OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Graissac

Graissac (en occità Graissac) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània. S'hi parla la varietat roergat de la varietat llenguadociana de l'occità.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 411 | 334 | 305 | 291 | 206 | 236 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Menel | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Artés (Tarn)

Artés (en francès Arthès) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1851 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2016 |
| 891 | 1.672 | 1.644 | 1.904 | 2.041 | 2.134 | 2.164 | 2.286 | 2.488 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Max Amiel | PS |
| 2008-2020 | Pierre Doat | PS |
| 2020- | Jean-Marc Farré | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Aigües fosques

Aigües fosques (títol original en anglès, Dark Waters) és una pel·lícula de thriller legal estatunidenca del 2019 dirigida per Todd Haynes i escrita per Mario Correa i Matthew Michael Carnahan. La història dramatitza el cas de Robert Bilott contra la corporació de fabricació de productes químics DuPont després de contaminar una ciutat amb productes químics no regulats. És protagonitzada per Mark Ruffalo com a Bilott, juntament amb Anne Hathaway, Tim Robbins, Bill Camp, Victor Garber, Mare Winningham, William Jackson Harper i Bill Pullman. S'ha doblat al català.
La pel·lícula està basada en l'article del 2016 de New York Times Magazine titulat "The Lawyer Who Became DuPont's Worst Nightmare" de Nathaniel Rich. La història es va explicar per primera vegada al llibre de 2007 Stain-Resistant, Nonstick, Waterproof and Lethal: The Hidden Dangers of C8 de Callie Lyons, una periodista que va cobrir la controvèrsia mentre s'estava desenvolupant. Parts de la història també van ser cobertes per Mariah Blake, que va ser finalista del National Magazine Award per l'article del 2015 "Welcome to Beautiful Parkersburg, West Virginia", i Sharon Lerner, la sèrie de la qual va aparèixer a The Intercept. Bilott també va escriure unes memòries, Exposure, on detalla la seva batalla legal de 20 anys contra DuPont.
Aigües fosques es va estrenar a una selecció limitada de cinemes el 22 de novembre de 2019 a càrrec de Focus Features i es va ampliar el 6 de desembre de 2019. La pel·lícula va rebre crítiques positives i va recaptar més de 23 milions de dòlars.

## Referències

* ↑ CCMA. «Programació de TV3», 05-07-2023. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ , 06-01-2016 [Consulta: 5 novembre 2019].
* ↑ Wiseman, Andreas. «Anne Hathaway, Tim Robbins, More Join Mark Ruffalo In Todd Haynes-Participant Drama About DuPont Pollution Scandal» (en anglès). Deadline Hollywood, 09-01-2019. Arxivat de l'original el 2 abril 2020. [Consulta: 5 novembre 2019].
* ↑ Lyons, Callie. Stain-resistant, Nonstick, Waterproof, and Lethal: The Hidden Dangers of C8, 2007. ISBN 978-0275994525.
* ↑ Steigrad, Alexandra. «American Society of Magazine Editors Unveils Finalists for 2016 National Magazine Awards» (en anglès). WWD, 14-01-2016. Arxivat de l'original el 2 abril 2020. [Consulta: 18 novembre 2019].
* ↑ Lerner, Sharon. «Bad Chemistry» (en anglès). The Intercept, 24-10-2019. Arxivat de l'original el 2 abril 2020. [Consulta: 18 novembre 2019].
* ↑ Lerner, Sharon. «The Teflon Toxin: DuPont and the Chemistry of Deception» (en anglès americà). The Intercept, 11-08-2015. Arxivat de l'original el 5 setembre 2015. [Consulta: 18 novembre 2019].
* ↑ Bilott, Robert. Exposure: poisoned water, corporate greed, and one lawyer's twenty-year battle against DuPont. Nova York: Atria Books, 2019. ISBN 9781501172816.
* ↑ «Lawyer who took on DuPont has book coming out» (en anglès americà). Associated Press News. Associated Press, 10-07-2019. Arxivat de l'original el 2 abril 2020. [Consulta: 2 març 2019].

