OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sohn Mi-Chung

Sohn Mi-Chung (en hangul: 손기정; en hanja: 孫基禎; romanització: Son Gijeong; en japonès: Kitei Son) (Sinuiju, Imperi japonès, 29 d'agost de 1912 - Daejeon, Corea del Sud, 15 de novembre de 2002) fou un atleta especialitzat en la marató, que aconseguí una medalla d'or en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936.

## Biografia

Va néixer el 29 d'agost de 1912 a la ciutat de Sinuiju, població situada a l'actual província de P'yŏngan del Nord, que en aquells moments formava part de l'Imperi japonès i que avui dia forma part de Corea del Nord. Després de formar-se acadèmicament a Seül, va continuar els seus estudis a la Universitat de Meiji de Tokio.
Va morir el 15 de novembre de 2002 a conseqüència d'una pneumonia a la ciutat de Daejeon, població situada a la província Chungcheongnam-do a Corea del Sud.

## Carrera esportiva

Entre 1933 i 1936, mentre estudiava al Japó, Sohn participà en 13 maratons, aconseguint guanyar-ne 10 d'elles. El 3 de novembre de 1935 aconseguí establir un nou rècord del món en aquesta distància, establint el temps en 2h 26:42 minuts, un rècord que es mantingué fins al 1947.
Com a colònia de l'Imperi del Japó, Sohn participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de marató, esdevenint el primer asiàtic que aconseguia aquesta fita. En aquesta mateixa prova el seu company Nam Sung-yong guanyà la medalla de bronze. Sohn va establir un nou rècord olímpic amb un temps de 2h 29' 19,2".
Sohn va dirigir l'equip de Corea als Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 i 1952 i va ser el portador de la bandera de Corea durant la cerimònia d'obertura dels Jocs de Londres de 1948. Va entrenar diversos corredors de maratons, entre ells Suh Yun-Bok, Ham Kee-Yong i Hwang Young-Cho.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) fou un dels encarregats de realitzar els últims relleus de la torxa olímpica en l'encesa del peveter olímpic en la cerimònia inaugural dels Jocs.

## Referències

* ↑ Sohn Kee-chung. beijing2008.cn
* ↑ Lewis, Mike «Sohn Kee-chung: Korean athlete whose Olympic protest made him a national hero». , 29-11-2002.
* ↑ «World Marathon Rankings for 1935». Association of Road Racing Statisticians, 20-09-2009. [Consulta: 15 novembre 2010].
* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Son Gi-Jeong». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ Longman, Jeré. «Korean Olympic Hero Championed Liberty». The New York Times, 14-11-2009. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Sohn Kee-chung». .
# L'Adorar

L'Adorar i el pla de l'Adorar conformen un indret del municipi de Sant Martí de Centelles (Osona), situat al sud-oest del barri de l'Abella (nucli principal) entre la Colònia Oller i sota de la línia de les cingleres de Cerdà.
Ben conservat, s'hi troben prats mesòfils calcícoles amb orquídies com l'espècie endèmica abellera catalana.
Per l'indret hi transita el GR Matagalls-Motserrat (Tram Aiguafreda-Sant Miquel del Fai) passant per l’Abella, el Pla de l’Adorar, les Piscines de l’Oller-Valldeneu, el Castellar i el Collet de la Pedra Dreta.

## Referències

* ↑ «Mapa cartogràfic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2021. [Consulta: 18 octubre 2021].
* ↑ Mosaic agroforestal del pla de l’Adorar [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ Anna M. Gómez Bach. «Inventari Patrimoni Cultural de sant Martí de Centelles» (PDF). Diputació de Barcelona, 2002. [Consulta: 19 octubre 2021].
# Telmatoscopus furcatus

Telmatoscopus furcatus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba al Canadà (la Colúmbia Britànica), els Estats Units (Michigan, Califòrnia i Texas) i -probablement introduïda- el Brasil (Santa Catarina).

