OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El meu germà persegueix dinosaures

El meu germà persegueix dinosaures és una pel·lícula del 2019 dirigida per Stefano Cipani i basada en la novel·la homònima de Giacomo Mazzariol, Mio fratello rincorre i dinosaure. Té per protagonistes Alessandro Gassmann, Isabella Ragonese i Rossy de Palma. El guió el firma Fabio Bonifaci, amb la col·laboració de Giacomo Mazzariol.
Es va gravar a Cento, Pieve di Cento, Anzola dell'Emilia i Bolonya. La pel·lícula es va presentar a l'Eventi speciali-Le giornate degli autori, del Festival Internacional de Cinema de Venècia de 2019. Es va distribuir en sales de cinema italianes a partir del 5 de setembre de 2019.
La pel·lícula va recaptar 2,5 milions d'euros. A Itàlia, va ocupar el lloc 36è de les pel·lícules més vistes de la temporada 2019-2020. Va guanyar el premi David di Donatello a la millor pel·lícula Jove i el premi a la millor pel·lícula juvenil de l'Acadèmia de Cinema Europeu, on més de 2.000 joves de 32 països la van escollir com la millor pel·lícula del 2019. El juliol de 2020 es va estrenar el doblatge en català.

## Argument

Jack té cinc anys, dues germanes, i desitja amb totes les seves forces un germà per jugar a «coses de nois». Un dia, els pares li anuncien que tindrà un germà i que serà especial. Està boig d'alegria, ja que «especial» per a ell significa «superheroi». Després del naixement del seu germà Giovanni, Jack entén que sí que és diferent dels altres i descobreix les paraules «síndrome de Down». És en aquest moment quan el seu entusiasme es transforma en rebuig i vergonya. Haurà de passar l'adolescència per adonar-se que la seva idea inicial no estava tan equivocada: el seu germà Gio contagia tanta vitalitat que arriba a concloure que potser sí que és un superheroi de veritat i que, en qualsevol cas, és el seu millor amic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «"El meu germà persegueix dinosaures", amb participació de TV3, arriba als cinemes». CCMA, 24-07-2020. [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ «Set aperto per Mio fratello rincorre i dinosauri di Stefano Cipani».
* ↑ «Mio fratello rincorre i dinosauri - Film 2019».
* ↑ «Box Office Italia 2020 - Movieplayer.it».
# Sent Lobés

Sent Lobés (en francès Saint-Loubès) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 3.068 | 3.328 | 4.027 | 4.956 | 6.207 | 7.090 | 7.710 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-2008 | Serge Roux | |
| 2008- | Pierre Durand | |

## Personatges il·lustres

* Max Linder

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Should Men Walk Home?

Should Men Walk Home? és un curtmetratge mut produït per Hal Roach, dirigit per Leo McCarey i protagonitzat per Mabel Normand i Creighton Hale. La pel·lícula es va estrenar el 30 de gener de 1927.

## Argument

Un jove recull una noia fent auto stop però ella resulta ser una lladre que l'amenaça amb una pistola per robar-li la cartera. El jove accelera i aconsegueix que els aturi la policia. La noia es veu obligada a renunciar al seu projecte però ell li ofereix unir forces ja que també és un lladre.
Van junts a una festa en una mansió per tal de robar una joia. El detectiu de la casa sospita d'ells, però és incapaç d'atrapar-los amb les mans a la massa. La joia robada passa de mà en mà, cau a una font on el lladre es submergeix per recuperar-la. Mentre és registrat pel detectiu, discretament lliura la joia a la jove, que la llença dins un bol de ponx que s’està servint en el bufet. A partir d'aleshores, els dos còmplices aconsegueixen bolcar el bol les tasses de cada convidat tan bon punt se'l serveix. Un dels convidats (Hardy) és víctima d'aquest truc en nombroses ocasions. La joia acaba dins de la tassa del propietari de la casa però ella fingeix tenir un atac de tos i li agafa el bol per empassar-se el contingut. Amb la joia a la boca fuig cap amunt perseguida pel detectiu i ella acaba llençant la joia al fill petit de l'amo de la casa. Aquest s'escapa i la porta al seu pare. Els dos lladres han de marxar sense el seu botí i es comprometen ser honestos a partir de l'endemà. En aquell moment surt el detectiu i dóna la mà a l'home. Amb el sacseig li comencen a caure de la màniga i del barret tota la plata de la casa.

