OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Scipio Slataper

Scipio Slataper (Trieste, Itàlia, 14 de juliol de 1888 - Podgora, Gorizia, 3 de desembre de 1915) fou un escriptor italià, la seva obra més coneguda és Il mio Carso. És, junt amb Italo Svevo, un dels escriptors més coneguts de Trieste.

## Biografia

Nascut a la ciutat de Trieste (aleshores part de l'Imperi Austrohongarès) en una família de classe mitjana d'orígens italians i bohemis. Un cop acabats els estudis bàsics, es traslladà a Florència per estudiar filologia. Finalment, es va llicenciar amb una tesi sobre el dramaturg noruec Henrik Ibsen. Allà va col·laborar a la revista literària La Voce, editada per Giuseppe Prezzolini i Giovanni Papini. També va començar a escriure assaigs i articles sobre la situació cultural i literària de Trieste. De les seves amistats, formaven part el periodista i crític Giulo Caprin, l'escriptor Giani Stuparich, la seva dona Elody Oblath i el seu germà Carlo Stuparich. Així com el crític literari Silvio Benco o els poetes Umberto Saba, Virgilio Giotti i Biagio Marin. A l'esclat de la Primera Guerra Mundial es va allistar com a voluntari a l'exèrcit italià, on va aconseguir el grau de tinent al regiment dels Granaders de Sardenya. Va morir en la batalla de la muntanya Podgora a prop de Gorizia. Pel seu sacrifici va ser guardonat amb la medalla de plata al valor militar.

## Anàlisi de la seva obra

Després del suïcidi de la seva parella Anna Pulitzer, el 1910, Slataper es traslladà a Ocizla, un poble situat a l'altiplà del Carso. Allà va escriure la seva obra més famosa: Il mio Carso, considerada una de les obres mestres de la prosa italiana de finals de segle. Amb un to líric i amb influències de Nietzsche, l'obra és vitalista, però també conté crítiques als italians que tenien prejudicis anti-eslaus. Va ser publicada a Florència el 1912 i traduïda al francès el 1921 per Benjamin Crémieux, cosa decisiva en la creixent fama durant la dècada de 1920 a Europa.

## Obra

* Il mio Carso, 1912.
* I confini necessari all'Italia, 1915.
* Le strade d'invasione dall'Italia in Austria. Fella, Isonzo, Vipacco, Carso, 1915.
* Ibsen, 1916.
* Scritti letterari e critici
* Scritti politici
* Lettere
* Epistolario
* Appunti e note di diario
* Alle tre amiche. Lettere
* Le lettere a Maria
* Confini orientali
* Lettere triestine. Col seguito di altri scritti vociani di polemica su Trieste
* Passato ribelle. Dramma in un atto
* Terremoto nella Marsica. Scipio Slataper inviato speciale
* Scipio e Maria. Un amore ingenuo. Poesie, 1905.

## Referències

* ↑ «Tesis sobre Ibsen a la British Library». Arxivat de l'original el 2015-11-25. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ «Tomba de Scipio Slataper».
# Thikana de Kharda

Kharda fou una thikana feudataria de Jodhpur formada únicament per un poble (Kharda). Tenia uns ingressos de 5000 rúpies i estava regida per rajputs rathors del clan Champawat de la branca Aaidanot, subbranca Sagatsinhot. L'ancestre era fill del thakur Aaidan de Kakani i va morir el 1674 a la batalla de Kahibar. El seu fill Raghunat Das va rebre diversos honors i fou hakim de Jodhpur el 1707, nomenat pel maharajà Ajit Singh que el 1708, a causa d'algunes intrigues, el va fer matar. El seu fill Kishan Das va fugir a Mewar però el 1726 el maharajà Abhai Singh el va cridar, li va retornar Kharda i li va concedir altres dominis; després va lluitar contra el maharajà Bakhat Singh de Jodhpur que li havia concedit la thikana de Sirana i va morir el 1741 en la batalla de Gangawana. Un altre germà, Bishan Dasm va rebre la thikana de Rajoda d'Abhai Singh el 1726 i va morir a la mateixa batalla que el seu germà sent el fundador de la branca de Rajoda; un tercer germà, Surat Singh, va rebre el 1726 la thikana de Khejarli; aquest va lluitar al costat del maharajà Bakhat Singh i va morir en la batalla de Sogawas el 1750; fou l'iniciador de la casa de Khejarli. A Kharda Shambu Dan o Das va destacar en diverses batalles entre les quals la de Tunga el 1787, la de Merta el 1790 i la de Fagi el 1807. En aquest darrer any el seu fill Indra Singh va rebre del maharajà de Jodhpur la thikana de Sirana i va iniciar aquesta branca.

