OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yukihiko Tsutsumi

Yukihiko Tsutsumi (堤幸彦, Tsutsumi Yukihiko) nascut el 3 de novembre de 1955 a Yokkaichi (Mie) és un director de cinema i televisió japonès. Va començar a dirigir anuncis i vídeos de promoció musical com a empleat de Nippon Television. Després de passar un temps a l'estranger, va tornar i va crear la seva pròpia productora, Office Crescendo, de la qual treballa de manera independent. El seu primer drama televisiu a Nippon Television es va anomenar Kora! Tonneruzu i va funcionar del 1985 al 1989. Va dirigir Taitei no Ken, un treball original de Baku Yumemakura, el 2007.

## Filmografia seleccionada

* Kindaichi Case Files (1997) - protagonitzada per Domoto Tsuyoshi, Tomosaka Rie
* Shinsei Toilet no Hanako-san (1998)
* Pikanchi (2002)
* 2LDK (2002)
* Jam Films - HIJIKI segment (2002)
* Collage of Our Life (2003)
* Forbidden Siren (2006)
* Ashita no Kioku (2006)
* Taitei no Ken (2007)
* Jigyaku no Uta (2007)
* Hōtai Club (2007)
* 20th Century Boys (2008 - 2009)
* BECK (2010)
* Eito Ranger (2012)
* SPEC: Ten (2012)
* SPEC: Close (2013)
* Angel Home (2013)
* Trick The Movie: Last Stage (2014)
* Eight Ranger 2 (2014)
* The Mourner (2015)
* Initiation Love (2015)
* The Big Bee (2015)
* Sanada 10 Braves (2016)
* The House Where the Mermaid Sleeps (2018)
* 12 Suicidal Teens (2019)
* Hope (2020)
* First Love (2021)
* Arashi Anniversary Tour 5×20 Film: Record of Memories (2021)
* Natsume Arata no Kekkon (2024)
* The Hotel of My Dream (2024)
* The Killer Goldfish (TBA)

## Drames (selecció)

* Kindaichi Case Files (1995, 1996, NTV)
* Psychometrer Eiji (1997, NTV)
* Keizoku (1999, TBS)
* Ikebukuro West Gate Park (2000, TBS)
* Trick (2000, TV Asahi)
* Stand Up!! (2003, TBS)
* Socrates in Love (2004, TBS)
* H2 (2005, TBS)
* Sushi Ōji! (2007, TV Asahi)
* Kosetsu Hyaku Monogatari (2006, WOWOW)
* [SPEC: Keishichō Kōanbu Kōan Dai 5-ka Mishō Jiken Tokubetsu Taisaku Gakari Jikenbo (2010, TBS)
* Yamegoku: Yakuza Yamete Itadakimasu (2015, TBS)

## Premis

* 40ns Premis de Cinema Hochi: Millor director per The Big Bee i Initiation Love

## Referències

* ↑ «ja:Official blog on 11 July 2011» (en japonès). Goo Blog. [Consulta: 7 maig 2015].
* ↑ és un director de cinema japonès. Va créixer a Chikusa-ku (Nagoya). «ja:なぜ、この映画を名古屋で撮ったのか堤 幸彦監督、直球ど真ん中の異色作「MY HOUSE」を語る vol.2» (en japonès). President Inc., 29-05-2012. [Consulta: 7 maig 2015].
* ↑ Schilling, Mark, "'My House' takes Tsutsumi home", Japan Times, 8 June 2012, p. 18
* ↑ «ARASHI Anniversary Tour 5×20 FILM "Record of Memories"». eiga.com. [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ «夏目アラタの結婚». eiga.com. [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «私にふさわしいホテル». eiga.com. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «日本初! WEBTOONと実写映画が同時進行 梶裕貴、堤幸彦監督の実写映画に出演». eiga.com. [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ «ja:樹木希林＆本木雅弘“親子”で同時受賞 第40回報知映画賞» (en japonès). oricon ME inc.. [Consulta: 27 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Yukihiko Tsutsumi - Lloc web oficial
# Liliana Bodoc

Liliana Bodoc (Santa Fe, Argentina, 21 de juliol de 1958 - Mendoza, 6 de febrer de 2018) va ser una escriptora, professora de literatura i poeta argentina.