## Enllaços externs

* Aigües fosques - Lloc web oficial
# Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1904

Rem als Jocs Olímpics d'Estiu de 1904 :
| Scull individual | homes |
| Doble scull | homes |
| Dos sense timoner | homes |
| Quatre sense timoner | homes |
| Vuit amb timoner | homes |
| < 1900 1908 > ||
Als Jocs Olímpics de 1904, es disputaren cinc proves de rem. Tots els participants excepte el vuit canadenc eren dels Estats Units. Les competicions es disputaren el dissabte 30 de juliol de 1904. Fou la segona aparició del rem als Jocs Olímpics. S'introduïren les proves de dos i quatre sense timoner, reemplaçant les mateixes proves amb timoner. També s'introduí el doble scull.

## Nacions participants

Un total de 44 remers de dos països participaren en els Jocs de St. Louis:
* Canadà (9)
* Estats Units (35)

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Scull individual detalls | Frank Greer | James Juvenal | Constance Titus |
| Doble scull detalls | Estats Units John Mulcahy William Varley | Estats Units Jamie McLoughlin John Hoben | Estats Units Joseph Ravannack John Wells |
| Dos sense timoner detalls | Estats Units Robert Farnan Joseph Ryan | Estats Units John Mulcahy William Varley | Estats Units John Joachim Joseph Buerger |
| Quatre sense timoner detalls | Estats Units Arthur Stockhoff August Erker George Dietz Albert Nasse | Estats Units Frederick Suerig Martin Formanack Charles Aman Michael Begley | Estats Units Gustav Voerg John Freitag Louis Heim Frank Dummerth |
| Vuit amb timoner detalls | Estats Units Frederick Cresser Michael Gleason Frank Schell James Flanagan Charles Armstrong Harry Lott Joseph Dempsey John Exley Louis Abell | Canadà Arthur Bailey William Rice George Reiffenstein Phil Boyd George Strange William Wadsworth Donald MacKenzie Joseph Wright Thomas Loudon | Cap |

## Medaller

Només un dels 44 participants no aconseguí medalla, David Duffield, quart a l'scull individual.
| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 5 | 4 | 4 | 13 |
| 2 | Canadà | 0 | 1 | 0 | 1 |

## Enllaços externs

* «Olympic Medal Winners». International Olympic Committee. [Consulta: 14 febrer 2008].
# Finals feliços

Finals feliços (títol original: Happy Endings) és una pel·lícula coral estatunidenca realitzat per Don Roos i estrenada l'any 2005. Ha estat doblada al català.

## Argument

Tres històries interrelacionades plantegen el fet que els finals feliços siguin els més inesperats. La primera, mostra els problemes entre un pare (Ray Liotta) i un fill interessats per la mateixa dona (Maggie Gyllenhaal). La segona, és el retrat de dos matrimonis: un dels marits podria ser el pare del fill nounat de l'altre. I la tercera descriu les tribulacions d'una dona (Llissa Kudrow) que fa anys va donar al seu fill en adopció i que pateix el xantatge d'un productor de televisió que li ofereix informació sobre el seu parador.

## Repartiment

* Lisa Kudrow: Mamie Toll
* Steve Coogan: Charley Peppitone
* Tom Arnold: Frank McKee
* Jason Ritter: Otis McKee
* Maggie Gyllenhaal: Jude
* Bobby Cannavale: Javier Duran
* Jesse Bradford: Nicky Kunitz
* David Sutcliffe: Gil Palmer
* Laura Dern: Pam Ferris
* Sarah Clarke: Diane
* Johnny Galecki: Miles

## Referències

* ↑ «Happy Endings (2005) - Money». Turner Classic Movies. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ esadir.cat. Finals feliços. esadir.cat.
* ↑ «Happy Endings». The New York Times.
# Pradinàs

Pradinàs (en francès Pradinas) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 568 | 622 | 583 | 508 | 420 | 389 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Gérard Roques-Rogery | |
| 2008- | Christian Chincholle | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Las Cabanas (Tarn)