## Llista de thakurs

* Thakur Sujan Singh ?-1674
* Thakur Raghunath Das (fill) 1674-1708
* Vacant 1708-1726
* Thakur Kishan Das 1726-1741
* Thakur Shyam Singh 1741-1754
* Thakur Shambud Das 1754- vers 1810
* Thakur Ram Singh segle XIX
* Thakur Prem Singh, segle XIX
* Thakur Pahar Singh
* Thakur Bharat Singh (mort sense fill segle XX)
* Thakur Bhairon Singh (germà)

## Branca de Rajoda

* Thakur Bishan Das 1726-1741
* Thakur Manohar Das 1741-?
* Thakur Vijai Singh
* Thakur Sher Singh
* Thakur Nawal Singh
* Thakur Lal Singh
* Thakur Tejmal Singh

## Branca de Khejarli

* Thakur Surat Singh 1726-1750
* Thakur Sangram Singh 1750-?
* Thakur Jalam Singh ?-1790 (+ 1790 a la batalla de Merta)
* Thakur Salam Singh i 1790-?
* Thakur Shardul Singh
* Thakur Tej Singh
* Thakur Ratan Singh

## Branca de Sirana

* Thakur Indra Singh 1807-?
* Thakur Heer Singh
* Thakur Man Singh
* Thakur Chiman Singh

## Referències

* Genealogia Arxivat 2009-05-29 a Wayback Machine.
# Umri

Umri fou un estat tributari protegit a la residència de Gwalior dependent de l'agència de l'Índia Central. Tenia una superfície de 155 km² i una població el 1901 de 2.469 habitants. La capital era Umri amb 581 habitants el 1901. Els ingressos s'estimaven vers el 1901 en 6.000 rupies. Fins al 1897 van circular les monedes anomenades phul shahis encunyades a Raghugarh, Shadora i Chanderi. Els sobirans d'Umri, de Khiaoda i de Bhadaura eren rajputs sisòdies de la branca Sagaravat, descendents de Sagarji (Sagar Singh), un fill jove del rana Udai Singh (1537-1572), el fundador d'Udaipur, que amb l'ajut d'Akbar va aconseguir per un temps dominar Merwar usurpant el tron del seu germà gran Pratap Singh (1572-1597). Un altre Pratap Singh, cinquè descendent de Sagar, es va apoderar d'Umri (que estava llavors en mans del thakur Pahlad Singh, un rajput tagara) el 1636 amb el suport del nawab de Nahargarh, un rathor rajput musulmà. La filla de Pratap Singh es va casar amb raja Ram Singh de Kotah que va morir en la batalla de Jajau el 1707. El fill de Pratap, Himmat Singh, que estava al servei de Kotah, va tenir tres fills, dels quals Jagat Singh va rebre Bhadaura i altres pobles; Jai Singh va rebre alguns pobles que després van passar a Bhadaura i a Umri; i Khiaoda Man va rebre altres pobles que van formar l'estat de Khiaoda. En el període maratha aquestos tres estats (Umri, Bhadaura i Khiaoda van perdre molt de territori i van subsistir com a thakurats de Gwalior garantits pels britànics. Estava rodejat per tots costats per territori de Gwalior. Com que el 1803 el seu cap va ajudar al general Jean Baptiste (al servei de Gwalior) contra les rajputs hostils, se li va permetre romandre en possessió de l'estat i els britànics van garantir la seva existència. Durant la minoria del raja, fins al 1882, l'estat va estat sota superintendència del subagent polític de Guna. El 1882 va pujar al tron a Umri, Pirthi Singh, net de Mohum Singh, amb títol hereditari de raja. Ja no era considerat feudatari de Gwalior. El darrer thakur fou Jaswant Singh, (1916-1948)

