OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Phellodendron

Phellodendron és un gènere d'arbres caducifolis dins la família rutàcia, són plantes natives de l'est i nord-est d'Àsia.

## Cultiu i usos

Els Phellodendron són plantes ornamentals en totes les estacions de l'any
Són resistents a la secada i als insectes i poden viure en ena gran varietat de sòls
Una de les espècies, Phellodendron amurense (en xinès: 黄柏; pinyin: huáng bǎi; o 黄檗; pinyin: huáng bò; en rus: Бархат амурский "Barkhat Amurskiy", també бархатное дерево, пробковое дерево), és una de les 50 plantes fonamentals de la fitoteràpia xinesa
# Pascual García

Pascual García (Novelda, 7 de maig del 1907 – 14 de novembre del 1986) va ser un poeta popular valencià. Emprant sovint un to humorístic, satíric i d'espardenya, García va tenir el mèrit de ser un dels pocs en mantenir viu el valencià escrit al sud d'aquest àmbit lingüístic al segle xx durant els anys previs a la instauració democràtica i autonòmica.
Tercer fill del matrimoni format per Rosario Martínez Rico i José García Sòria, va passar la seua infantesa en el barri de Sant Roc de la seua ciutat nadiua, al carrer Mercader, hui Gabriel Miró. Per motius laborals, tota la família va marxar a Orà quan tenia sis anys fins que, un any després, l'esclat de la I Guerra Mundial els va fer tornar a Novelda. En tenir catorze anys es va convertir en «botones» del Casino de Novelda, i dos anys més tard en aprenent de pintor. Als 21 es va establir com a pintor pel seu compte, professió que ja no abandonaria, guanyant-se el sobrenom de «El pintor». En acabar la mili, García va descobrir unes cançons que es feien a la ciutat veïna d'Elx per Pasqua i va decidir començar a fer-ne algunes. En va arribar a publicar més de setanta a diferents mitjans locals. El 1959 es va casar amb Josefina Torregrosa Valero. Va col·laborar amb la revista de Novelda, Betania, i va rebre diferents guardons locals, arribant a escriure més de tres-cents poemes entre el 1918 i el 1986.
García va aconseguir de popularitzar la poesia popular entre el seu poble. El 1997 es va publicar el conjunt de la seua obra i el 23 d'abril del 2015, la Biblioteca Pública Municipal Enric Valor de Novelda, amb el Centre UNESCO de la Comunitat Valenciana, li va retre un homenatge, com a exponent cultural de la identitat de la ciutat de Novelda, commemorat així el Dia Internacional del Llibre.

## Obra

* Pascual García, la poesía d'un poble. Obra valenciana completa. Introducció, edició i vocabulari de Brauli Montoya Abat. Edicions Locals, Novelda, 1997 (348 pàgines). ISBN 84920990 5-4
INDEX: Cançons de Mona (1925–1986, sobre peces musicals populars) - Cançons de penyes (sobre peces musicals populars) - Copletes d'humor i remeis - Filosofia - Personatges - Passatges d'horta - Escenes de poble - Obra festiva - Ambaixades de Moros i Cristians

## Bibliografia

* ALDEGUER JOVER, Francisco (1977): Figuras literarias noveldenses, Novelda.
* MONTOYA ABAT, Brauli, (1976): Novelda i la literatura d'espardenya. Diario La Verdad, 3.10.1976.
* MONTOYA ABAT, Brauli (1989): La interferència lingüística al sud valencià, València, Generalitat Valenciana.

## Referències

* ↑ Pascual García, la poesía d'un poble. Introducció de Brauli Montoya Abat. Edicions Locals, Novelda, 1997. ISBN 84920990 5-4
* ↑ Novelda, Dia Internacional del Llibre 2015. Homenatge a Pascual García. http://www.noveldadigital.es/cultura-y-sociedad/17631/recital-poetico-en-homenaje-al-poeta-noveldense-pascual-garcia-por-el-dia-del-libro
# Un demà arriscat

Un demà arriscat (títol original en anglès: Odds Against Tomorrow) és una pel·lícula dels Estats Units dirigida per Robert Wise, estrenada el 1959. Ha estat doblada al català.