## Formació i trajectòria

Va estudiar a la Universitat Nacional de Cuyo, on es llicencià en Literaturas Modernas. En col·legis d'aquesta universitat Badoc fou docent de Literatura Espanyola i Argentina. La seva primera obra, Los días del venado, va donar origen a La Saga de los Confines, una trilogia de fantasia èpica que es construeix al voltant d'una complexa recreació de la cultura i les tradicions d'alguns pobles originaris llatinoamericans, i que es va convertir en 'best seller'. Amb aquesta saga, Bodoc es va posicionar com una de les escriptores de literatura d'imaginació més importants del continent. Bodoc també va transitat en el món de la literatura infantil i juvenil. Després de Los días de la sombra i Los días del fuego, van arribar Memorias impuras, Presagio de carnaval, Sucedió en colores, Amigos por el viento i El mapa imposible, entre d'altres. L'any 2018 va morir soptadament a causa d'un atac cardiac quan tornava d'un viatge a l'Havana.

## Reconeixements

El 2002 va guanyar el premi de la Fira del Llibre de Buenos Aires. El 2004 i 2014 fou destacada per la Fundació Konex amb el Diploma al Mèrit i el Premi Konex de Platí. Al maig de 2016 va rebre el títol honoris causa de la Universitat Nacional de Cuyo. També va integrar la llista de premis de The White Ravens el 2002 i 2013. El 2010 va ser candidata al Premi Andersen per Argentina.

## Referències

* 1 2 Blanc, Natalia «Liliana Bodoc (1958-2018): el último viaje de la escritora que imaginó dragones y mundos fantásticos». La Nación, 07-02-2018 [Consulta: 29 març 2024].
* 1 2 Centenera, Mar «Muere la argentina Liliana Bodoc, creadora de mundos fantásticos enraizados en el sur La autora de 'La saga de los confines' fallece a los 59 años de un infarto». El País, 07-02-2018 [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «La muerte de Liliana Bodoc, una noticia inesperada. El fallecimiento de la escritora causó sorpresa y dolor». Los Andes, 07-02-2018 [Consulta: 29 març 2024].
# Vassili Pitxul

Vasili Vladimirovitx Pitxul (rus: Васи́лий Влади́мирович Пи́чул; Jdanov, República Socialista Soviètica d'Ucraïna, 15 de juny de 1961 - Moscou 26 de juliol de 2015) va ser un director de cinema Soviètic] i rus, conegut per la seva pel·lícula Màlenkaia Vera (Маленькая Вера), estrenada el 1988. La seva pel·lícula V gorode Sotxi tiomnie notxi es va projectar a la secció Un Certain Regard al 43è Festival Internacional de Cinema de Canes.
Va morir de càncer de pulmó.

## Selected filmography

* Màlenkaia Vera (1988)
* V gorode Sotxi tiomnie notxi (1989)
* Mechty idiota (1993)
* Nebo v almazakh (1999)
* Kinofestival, ili Portvein (2006)

## Referències

* ↑ Peter Rollberg. Historical Dictionary of Russian and Soviet Cinema. US: Rowman & Littlefield, 2009, p. 531–533. ISBN 978-0-8108-6072-8.
* ↑ «Festival de Cannes: How Dark the Nights Are on the Black Sea». festival-cannes.com. [Consulta: 8 agost 2009].
* ↑ «Скончался режиссер фильма "Маленькая Вера" Василий Пичул - ТАСС».
# Timothee Adamowski

Tymoteusz "Timothee" Adamowski (Varsòvia (Polònia), 24 de març, 1858 - Boston (Massachusetts), 18 d'abril, 1943), fou un violinista, director i compositor polonès actiu als Estats Units.