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Vescomtat de Meille

El vescomtat de Meille (o Meilles) fou una jurisdicció feudal de la corona catalana donada a Joan de Foix-Candale.
L'ascendència d'aquest derivava d'Arquimbald captal del Buch i d'Isabel de Foix-Castellbò, dels quals el segon fill Gastó va obrir la branca dels captals del Buch coneguda com a Foix-Candale que va seguir el seu fill Joan de Foix-Candale que fou captal del Buch, comte de Benaugès i Candale i primer vescomte de Meilles o Meille i Castillon (1453-1485). El seu fill gran va continuar amb el captalat del Buch, Benaugès i Candale i el segon fill Joan (II) va obrir una nova branca (coneguda com a Foix-Randan), que va rebre Meille (o Meilles) en territoris de la corona catalana, i Castillon a Dordonya, a més de les senyories de La Trene i Montguyon, rebent els comtats de Gurson i de Fleix.
Joan va morir el 1521 i el va succeir el seu fill Gastó que era viu el 1590 però havia deixat el comtat de Gursan i el vescomtat de Meilles al seu fill gran Lluís i el comtat de Fleix al fill segon Francesc Febús; tots dos (i un tercer germà Gastó) van morir en la batalla de Moncrabeau el 21 de juliol de 1580. El fill gran de Lluís, Frederic va recollir la successió del seu pare a Gurson i Mailles mentre el seu germà, Gastó, rebia el comtat de Fleix. Aquest darrer va morir sense fill i el va succeir Joan Baptista Gastó I, per renúncia del seu pare Frederic de Gurson i Meilles que va viure fins al 1655 i que al mateix temps va cedir el vescomtat de Meilles al seu segon fill Enric.
Joan Baptista Gastó I de Fleix va morir el 1646 i el va succeir el seu fill Joan Baptista Gastó II. El 1655 va morir el seu avi Frederic i el comtat de Gurson va passar també a Joan Baptista Gastó II, que tres anys després va heretar Meilles del seu oncle Enric que va morir sense fills. El 1663 Joan Baptista Gastó fou fet duc de Randan i par de França, i va morir el 1665.
El va succeir el seu germà Enric Francesc, duc de Randan i par, que va morir sense cap familiar viu el 1714 i la casa es va extingir.

## Llista de vescomtes de Meilles

* Joan (I) 1453-1485
* Joan (II) 1485-1521
* Germà Gastó 1521-?
* Lluís ?-1580
* Frederic 1580-?
* Enric ?-1658
* Joan Baptista Gastó (II) 1658-1665, duc de Randan 1663

## Llista de comtes de Gurson

* Joan (II) 1485-1521
* Germà Gastó 1521-?
* Lluís ?-1580
* Frederic 1580-1655
* Joan Baptista Gastó (II) 1655-1665, duc de Randan 1663

## Llista de comtes de Fleix

* Joan (II) 1485-1521
* Germà Gastó 1521-?
* Francesc Febús ?-1580
* Gastó 1580-?
* Lluís ?-1580
* Joan Baptista Gastó I ?-1646
* Joan Baptista Gastó II 1646-1665, duc de Randan 1663

## Ducs de Randan

* Joan Baptista Gastó II 1663-1665
* Enric Francesc 1665-1714

## Referències

* ↑ «The Foix-Candale Family». [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ «Margaret de la Pole, Countess of Kendal» (en anglès). [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ «Text Search Results: Genealogics». [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ «Grailly. Vicomtes de Meilles, Comtes de Gurson et du Fleix, Ducs de Randan.».