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Kincaid, T., 1899. The Psychodidae of the Pacific Coast. Entomological news, and proceedings of the Entomological Section of the Academy of Natural Sciences in Philadelphia. 10:30-37.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ibáñez-Bernal, S., 2008. New Records and Descriptions of Mexican Moth Flies (Diptera: Psychodidae, Psychodinae). Transactions of the American Entomological Society. 134:87-131.
* ↑ Aquatic Insects of Michigan Arxivat 2015-04-11 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Robert Leslie Usinger, 1956. Aquatic Insects of California: with Keys to North American Genera and California Species. University of California Press. 508 pàgines.
* ↑ Aquatic Invertebrates of Texas Arxivat 2014-03-02 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Aquatic Invertebrates of Texas Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Duckhouse, D. A., 1968. Psychodidae (Diptera, Nematocera) collected by Mr. Plaumann in Southern Brazil. Proc. R. Entomol. Soc. London, Ser. B. 37:29-48.
* ↑ Quate, L.W., 1955. A revision of the Psychodidae (Diptera) in America north of Mexico. U. Calif. Publ. Ent. 10:103-273.
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Aquatic True Flies (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.
* Quate, L. W., 1996. Preliminary taxonomy of Costa Rican Psychodidae (Diptera), exclusive of Phlebotominae. Rev. Biol. Trop. 44:1-81. (Supplement 1).

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* ION (anglès)
# Antiheroi

Un antiheroi o una antiheroïna és el personatge protagonista d'una obra de ficció que es defineix per la manca de qualitats positives usualment associades als herois, així sol ser una persona mediocre, covarda o amb una vida trista. Pot tenir un gran defecte o mala sort però sovint també compta amb moments de glòria dins la història.
Els antiherois van sorgir per fer riure el públic però van anar evolucionant fins a simbolitzar l'home corrent, sovint amb un pensament pessimista, de manera que l'espectador o lector es pot identificar amb ell i experimentar la catarsi aristotèlica mantenint, però, una certa distància irònica i compassiva amb el personatge. El segle xx va viure l'eclosió dels antiherois.
L'antiheroi pot ser o no antagonista de l'heroi. En el primer cas acostuma a ser una persona sense valors morals, que creu que el fi justifica els mitjans però que manifesta una maldat maldestra, sense l'atracció dels malvats clàssics. L'egocentrisme és una constant en els antiherois.

## Alguns antiherois

* Leopold Bloom
* Artemis Fowl
* Lázaro, del Lazarillo de Tormes
* Light Yagami, de la sèrie de manga i anime Death Note
* Garfield
* Walter White, de la sèrie de televisió Breaking Bad
* Shrek, de la sèrie de pel·lícules d'animació del mateix nom
* Charlie Brown dels Peanuts
* Ally McBeal
* Homer Simpson
* Scooby Doo
* Goofy
* Oncle Garrepa
* SuperLlopis
* Don Quixot de la Manxa
* Batman
* John Constantine
* Deadpool
* Punisher

## Referències

* ↑ Universitat de les Illes Balears. «A». A: Lèxic bàsic de cinema (català-castellà-francès-anglès) ( PDF), octubre 2009, p. 20 (Lèxics Bàsics). ISBN 978-84-8384-099-3 [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ Wheeler, L. Lip. "Literary Terms and Definitions B". Dr. Wheeler's Website. Carson-Newman University.
# Catedral de Maputo

La Catedral de Maputo, oficialment la Catedral Metropolitana de Nossa Senhora da Conceição, és un edifici emblemàtic de la ciutat de Maputo, Moçambic, projectat en 1936 per l'enginyer ferroviari Marcial Simões de Freitas e Costa. La primera pedra es va col·locar el 28 de juny de 1936, i està situat a l'interior de l'atri i inscrita per l'aleshores bisbe de Moçambic i Cap Verd, Rafael Maria da Asunção. Fou inaugurat en 1944.
Està situada a la Praça da Independência, pròxima a l'Hotel Rovuma i a l'edifici del Consell Municipal de Maputo, i té com a característiques una altura interior de 16 m, i una torre amb 61 m d'altura. La nau té 66 m de llarg i 16 m d'ample. La catedral és la seu de l'arquebisbat de Maputo. L'expressivitat estructural, així com el disseny i el posicionament axial del seu campanar, són inspirats en l'església de Notre Dame du Raincy de París, d'Auguste Perret, mentre que el sostre en forma de cúpula és inspirat en l'Església de Nossa Senhora de Fátima, Lisboa, de Pardal Monteiro. Es tracta d'un edifici suggestiu d'estil art déco i conté obres dels artistes Francisco Franco, António Lino, Simões de Almeida, Leopoldo de Almeida Maia i Antonio Ribeiro.