## Carrera

Va començar a aprendre a tocar el violí als set anys. Va estudiar amb Apolinary Kątski i Gustaw Roguski a l'Institut de Música de Varsòvia, on es va graduar amb honors el 1874. Després va perfeccionar la seva interpretació del violí sota la supervisió de Lambert Massart al Conservatori de París.
El 1879 es va traslladar definitivament a Boston, on del 1884 al 1907 va tocar amb l'Orquestra Simfònica de Boston, actuant 82 vegades com a solista i també com a director en concerts populars d'estiu. Al mateix temps (1885-1933) va ensenyar violí al New England Conservatory of Music de Boston.
Va ser el fundador de formacions de cambra molt populars: el Quartet Adamowski (1888–1896), i després, a partir de 1896, el Trio, amb el seu germà Józeph (violoncel·lista) i la dona d'aquest Antoinette (pianista). Com a solista, va fer recitals a Londres, París i Varsòvia.
L'any 1907 esdevingué el segon concertista de l'Orquestra Simfònica de Boston, però al final de la temporada va dimitir, dedicant-se totalment a la música de cambra. Va compondre miniatures de violí i cançons.
Oncle del jugador d'hoquei polonès i olímpic Tadeusz Adamowski i de l'actriu i activista benèfica Helenka Adamowska Pantaleoni. Va ser enterrat al cementiri de West Laurel Hill a Bala Cynwyd, Pennsilvània.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Markiewicz 1979 ↓, s. 10.
* 1 2 3 4 5 Jeffrey R. Rehbach: Adamowski, Timothée [Tymoteusz]. [w:] Oxford Music Online. Grove Music Online [on-line]. 2010-02-24. [dostęp 2020-01-04]. [zarchiwizowane z tego adresu (2020-01-04)]. via Oxford University Press. (ang.).
* ↑ Polska aktorka urodziła dziecko w wieku 12 lat? Paskudne plotki. Niezapomniani [online], www.se.pl [dostęp 2024-04-09] (pol.).

## Bibliografia

* Leon Markiewicz: Adamoedki Tymoteusz. a: Encyklopedia muzyczna PWM. Elżbieta Dziębowska (red.). Ed. I. T. 1: AB part biogràfica. Cracòvia: PWM, 1979, pàg 10. ISBN 83-224-0113-2.
* Encyklopedia muzyki. Andrzej Chodkowski (red.). Varsòvia: PWN, 1995, s. 13. ISBN 83-01-11390-1. (pol.).
* Bronislas A. Jezierski. The Adamowskis Musicians and Patriots. "Estudis americans polonesos". vol. 5, no. 1/2, s. 14–32, 1948. [arxivat des de l'adreça]. (ang.).
* Tymoteusz Adamowski. a: Zbigniew Andrzej Judycki: Polscy muzycy w świecie: słownik biograficzny. Varsòvia: Fundació Polonia Semper Fidelis, 2015, s. 12. ISBN 978-83-937112-0-8.
# Sergio Fajardo Valderrama

Sergio Fajardo Valderrama (Medellín, 19 de juny de 1956) és un matemàtic i polític colombià, antic governador d'Antioquia i alcalde de Medellín.
Fins als 43 anys, es va dedicar a la docència i a l'acadèmia. Va ser professor i director de recerca en la Universitat dels Andes, la Universitat Nacional de Colòmbia i la Universitat de Wisconsin Madison als Estats Units. Ha estat sotsdirector del diari El Colombiano i columnista.
Fou el Governador d'Antioquia del 2012 al 2016. Va començar en la política el 2003 quan va ser elegit Alcalde de Medellín, la segona ciutat més gran de Colòmbia i la capital d'Antioquia. El 2017 es va presentar a les eleccions presidencials de Colòmbia on va acabar tercer lloc en la primera ronda.

