OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bülent Korkmaz

Bülent Korkmaz (24 de novembre de 1968) és un exfutbolista turc de la dècada de 1990, conegut com a Büyük Kaptan (gran capità) i Cengaver (guerrer).
Fou 102 cops internacional amb la selecció turca.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Galatasaray.
Posteriorment fou entrenador a clubs com Gençlerbirliği S.K., Galatasaray, Karabükspor i İstanbul Büyükşehir Belediyespor.

## Palmarès
### Galatasaray

* Süper Lig (8): 1987-88, 1992-93, 1993-94, 1996-97, 1997-98, 1998-99, 1999-00, 2001-02
* Copa turca de futbol (6): 1990-91, 1992-93, 1995-96, 1998-99, 1999-00, 2004-05
* Supercopa turca de futbol (5): 1988, 1991, 1993, 1996, 1997
* Copa del Primer Ministre turca de futbol (2): 1990, 1995
* Copa de l'Associació d'Escriptors d'Esports Turcs (6): 1987-88, 1991-92, 1992-93, 1997-98, 1998-99, 1999-00
* Copa de la UEFA (1): 1999-00
* Supercopa d'Europa de futbol (1): 2000

## Referències

* ↑ «"Büyük Kaptan" 2.galibiyet peşinde» (en turc). TRT Spor, 01-10-2014 [Consulta: 24 març 2015]. Arxivat 1 de desembre 2019 a Wayback Machine.
* 1 2 «Bülent Korkmaz» (en turc). Milliyet [Consulta: 24 març 2015].
* ↑ Mamrud, Roberto «Korkmaz Bülent - Century of International Appearances». RSSSF, 03-09-2005 [Consulta: 2 febrer 2015].
* ↑ «FIFA Century Club». FIFA, 26-09-2014, p. 6 [Consulta: 24 març 2015]. Arxivat 4 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 20 octubre 2018].
* ↑ «FIFA Player Statistics: Bülent Korkmaz -FIFA.com». FIFA [Consulta: 21 maig 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 4 gener 2022].
* ↑ Galatasaray stars in Turkey squad
* ↑ Bülent Korkmaz a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Gençlerbirliği go for Bülent
* ↑ «New Coach Bülent Korkmaz». Galatasaray S.K. Official Website [Consulta: 23 febrer 2009].
* ↑ «Bülent Korkmaz ıle Prensipte Anlaşmaya Varılmıştır». Karabükspor Official Website [Consulta: 8 novembre 2011]. Arxivat 12 de novembre 2011 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-11-12. [Consulta: 20 octubre 2018].
* ↑ «Bülent Korkmaz ile İBB anlaştı». Sonsayfa Internet Newspaper Website [Consulta: 13 novembre 2012].
* ↑ «Bülent Korkmaz - Teknik Adamlar Bilgi Detayı TFF». TFF [Consulta: 21 maig 2015].
# CS-330

La CS-330 (Carretera Secundària 330) és una carretera de la Xarxa de Carreteres d'Andorra, que comunica La Massana a la CG-4, amb Escàs. També és anomenada Carretera d'Escàs, també anomenada: Carretera dels Plans.
Segons la codificació de carreteres d'Andorra aquesta carretera correspon a una Carretera Secundària, és a dir, aquelles carreteres què comuniquen una Carretera General amb un poble o zona.
Aquesta carretera és d'ús local ja què només l'utilitzen los veïns de les poblacions que recorre.
La carretera té en total 1,6 quilòmetres de recorregut.

## Punts d'Interés

* Església de Sant Iscle i Santa Victòria de la Massana
* Telecabina de La Massana

## Recorregut

* La Massana (CG-4)
* Els Plans
* Escàs
| Tipus de Sortida | Direcció de la sortida | Carretera que hi enllaça | Qm |
| CS-330 | La Massana | CG-4 | 0 |
| | Església de Sant Iscle i Santa Victòria de la Massana | | - |
| | Els Plans | CS-321 | 1 |
| | Escàs | | 1,6 |

## Referències

* ↑ «També anomenada carretera dels plans i ruta». [Consulta: 17 abril 2018].
* ↑ «Mapa General de Carreteres Andorranes». Arxivat de l'original el 2018-03-28. [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Carreteres de La Massana». Arxivat de l'original el 2018-04-05. [Consulta: 4 abril 2018].