Las Cabanas (en francès Les Cabannes) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 288 | 308 | 275 | 280 | 292 | 320 | 342 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Patrick Lavagne | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sant Vite

Sant Vite (en francès Saint-Vite) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 802 | 844 | 1.358 | 1.442 | 1.421 | 1.231 | 1.185 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Daniel Borie | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Aquesta forma ha estat adoptada per l'Atlas Universal Català, publicat per Gran Enciclopèdia Catalana (edició de 1987).
# Cynric

Cynric fou rei de Wessex del 534 al 560. L'etimologia del sufix -ric, present en la paraula Cynric, procedeix de l'anglès antic i significa "governant". Tot i que alguns estudiosos han proposat que els noms de Cynric, el del seu predecessor, Cerdic, i el del successor, Ceawlin, eren noms d'origen celtobrità,, derivat d'una arrel que significa "rei perseguidor" o "rei gos de cacera" i que s'escriu cinir en gal·lès antic i kynyr en gal·lès mitjà. La pedra de Wroxeter, desenterrada el 1967 en un context post Imperi Romà i datada en un període anterior entre el 460 i el 475; té una inscripció que diu CUNORIX MACUS MAQVI COLINE, que s'ha tradueix «Cunorix fill de Maqui Coline», ambdós considerats noms propis irlandesos. Cunorix és doncs una altra forma del nom Cynric.

## Història

Tot el que es coneix d'aquest rei prové de la Crònica anglosaxona, on es diu que era fill de Cerdic, una contradicció respecte al que posa al prefaci de la llista de reis, on diu que era fill de Creoda, fill de Cerdic. Durant el seu regnat es diu que els saxons s'expandiren cap al Wiltshire contra una gran resistència i que capturaren Searobyrig o Old Sarum, proper a Salisbury, el 552. El 556 ell i el seu fill Ceawlin guanyaren una batalla contra els britans a Beranburh, avui identificat com el castell de Barbury. Però l'any és una imprecisió de la crònica, ja que també es diu que van arribar a l'illa de la Gran Bretanya el 495.

## Llegenda

Cynric apareix com a personatge en la llegenda artúrica. Ell mori a mans del rei Artús, mentre que sir Lancelot mata a Cerdic a la batalla de Badon Hill (Mons Badonicus).

## Referències

* 1 2 Wright i Jackson, 1968, p. 296—300.
* ↑ Clemoes, 1981, p. 30.
* ↑ Laing, 1975, p. 114.
* ↑ Whitelock, 1996, p. 195.
* ↑ Chisholm, 1911, p. 534.
* ↑ Lupack, 2007, p. 438.

## Bibliografia

* Chisholm, Hugh. The Encyclopædia Britannica: A Dictionary of Arts, Sciences, Literature and General Information, Volum 28, 1911.
* Clemoes, Peter; Keynes, Simon; Lapidge, Michael. Anglo-Saxon England. Cambridge University Press, 1981. ISBN 0-521-03834-0.
* Keys, Jim. Moments in Time. Lulu. ISBN 978-1-4477-6492-2.
* Laing, L.R.. The archaeology of late Celtic Britain and Ireland, c. 400-1200 AD. Taylor & Francis, 1975. ISBN 0-416-82360-2.
* Lupack, Alan. The Oxford Guide to Arthurian Literature and Legend. Oxford University Press, 2007.
* Myres, John Nowell Linton. The English Settlements. Oxford University Press, 1989. ISBN 0-19-282235-7.
* Whitelock, Dorothy. English Historical Documents, 500-1042. Psychology Press, 1996.
* Wright, R.P.; Jackson, K.H. «A Late Inscription from Wroxeter». The Antiquaries Journal, 48, 2, 1968.