## Referències

* 1 2 Romero Sala, Mar «Sergio Fajardo, el profesor que aspira a ser presidente de un país polarizado». La Vanguardia, 23-05-2018.
* ↑ Romero, Simon «Medellín's Nonconformist Mayor Turns Blight to Beauty» (en anglès). The New York Times, 15-07-2007.
* ↑ Linares, Albinson «Entrevista a Sergio Fajardo: ‘En Colombia tenemos que aprender a ser diferentes sin ser enemigos'» (en castellà). The New York Times, 16-02-2018.
* ↑ «Former Medellin mayor announces run for Colombia's 2018 presidency without anti-corruption allies» (en anglès). Colombia Reports, 06-07-2017.
# Miguel Zugaza Miranda

Miguel Zugaza Miranda (Durango, Biscaia, 1964) és un historiador de l'art i museogràf basc, que ha ocupat càrrecs rellevants en importants institucions d'art, com el Museu de Belles Arts de Bilbao i el Museu Reina Sofia. Des de 2002 ocupa el càrrec de director del Museu del Prado, després de la renúncia de Fernando Checa al lloc.

## Biografia

Neix a Durango (província de Biscaia), en una família molt vinculada al panorama cultural. Es llicencia en Història i Geografia, i més tard s'especialitza en Història de l'art. A poc a poc s'introdueix en el món de l'art: el seu pare, Leopoldo Zugaza, el submergeix en l'organització d'exposicions. Amb només 30 anys obté el càrrec de director de conservació en el Museu Reina Sofia (1994-1996).
El 1996 se li confia la direcció del Museu de Belles Arts de Bilbao, institució que travessava en aquells anys un ambiciós procés de modernització i ampliació, en part esperonat per l'obertura del veí Museu Guggenheim de Bilbao. En aquesta etapa (1996-2002) organitza les exposicions Sorolla i Zuloaga, El bodegó espanyol, Pintura al nu i Dones impressionistes.
L'èxit del museu bilbaí dona a Miguel Zugaza certa notorietat, que empeny al govern d'Espanya, llavors del PP, a pensar en ell com a responsable del Museu del Prado. Zugaza prefereix continuar la seva tasca a Bilbao, però posteriorment, en donar-la per conclosa, accepta el càrrec a Madrid.
En el seu mandat com a director del Prado, Zugaza es troba davant la tasca d'organitzar administrativament el Museu, aconseguint l'aprovació de la llei orgànica de l'esmentat organisme el 2003. Ha continuat amb els treballs d'ampliació i modernització iniciats pels seus antecessors Luzón i Checa. Aquesta tasca es va veure facilitada per un consens entre els principals partits polítics, PP i PSOE, donant-se la circumstància (inusual) que Zugaza va seguir en el lloc malgrat el canvi de govern el 2004.
Entre les exposicions que s'han presentat durant la seva gestió destaquen El retrat espanyol, Tintoretto, Vermeer, Dürer a les col·leccions de l'Albertina, Picasso (co-organitzada amb el Museu Reina Sofia), Goya en temps de guerra, comissariada per Manuela Mena, conservadora del museu, i El retrat del renaixement.

## Fonts

* «Zugaza Miranda, Miguel» a l'Enciclopèdia del Museo del Prado.
# Henri Louis Frédéric de Saussure

Henri Louis Frédéric de Saussure (Ginebra, 27 de novembre del 1829 - ib., 20 de febrer del 1905) fou un mineralogista i entomòleg suís especialitzat en l'estudi dels himenòpters i els ortopteroides.
Després de graduar-se per la Universitat de París i obtenir el seu doctorat a la Universitat de Giessen, el 1852 publicà el seu primer article científic, que tractava de les vespes. El 1854 viatjà a Nord-amèrica, on conegué Louis Agassiz. El 1858 fou cofundador de la Societat Geogràfica de Ginebra. Dos anys més tard, tornà a Suïssa amb col·leccions d'insectes, miriàpodes, crustacis, ocells i mamífers americans. El 1872 fou nomenat membre honorífic de la Societat Entomològica de Londres i l'any següent membre de la Societat Filosòfica Americana.
Tingué nou fills: el seu primogènit, el famós lingüista Ferdinand de Saussure (1857); Horace (c 1859); Albertine Adèle (1861), anomenada en honor de la tieta i la cunyada d'Henri; Elisabeth «Dora» Théodora (1863); Léopold (1866); René de Saussure (1868); Jeanne (ca. 1869); Louis Octave (1871) i Maximilien (1873).