## Repartiment

* Mabel Normand (la lladre)
* Creighton Hale (el lladre)
* Eugene Pallette (detectiu, Intelligence Bureau)
* Oliver Hardy (convidat que vol ponxe)
* Edgar Dearing (policia motoritzat)
* Fay Holderness (infermera)
* Blanche Payson (convidada a la festa)
* L.J. O’Connor (extra)
* Clara Guiol (extra)
* Gloria Lee (doble de Mabel)

## Referències

* ↑ Wagner, Kristen Anderson. Comic Venus: Women and Comedy in American Silent Film (en anglès). Wayne State University Press, 2018-03-05. ISBN 978-0-8143-4103-2.
* ↑ Hischak, Thomas S. 1927: A Day-by-Day Chronicle of the Jazz Age's Greatest Year (en anglès). Rowman & Littlefield, 2019-06-12. ISBN 978-1-5381-1278-6.

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa a YouTube
# La Cassanha (Alts Pirineus)

La Cassanha (en francès Lacassagne) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 175 | 184 | 202 | 214 | 198 | 175 | 200 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Nicole Journé | |
| 2001- | Jean Journé | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Montbardon

Montbardon (en francès Monbardon) és un municipi francès situat al departament del Gers i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 86 | 103 | 104 | 103 | 104 | 88 | 83 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Louis Rey | |
| 2008- | Francis Roudeau | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2009-12-26. [Consulta: 22 agost 2010].
* ↑ Mapa del Gers amb els municipis en gascó
# El jardí dels Finzi Contini

El jardí dels Finzi Contini (títol original en italià: Il giardino dei Finzi Contini) és una pel·lícula italiana de Vittorio de Sica, basada en la novel·la homònima de Giorgio Bassani, i estrenada el 1970. Ha estat doblada al català.

## Argument

La pel·lícula segueix de prop la trama del llibre de Bassani, contant les relacions entre gent jove de la comunitat jueva a la ciutat de Ferrara, en plena ascensió de Mussolini i del feixisme italià en els anys 1930. Els Finzi Contini són una de les famílies més influents de la ciutat. Rics, aristocràtics, urbans… i també jueus. Els seus fills, ja adults, Micol i Alberto, busquen un cercle d'amistats per jugar al tennis i celebrar festes, oblidant-se de la resta del món. En aquest cercle entra Giorgio, un jueu de classe mitjana que s'enamora de Micol. Ells ja es coneixien quan de petits anaven a la sinagoga i es miraven de reüll, també quan els germans anaven cada any a examinar-se (només) a l'Institut i quan una vegada ella volia que el noiet Giorgio escalés la paret del seu jardí. De grans, ella el tracta com un amic-germà tot i que en prou feines es deixa besar per Giorgio que està boig per ella. A la novel·la de Bassani, Giorgio sospita que ella es veu de nit, al vestuari de la pista de tennis, amb un altre noi de la colla (Fabio Testi) més gran i més experimentat, però a la pel·lícula de De Sica, es fa evident. Al mig d'aquests problemes sentimentals apareixeran importants esdeveniments polítics: el règim feixista multiplica les mesures vexatòries contra els jueus italians, la pressió creix. Però la família Finzi-Contini, pilar de l'aristocràcia de Ferrara des de generacions, es nega a creure en la imminència de l'amenaça, tot i que, fora dels murs, el pitjor es prepara.

## Premis i nominacions
### Premis

* Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa 1971.
* Os d'Or a la millor pel·lícula en el Festival Internacional de Cinema de Berlín 1971

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ esadir.cat. El jardí dels Finzi Contini. esadir.cat.
* ↑ «Il giardino dei Finzi Contini». The New York Times.

