OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thiraucourt

Thiraucourt és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 97 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Thiraucourt era de 97 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 44 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 4 estaven desocupats. 39 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 39 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 9 en tenien quatre i 28 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Thiraucourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 51 persones, 35 eren actives i 16 eren inactives. De les 35 persones actives 33 estaven ocupades (18 homes i 15 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 16 persones inactives 7 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa financera i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un guixaire pintor.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Thiraucourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Thiraucourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Thizay

Thizay és un municipi francès al departament de l'Indre i a la regió de Centre-Vall del Loira. L'any 2007 tenia 254 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Thizay era de 254 persones. Hi havia 100 famílies, de les quals 24 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 16 dones vivint soles), 40 parelles sense fills, 24 parelles amb fills i 12 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

### Habitatges

El 2007 hi havia 137 habitatges, 101 eren l'habitatge principal de la família, 18 eren segones residències i 19 estaven desocupats. Tots els 137 habitatges eren cases. Dels 101 habitatges principals, 93 estaven ocupats pels seus propietaris i 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien dues cambres, 19 en tenien tres, 23 en tenien quatre i 55 en tenien cinc o més. 94 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 29 habitatges hi havia un automòbil i a 63 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Thizay el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 4 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 8 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 12 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 8 | 55 a 59 | 8 |
| 12 | 50 a 54 | 24 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 12 | 40 a 44 | 12 |
| 12 | 35 a 39 | 16 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 12 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 12 | 15 a 19 | 4 |
| 12 | 10 a 14 | 12 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 8 | 0 a 4 | 12 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 167 persones, 124 eren actives i 43 eren inactives. De les 124 persones actives 113 estaven ocupades (62 homes i 51 dones) i 11 estaven aturades (5 homes i 6 dones). De les 43 persones inactives 19 estaven jubilades, 11 estaven estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Thizay hi havia 100 unitats fiscals que integraven 262 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 16.719 €.

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Thizay hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.760 hectàrees.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Notes

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles

## Enllaços externs

* France par commune. Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Thomas Ahrens

Thomas Ahrens (Mölln, 27 de maig de 1948) és un remer alemany, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va guanyar la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. N'era el timoner de l'embarcació.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món de rem de 1962 i dues medalles d'or al Campionat d'Europa de rem, el 1963 i 1964. També guanyà quatre campionats d'Alemanya.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Thomas Ahrens». [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «World Rowing - Thomas AHRENS» (en anglès). [Consulta: 18 abril 2024].
# Platja del Cellerot

La platja del Cellerot és una platja urbana del municipi de Sitges (Garraf), situada davant del Passeig Marítim, entre la platja de les Anquines, a llevant, i la platja Cap de Grills, gairebé a la desembocadura de la riera de Ribes, a ponent. Té una longitud de 280 metres i una amplada mitjana de 7 metres, formada per pedres i còdols. Hi poden entrar els gossos, acompanyats dels seus amos, durant tot l'any.

## Referències

* ↑ «Pla de Distribució d'Usos i Serveis de Temporada de les Platges de Sitges. Període 2022-2026». Servei de Platges. Ajuntament de Sitges.
* ↑ «Platges de Sitges amb gossos». VisitSitges.
# Thomas Ypsilantis

Thomas John Ypsilantis (grec: Θωμάς Υψηλάντης; Salt Lake City, 24 de juny de 1928 – August 15, 2000) fou un físic estatunidenc de família d'origen grec. Ypsilantis era conegut per la co-descoberta de l'antiprotó el 1955, juntament amb Owen Chamberlain, Emilio Segrè i Clyde Wiegand. El 1969 es va instal·lar al laboratori CERN per a desenvolupar detectors de radiació de Txerenkov en física de partícules.

## Biografia

Tom Ypsilantis es va graduar a la South High School el 1945, i es va llicenciar en química a la Universitat de Utah el 1949. Va fer la seva tesi a la Universitat de Califòrnia a Berkeley amb un equip de quatre persones a l'accelerador Bevatró que va observar el primer antiprotó. Els dos membres sèniors d'aquest equip van guanyar el premi Nobel de Física el 1959. Ypsilantis fou professor associat de Físiques a la Universitat de Califòrnia, Berkeley, i va contribuir a inaugurar el Centre de Recerca Demokritos d'Atenes, Grècia. El 1969, va anar a treballar a CERN (Ginebra). El 1977, Ypsilantis i Séguinot van proposar la tècnica de detecció que rebria el nom d'Imatgeria per Anell Txerenkov (Ring-Imaging-Cherenkov, RICH). Juntament amb Tord Ekelöf, van introduir aquesta tècnica en física d'altes energies: la primera aplicació a gran escala d'aquest detector fou a l'experiment DELPHI al LEP. Posteriorment va treballar en el marc del Projecte de LAAS de calorimetria de líquid-noble i en un gran detector de neutrí dins l'aigua basat en la tècnica RICH. Ypsilantis també va fer contribucions importants a l'experiment LHCb del CERN. Fou Director de Recerca Sènior al CERN, Director de Projecte a Bologna, Itàlia, i Assessor de l'Agència Nuclear francesa a Saclay, França.