## Referències

* ↑ «APS Member History» (en anglès).
# Jose Benito Pardo y Rodríguez

Jose Benito Pardo y Rodríguez (pazo de San Salvador, Balmonte, Castro de Rei, 1867 - 1939) fou un militar i polític espanyol, fill de José Benito Pardo i de María Rodríguez.
Estudià dret a la Universitat de Santiago de Compostel·la, on va fer amistat amb Carlos Pardo Pallín, Alejandro Pérez Lugín i Luis Recaséns Siches. Després va exercir com a advocat civilista a Lugo. Políticament, el 1908 fou president del comitè provincial del Partit Liberal, i president de la Diputació de Lugo el 1899, el 1917-1924 i el 1930-1931. Durant la Segona República Espanyola es va mantenir proper a la CEDA i va donar suport la candidatura del seu fill, José Benito Pardo y Pardo, a les eleccions generals espanyoles de 1936. Durant la guerra civil espanyola es va mantenir al marge, encara que sovint li demanaren consell jurídic. Va morir poc abans d'acabar la guerra.

## Referències

* Biografia Arxivat 2010-04-09 a Wayback Machine.
# Xosé Manuel Millán Otero

Xosé Manuel Millán Otero (Beluso, 1964 - Vigo, 29 d'octubre de 2020) fou professor de llengua i literatura gallegues a Moaña i alcalde de Moaña pel BNG.
Fou autor de diversos estudis i edicions crítiques d'escriptors de preguerra (Ramón Cabanillas, Vicente Risco, etc.) i actuals (Bernardino Graña). Va participar també en obres col·lectives com la Historia da Literatura Galega (1996) i Literatura galega. Século XX (2001).
Com a poeta va publicar Este é o tempo do sal (1992) i As palabras no espello (1995), VII Premi Eusebio Lorenzo Baleirón.

## Referències

* ↑ «Falece Xosé Manuel Millán, «o grande ideólogo de Moaña» e o seu rexedor entre os anos 2003 e 2011» (en gallec), 30-10-2020. [Consulta: 31 octubre 2020].
# Maria Pia Cosma

Maria Pia Cosma (1970) és una biòloga i investigadora italiana especialista en reprogramació cel·lular al Centre de Regulació Genòmica.
Maria Pia Cosma es va doctorar en Genètica Cel·lular i Molecular a la Facultat de Medicina de la Universitat de Nàpols Frederic II i va ser investigadora post-doctoral Marie Curie a l'Institut de Recerca de Patologia Molecular a Viena. Actualment dirigeix un grup de reprogramació cel·lular al Centre de Regulació Genòmica, i des del 2010 és membre ICREA.
El 2015 va guanyar el premi Ciutat de Barcelona en el camp de Ciències de la Vida.

## Referències

* ↑ «Premis Ciutat de Barcelona 2015». Arxivat de l'original el 2017-04-06. [Consulta: 15 juny 2017].

## Enllaços externs

* Perfil al lloc web del CRG
* Fitxa al CCCB
* Lloc web del seu laboratori
# Adita Riera

Adita Riera (Caracas, 19 de juliol de 1948) és una actriu, locutora i model veneçolana, filla de l'actriu Chela D'Gar. Va protagonitzar diverses telenovel·les en Venevisión, sent la primera Lucecita junt amb Humberto García, i ha participat en diverses radionovel·les de l'Univers de l'Espectacle.