## Vegeu també

* Llista de Carreteres d'Andorra

## Enllaços externs

* Informació sobre la carretera a aquesta pàgina (en francès)
# CS-520

La CS-520 (Carretera Secundària 520) és una carretera de la Xarxa de Carreteres d'Andorra, que comunica Arinsal, a la CG-5, amb Comallempla i l'Estació de Vallnord. També és anomenada Carretera de la Comallempla.
Segons la codificació de carreteres d'Andorra aquesta carretera correspon a una Carretera Secundària, és a dir, aquelles carreteres què comuniquen una Carretera General amb un poble o zona. Concretament, en aquest cas, enllaça la CG-5 a l'altura d'Arinsal.
Aquesta carretera és d'ús local ja què només l'utilitzen los veïns de les poblacions que recorre.
La carretera té en total 4,5 quilòmetres de recorregut.

## Història, antiga CS-413

Fins a l'any 2007 aquesta carretera era anomenada com a CS-413, a partir d'aquest any es va reanomenar com a CS-520, lo nom actual. L'antiga CS-413 i l'actual CS-520 tenen lo mateix recorregut, l'únic que van canviar va ser lo nom.

### Pont Pedregat

És un antic pont localitzat vora la carretera CS-520, hi destaca la seua antiguitat.

## Recorregut

* Arinsal (CG-5)
* Pont Pedregat
* Riu d'Arinsal
* Riu de Comallempla
* Comallempla
* Estació de Vallnord
| Tipus de Sortida | Direcció de la sortida | Carretera que hi enllaça | Qm |
| CS-520 | Arinsal | CG-5 | 0 |
| | Pont Pedregat | | 2 |
| | Comallempla | | 4,5 |
| | Vallnord | | 4,5 |

## Vegeu també

* Llista de Carreteres d'Andorra

## Referències

* ↑ «Mapa General de Carreteres Andorranes». Arxivat de l'original el 2018-03-28. [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Situació de la CS-120 al mapa d'Andorra». [Consulta: 29 març 2018].
* ↑ «Localització del Pont Pedregat».
* ↑ «La carretera i Comallempla vora l'abocador». Arxivat de l'original el 2018-04-04. [Consulta: 3 abril 2018].

## Enllaços externs

* Informació sobre la carretera a aquesta pàgina (en francès)
# CS-530

La CS-530 (Carretera Secundària 530) és una carretera de la Xarxa de Carreteres d'Andorra, que comunica Arinsal, a la CG-5, amb Prats Sobirans (edifici). També és anomenada Carretera d'Arinsal o Carretera de Prats Sobirans.
Segons la codificació de carreteres d'Andorra aquesta carretera correspon a una Carretera Secundària, és a dir, aquelles carreteres què comuniquen una Carretera General amb un poble o zona.
La carretera té en total 0,7 quilòmetres de recorregut.

## Història, antiga CS-410

Fins a l'any 2007 aquesta carretera era anomenada com a CS-410, a partir d'aquest any es va reanomenar com a CS-530, lo nom actual. L'antiga CS-410 i l'actual CS-530 tenen lo mateix recorregut, l'únic que van canviar va ser lo nom.