## Argument

Dave Burke, vell policia acomiadat injustament, decideix preparar un atracament el pla del qual sembla fàcilment realitzable. Per això, necessita Earle Slater, un antic soldat que no aconsegueix trobar el seu lloc en la societat, i Johnny Ingram, un cantant negre crivellat de deutes. Però Slater és un racista i Ingram és reticent a la idea d'enfonsar-se en la criminalitat...

## Repartiment

* Harry Belafonte: Johnny Ingram
* Robert Ryan: Earle Slater
* Shelley Winters: Lorry
* Ed Begley: Dave Burke
* Gloria Grahame: Helen
* Will Kuluva: Bacco
* Kim Hamilton: Ruth Ingram
* Mae Barnes: Annie
* Richard Bright: Coco
* Carmen De Lavallade: Kittie
* Lew Gallo: Moriarty
* Lois Thorne: Edie Ingram
* Wayne Rogers: Soldat al bar
* Zohra Lampert: Noia al Bar
* Allen Nourse: Cap de policia Melton
* Cicely Tyson Bartender del Club de Jazz (no surt als crèdits)

## Al voltant de la pel·lícula

* En la història original, el racista i el negre s'acabaven ajudant, però allò s'assemblava massa al desenllaç de Fugitius de Stanley Kramer estrenada poc temps abans. El racisme és doncs mostrat aquí sota el seu costat més destructor.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Un demà arriscat. esadir.cat.
* ↑ «Odds against tomorrow». The New York Times.
# Senta Mundana

Senta Mundana (en francès Sainte-Mondane) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània. Limita al nord-est amb Sent Julian de Lamponh, a l'est amb Masclat, al sud amb Fajòlas, al sud-oest amb Veirinhac i Milhac i al nord-oest amb Calviac de Perigòrd.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 288 | 262 | 240 | 223 | 212 | 199 | 227 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2008 | Claude Brard | PS |
| 2008- | Marguerite Planche | |

## Personatges il·lustres

* François Fénelon

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 7 novembre 2010].
# Cimairòls

Cimairòls (en francès Simeyrols) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 153 | 160 | 180 | 162 | 185 | 188 | 221 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Vincent Flaquière | app. PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 7 novembre 2010].
# Veirinhac

Veirinhac (en francès Veyrignac) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 205 | 221 | 222 | 233 | 213 | 233 | 292 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1994- | Jean-Michel Chies | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 7 novembre 2010].
# Montplasent

Mont Plasent (en francès Monplaisant) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 222 | 211 | 202 | 218 | 216 | 251 | 271 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1942-1971 | Jean Salanier | SFIO |
| 1971-2008 | Paul Salanier | PS |
| 2008- | Jean-Bernard Lalue | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 8 novembre 2010].
# Banys de Llo

Els Banys de Llo és un petit establiment termal del terme comunal de Llo, de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord. Estan situats a l'antic Mas d'en Girvés, a la dreta del Segre, a prop a migdia del poble de Llo i també a prop al nord-oest de les Gorges del Segre. Entre els edificis del vell Mas d'en Girvés hi ha la capella de Sant Gabriel del Mas d'en Girvés.
Les aigües calentes dels Banys de Llo són de caràcter sulfurós i molt riques en minerals, cosa que les fa molt recomanables d'una banda per al reumatisme i de l'altra, per a la cura de la pell. Foren renovats vers el 2012, i ofereixen uns preus molt assequibles. Hi ha allotjament, així com una àrea lliure, sense serveis, per a autocaravanes molt propera, a prop de l'església de Sant Fructuós de Llo. És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme a peu o amb bicicleta de la Cerdanya.

## Referències

* ↑ Els Banys de Llo en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Vídeo sobre autocaravanes a Llo, de Youtube
* ↑ Ruta de Wikiloc

## Bibliografia

* Becat, Joan. «80 - Llo». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gel, Carles. 30 ascensions a peu per la Catalunya Nord. Valls: Cossetània Edicions, 2004 (Azimut, 64). ISBN 84-9791-055 - 9.
* Guasch i Terré, Oriol. En BTT per l'Alta Cerdanya i el Capcir. Valls: Cossetània Edicions, 2005, p. 43-48 (Azimut, 72). ISBN ISSN 1243-2032.
* Nuet i Badia, Josep. Núria-Puigmal-Cambradase: Guia d'excursions i travessies. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1999. ISBN 84-96035-12-3.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Llo». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Torres, Estanislau. Dia a dia. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2006 (Biblioteca Serra d'Or. Memòries). ISBN 84-8415-801-2.