## Referències

* ↑ Steiner, Herbert Nuclear Instruments and Methods in Physics Research Section A: Accelerators, Spectrometers, Detectors and Associated Equipment, 502, 1, 4-2003, pàg. 1–8. Bibcode: 2003NIMPA.502....1S. DOI: 10.1016/S0168-9002(02)02148-4.
* ↑ Weisstein, Eric. «Ypsilantis, Tom (1928-2000) -- from Eric Weisstein's World of Scientific Biography» (en anglès). World of Biography. Wolfram Research. [Consulta: 20 març 2017].
* ↑ «Obituary: Dr. Thomas J. Ypsilantis» (en anglès). Deseret News, 23-08-2000. Arxivat de l'original el 20 de març 2017. [Consulta: 20 març 2017].

## Enllaços externs

* «Thomas John Ypsilantis» (en anglès). Physics Today, 01-05-2001, pàg. 80.
# Ned Zelić

Nedijeljko Zelić, més conegut com a Ned Zelić (Sydney, Austràlia, 4 de juliol de 1971) és un futbolista australià retirat que disputà 32 partits amb la selecció d'Austràlia.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Batalla de Prome (1942)

La batalla de Prome va tenir lloc durant la conquesta japonesa de Birmània. El generalíssim de la Xina, Chiang Kai-shek, creia: "Mentre els britànics tinguin Prome, nosaltres tenim Toungoo".

## Fons

El Japó va envair Birmània el desembre de 1941. Primer, l'aeròdrom de la ciutat de Tavoy va ser bombardejat pels japonesos. Poc després, els japonesos van envair Victoria's Point, i lentament van començar a acumular forces. El 14 de gener de 1942, les forces japoneses van avançar cap a Birmània.
Després de la pèrdua a Toungoo, els aliats restants van dividir la terra, i cadascun va defensar la seva pròpia ciutat. El Raj britànic i la Birmània britànica van aconseguir Prome, mentre que les forces xineses van anar a la propera Shwedaung.

## La batalla

Després d'una victòria a Shwedaung, els japonesos van començar a disparar contra Prome la nit del 30 de març. Malgrat que les forces britàniques van causar baixes importants, es van retirar a Allanmyo el 2 d'abril.

## Referències

* ↑ Sunderland, Romanus, Riley, Charles F.. United States Army in World War II China-Burma-India Theater: Stillwell's Mission to China. Washington, D.C.: Office of the Chief of Military History, Dept. of the Army, 1953, p. 97. ISBN 124949687X.
* 1 2 Rothwell, Steve. «Battle for Central Burma». [Consulta: 15 abril 2014].
* ↑ Newell, Clayton R. Burma, 1942. U.S. Army Center of Military History, p. 16–18. Arxivat 2020-10-22 a Wayback Machine.
# BccN Barcelona Creative Commons Film Festival

BccN Barcelona Creative Commons Film Festival és el primer festival del món d'obres amb la llicència Creative Commons, que permet més flexibilitat per potenciar la distribució de cinema a la xarxa, i que facilita que els autors es trobin amb els seus públics. És també un lloc de trobada i reflexió en què s'intercanvien coneixements i experiències. Els quatre dies dedicats a divulgar una cultura més lliure s'inicien amb una taula rodona sobre finançament i distribució de les obres en el marc de Creative Commons. S'han realitzat 3 edicions d'aquest festival, la darrera entre el 10 i el 13 de maig de 2012, al MACBA. D'altres edicions han tingut com a seu l'Institut Francès de Barcelona.

## Programació

Documentals, curtmetratges i llargmetratges d'arreu del món formen part de la programació d'un festival que compta sovint amb altres disciplines com a invitades. El 2012 fou la música, protagonista destacada de les activitats paral·leles.