## Enllaços externs

* Genealogia
# Zayd ibn Hàritha

Zayd ibn Hàritha al-Kalbí (àrab: زيد بن حارثة الكلبي, Zayd b. Ḥāriṯa al-Kalbī) o, més senzillament, Zayd ibn Hàritha fou un esclau i després un mawla i fill adoptiu del profeta Mahoma. Es va casar a la Meca amb una mawlad de Mahoma de nom Baraka Umm-Ayman i va tenir a Ussama uns deu anys abans de l'Hègira. Ussama era negre i Zayd blanc, però per la semblança amb el pare no hi havia dubte que era fill seu. Es va casar altres vegades a Medina, després de l'Hègira. Va morir en la batalla de Muta, el 629, quan tenia entre 50 i 55 anys.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 54 i 515
# Coelorinchus kermadecus

Coelorinchus kermadecus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.
És un peix bentopelàgic i marí d'aigües temperades que viu entre 623-1401 m de fondària, endèmic de Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ «Coelorinchus kermadecus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ McMillan, P.J. i C.D. Paulin, 1993. Description of nine new species of rattails of the genus Caelorinchus (Pisces, Macrouridae) from New Zealand. Copeia (3):819-840.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2
* Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
# Berniç

Berniç (en francès Bernis) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Casa Josep Almirall

La casa Josep Almirall és un edifici situat als carrers de la Princesa, 25 i de Montcada, 5 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

El 1852, l'Ajuntament de Barcelona va iniciar les expropiacions dels edificis afectats per l'obertura del nou carrer de la Princesa, entre els quals hi havia el de l'adroguer Josep Almirall i Alier (†1875). El 1853, aquest hi va encarregar el projecte d'un nou edifici a l'arquitecte Fèlix Ribes i Solà.
El seu fill Valentí Almirall i Llozer hi tenia la seva residència i despatx.

## Descripció

Edifici de planta baixa, entresol, tres pisos i terrat. Els baixos són de pedra de Montjuïc amb la cantonada arrodonida segons les ordenances, i la part central de la façana del carrer de la Princesa es ressalta amb un especejament horitzontal que inclou l'entresòl, sobre el qual hi el balcó corregut del principal. També són de pedra les llosanes motllurades i els emmarcaments dels balcons, les cartel·les i les cornises; la resta del parament és d'estuc. Les baranes són de ferro forjat.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Maleras-Almirall
* Castell del Papiol

## Referències

* 1 2 «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Apertura del carrer Princesa. Expropiació de part d'una casa que posseeix José Almirall i Alier». Q136 Obres públiques 3/1 1237 bis, peça 4. AMCB.
* ↑ La Imprenta (edición mañana), 10-06-1875, p. 3302.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 716 C.
* ↑ Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración, 1888, p. 788.
# Richard Cromwell

Richard Cromwell, (Huntingdon, 4 d'octubre de 1626 - Cheshunt, 12 de juliol de 1712), fill d'Oliver Cromwell i Lord Protector d'Anglaterra, Escòcia i Irlanda, càrrec que ocupà des de la mort del seu pare (3 de setembre de 1658) fins al 25 de maig de 1659.
El dia de la seva mort, Oliver Cromwell havia designat el seu fill com a successor. Formalment però, Richard no fou proclamat Lord Protector fins al 27 de gener de 1659. Pocs mesos més tard, les pressions de l'exèrcit, que desconfiava de la seva escassa experiència política, i els conflictes polítics interns existents van forçar la seva dimissió. D'aquesta manera, el 'Protectorat' creat pel seu pare arribava a la seva fi i arrossegà amb ell la "Commonwealth" o República que s'havia instaurat. Un any més tard, el 1660, Carles Stuart, fill del deposat Carles I, era coronat rei d'Anglaterra i Escòcia.