## Referències

* ↑ Ferreira, André Faria (2008). Obras Públicas em Moçambique, Inventário da produção arquitectónica executada entre 1933 e 1961, página 123. Edições Universitárias Lusófonas, Lisboa.
* ↑ http://www.gcatholic.org/churches/data/cathMZ.htm
* ↑ Roteiro Histórico, em Índico, Série III, Nº 09 Setembro/Outubro 2011, página 80
* ↑ Informazioni sulla cattedrale

## Vegeu també

* Llista del patrimoni arquitectònic de Moçambic

## Enllaços externs

* Igreja de Nossa Senhora da Conceição (Catedral) al web de l'HPIP
# Bordes d'Àrreu

Les Bordes d'Àrreu, o Àrreu de Dalt, és un antic veïnat, ara despoblat, del terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Fins al 1972 formava part de l'antic terme d'Isil.
Està situat a la dreta de la Noguera Pallaresa, a 1.334,2 metres d'altitud, a 457 metres en línia recta a l'oest d'Àrreu, poble del qual formava part. És a prop i al nord de la capella de la Mare de Déu de les Neus d'Àrreu.
Actualment està del tot despoblat.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: es tracta de les bordes del poble d'Àrreu.

## Història

El 1803 es va desprendre un gran allau de neu que s'endugué les 10 cases existents i va matar 17 persones. Els supervivents se'n van anar a Àrreu Jussà, l'actual Àrreu.

## Referències

* ↑ «Àrreu | enciclopèdia.cat». [Consulta: 16 octubre 2018].
* ↑ Madoz 1847.

## Bibliografia

* Iglésies, Josep. El Fogatge de 1553. Estudi i transcripció. II. Barcelona: Fundació Salvador Vives Casajoana, 1981. ISBN 84-232-0189-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Gil». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Madoz, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Madrid: Establecimiento Literario Topográfico, 1845. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al <<Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar>> de Pascual Madoz, V. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Romaní, Daniel «Pobles despoblats». Diari Ara [Barcelona], 13-10-2011, pàg. 30-31 [Consulta: 13 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Les Bordes d'Àrreu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Beatriz Pécker Pérez de Lama

Beatriz Pécker Pérez de Lama (Madrid, 15 de juny de 1955) és una periodista espanyola. Filla del també periodista José Luis Pecker, la seva carrera ha estat estretament vinculada als mitjans de comunicació públics a Espanya, tant en ràdio com en televisió. La seva mare va ser Matilde Pérez de Lama.
Va ingressar a Radiotelevisión Española el 1977. Els seus primers passos els va fer a RNE, tant a Radio 1 com a Radio 3, on va conduir diferents espais musicals i culturals: Caravana de amigos, La Barraca, Estudio 15-17, La música del texto (1982), La tarde de todos (1985), Clásicos Populares, Al día, Don Domingo, La tarde en directo (1993), Clave de sol, Los dioses de la aventura, Fiebre del sábado (1994-2006) o La plaza (2006-2007).
Entre 1988 i 1992 el seu rostre es va fer popular quan s'aventura en la direcció i presentació primer del programa Música golfa i uns mesos després de l'espai de música jove de TVE Rockopop. Més endavant, entre 1997 i 2004, va col·laborar al programa cultural La Mandrágora. Des d'aquest any, a més, va prendre el testimoni de José Luis Uribarri en la transmissió anual del Festival de la Cançó d'Eurovisió, que va retransmetre els anys 1987, 1988, 2004, 2005, 2006 i 2007. També va ser comentarista d'Eurovisió Júnior 2005 per a Espanya.
Entre 1997 i 1998 va ser sotsdirectora de RNE i el 2003 va ser nomenada directora de Radio 3 de RNE, càrrec que va ocupar fins a 2004. El 2005 va ser guardonada amb el Micròfon d'Or. El 2007 va formar part del jurat del concurs de TVE, Lluvia de Estrellas. El 24 d'agost d'aquest any es va acollir a l'expedient de regulació d'ocupació prevista per als treballadors de RTVE, i va abandonar la cadena pública. A partir del 14 de setembre de 2008 va tornar a aparèixer en televisió com a contertuliana al programa España en la memoria d'Intereconomía TV.

## Referències

* ↑ Hemeroteca ABC
* ↑ «Beatriz Pecker - Biografía de Beatriz Pecker». Biografias.es. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ El mayor éxodo de RTVE, El País, 3 de desembre de 2006
# Castell de Sant Vicenç de Calders

El castell de Sant Vicenç de Calders és un edifici del Vendrell declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El castell ha desaparegut completament. Es creu que era a la part alta del poble on hi ha el dipòsit d'aigua i restes de basaments de murs. Moltes de les cases del poble són bastides amb les pedres del castell, cosa que el degué arruïnar completament al principi del segle xviii.