## Recorregut

* Arinsal (CG-5)
* Pont Pedregat
* Riu d'Arinsal
* Prats Sobirans
* Estany Negre (GR-11)
| Tipus de Sortida | Direcció de la sortida | Carretera que hi enllaça | Qm |
| CS-530 | Arinsal | CG-5 | 0 |
| | Túnel | | 0,2 |
| | Pont Pedregat | | 0,5 |
| | Tunel | | 0,6 |
| | Prats Sobirans | | 0,7 |

## Vegeu també

* Llista de Carreteres d'Andorra

## Enllaços externs

* Informació sobre la carretera a aquesta pàgina (en francès)

## Referències

* ↑ «Mapa General de Carreteres Andorranes». Arxivat de l'original el 2018-03-28. [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Als voltants de la carretera».
* ↑ «Localització al mapa».
* ↑ «Localització al mapa_2».
* ↑ «Localització de l'estany negre». Arxivat de l'original el 2021-01-18. [Consulta: 4 abril 2018].
# Cal Palomes

Cal Palomes (o Can Palomes) és una masia del municipi de Rubió, a la comarca de l'Anoia. La masia està situada al vessant nord de la Serra de Rubió, a l'antic municipi de Maçana. Es pot accedir a la masia des del quilòmetre 8 de la carretera BV-1031, que va d'Igualada als Prats de Rei, a través d'un camí de grava.
La masia és del començament del segle xvii. Està formada per tres cossos, dels quals el central és més alt i té teulat a dues aigües amb el carener paral·lel a la façana. El portal és punt rodó, fet amb grans dovelles i la finestra principal és motllurada i amb incisió conopial. A una porta lateral hi ha la data de 1604.
Cal Palomes es troba a l'inici de la vall de Cal Mateu, on hi neix la riera de Maçana. La masia es troba al vessant nord de la muntanya de la Còpia de Palomes (837 metres).

## Referències

* ↑ «Cal Palomes». Enciclopèdia.cat.
* ↑ «Can Palomes - Servei de Suport Tècnic i Inventari». El calaix.
* ↑ «Pla especial urbanístic del catàleg i inventari de les edificacions existents en sòl no urbanitzable». Registre de planejament urbanístic de Catalunya, 18-06-2010, pàg. 36.
* ↑ «Can Palomes (Rubió - Anoia)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2015].
* ↑ «Punts d'interès de l'Alta Anoia - Can Palomes». Consorci per a la promoció de l'Alta Anoia. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 30 octubre 2015].
# Bourges

Bourges, antigament coneguda com a Borges o Borges de Berric, és un municipi francès, situat al departament de Cher i a la regió de Centre - Vall del Loira. L'any 2006 tenia 72.800 habitants. Se situat tota vora el Yèvre, a alguns quilòmetres del «centre exacte de França», en ple Berric.

## Història

Bourges deu el seu nom al poble gal dels bituriges cubes. En l'antiguitat, es deia Avàricum (el nom celta que era Avaricon). Durant la Guerra de les Gàl·lies, fou assetjada per Juli Cèsar el 52 aC durant la revolta de Vercingetorix, i presa per assalt i els seus habitants foren massacrats. A qualsevol altre lloc de la Gàl·lia, Vercingetorix havia establert la política de terra cremada. Cap ciutat, cap granja no podia servir de proveïment a les legions romanes. Però els habitants d'Avaric li van suplicar de perdonar la ciutat, posant per endavant la seguretat de la seva ciutat, fortament protegida per verdaderes defenses naturals (els famosos aiguamolls), i per una poderosa muralla al sud. Cèsar aconseguí sotmetre la ciutat per la fam, i rebutjant l'exèrcit de socors de Vercingetorix. Dels 40.000 habitants tancats als seus murs, només se'n van escapar 800.
A l'edat mitjana, Bourges va ser el cap de districte d'un vescomtat fins al segle xiv. Va ser la capital de l'efímer ducat de Berry. El delfí, futur Carles el Victoriós, que havia trobat refugi a Bourges va ser qualificat de «petit rei de Bourges» durant la Guerra dels Cent Anys. El seu fill Lluís el Prudent va néixer a Bourges, el 1423. Carles VII hi promulga la Pragmàtica Sanció el 1438.
La ciutat és molt coneguda per haver estat, en el transcurs de l'edat mitjana, una de les capitals europees de l'alquímia. Nombrosos edificis situats al centre de la ciutat recorden aquest ric passat per les seves ornamentacions, les seves escultures. Jacques Coeur, banquer, és un dels seus il·lustres habitants, pretor del rei, hauria participat en l'aventura de l'alquímia.
Bourges és igualment la seu d'un arquebisbat, del qual en depenen les diòcesis d'Albi, de Cahors, de Clarmont-Ferrand, de Mende, del Puy, de Rodés, de Saint-Flour i de Tulle.
Els quatre «membres de la magistratura de treball» que governen la ciutat són reemplaçats el 1474 per un alcalde i 12 regidors.