## Enllaços externs

* Fitxa a Dvdtoile.com (anglès)
# San Giorgio de Ferrara

San Giorgio di Ferrara, consagrada el 1135, és la catedral de Ferrara
Quan es va completar la part més baixa de la façana romànica i les façanes laterals el 1135 es va consagrar la catedral. Segons una inscripció ara perduda, l'església fou construïda per Guglielmo II Adelardi (mort 1146), que hi està enterrat.
L'escultura del portal principal és de Nicholaus, esmentat en la inscripció perduda com l'arquitecte de l'església, i és el més notable d'aquesta catedral: representa un extraordinari Judici Final. La part superior de la façana principal, amb arcades ogivals, data del segle xiii i el portal té lleons ajaguts i escultures elaborades a dalt. L'interior es va restaurar en estil barroc el 1712. Com a resultat d'aquesta restauració es va tancar la «Porta del Mesi», imponent entrada pel flanc sud, les decoracions externes de la qual havien estat definitivament tretes el 1717.
Hi queden les «formelle dei mesi», que donaven el nom a la porta, i que es conserven al del museu de la catedral, i els hipogrifs de fora, que aguantaven les columnes del portal i que ara són al frontal de la catedral. El campanar, en l'estil del renaixement, data de 1451-1493, però l'última planta es va afegir al final del segle xvi, però tanmateix queda incomplet. El seu plànol s'atribueix a Leon Battista Alberti, tot i que aquesta atribució no és segura.

## Enllaços externs

* La catedral a Medioevo.org (italià)
# Cabanac e Vilagrans

Cabanac e Vilagrans (en francès Cabanac-et-Villagrains) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 825 | 895 | 808 | 930 | 1.123 | 1.437 | 2.051 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Céline Lirbaut-Jany | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sima Hui

Sima Hui :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 司馬徽 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 司马徽 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Sima.
Sima Hui és un personatge de la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes. El seu nom taoista n'era "Water Mirror" (水鏡). El seu nom estilitzat era Decao (德操). Era un misteriós ermità i el mestre de Zhuge Liang, Pang Tong, i Xu Shu. Liu Bei es topà amb ell per accident mentre fugia de Cai Mao. Sima Hui llavors li va pregar a Xu Shu de servir a Liu Bei i va ser també qui recomanà Zhuge Liang i Pang Tong a Liu Bei.
En realitat, això no obstant, va ser Zhuge Liang qui va recomanar a Sima Hui, Ma Liang, Yi Ji, i altres erudits que es van negar a servir en el règim de Liu Biao. Sima Hui, com altres estudiosos del moment, tals com Ma Liang, i Yi Ji no estaven satisfets amb el regnat de Liu Biao i malgrat les repetides invitacions d'aquest últim, Sima Hui i altres refusaren servir a Liu Biao i romangueren com a civils. Després de Zhuge Liang va esdevenir assessor de major confiança de Liu Bei, un dels seus aconseguiments va ser convidar a Sima Hui, Ma Liang, Yi Ji i altres a venir per servir sota les ordres de Liu Bei, i ja que aquests estudiosos respectaven tant a Liu Bei com a Zhuge Liang, tots van estar d'acord i van servir en el règim de Liu Bei.

## Referències

* ↑ Besio, Kimberly; Tung, Constantine. Three Kingdoms and Chinese Culture (en anglès). State University of New York Press, 2012-02-01, p. 5. ISBN 978-0-7914-8049-6.
* ↑ Vervoorn, Aat Emile. Men of the Cliffs and Caves: The Development of the Chinese Eremitic Tradition to the End of the Han Dynasty (en anglès). Chinese University Press, 1990, p. 296. ISBN 978-962-201-415-2.
* 1 2 Chittick, Andrew «The Life and Legacy of Liu Biao: Governor, Warlord, and Imperial Pretender in Late Han China». Journal of Asian History, 37, 2, 2003, pàg. 155–186. ISSN: 0021-910X.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes
# Barbadan Dessús

Barbadan Dessús (en francès Barbazan-Dessus) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 112 | 120 | 133 | 143 | 141 | 136 | 139 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Jean Duprat | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Panassac

Panassac (en francès Panassac) és un municipi francès situat al departament del Gers i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 283 | 290 | 267 | 273 | 262 | 280 | 318 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gabriel Uliana | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2009-12-26. [Consulta: 22 agost 2010].
* ↑ Mapa del Gers amb els municipis en gascó
# Alaska, terra d'aventures

Alaska, terra d'aventures (títol original en anglès Alaska) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Fraser C. Heston, estrenada el 1996 i doblada al català.