## Referències

* ↑ «BccN Barcelona Creative Commons Film Festival». Arxivat de l'original el 2012-05-08. [Consulta: 12 maig 2012].
* ↑ Cinema Alternatiu
* ↑ BccN Barcelona Creative Commons Film Festival
* ↑ De la xarxa a les sales de cinema El País

## Enllaços externs

* Web oficial del Festival BccN (castellà)
# Júlia (nom)

Júlia és un nom femení que prové del llatí Julius de la família romana Gens Júlia, que aquest prové de Julus, fill d'Enees, rei de Dardània, i la princesa troiana Creusa, filla de Príam (rei de Troia). L'Etimologia del nom, possiblement, pugui derivar-se de ιουλος grec (ioulos) "suau, de cabell, barba" o, alternativament, de nom del déu romà Júpiter.

## Santoral

* vegeu: Santa Júlia

## Traducció en altres idiomes

* Albanès: Xhulia, Xhuliana, Gjylië.
* Alemany: Julia, Juliana, Julitta, Julie, Juliane.
* Anglés: Julia, Gill, Gillian, Jill, Jillian, Jillie, Jilly, Jools, Jules, Julianna, Julianne, Julie, July, Juliet.
* Àrab: جوليا.
* Búlgar: Iulia, Улья / Yulie, Юлия. /Yuliya, Ульяна / Yuliana.
* Castellà: Julia.
* Coreà: 줄리아.
* Cors: Ghjulia.
* Croat: Julija, Julia, Juli.
* Eslovac: Júlia, Julka, Julinka.
* Eslovè: Julija, Julijana.
* Esperanto:Juliino.
* Estonià: Juulia.
* Euskera: Jule.
* Finlandès: Julia
* Francés: Julie, Julienne, Julienna, Juliette, Julieta, Juliane.
* Furlà: Julie
* Gallec: Xulia
* Grec: Ίουλα (Íoula), Ιουλία (Ioulía).
* Hawaià: Iulia.
* Hongarès: Júlia, Julianna, Julinka, Juliska, Juli.
* Irlandès: Iúile, Síle.
* Islandès: Iúile.
* Italià: Giulia, Giuliana, Giulietta, Giuliett, Giulina.
* Japonés: ジュリア.
* Letó: Džūliaja, Julija.
* Lituà: Julija.
* Llatí: Iulia, Ivlia, Julia.
* Neerlandès: Juliana, Julitta, Julie.
* Noruec: Junia.
* Polonès: Julianna, Julcia, Julka, Julia.
* Portuguès: Júlia, Juliana.
* Romanès: Iulia, Iuliana.
* Rus: Uliana, Yulia, Yuliana, Yuliya.
* Serbi: Јулија / Julija, Yuliya.
* Serbocroat: Јулија.
* Suec: Jorna, Jillie, Julia.
* Turc: Hülya.
* Txec: Julie.
* Ucraïnès: Ulyana, Yulia.

## Júlies cèlebres

** Vegeu aquí articles de la viquipèdia que comencen per Júlia
** Vegeu aquí articles de la viquipèdia que comencen per Julia
Júlia és el nom dels següents personatges:

### Polítiques

* Julia García-Valdecasas Salgado, exministra d'Administracions Públiques.
* María Julia Pou Brito del Pino, primera dama de l'Uruguai..
* Iúlia Timoixenko, Primera Ministra d'Ucraïna.

### Actrius

* Julia Alfaro, actriu espanya.
* Julie Andrews, actriu britànica.
* Juliette Binoche, actriu francesa.
* Julie Christie, actriu britànica.
* Julia Ormond, actriu britànica.
* Julia Roberts, actriu estatunidenca.
* Julieta Serrano i Romero, actriu catalana.
* Iúlia Sólntseva, directora de cinema ucraïnesa.
* Julie Walters, actriu britànica.

### Cantants i compositores

* Julie Candeille, una compositora francesa.
* Juliette Gréco, cantant francesa.
* Julieta Venegas, cantant pop mexicana.

### Escriptores

* Júlia Costa i Coderch, escriptora catalana.
* Julia Navarro, escriptora madrilenya.

### Esportistes

* Julie Coin, tennista francesa.
* Júlia Menéndez i Ortega, jugadora d'hoquei sobre herba.