## Enllaços externs

* Cynric a Prosopography of Anglo-Saxon England
# La Grand Vila

La Grand Vila (en francès Comps-la-Grand-Ville) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 483 | 581 | 576 | 542 | 516 | 426 | 485 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Stéphan Cambon | AC |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Mosièis e Panens

Mosièis e Panens (en francès Mouzieys-Panens) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 219 | 239 | 228 | 202 | 209 | 180 | 206 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Claude Marty | |
| 2008- | Claude Blanc | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-01-19. [Consulta: 20 setembre 2010].
# Cal Ximet

Cal Ximet, també conegut com la Casa d'Àngel Guimerà, és un edifici del Vendrell situat al carrer de Santa Anna número 8, declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

L'edifici conté una làpida commemorativa que data del 1927, a la façana principal. La casa consta de tres plantes: els baixos tenen dues portes d'arc rebaixat, el pis principal dos balcons, i les golfes presenten dues finestres quadrangulars. A l'interior ressalta en la mateixa entrada un arc escarser que, fet de pedra, correspon a l'antic celler de la casa, i per unes escales es puja al pis de dalt on es troba el museu dedicat a l'escriptor.

## Història

Es tracta de la casa familiar d'Àngel Guimerà, que el 1974 va ser inaugurada com a museu. En el seu interior es poden observar mobles de l'època -des de la fi del segle xviii-, així com documents, fotografies i altres records personals del qui fou un gran, i també el vestuari que va utilitzar l'actor Enric Borràs en la seva caracterització de Manelic. Àngel Guimerà (1845-1924), tot i que nasqué a Santa Cruz de Tenerife, visqué al Vendrell des de petit, on la seva família tenia la casa pairal des del 1778. Passà la seva adolescència al Vendrell, fins que es traslladà a Barcelona a estudiar.

## Referències

* 1 2 «Casa d'Àngel Guimerà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Casa d'Àngel Guimerà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Serra Alta (Valls)

La Serra Alta és una serra situada al municipi de Valls a la comarca de l'Alt Camp, amb una elevació màxima de 625 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ruberts

Ruberts és un llogaret del municipi de Sencelles al Pla de Mallorca, està situat al sud-est del terme vora el límit amb Lloret de Vistalegre, entre Pina (Algaida) i Cascanar, a set quilòmetres de Sineu.
Documentat ja en el s. XIII, en el Llibre del Repartiment de Mallorca. Son Jordà ja era en el s. XVI la possessió més gran de la contrada. El 1570 aquest lloc ja havia agrupat un cert nombre d'habitants de les comarques pròximes. El 1770 es beneí l'oratori del llogaret que fou ampliat a 1910. L'electrificació no es va produir fins als anys seixanta del segle xx.
# Infraestructures de la Generalitat de Catalunya

Infraestructures de la Generalitat de Catalunya (Infraestructures.cat) és una empresa pública catalana dedicada a projectar, construir, conservar, explotar i promoure infraestructures i edificacions per encàrrec de la Generalitat de Catalunya.
Neix el 2012 fruit de l'agrupació de les tres entitats d'infraestructures de la Generalitat: Gestió d'Infraestructures (GISA), Regs de Catalunya (REGSA), Reg Sistema Segarra-Garrigues (REGSEGA) i posteriorment l'empresa Edificis i Equipaments de Catalunya (EECAT).

## Referències

* ↑ «Neix 'infraestructures.cat', la marca de la nova societat Infraestructures de la Generalitat de Catalunya». Direcció General de Comunicació. Generalitat de Catalunya, 22-05-2012.
* ↑ «El Govern aprova fusionar Edificis i Equipaments de Catalunya i Infraestructures de Catalunya». Direcció General de Comunicació. Generalitat de Catalunya, 18-09-2012.

## Enllaços externs

* Infraestructures de la Generalitat de Catalunya
# Gos blanc

Gos blanc (títol original: White Dog) és una pel·lícula estatunidenca de Samuel Fuller estrenada el 1982 i doblada al català.

## Argument

Julie, una jove actriu, recull un gos després l'haver-lo atropellat accidentalment. N'està molt de l'animal fins al dia en què el gos ataca una companya de Julie en el plató d'un rodatge. Confiat a ensinistradors, l'actriu s'adona que el gos ha estat condicionat per atacar a les persones negres.