## Història

El terme de Sant Vicenç de Calders fou domini del monestir de Sant Cugat del Vallès des del primer moment de repoblació d'aquest territori al segle x. El castell de Sant Vicenç de Calders, diferent del castell de Calders, no apareix documentat fins al segle xi. El 1047 l'abat de Sant Cugat va establir unes terres ermes que es trobaven a la Marca, al castell de Sant Vicenç, al lloc anomenat vila e Sant Iscle. Segurament aquest darrer topònim és l'antic nom del poble conegut després com a Sant Vicenç de Calders.

## Referències

* 1 2 «Castell de Sant Vicenç de Calders». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].
# Carrer de Vera (Begur)

El Carrer de Vera és una obra de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer que segueix la morfologia de la muntanya (tot pujant molt suaument) i que puja al castell.
D'ell en podem dividir dues parts : la 1ra. i a més propera a la vila, estret i de cases entre mitgeres i d'amplades entre 7-8 metres i que normalment tenen dues obertures per planta (2-3 plantes), situant l'entrada a la PB i els habitatges a dalt. Aquestes cases són totes blanques. Algunes tenen les obertures emmarcades en pedra.
La 2ª part, del carrer és la més propera al castell i són cases aïllades de gent de segona residencia. Aquest costat està obert a mar.
Tot el carrer està amb quitrà i no té voreres.

## Història

Semblen cases que es formessin a manera de raval i que de mica en mica anés creixent amb la indústria del suro (XIX).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carrer de Vera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# José Fernández Torres

José Fernandez Torres "Tomatito" (Almeria, 20 d'agost de 1958) és un guitarrista que va acompanyar Paco de Lucía i Camarón de la Isla i el pianista Michel Camilo. En solitari ha esdevingut concertista de primera categoria, un dels guitarristes més importants del flamenc de les últimes dècades.

## Discografia
### Albums en solitari

* 1987: Rosas del Amor
* 1991: Barrio Negro
* 1997: Guitarra Gitana
* 2000: Spain (amb Michel Camilo)
* 2001: Paseo de los Castaños
* 2004: Aguadulce
* 2006: Spain Again (amb Michel Camilo)
* 2010: Sonanta Suite (amb Josep Pons i Viladomat)
* 2013: Soy Flamenco

#### Singles

* 2012: "Mi Santa" Ft Romeo

### Amb Camaron de la Isla i Paco de Lucía

* "Como El Agua"
* "Calle Real"
* "Vivire"

### Amb Camaron de la Isla

* 1979: "La Leyenda del Tiempo"
* "Soy Gitano"
* "Potro de Rabia y Miel"
* 1999: Paris 1987

## Referències

* ↑ Linés, Esteban «Bon guitarrista i ja està». La Vanguardia, 15-04-2016 [Consulta: 16 abril 2016].
# Phakisa Freeway

El Phakisa Freeway, conegut també com a circuit de Welkom, és un circuit de curses situat entre Welkom i Odendaalsrus, a la província de l'Estat Lliure de Sud-àfrica. És una de les poques pistes ovalades que hi ha fora dels Estats Units i l'única de l'Àfrica. Inaugurat el 1999, el circuit es va construir al mateix lloc que l'antic Goldfields Raceway, que s'havia tancat el 1997.

## Característiques

El Phakisa Freeway consta d'un traçat de carretera de 4,242 km i un oval de 2,414 km. El traçat de carretera fa servir el carril de boxs de l'oval com a recta posterior i travessa el tram posterior de l'oval dues vegades.
La pista ovalada és similar a la del Las Vegas Motor Speedway en la seva configuració de 1997: inclinació de 12º en els revolts, 9º en el tri-oval i 3º en el tram posterior. Va ser construït amb la intenció d'atraure curses de circui oval americanes com ara les de la NASCAR o la IndyCar.