### Altres

* Julia Ann,actriu porno i ballarina de striptease estatunidenca.
* Júlia Coromines i Vigneaux, psicoanalista catalana.
* Júlia von Hauke, de la Casa de Battenberg i de la dinastia de Hesse-Darmstadt.
# Bubares

Bubares (en grec antic Βουβάρης) va ser un militar persa, fill de Megabazos que va viure al segle vi aC.
Va ser enviat a Macedònia per preguntar pels ambaixadors perses desapareguts, als que Alexandre, fill d'Amintes I de Macedònia, havia fet matar l'any 507 aC perquè havien ofès a les dames macedòniques convidades a un banquet amb els ambaixadors. Alexandre va subornar Bubares amb grans regals perquè guardés silenci i li va donar a la seva germana Gigea en matrimoni. De la princesa macedònia va tenir un fill, que es va dir Amintes en honor del seu avi.
Torna a aparèixer uns 25 anys més tard amb l'exèrcit de Xerxes I de Pèrsia, quan va dirigir la construcció del canal que el rei persa va construir a l'istme d'Atos.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, V, 21; VIII, 136
* ↑ Heròdot. Històries, VII, 22
* ↑ Smith, William (ed.). «Bubares». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 27 gener 2022].
# Mirònides

Mirònides (en llatí Myronides, en grec antic Μυρωνίδης fou un famós general atenenc que va viure des del final del segle vi aC o d'inicis del segle v aC, fins a després de l'any 455 aC.
El 457 aC els corintis van envair Mègara amb la idea d'aixecar el setge d'Egina desviant una part de les tropes atenenques que estaven assetjant l'illa. Els atenencs a més a més tenien un altre exèrcit a Egipte, però no van moure cap soldat de cap dels dos llocs sinó que van reclutar als molt joves o als més vells que havien restat a Atenes amb els quals van marxar, a les ordres de Mironides, cap a territori de Mègara. Van obtenir una victòria, encara que no decisiva, però que va forçar la retirada dels corintis. La ciutat els va reprotxar la retirada i van retornar; els atenencs van fer una sortida des de Mègara i en una batalla sagnant que va seguir, van derrotar completament als corintis. Els que es retiraven van quedar tancats per una gran séquia i rodejats, i pràcticament tots van morir a mans dels atenencs.
El 456 aC, 62 dies després de la batalla de Tanagra, Mirònides va dirigir un exèrcit atenenc a Beòcia i van derrotar els beocis a Enòfita, victòria que va fer als atenencs amos de Fòcida i tota Beòcia excepte Tebes, si bé fins i tot en aquesta ciutat es va establir temporalment la democràcia. Després de la victòria, Mironides va marxar contra els locris opuntis, als quals va exigir un centenar d'ostatges. Acabada aquesta acció, segons Diodor de Sicília, va entrar a Tessàlia per castigar la deserció dels tessalis cap al camp espartà a la batalla de Tanagra. Va atacar Farsàlia però va ser rebutjat i va haver de tornar a Atenes.
És possible que Mirònides fos el pare d'Arquinos, l'home d'estat atenenc i un dels principals actors en l'enderrocament dels Trenta Tirans el 403 aC. Demòstenes parla d'un fill d'Arquinos de nom Mironides el que reforça aquesta suposició, pel costum grec d'anomenar els nens amb el nom del seu avi.

## Referències

* ↑ Myronides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p.1131-1132
# Tespis

Tespis (en llatí Thespis, en grec antic Θέσπις) fou un poeta grec considerat el pare de la tragèdia grega. Devia viure al segle vi aC.
Hi havia una tradició, sembla que coneguda per Aristòtil, i durant el període hel·lenístic, que Horaci va explicar a l'Art poètica, on es deia que el desenvolupament de la tragèdia era degut a Tespis, del demos rural d'Icària, a l'Àtica. Hi ha molts punts foscos en les notícies rebudes, però es creu que va ser el primer dramaturg que va introduir un actor separat del cor, que recitava monòlegs i participava en diàlegs amb el principal membre del cor. Aquest actor va rebre el nom de ύποκριτής ("Hypokrités"), que segurament volia dir "intèrpret", però també se li donava el sentit de "contestador". Contestava les preguntes del cor, i feia un discurs sobre si mateix i sobre els fets contemporanis. La transformació d'un corifeu en actor va portar a una dramatització del cor. Va introduir les màscares per caracteritzar als actors. Aquests fets són considerats la primera fundació del teatre clàssic. Temisti li atribueix la invenció del pròleg de les tragèdies.
Es va donar el qualificatiu de "tespians" als actors de la tragèdia, derivat del seu nom. Tespis va escriure diverses obres teatrals. Va guanyar el premi a la millor tragèdia a un concurs convocat a les Dionísia de l'any 534 aC.
Se li han atribuït alguns títols mitològics, però segons Diògenes Laerci eren falsificacions, algunes fetes pel filòsof Heràclides Pòntic.
* Ἆθλα Πελίου ἢ Φόρβας, (Athla Péliou è Phorbas "Els Jocs fúnebres en honor de Pèlias"). Aquesta obra és considerada la més "autèntica" d'entre les que se li atribueixen.
* Ἱερεῖς, (Hiéreïs, "els sacerdots")
* Ἠίθεοι, (Èitheoi "els joves")
* Πενθεύς, (Pentheus, "Penteu").