## Darrers anys (1660-1712)

El juliol de 1660, Richard Cromwell s'exilià a França per tal d'evitar els conflictes polítics derivats de la Restauració monàrquica. Durant anys va recórrer els diferents estats europeus, sempre sota la protecció de pseudònims, entre els quals destaca "John Clarke". Enrere havia deixat la seva esposa, a qui no tornà a veure mai més. Tot i així, les cartes escrites a la seva família són nombroses, i actualment es conserven totes als Arxius de Cambridgeshire, a la localitat de Huntingdon.
El 1680 o el 1681 va tornar a Anglaterra. Es va allotjar a la residència del mercader Thomas Pengelly a la localitat de Finchley, a Middlesex. Retirat de tota activitat política, va viure tranquil·lament fins a la seva mort, el 12 de juliol de 1712, amb 85 anys.
# Aeroport de Cherif Al Idrissi

L'aeroport de Cherif Al Idrissi (àrab: مطار الشريف الإدريسي, maṭār ax-Xarīf al-Idrīsī) (codi IATA: AHU, codi OACI: GMTA) és un aeroport que serveix la ciutat d'Al Hoceima, al Marroc. És el segon aeroport en moviment de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima del nord del Marroc. L'aeroport rep el nom del geògraf i cartògraf musulmà del segle xii Al-Idrisi.

## Instal·lacions

L'aeroport es troba a una elevació de 95 peus (29 m) sobre el nivell mitjà del mar. Té una pista d'aterratge designada 18/36 amb una superfície d'asfalt amb una longitud de 2.500 metres per 45 metres d'amplada.

## Aerolínies i destinacions

| Aerolínies | Destinacions |
| Brussels Airlines | Brussel·les |
| Corendon Dutch Airlines | Amsterdam |
| Royal Air Maroc | Amsterdam, Brussel·les, Casablanca, Tetuan |
| SunExpress Deutschland | Estacional: Amsterdam |
| Transavia | Estacional: Amsterdam, Rotterdam |
| TUIfly Belgium | Estacional: Charleroi |

## Estadístiques

Evolució del trànsit de passatgers :
| 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 |
| 20 246 | 17 834 10,18 % | 16 018 10,18 % | 18 733 ??? | 24 405 ??? | 24 685 ??? | 26 317 ??? |

## Referències

* 1 2 3 Airport information for GMTA Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. from DAFIF (effective octubre 2006)
* ↑ Informació de l'Aeroport de Cherif Al Idrissi a Great Circle Mapper. Font: DAFIF (vàlid a octubre de 2006).
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2015-09-29. [Consulta: 30 setembre 2015].
* ↑ «Royal Air Maroc Adds New Domestic Routes from June 2015» (en anglès). Airline Route, 21-05-2015. [Consulta: 24 desembre 2007].
* ↑ Liu, Jim. «SunExpress Germany Plans Morocco Links for Amsterdam in W16» (en anglès). Routes, 06-07-2016. [Consulta: 24 desembre 2007].
* ↑ Fiche sur l'Aéroport Cherif Al Idriss

## Enllaços externs

* Temps actual per a GMTA a NOAA/NWS
* Historial d'accidents de l'Aeroport de Cherif Al Idrissi a Aviation Safety Network (anglès)
# Estació de Santa Llocaia

Línia de Cerdanya ("Tren Groc") :
Santa Llocaia (en francès i oficialment Gare de Sainte-Léocadie) és una estació de ferrocarril de la línia de tren groc situada al municipi del mateix nom, a l'Alta Cerdanya
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| : Transport express régional |||||
| Vilafranca de Conflent - Vernet - Fullà | Er | Tren groc | Oceja | La Tor de Querol - Enveig |

## Enllaços externs

* Fitxa i fotografia Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. (francès)
# 534 aC

L'any 534 aC es un any del calendari gregorià. En l'Imperi Romà havia estat conegut com l'any 220 Ab urbe condita. La denominació de 534 aC per aquest any ha estat utilitzada des de principis de l'edat mitjana, quan es va establir l'era del calendari de l'Anno Domini per denominar els anys.