## Esdeveniments

El recinte va acollir el Gran Premi de Sud-àfrica de motociclisme de 1999 a 2004. El Campionat del Món de Superbike va anunciar la seva intenció de fer servir el Phakisa Freeway a partir del 2014, però a causa de problemes d'homologació, el campionat mai no va visitar el circuit. De fet, des del 2014, el circuit només ha acollit esdeveniments nacionals.
Pel que fa a l'oval, l'únic esdeveniment que s'hi ha celebrat va ser el Free State 500 del 2010. L'American Speed Association va importar stock cars a Sud-àfrica per a la cursa, en què hi van competir diversos pilots sud-africans, europeus i americans, entre ells l'antic pilot de la NASCAR Geoff Bodine.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Phakisa Freeway» (en anglès). RacingCircuits.info. Arxivat de l'original el 21/1/2021. [Consulta: 1r juliol 2019].
* ↑ «Phakisa Race Track» (en anglès). Race Track World.
* ↑ «Phakisa | Welcome to Lejweleputswa District Municipality» (en anglès). Lejweleputswa.co.za, 10-10-1999. Arxivat de l'original el 13/4/2019. [Consulta: 10 agost 2018].
* ↑ «Events at Phakisa Freeway in 2014» (en anglès). racingcalendar.net. [Consulta: 1r juliol 2019].
* ↑ «Events at Phakisa Freeway in 2015» (en anglès). racingcalendar.net. [Consulta: 1r juliol 2019].
* ↑ «Events at Phakisa Freeway in 2016» (en anglès). racingcalendar.net. [Consulta: 1r juliol 2019].
* ↑ «Events at Phakisa Freeway in 2017» (en anglès). racingcalendar.net. [Consulta: 1r juliol 2019].
* ↑ «Events at Phakisa Freeway in 2018» (en anglès). racingcalendar.net. [Consulta: 1r juliol 2019].
* ↑ «Events at Phakisa Freeway in 2019» (en anglès). racingcalendar.net. [Consulta: 1r juliol 2019].
* ↑ «Stock Cars In South Africa: The 2010 Free State 500» (en anglès). Influential Moments in Racing, 10-12-2018. [Consulta: 1r juliol 2019].

## Enllaços externs

* El circuit a myracingcareer.com (anglès)
# Marea roja

Una marea roja (en anglès Red tide) és el resultat de l'excessiva proliferació de microalgues en llacs, rius, la mar o altres masses d'aigües, que arriba a tenir milers o milions de cèl·lules per mil·límetre cúbic.
L'anomenada Flor d'aigua (Algal bloom) es refereix en canvi a un gran increment de les algues en l'aigua, però sense tenir la coloració roja.
Rep el nom de roja, a causa de la tinció que fan uns tipus específics de florida d'algues o altrament, Florides algals nocives (FANs).
Algunes marees roges planctòniques produeixen toxines perjudicials per l'aqüicultura especialment de mol·luscs i a la vida dels organismes aquàtics en general. Les toxines de la marea roja també afecten directament els humans.

## Impacte ambiental

Les toxines que produeix les marees roges són del tipus toxines amnèsiques, les toxines paralitzants i les toxines gàstriques.
Els pigments poden ser roig, groc, verd, de color cafè o combinacions de colors. Sovint són de color roig.

## Referències

* ↑ Diersing, Nancy. «Phytoplankton Blooms: The Basics». PDF. NOAA, 01-05-2009. [Consulta: 24 agost 2009].
* ↑ «Harmful Algal Blooms: Red Tide: Home | CDC HSB». www.cdc.gov. [Consulta: 23 agost 2009].

## Enllaços externs

* NOAA Programa de Biotoxines Marines Arxivat 2011-01-17 a Wayback Machine., National Oceanic and Atmospheric Administration
# Arthur Ayrault

Arthur Ayrault (Long Beach, 21 de gener de 1935 - Seattle, 24 de febrer de 1990) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla d'or en la prova del dos amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Conn Findlay i Armin Seiffert. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, guanyà la medalla d'or en la prova del quatre sense timoner. En aquesta ocasió formà equip amb Ted Nash, John Sayre i Rusty Wailes.
El 1956 es va llicenciar en filosofia a la Universitat Stanford i posterior va fer un màster en educació a la Universitat Harvard. Una vegada retirat de la vida esportiva passà a exercir de professor primer i després de director, fins a la seva mort el 1990, a la Lakeside School de Seattle, Washington. Alguns dels alumnes que va tenir foren Bill Gates i Paul Allen, cofundadors de Microsoft Corporation. El 1980 la Washington State Association for Supervision and Curriculum va guardonar Ayrault pel seu destacat paper en l'educació.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Dan Ayrault». [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «About the Dan Ayrault Memorial Endowed Lecture». Lakeside School. Arxivat de l'original el 2014-05-09. [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ Hannula, Don. «Looking Back 36 Years At An Olympic Moment». The Seattle Times, 25-07-1996. Arxivat de l'original el 2011-05-19. [Consulta: 15 maig 2008].
* ↑ Winfield, Phyllis «Colleagues Recall With, Warmth Of Dan Ayrault -- Lakeside Headmaster Believed In Giving Back To The Community». . Arxivat 2014-02-23 a Wayback Machine.