## Enllaços externs

* Pàgina web dels Banys de Llo
* Pàgina web de diferents establiments termals de la Cerdanya i el Conflent
* Els Banys de Llo a Youtube
# Santa Àgata del Coll

Santa Àgata del Coll o Santa Àgata de Montnegre és una capella ubicada a prop de la carretera de La Bisbal a Cassà, al terme de Cruïlles, del municipi de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura. És situada al cantó de la casa que havia estat rectoria de la parròquia del mateix nom, que a principis del segle XVI va esdevenir sufragània de l'església de Santa Pellaia.
Aquesta capella ja existia al segle XIII, i era el centre del poble del mateix nom, Santa Àgata del Coll. Actualment és una capella de construcció més moderna, i el territori que havia format part d'aquesta parròquia medieval és pràcticament deshabitat.

## Referències

* ↑ «Masos de Santa Àgata de Montnegre». [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ «Santa Àgata del Coll o de Montnegre (Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura) | enciclopedia.cat». [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ «Històries amagades de les Gavarres - Consorci de les Gavarres», 18-08-2023. [Consulta: 29 novembre 2024].
# Federico Zuccaro

Federico Zuccaro (italià: Federico Zuccari) (Sant'Angelo in Vado, 1539 $^{(Gregorià)}$ - Ancona, 20 de juliol de 1609) va ser un pintor, arquitecte i escriptor d'art italià. Va ser alumne del seu germà Taddeo Zuccaro, a qui va ajudar en els seus treballs en el Vaticà i en el Palazzo Caprarola.
El Duc de Toscana Cosimo I li va cridar després a la seva cort a Florència, per a acabar allí la decoració de la cúpula de Santa Maria del Fiore, iniciada per Giorgio Vasari. Cap a 1586 va seguir la crida del rei Felip II i es va traslladar a Madrid, treballant en la decoració del monestir de l'Escorial. Fonamentalment es va dedicar a pintar retaules i frescos. Per encàrrec del Papa Gregori XIII, va començar a pintar la "Capella Paolina" al Vaticà, però, per una venjança, va haver de fugir el 1574 a Londres, on va passar sis anys a la cort, pintant sobretot retrats.
Els quadres més coneguts d'aquesta època són els retrats de les reines Isabel I i Maria Estuard. El 1580 es va traslladar a Venècia creant per al Palau dels Duxs el seu quadre "La humiliació de Barbarroja". El Papa Gregori XIII va animar a Zuccaro a retornar a Roma, per a acabar la "Capella Paolina" i així ho va fer.
Va retornar a Roma, on va fundar l'Accademia di San Luca, de la qual va ser el primer President o Principe. A més de la seva activitat pictòrica, Zuccaro va treballar també en el camp de la teoria de l'art.
# La Chapela de Sent Geraud

La Chapèla Sent Geraud (en francès La Chapelle-Saint-Géraud) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 296 | 307 | 276 | 249 | 219 | 226 | 216 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||
Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Pierre Theuillere | |
| 2008- | Gilles Dupuy | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Mercuèr (Corresa)

Mercuèr (en francès Mercœur) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 428 | 441 | 368 | 345 | 323 | 267 | 248 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Claude Farges | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Felix Kaufmann

Felix Kaufmann (4 de juliol de 1895, Viena - 23 desembre de 1949, Nova York) era un filòsof de lleis austríac-americà.
Va estudiar Jurisprudència i Filosofia a la ciutat de Viena. Entre 1922-1938 va ser Privatdozent. En aquest temps Kaufmann era membre del Cercle de Viena. Va escriure els Fonaments de la matemàtica, al costat de Hermann Weyl i Oskar Becker, on va tractar d'aplicar la Fenomenologia d'Edmund Husserl per a la Matemàtica Constructiva. El 1938 la situació dels estudiants jueus es va tornar difícil, de manera que Kaufmann va emigrar als Estats Units, on va ensenyar fins al dia de la seva mort. Va ser professor de lleis i va treballar a la Universitat de Nova York.