## Llocs d'interès

* Catedral de Sant Esteve de Bourges. Al segle xix en fou organista el compositor català Salvador Daniel.

## Personatges il·lustres

* Geoffroy Tory.
* Francesc Salvador Daniel (1831-1871) fou un compositor, musicògraf i revolucionari.
* Jean-Christophe Rufin (1952-) metge, diplomàtic i escriptor. Premi Goncourt de 2001.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico VII, 14-31
# Lluís Celis i Pujol

Lluís Celis i Pujol (Barcelona, 26 de desembre de 1887 - 25 de desembre de 1941) fou un metge i acadèmic català.
Es llicencià en medicina a la Universitat de Barcelona el 1909 i es doctorà a Madrid el 1916. Des de 1911 fou professor d'histologia normal i patològica de l'Acadèmia i Laboratori de Ciències Mèdiques, el 1914 fou professor d'anatomia patològica i patologia general a la Facultat de Medicina de Barcelona, i el 1923 fou nomenat catedràtic d'histologia i anatomia patològica de la Universitat de Barcelona, alhora que col·laborava en la clínica del ginecòleg Adolf Pujol i Brull i a l'Hospital del Sagrat Cor de Barcelona.
Va presidir l'Acadèmia i Laboratori de Ciències Mèdiques el 1920-1922, on també fou conservador del Museu i tresorer. Fou militant de la Lliga Regionalista i del Sindicat de Metges de Catalunya, i durant la dictadura de Primo de Rivera fou expedientat i depurat
Durant la Segona República Espanyola fou professor agregat de Patologia General o Propedèutica Clínica (1934) i professor extraordinari des del 1936. El 1937, com a representant de la CNT, fou membre de la Comissió Depuradora del Personal de la Universitat de Barcelona, creat pel conseller Antoni Maria Sbert.
Després de la guerra civil espanyola fou destituït dels seus càrrecs i se li obrí un expedient de depuració, tot i que no li imposaren cap pena. El 1941 ell mateix es va diagnosticar la malaltia que li va provocar la mort.

## Referències

* ↑ Lluís Celis i Pujol, Galeria de Metges Catalans
* ↑ Jordi Casassas i Ymbert, Josep Ma. Fullola Pericot, Francisco Gracia Alonso La Universitat de Barcelona, p. 185
# Esquí de fons als Jocs Olímpics d'hivern de 1932 - 50 quilòmetres

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 celebrats a la ciutat de Lake Placid (Estats Units d'Amèrica) es disputà una prova de 50 quilòmetres d'esquí de fons, que juntament amb la prova de 18 quilòmetres formà part del programa oficial d'esquí de fons als Jocs Olímpics d'hivern de 1932. La competició se celebrà el dia 13 de febrer de 1932 a les instal·lacions esportives de Lake Placid.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 32 esquiadors de fons de 9 comitès nacionals diferents.
| Canadà (3) Estats Units (4) Finlàndia (4) | Itàlia (3)  Japó (4) Noruega (4) | Polònia (2) Suècia (4) Txecoslovàquia (4) |

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Veli Saarinen | Väinö Liikkanen | Arne Rustadstuen |