## Repartiment

* Kristy McNichol: Julie Sawyer
* Christa Lang: Infermera
* Vernon Weddle: Vet
* Jameson Parker: Roland Gray
* Karl Lewis Miller: Attacker
* Karrie Emerson: Sun Bather
* Helen Siff: Pound Operator (as Helen J. Siff)
* Glen Garner: Pound Worker
* Terrence Beasor: Pound Driver
* Tony Brubaker: Sweeper Driver
* Samuel Fuller: Charlie Felton
* Marshall Thompson: Director
* Paul Bartel: Operador de càmera
* Richard Monahan: Ajudant director
* Neyle Morrow: Soundman
* Paul Winfield: Keys

## Enllaços externs

* Gos blanc a animalattack.

## Referències

* ↑ Gos blanc
# Muret (Avairon)

Muret del Castèl (en francès Muret-le-Château) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània. Limita amb els municipis de Villecomtal, Mondalazac. Salles-la-Source, Rodelle i Mouret.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2007 |
| 294 | 260 | 207 | 208 | 263 | 272 | 280 | 298 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jacques Hourdequin | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Soelh

Soelh (en francès Souel) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 156 | 162 | 151 | 140 | 157 | 167 | 177 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gérard Delmas | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Palajan

Palajan (en francès Palaja) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.
# Dofí d'estuari indopacífic

El dofí d'estuari indopacífic o dofí geperut indopacífic (Sousa chinensis) és una espècie de dofí oceànic (família Delphinidae).
Els dofins adults solen ser blancs o grisos, però la població que viu a la costa xinesa té una pell rosa. Aquest color de pell no és el resultat d'una pigmentació, sinó que es deu als vasos sanguinis utilitzats per la termoregulació, per evitar que l'animal se sobreescalfi durant els esforços intensos. Els adults fan 2-3,5 metres i les cries un metre. Els adults pesen una mitjana de 150-230 quilograms.

## Vegeu també

* Dofí de riu xinès

## Referències

* ↑ WWF Hong Kong
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Dwight Yorke

Dwight Eversley Yorke (Canaan, Tobago, 3 de novembre de 1971) és un exfutbolista de la selecció de futbol de Trinitat i Tobago i dels clubs Aston Villa FC, Manchester United FC, Blackburn Rovers FC, Birmingham City FC, Sydney FC i Sunderland AFC. Tot i ser un jugador en actiu, també va actuar de segon entrenador de la selecció durant la fase prèvia del Mundial del 2010.
Juntament amb en Russell Latapy i en Pat Jennings, Yorke té el rècord mundial de participacions en diferents Mundials, incloses les fases prèvies: sis en total (1990, 1994, 1998, 2002, 2006 i 2010). Quan jugava tenia el malnom The Smiling Assassin ("L'Assassí Somrient"), a causa de la seva gran habilitat golejadora i del seu somriure immutable.

## Referències

* ↑ FIFA.com – FIFA Player Statistics: Dwight YORKE Arxivat 2013-05-12 a Wayback Machine.(anglès)
* ↑ Shaun Fuentes (Trinidad and Tobago Football Federation Press Officer). «T&T keep hopes alive». SocaWarriors.net, 15-02-2000. Arxivat de l'original el 26 de desembre 2008. [Consulta: 24 novembre 2008].(anglès)
* ↑ Northcroft, Jonathan «Passion burns for Cole». The Times [Londres], 23-01-2005 [Consulta: 24 novembre 2008]. Arxivat 17 de febrer 2021 a Wayback Machine.(anglès)
Dwight Yorke - Premis i guardons :
Jugador de l'any de la Premier League
1995: Shearer
1996: Schmeichel
1997: Juninho
1998: Owen
1999: Yorke
2000: Phillips
2001: Vieira
2002: Ljungberg
2003: van Nistelrooy
2004: Henry
2005: Lampard
2006: Henry
2007: Ronaldo
2008: Ronaldo
2009: Vidić
2010: Rooney
2011: Vidić
2012: Kompany
2013: Bale
2014: Suárez
2015: Hazard
2016: Vardy
2017: Kanté
2018: Salah
2019: Van Dijk
2020: De Bruyne
2021: Dias
2022: De Bruyne
2023: Haaland
Màxims golejadors de la Premier League1993: Sheringham | 1994: Cole | 1995: Shearer | 1996: Shearer | 1997: Shearer | 1998: Sutton/Dublin/Owen | 1999: Hasselbaink/Owen/Yorke | 2000: Phillips | 2001: Hasselbaink | 2002: Henry | 2003: van Nistelrooy | 2004: Henry | 2005: Henry | 2006: Henry | 2007: Drogba | 2008: Cristiano Ronaldo | 2009: Anelka | 2010: Drogba | 2011: Berbatov & Tévez | 2012: Van Persie | 2013: Van Persie | 2014: Suárez | 2015: Agüero :
# Asteropeu