## Referències

* ↑ Easterling, P. E. (ed.). Historia de la literatura clásica I: literatura griega. Madrid: Gredos, 1990, p. 291, 292 i 293. ISBN 842491421X.
# Kuhal

Kuhal (moderna Jidfir Ibn Munaykhir) fou una antiga ciutat al Iemen, a la plana del Djawf Ibn Nasir, al sud-est de Baraqish. Fou la primera de les ciutats notables del Djawf que va desaparèixer. Les ceràmiques trobades corresponen al període dels segles VIII i VII aC; totes les inscripcions són en llengua sabea, el culte és dels déus sabeus (Sami i Almaqah principalment) i els únics esmentat són reis sabeus, el que permet situar aquesta ciutat dins el regne de Sabà, probablement ja abans del segle viii aC. S'hauria abandonat a tot tardar al segle vi aC per causes no determinades.

## Referències

* Jérémie Schiettecatte, « Vie et mort des cités du Jawf », Chroniques yéménite, en línia, 13/ 2006, posada a la web 6 febrer 2007, Consulta 31 octubre 2010. URL :
# Aida López

Aida López (Ciutat de Mèxic, 29 de març de 1963) és una actriu mexicana. Va debutar al cinema l'any 1997 amb la pel·lícula The Blood Oranges i en 2002 fa la pel·lícula amb la qual colliria més èxit, Frida. Quant a la televisió té des de 2008 fins a 2012 un paper important en la sèrie Capadocia on interpreta a Ana Morena. En 2006 és nominada per la millor co-actuació femenina a un premi Ariel en la pel·lícula Mezcal de Ignacio Ortiz. El 2022 fou nominada novamant al premi Ariel a la millor coactuació femenina en la pel·lícula Nudo mixteco d'Ángeles Cruz

## Pel·lícules

| Any | Títol | Paper | Director |
| 1997 | The Blood Oranges | Rosella | Philip Haas |
| 2002 | Frida | Criada de Lupe | Julie Taymor |
| 2006 | Mezcal | Isabel | Ignacio Ortiz |
| 2007 | Quemar las naves | Chayo | Francisco Franco Alba |
| 2009 | Tres piezas de amor en un fin de semana | Tía Célia | Salvador Aguirre |
| 2010 | El mar muerto | María | Ignacio Ortiz |
| 2012 | La madre | | Ernesto Martínez |
| 2013 | No se ponga así | Mare | Percival Argüero |
| 2014 | Oasis | Nieves | Carmen Jiménez |
| 2017 | Belzebuth | Elena | Emilio Portes |
| 2017 | Las Candelarias (curt) | Lena | |
| 2021 | Nudo mixteco | Chabela | |

## Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2002 | La virgen de Guadalupe | Malinali | Minisèrie |
| 2004 | Zapata: Amor en rebeldía | | Minisèrie |
| 2010 | Las Aparicio | Rosario Miranda | Episodi 1, temporada 1 |
| 2008-2012 | Capadocia | Ana Morena 'La Negra' | 37 episodis |
| 2017-2018 | Ingobernable | Chela Lagos | Serie |
| 2020 | El candidato | Ofelia | Sèrie |
| 2021 | Monarca | Xochitl | 1 episodi temporada 2 |
| 2022 | Un extraño enemigo | Amalia | 2 episodis temporada 2 |

## Referències

* ↑ «Aída López, desde las entrañas». El Informador, 09-09-2011 [Consulta: 17 març 2016]. Arxivat 2016-03-25 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-25. [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ «Aída López -» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2016-04-22. [Consulta: 14 abril 2016].
* ↑ Spoilers. «Quiénes son los actores en Un Extraño Enemigo, temporada 2» (en castellà), 30-09-2022. [Consulta: 9 octubre 2022].