## Resultats

| Lloc | Esquiador | Temps |
| 1 | Veli Saarinen | 4'28:00 |
| 2 | Väinö Liikkanen | 4'28:20 |
| 3 | Arne Rustadstuen | 4'31:53 |
| 4 | Ole Hegge | 4'32:04 |
| 5 | Sigurd Vestad | 4'32:40 |
| 6 | Sven Utterström | 4'33:25 |
| 7 | Tauno Lappalainen | 4'45:02 |
| 8 | John Lindgren | 4'47:42 |
| 9 | Gustaf Jonsson | 4'49:52 |
| 10 | Antonín Bartoň | 4'52:24 |
| 11 | Vladimír Novák | 4'52:44 |
| 12 | Erminio Sertorelli | 4'59:00 |
| 13 | Jaroslav Feistauer | 5'00:19 |
| 14 | Jan Cífka | 5'01:50 |
| 15 | Richard E. Parsons | 5'13:59 |
| 16 | Kaare Engstad | 5'19:19 |
| 17 | Iwao Ageishi | 5'19:31 |
| 18 | Saburo Iwasaki | 5'21:40 |
| 19 | Nils Backstrom | 5'25:40 |
| 20 | Robert Reid | 5'26:06 |
| – | Norton Billings | NF |
| – | Giovanni Delago | NF |
| – | Francesco De Zulian | NF |
| – | David Douglas | NF |
| – | Heigoro Kuriyagawa | NF |
| – | Martti Lappalainen | NF |
| – | Sivert Mattsson | NF |
| – | Zdzisław Motyka | NF |
| – | Walter Ryan | NF |
| – | Stanisław Skupień | NF |
| – | Ole Stenen | NF |
| – | Kinzo Tanguchi | NF |

## Referències

* ↑ «Olympedia – 50 kilometres, Men». [Consulta: 30 novembre 2024].
# Combinada nòrdica als Jocs Olímpics d'hivern de 1932

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 celebrats a la ciutat de Lake Placid (Estats Units d'Amèrica) es disputà una prova de combinada nòrdica en categoria masculina. La competició se celebrà entre els dies 10 (prova de 18 quilòmetres d'esquí de fons) i l'11 de febrer (prova de salt amb esquís) de 1932 a les instal·lacions de Lake Placid.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 33 esquiadors de 10 comitès nacionals diferents:
| Àustria (3) Canadà (4) Estats Units (4) Itàlia (3)  Japó (3) | Noruega (4) Polònia (3) Suècia (2)  Suïssa (3) Txecoslovàquia (4) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Combinada | Johan Grøttumsbråten | Ole Stenen | Hans Vinjarengen |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Noruega | 1 | 1 | 1 | 3 |
| Total | Total | 1 | 1 | 1 | 3 |

## Resultats

| Lloc | Esquiador | Total |
| 1 | Johan Grøttumsbråten | 446.00 |
| 2 | Ole Stenen | 436.05 |
| 3 | Hans Vinjarengen | 434.60 |
| 4 | Sverre Kolterud | 418.70 |
| 5 | Sven Eriksson | 402.30 |
| 6 | Antonín Bartoň | 397.10 |
| 7 | Bronisław Czech | 392.00 |
| 8 | František Šimůnek | 375.30 |
| 9 | Rolf Monsen | 369.30 |
| 10 | Jostein Nordmoe | 367.56 |
| 11 | Ján Cífka | 367.40 |
| 12 | Ernesto Zardini | 362.20 |
| 13 | Jaroslav Feistauer | 361.30 |
| 14 | Edward Blood | 361.45 |
| 15 | Takemitsu Tsubokawa | 358.90 |
| 16 | Lloyd Ellingson | 354.20 |
| 17 | Ingenuino Dallagio | 346.00 |
| 18 | Harald Paumgarten | 342.20 |
| 19 | Andrzej Marusarz | 335.10 |
| 20 | Heigoro Kuriyagawa | 332.80 |
| 21 | Severino Menardi | 332.70 |
| 22 | Cesare Chiogna | 321.60 |
| 23 | Fritz Kaufmann | 320.70 |
| 24 | Howard Bagguley | 318.70 |
| 25 | John Ericksen | 316.30 |
| 26 | Fritz Steuri | 315.90 |
| 27 | Stanisław Marusarz | 308.05 |
| 28 | Holger Schön | 300.80 |
| 29 | Harald Bosio | 298.70 |
| 30 | Arthur Gravel | 278.60 |
| 31 | Ross Wilson | 252.80 |
| 32 | Katsumi Yamada | 222.20 |
| 33 | Gregor Höll | 185.00 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Nordic Combined at the 1932 Winter Olympics». [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Individual, Men». [Consulta: 30 novembre 2024].
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 - Combinada