## Argument

A la mort de la seva dona, Jake Barnes s'ha instal·lat en un petit poble costaner d'Alaska, Quincy. Pilot emèrit, Jake avitualla amb avió les comarques més inaccessibles del país. Però, mentre que la seva filla, Jessie, aprecia aquesta tornada a la naturalesa, el seu fill, Sean, s'enfonsa i es revolta. Un vespre, després d'haver discutit violentament amb el seu fill, Jake s'enlaira per a una missió de rutina. Algunes hores més tard, el seu aparell s'estrella al cim d'una muntanya. Davant el fracàs de les investigacions portades per les autoritats locals, i convençuts que el seu pare és viu, Jessie i Sean es llancen sobre el seu rastre.

## Repartiment

* Thora Birch: Jessie Barnes
* Vincent Kartheiser: Sean Barnes
* Dirk Benedict: Jake Barnes
* Duncan Fraser: Koontz
* Gordon Tootoosis: Ben
* Ben Cardinal: Charlie
* Ryan Kent: Chip
* Don S. Davis: sergent Grazer
* Dolly Mardsen: Mrs. Ben
* Charlton Heston: Perry
* Agee: l'os Cubby

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir
* ↑ Fitxa de doblatge al català
* ↑ «Alaska» (en anglès). The New York Times.
# Don Camillo monsignore... ma non troppo

Don Camillo monsignore... ma non troppo és una pel·lícula italiana de 1961 dirigida per Carmine Gallone i basada en els personatges creats per Giovannino Guareschi. Va ser la quarta de les cinc pel·lícules amb Fernandel com el rector Don Camillo i Gino Cervi com Giuseppe 'Peppone' Bottazzi.
Aquest film va després de Don Camillo e l'onorevole Peppone i precedeix a Il compagno don Camillo.

## Argument

Don Camillo ara és bisbe i Peppone és senador, però la seva rivalitat és tan ferotge com quan eren només eren el capellà i l'alcalde de Brescello. Don Camillo s'assabenta que Peppone està a punt de promoure l'edificació d'un alberg al lloc d'una antiga capella abandonada i això fa que s'encengui l'antiga flama entre els dos.

## Repartiment

* Fernandel: Don Camillo
* Gino Cervi: Giuseppe 'Peppone' Bottazzi
* Leda Gloria: Maria Botazzi
* Gina Rovere: Gisella Marasca
* Valeria Ciangottini: Rosetta Grotti
* Saro Urzì: Brusco, l'alcalde
* Marco Tulli: Smilzo
* Andrea Checchi: el representant del partit comunista
* Emma Gramatica: Desolina
* Karl Zoff: Walter "Lenin" Botazzi
* Ruggero De Daninos: secretari de Don Camillo
* Carlo Taranto: Marasca
* Armando Bandini: Don Carlino
* Giuseppe Porelli: Doctor Galluzzi
* Andrea Scotti: el cap de la Joventut Atlètica

## Bibliografia

* Pasquale Iaccio, Non solo Scipione. Il cinema di Carmine Gallone, Liguori, Napoli, 2003, ISBN 978-88-207-3313-1.
* Riccardo F. Esposito, Don Camillo e Peppone. Cronache cinematografiche dalla Bassa Padana 1951-1965, Le Mani, Recco 2008, ISBN 978-88-8012-455-9.
* Elisa Soncini, I rossi e il nero. Peppone, don Camillo e il ricordo del dopoguerra italiano, Lupetti, Milano 2009, ISBN 88-8391-199-7.
# Haus

Haus (en francès Haux) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 493 | 552 | 504 | 647 | 729 | 732 | 759 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Le Gorec | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
Viccionari
# Calavantèr

Calavantèr (en francès Calavanté) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 87 | 84 | 129 | 155 | 164 | 186 | 229 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Charles Escoula | |
| 2008- | Philippe Lacoume | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Cèra

Cèra (en francès Sère) és un municipi francès situat al departament del Gers i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 131 | 137 | 114 | 119 | 101 | 98 | 92 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Roland Note | |
| 2008- | René Marchez | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2009-12-26. [Consulta: 22 agost 2010].
* ↑ Mapa del Gers amb els municipis en gascó
# Eskimo

Eskimo és una pel·lícula estatunidenca dirigida per W.S. Van Dyke, estrenada el 1933. Está basada en els llibres Der Eskimo i Die Flucht ins weisse Land de l'exploradors i autor danès Peter Freuchen. El film és protagonitzat per Ray Mala com a Mala, Lulu Wong Wing com Aba, la primera dona de Mala, Lotus Long com Iva, la segona dona de Mala, i Peter Freuchen com el capità del vaixell.
Eskimo va ser la primera pel·lícula rodada en una llengua nadiua americana (Inupiat), i la primera rodada a Alaska. El film també documenta moltes de les pràctiques culturals dels nadius d'Alaska.