Segons la mitologia grega, Asteropeu (Ἀστεροπαῖος) fou un heroi de Peònia. Fill de Pelègon i descendent del llinatge del Déu-riu Àxios. És conegut principalment per la seva participació en la guerra de Troia en favor d'aquesta ciutat, com a capdavanter dels guerrers peonis junt amb Pirecmes.
Fou l'únic heroi capaç de ferir Aquil·les durant els fets que es narren a la Ilíada. També fou l'únic que lluitava amb una llança a cada mà, sense escut, car era ambidextre.

## Participació en la Guerra de Troia

Va arribar a Troia l'últim any de la guerra i al cap d'onze dies va ser occit per Aquil·les a la vora del riu Escamandre.
Aquil·les feia fugir els soldats del bàndol troià, però en arribar al riu en va poder matar molts, inclòs un fill de Príam, Licàon. Va embrutar els corrents de l'Escamandre de sang i va llençar-li un desafiament. Asteropeu també estava a punt de ser occit per Aquil·les, que se li abraonà al damunt, però el Déu-riu Escamandre li va infondre coratge perquè pogués plantar cara a l'heroi dels aqueus. Aquil·les es va sorprendre que algú volgués lluitar amb ell en comptes de fugir, i li va preguntar el seu llinatge, Asteropeu va respondre, i finalment es van enfrontar.
Ambdós contrincants van aixecar les seves armes, Aquil·les duia l'escut i l'espasa d'Hefest i la llança de Peleu, mentre que Asteropeu duia una llança a cada mà. El primer a atacar fou Asteropeu, que llençà les dues piques gairebé simultàniament, Aquil·les va poder desviar una amb l'escut, però la segona amb prou feines la va poder evitar i li va fer una rascada al colze, que va rajar sang. Tot seguit atacà Aquil·les amb la llança, però Asteropeu la va poder esquivar i aquesta va anar a parar a un pendent elevat, on es va clavar fins a la meitat.
Asteropeu va intentar 3 vegades desclavar la llança de Peleu mentre Aquil·les desembeinava l'espasa i se li atansava per matar-lo. Per acabar, Asteropeu va fer un quart intent de treure la llança de la terra, o com a mínim, de doblegar-la i trencar-la, però no ho va aconseguir, Aquil·les va arribar a temps i finalment el va atacar amb l'espasa.
Aquil·les va colpejar a Asteropeu al ventre i els budells li van caure a terra. Després de guanyar, Aquil·les va dir que encara que Asteropeu fos descendent del Déu-riu Àxios, ell era descendent de Zeus, i els rius no es podien comparar amb el rei de l'Olimp, cosa que feu enutjar encara més el Déu-riu Escamandre. El cadàver d'Asteropeu fou cobert pel riu i els peixos se'l van menjar.
Entre els premis lliurats durant els jocs en honor dels funerals de Pàtrocle apareixen dues peces de l'equip Asteropeu, encara que no es té constància que les dugués al duel amb Aquil·les: una cuirassa de bronze i estany i una espasa tatxonada de plata.

## Referències

* ↑ Ilíada, XXI, 138-211

## Bibliografia

* La Ilíada d'Homer, Editorial la Magrana. L'esparver clàssic. Introducció, traducció i notes de Joan Alberich i Mariné.