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 celebrats a Chamonix (França) es realitzà una prova combinada de patinatge de velocitat sobre gel que formà part del programa oficial de patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 1924. Aquesta prova, l'única vegada que ha format part del programa olímpic, fou el resultat de la combinació dels resultats de les quatre proves de velocitat disputades en els Jocs. La prova es disputà el dia 27 de gener de 1924 a les instal·lacions de Chamonix.

## Comitès participants

Hi participaren un total d'11 patinadors de 5 comitès nacionals diferents.
* Finlàndia (3)
* França (3)
* Letònia (1)
* Noruega (3)
* Polònia (1)

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Clas Thunberg | Roald Larsen | Julius Skutnabb |

## Resultats

La posició final fou determinada per la suma dels punts obtinguts pels patinadors en les quatre proves individuals disputades als Jocs. Només es tingueren en compte els resultats dels patinadors que finalitzaren les quatre proves.
| Lloc | Patinador | Punts | Marcador | 500 m | 1500 m | 5000 m | 10000 m |
| 1 | Clas Thunberg | 5.5 | 198.023 | 1.5 | 1 | 1 | 2 |
| 2 | Roald Larsen | 9.5 | 199.763 | 1.5 | 2 | 3 | 3 |
| 3 | Julius Skutnabb | 11 | 202.347 | 4 | 4 | 2 | 1 |
| 4 | Harald Strøm | 17 | 203.657 | 3 | 5 | 5 | 4 |
| 5 | Sigurd Moen | 17 | 203.783 | 5 | 3 | 4 | 5 |
| 6 | Léonhard Quaglia | 25 | 210.843 | 6 | 7 | 6 | 6 |
| 7 | Alberts Rumba | 27 | 212.607 | 7 | 6 | 7 | 7 |
| 8 | Leon Jucewicz | 32 | 226.400 | 8 | 8 | 8 | 8 |
| 9 | André Gegout | 36 | 236.023 | 9 | 9 | 9 | 9 |
| – | Asser Wallenius | NF | No finalitzà la prova de 1500 m. | No finalitzà la prova de 1500 m. | No finalitzà la prova de 1500 m. | No finalitzà la prova de 1500 m. | No finalitzà la prova de 1500 m. |
| – | George de Wilde | DNF | No finalitzà la prova de 10000 m. | No finalitzà la prova de 10000 m. | No finalitzà la prova de 10000 m. | No finalitzà la prova de 10000 m. | No finalitzà la prova de 10000 m. |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Allround, Men». [Consulta: 30 novembre 2024].
# Bobsleigh als Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 - Quatre homes

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 celebrats a la ciutat de Lake Placid (Estats Units d'Amèrica) es disputà una prova de bobsleigh a quatre persones, que unida a la prova de 2 persones formà part del programa oficial de bobsleigh als Jocs Olímpics d'Hivern de 1932. La prova es disputà entre elss dies 14 i 15 de febrer de 1932 a les instal·lacions de Lake Placid.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 28 competidors de 5 comitès nacionals diferents:
* Alemanya (8)
* Estats Units (8)
* Itàlia (4)
* Romania (4)
* Suïssa (4)

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Estats Units USA IBilly Fiske Edward Eagan Clifford Gray Jay O'Brien | Estats Units USA IIHenry Homburger Percy Bryant Paul Stevens Edmund Horton | Alemanya Alemanya IHanns Kilian Max Ludwig Hans Mehlhorn Sebastian Huber |