## Obres

* Logik und Rechtwissenschaft, 1922
* Die Kriterien des Rechts, 1924
* Das Unendliche in der Mathematik und seine Ausschaltung, 1930
* Methodenlehre der Sozialwissenschaften, 1936
# L'Egleisa

L'Egleisa aus Bòscs (en francès L'Église-aux-Bois) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 128 | 139 | 98 | 75 | 59 | 41 | 37 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Hubert Besnier | |
| 2008-2020 | Simone Jamilloux-Verdier | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
* ↑ «Maire de L'Eglise-aux-Bois (19)». www.mon-maire.fr. [Consulta: 15 agost 2015].
# Iorgos Lànthimos

Iorgos Lànthimos (en grec: Γιώργος Λάνθιμος) (Atenes, 1973) és un cineasta i director de teatre grec. Va estudiar direcció de cinema i televisió a l'Escola de Cinema d'Atenes. Des de 1995 ha dirigit llargmetratges, obres de teatre, videodansa i un gran nombre d'anuncis de televisió. També va ser membre de l'equip creatiu que va dissenyar l'obertura i tancament de les cerimònies dels Jocs Olímpics d'Atenes 2004. El 2009, la seva pel·lícula Kynodontas va guanyar el Premi Una certa mirada al Festival de Cinema de Cannes i el Premi Ciutadà Kane i Jurat Jove en el Festival internacional de Cinema de Sitges de 2009.
El 2023 va guanyar el Lleó d'Or del Festival de Cinema de Venècia per Pobres criatures, una fàcula protagonitzada per Emma Stone.

## Filmografia

* 2001 Ο καλύτερός μου φίλος (O kalýteros mou fílos, El meu millor amic) (codirector, amb Lakis Lazópoulos)
* 2001 Uranisco Disco
* 2005 Κινέττα (Kinétta)
* 2009 Κυνόδοντας (Kynódontas, Caní)
* 2010 Attenberg (actor i productor)
* 2011 Αλπεις (Alpeis, Αlps)
* 2015 Llagosta
* 2017 The Killing of a Sacred Deer
* 2018 The Favourite
* 2023 Poor Things
* 2024 AND

## Teatre

* 2002 D.D.D, de Dimitris Dimitriadis, Theatro tou Notou (Amore-Dokimes)
* 2004 Blaubart, de Dea Loher, Theatro Porta
* 2008 Natura morta in un fosso, de Fausto Paravidino, Theatro tou Notou (Amore)
* 2011 Platonov, d'Anton Txékhov, Teatre Nacional de Grècia (nova escena – Nikos Kourkoulos)

## Referències

* ↑ AlloCine «Portrait d'une jeune actrice: Ariane Labed, héroine de Fidelio, l'odyssée d'Alice». AlloCiné.
* ↑ «Ariane Labed, la révélation de Fidelio, l'Odyssée d'Alice» (en francès). LExpress.fr, 29-01-2017.
* ↑ Salvà, Nando «Yorgos Lanthimos: "Ensayo con los actores para que se acostumbren a hacer el ridículo"» (en castellà). elperiodico, 30-08-2018.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial.
* Yorgos Lanthimos a la pàgina del Centre Grec de Cinematografia (Ελληνικού Κέντρου Κινηματογράφου).
# Sent Alari de las Corbas

Sent Alari de las Corbas (en francès Saint-Hilaire-les-Courbes) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 276 | 328 | 245 | 208 | 180 | 171 | 161 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Philippe Jenty | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Macroscelides

Macroscelides és un gènere de musaranyes elefant que viuen a l'oest de Namíbia i Sud-àfrica. Pertanyen al grup dels afroteris.
Se'n coneixen tres espècies:
* Macroscelides flavicaudatus
* Macroscelides micus, que només viu a les planes de grava de la formació d'Etendeka, al nord-oest de Namíbia.
* Musaranya elefant d'orelles curtes (Macroscelides proboscideus)

