard». A: L'Encyclopédie Canadienne (en francès). 16 de desembre de 2013, 12 agost 2007.
* ↑ «Qu'est ce que la SRDMH ?» (en francès). Société de recherche et de diffusion de la musique haïtienne (SRDMH). [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ «Carmen Brouard… son histoire» (en francès). Fondation Carmen Brouard.
* ↑ «Le Parcours Musical de Carmen Brouard» (en francès). Fondation Carmen Brouard.
* ↑ Vitiello, Joëlle. «Nadine Magloire» (en francès). Île en île, 25-11-2010.
# Colairac e Sent Circ

Colairac e Sent Circ (en francès Colayrac-Saint-Cirq) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.873 | 2.329 | 2.551 | 2.645 | 2.653 | 2.717 | |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | François Chalmel | |

## Agermanaments

* San Fior

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Aquesta forma ha estat adoptada per l'Atlas Universal Català, publicat per Gran Enciclopèdia Catalana (edició de 1987)