## Resultats

| Lloc | Equip | Participants | Ronda 1 | Ronda 2 | Ronda 3 | Ronda 4 | Final |
| 1 | Estats Units USA I | Billy Fiske Eddie Eagan Clifford Gray Jay O'Brien | 2:00.52 | 1:59.16 | 1:57.41 | 1:56.59 | 7:53.68 |
| 2 | Estats Units USA II | Henry Homburger Percy Bryant Paul Stevens Edmund Horton | 2:01.77 | 2:01.09 | 1:58.56 | 1:54.28 | 7:55.70 |
| 3 | Alemanya Alemanya I | Hanns Kilian Max Ludwig Hans Mehlhorn Sebastian Huber | 2:03.11 | 2:01.34 | 1:58.19 | 1:57.40 | 8:00.04 |
| 4 | Suïssa Suïssa II | Reto Capadrutt Hans Eisenhut Charles Jenny Oscar Geier | 2:06.81 | 2:03.40 | 2:01.47 | 2:00.50 | 8:12.18 |
| 5 | Itàlia Itàlia I | Teofilo Rossi Agostini Lanfranchi Gaetano Lanfranchi Italo Casini | 2:07.87 | 2:06.62 | 2:07.94 | 2:01.78 | 8:24.21 |
| 6 | Romania Romania I | Alexandru Papană Alexandru Ionescu Ulise Petrescu Dumitru Hubert | 2:09.09 | 2:14.32 | 2:02.00 | 1:58.81 | 8:24.21 |
| 7 | Alemanya Alemanya II | Walther von Mumm Hasso von Bismarck Gerhard Hessert Georg Gyssling | 2:11.59 | 2:11.72 | 2:07.89 | 2:04.25 | 8:35.45 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Four, Men». [Consulta: 1r desembre 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) www.todor66.com - Bobs a 4
# Camelio Majareto

Camelio Majareto va ser una creació gràfica de Gustavo Martínez Gómez, més conegut pel seu pseudònim de Martz Schmidt qui, en aquest cas, va treballar gairebé sempre amb alguns dels guionistes habituals de l'Editorial Bruguera de l'època com Jaume Ribera, González Cremona o Montse Vives.
El protagonista d'aquesta sèrie és un psiquiatra desequilibrat, com el seu enginyós cognom indica. Per la seva consulta hi passen casos esbojarrats als quals aplica uns mètodes de curació poc ortodoxos i bastant excèntrics que gairebé mai funcionen. Per una altra banda, com a personatge delirant en el seu poc creïble paper de psiquiatra homologat, mai aconsegueix cobrar als pacients pels seus serveis. La sèrie va gaudir de l'habitual dinamisme gràfic i narratiu que Martz Schimdt aplicava a les seves vinyetes.
La seva primera aparició va tenir lloc a Mortadelo Gigante nº13, publicat el 29 de novembre de 1976.

## Personatges

* Camelio Majareto: és un psiquiatra més desequilibrat que la seva clientela. Vestit sempre de negre, amb corbatí i ulleres, lluint un petit bigoti sota el nas. De fet, pel seu aspecte i la seva forma de caminar, s'assembla bastant a en Groucho Marx.
* La secretària d'en Carmelio: és una noia jove, guapa i amb unes corbes espectaculars, però amb un paper més aviat col·lateral.

## Referències

* 1 2 «Camelio Majareto». Humoristan. [Consulta: 25 desembre 2019].
* ↑ Raúl Domínguez; José Luis Carbonell; Carlos de Gregorio; Miguel Fernández Soto. «Mortadelo Gigante» (en castellà). 13 Rue Bruguera. Arxivat de l'original el 2019-04-06. [Consulta: 25 desembre 2019].
* ↑ Iznogud. «Camelio Majareto» (en castellà). El Maravillosa Mundo de los Tebeos. [Consulta: 25 desembre 2019].

## Bibliografia

Guiral, Antoni. Los tebeos de nuestra infancia: La Escuela Bruguera (1964-1986). Barcelona: Ediciones El Jueves, 1 de novembre de 2007 (Magnum 7). ISBN 978-8497415897.