## Argument

Mala viu tranquil al seu poble d'Alaska. Però arriben els blancs i sembren la confusió. Un d'ells viola i mata la seva dona. Mala es venja i ha de fugir per escapar a la llei dels blancs.

## Repartiment

* Ray Mala: Mala l'Esquimal
* Lulu Wong Wing: Aba, la dona de Mala
* Lotus Long: Iva
* Peter Freuchen: el capità
* W.S. Van Dyke: l'inspector

## Premis

* Oscar al millor muntatge 1935 per Conrad A. Nervig
* Als premis del National Board of Review 1934 va ser destacat com el millor film de l'any.

## Referències

* ↑ «Eskimo». The New York Times.
# Il compagno don Camillo

Il compagno don Camillo és una pel·lícula italo-franco-alemanya de 1965 dirigida per Luigi Comencini i basada en els personatges creats per Giovannino Guareschi. Va ser la cinquena pel·lícula amb Fernandel com el rector Don Camillo i Gino Cervi com Giuseppe 'Peppone' Bottazzi.
Aquest film va després de Don Camillo monsignore... ma non troppo i precedeix a Don Camillo e i giovani d'oggi però aquest últim no es va poder finalitzar.

## Argument

Peppone proposa agermanar Brescello amb una ciutat russa situada al Don, però la proposta no agrada a Don Camillo que hi veu un desig de propaganda electoral. Don Camillo aconsegueix trobar una solució a aquest problema obligant (per xantatge) a Peppone a acompanyar-lo a ell disfressat de camarada comunista. Durant el viatge, entre competicions de vodka i dificultats de comunicació, Peppone descobrirà que la Unió Soviètica no és el món perfecte que havia imaginat. Pel que fa a Don Camillo, veurà que l '"imperi vermell" no és tan infernal com pensava i que es pot trobar gent valenta i bona.

## Repartiment

* Fernandel: Don Camillo
* Gino Cervi: Giuseppe 'Peppone' Bottazzi
* Leda Gloria: Maria Bottazzi
* Gianni Garko: Scamoggia
* Saro Urzì: Brusco
* Graziella Granata: Nadia
* Paul Muller: el pope
* Marco Tulli: Smilzo
* Jacques Herlin: Perletti

## Bibliografia

* Pasquale Iaccio, Non solo Scipione. Il cinema di Carmine Gallone, Liguori, Napoli, 2003, ISBN 978-88-207-3313-1.
* Riccardo F. Esposito, Don Camillo e Peppone. Cronache cinematografiche dalla Bassa Padana 1951-1965, Le Mani, Recco 2008, ISBN 978-88-8012-455-9.
# Pompinhac

Pompinhac (en francès Pompignac) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 721 | 749 | 1.222 | 1.640 | 2.355 | 2.529 | 2.542 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1991-1993 | Jacqueline Baud |
| 1993-1995 | Eliane Maviel |
| 1995-2008 | Denis Elissalde |
| 2008- | Denis Lopez |

## Agermanaments

* Lerín

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# CEIP La Farigola del Clot

El CEIP La Farigola del Clot és un edifici escolar del barri del Clot de Barcelona, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història i descripció

S'organitza al voltant d'un passatge cobert que recorre tota l'escola i uneix el carrer d'Hernán Cortés amb els patis de joc. És s'una morfologia senzilla i clara pròpia de l'arquitectura industrial anterior al modernisme, que cercava l'essència dels elements més arcaics.
La seva construcció volia crear un eix de vianants entre les dues grans vies de circulació que relacionen els edificis més representatius del barri, com el mercat i la Farinera.

## Referències

* 1 2 3 «CEIP La Farigola del Clot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.