## Esdeveniments

* Luci Tarquini el Superb esdevé el setè i darrer rei de la dinastia etrusca de Roma desp´res de conspirar per assassinar el rei previ Servi Tul·li amb la fila d'aquest (i la seva amant), Túl·lia Minor.
* A Atenes s'hi celebren competicions de tragèdia als festivals dionisíacs.
* Els etruscs funden la ciutat de Felsina, que posteriorment esdevindrà la ciutat de Bolonya.

## Necrològiques

* Servi Tul·li, sisè rei de Roma mor assassinat pel seu successor, Luci Tarquini el Superb.

## Referències

* 1 2 Titus Livi. "Ab Urbe Condita", I, p. 41.
* ↑ «Tarquinio el Soberbio (1 ene 534 año aC – 1 ene 509 año aC) (Cinta de tiempo)». [Consulta: 7 desembre 2024].
# 543 aC

L'any 543 aC es un any del calendari gregorià. En l'Imperi Romà havia estat conegut com l'any 211 Ab urbe condita. La denominació de 543 aC per aquest any ha estat utilitzada des de principis de l'edat mitjana, quan es va establir l'era del calendari de l'Anno Domini per denominar els anys.

## Esdeveniments

* El príncep de Nord de l'Índia Septentrional, Vidjaya envaeix Sri Lanka i hi estableix el primer Regne de Tambapanni.
* Pisístrat, tirà d'Atenes purifica l'illa de Delos (data aproximada).
* Zichan esdevé primer ministre de l'estat de Zheng.

## Necrològiques

* Paranirvana (mort) de Siddharta Gautama (basat en el calendari solar tailandès).

## Referències

* ↑ Mittal, J.P.. «Other dynasties». A: History of Ancient India: From 4250 BC to 637 AD. Volume 2 of History of Ancient India: A New Version. Atlantic Publishers & Distributors, 2006, p. 405. ISBN 81-269-0616-2 [Consulta: 6 novembre 2009].
* ↑ «Pre-history of Sri Lanka». lankaemb-egypt.com. Embassy of Sri Lanka Cairo, Egypt. Arxivat de l'original el 24 maig 2009. [Consulta: 6 novembre 2009].
* ↑ «483 BC - Arrival of Aryans to Sri Lanka». scenicsrilanka.com. Arxivat de l'original el 2018-11-11. [Consulta: 6 novembre 2009].
* ↑ «Zichan» (en anglès). Viquipèdia en anglès, 04-12-2024.
* ↑ Cousins, L. S. «The Dating of the Historical Buddha: A Review Article» (en anglès). Journal of the Royal Asiatic Society, 6, 1, 4-1996, pàg. 57–63. DOI: 10.1017/S1356186300014760. ISSN: 1356-1863.
* ↑ Norman, K.R. (1997), A Philological Approach to Buddhism, The Bukkyo Dendo Kyokai Lectures 1994, School of Oriental and African Studies (University of London), p. 33.
# 562 aC

L'any 562 aC es un any del calendari gregorià. En l'Imperi Romà havia estat conegut com l'any 192 Ab urbe condita. La denominació de 562 aC per aquest any ha estat utilitzada des de principis de l'edat mitjana, quan es va establir l'era del calendari de l'Anno Domini per denominar els anys.

## Esdeveniments

* Amel-Marduk succeeix a Nabucodonosor II com a rei de Babilònia i esdevé el tercer emperador de l'Imperi Neobabilònic.

## Necrològiques

* Nabucodonosor II, emperador de l'Imperi Neobabilònic. El succeeix Amel-Marduk.

## Referències

* ↑ Sack, Ronald H. (Ronald Herbert) (1972). Amel-Marduk: 562-560 B.C.; a study based on cuneiform, Old Testament, Greek, Latin and rabbinical sources. Internet Archive. Kevelaer, Butzon und Bercker; Neukirchen-Vluyn, Neukirchener Verlag d. Erziehungsvereins. ISBN 978-3-7666-8552-0.
* ↑ Mark, Joshua J. «Nebuchadnezzar II» (en anglès). World History Encyclopedia. [Consulta: 18 abril 2023].