## Referències

* ↑ Entrada «Macroscelides» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Gallery of sengis».
* ↑ Dumbacher, J. P.; Rathbun, G. B.; Osborne, T. O.; Griffin, M.; Eiseb, S. J. «A new species of round-eared sengi (genus Macroscelides) from Namibia» (en anglès). Journal of Mammalogy, 95, 3, 6-2014, pàg. 443-454. DOI: 10.1644/13-MAMM-A-159.
# Besenac (Dordonya)

Besenac (en francès Bézenac) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 168 | 167 | 137 | 169 | 117 | 129 | 126 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Émile Claude Daudrix | |
| 2008- | Jean-Claude Marty | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 9 novembre 2010].
# Scooby-Doo 2: Desbocat

Scooby-Doo 2: Desbocat (títol original: Scooby-Doo 2: Monsters Unleashed) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Raja Gosnell estrenada l'any 2004 basat en la franquícia de Scooby-Doo. Ha estat doblada al català.

## Argument

Coolsville no és cool del tot. Un misteriós criminal emmascarat té un malèvol plaer a terroritzar els seus habitants. Agafa l'aparença de monstres i de fantasmes que Scooby-Doo i la seva banda han posat ja entre reixes. Sota la pressió de la premsa i la població local, el famós gos i els seus amics es llancen a una investigació per descobrir qui s'amaga darrere d'aquestes estranyes aparicions. Vera, per la seva banda, en aquest lliurament s'enamorarà de Patrick, director del Museu.

## Repartiment

* Freddie Prinze Jr.: Fred Jones
* Sarah Michelle Gellar: Daphné Blake
* Matthew Lillard: Sammy Rogers
* Linda Cardellini: Vera Dinkley
* Seth Green: Patrick
* Peter Boyle: Vell Wickles
* Tim Blake Nelson: Jonathan Jacobo
* Alicia Silverstone: Heather Jasper-How
* Neil Fanning: Scooby-Doo (veu)
* Bob Papenbrook: L'Espectre del Cavaller Negre (veu)
* Dee Bradley Baker: L'home esquelet amb l'ull vermell (veu)
* Wally Wingert: L'home esquelet amb l'ull verd (veu)
* Dee Bradley Baker: El fantasma 10.000 volts (veu)
* Terrence Stone: El fantasma 10.000 volts (veu)
* Pat O'Brien: Ell mateix
* Bill Meilen: Conductor
* Zahf Paroo: Ned

## Rebuda
### Acollida crítica

Scooby-Doo 2: Desbocat ha obtingut una acollida negativa de la part de les crítiques de premses anglòfona, amb un percentatge del 21 % i una nota mitjana de 4.2⁄10 en el lloc Rotten Tomatoes i una mitjana de 34⁄100 en el lloc Metacritic. La mala acollida li val de ser nominat al premi Razzie a la pitjor continuació o al pitjor remake.

### Box-office

Aquest segon lliurament no coneix el mateix èxit que el precedent. Tot i que arriba a classificar-se directament primer al box-office americà en la seva primera setmana, arrenca amb una recaptació de 34,9 milions de dòlars, menys encara que la primera part, que havia debutat igualment a la primera plaça amb 75,8 milions de dòlars de recaptació en la seva primera setmana
En les setmanes següents, com el seu predecessor, el film resta estable per acabar amb un resultat de 84,2 milions de dòlars de recaptació, per a un pressupost de 24 milions de dòlars. El primer Scooby-Doo, per a un pressupost estimat de 84 milions de dòlars, havia acabat la seva carrera amb 153,2 milions de dòlars de recaptació.

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules >Scooby-Doo 2: Desbocat». [Consulta: 20 desembre 2018].
* ↑ «Scooby-Doo 2: Monsters Unleashed» (en anglès). The New York Times.
* ↑ «Scooby-Doo 2: Desbocat». Rotten Tomatoes.
* ↑ «Scooby-Doo 2: Desbocat». Metacrtitic.
* ↑ «Scooby-Doo 2: Distinctions». imdb.com.
* ↑ «Scooby-Doo 2: Box-office US par semaine». boxofficemojo.
* ↑ «Scooby-Doo - Box-office Us Par semaine». boxofficemojo.