## Biografia

Ada Graciela García va néixer a Caracas. De 1954 a 1967 va cursar estudis en el Col·legi La Consolació on es va graduar de Batxiller en Ciències. De 1968 a 1972, a la Universitat Catòlica Andrés Bello, obtenint el títol de Llicenciada en Comunicacions. Va debutar com a actriu i model infantil a Venevisión, Canal 4, el 1962; també va treballar com a locutora i en radionovel·les. Va debutar en el teatre en l'obra Bodas de sangre l'any 1964. El 1967 participa en la seva primera telenovel·la Sor Alegria. Després d'una reeixida carrera en telenovel·les, es va retirar el 1980. L'any 2004 va tornar a les radionovel·les i el 2006 a les telenovel·les.

## Filmografia
### Telenovel·les

| Any | Telenovel·la | Paper | Cadena |
| 1967 | Sor Alegría | | Venevisión |
| 1967 | Don Bosco | | Venevisión |
| 1968 | Rosario | Bebita | Venevisión |
| 1970 | Esmeralda | Graciela Peñalver | Venevisión |
| 1972 | Me llamo Julián, te quiero | | Venevisión |
| 1972 | Lucecita | Lucecita | Venevisión |
| 1973 | La mujer prohibida | Virginia Galván | Venevisión |
| 1974 | La loba | Virginia Galván / Angélica de Montemar | Venevisión |
| 1974 | Isla de brujas | | Venevisión |
| 1975 | Los poseídos | Isabel Proctor | Venevisión |
| 1975 | La señorita Elena | Elena Román | Venevisión |
| 1976 | Daniela | Daniela | Venevisión |
| 1977 | Expediente de un amor | | Venevisión |
| 1978 | Indocumentada | | Venevisión |
| 2006 | El desprecio | Octavia Santamaría | RCTV |
| 2007 | Mi prima Ciela | Sor Esperanza Ávila (o Sor Canario) | RCTV |
| 2009 | Alma indomable | Caridad Robles | Venevisión Internacional |
| 2009 | Pecadora | Jutgessa Sotomayor | Venevisión |

### Sèries

| Any | Sèrie | Cadena |
| 1976 | Los tres mosqueteros | Venevisión |
| 1976 | Dick Turpin | Venevisión |
| 1976 | Zárate | Venevisión |
| | Abracadabra | |

### Pel·lícules

| Any | Pel·lícula |
| 1964 | Acosada |
| | La heroína |
| | Cartas de amor |
| | Clamor campesino |
| | Pacto de hermanas. |

## Radionovel·les

* Radionovel·la
* Las alegres comadres de Windsor
* La zapatera prodigiosa
* Cuento de navidad
* Leonela
* Donde nace el recuerdo
* Libertaria

## Teatre

| Any | Obra |
| 1964 | Bodas de sangre |
| 1968 | La tercera palabra |
| 1970 | Réquiem para un eclipse |

## Referències

* ↑ Llabanero, Néstor Luis. «¿Qué pasó con...Adita Riera?» (en castellà). Estampas, 04-08-2013. Arxivat de l'original el 2018-06-21. [Consulta: 8 juliol 2020].
# Dai Si

Mukedaisi Kuerban (en uigur: مۇكدەپ قۇربان, xinès simplificat: 穆克代斯·库尔班, pinyin: Mùkèdàisī Kùěrbān; Ürümchi, 1991) més coneguda com Dai Si (xinès simplificat: 代斯, pinyin: Dài sī), és una actriu xinesa.

## Biografia

Pertany a l'Ètnia uigur de la Xina, i va estudiar en l'Acadèmia Central de Drama de la Xina.
És molt bona amiga de les actrius Zhu Xudan i Huang Mengying.
Al juliol del 2019 es va revelar que estava eixint amb l'actor xinés Liu Ruilin, però la relació va finalitzar a l'octubre del mateix any.

## Carrera

Al gener del 2017 es va unir a l'elenc recurrent de la popular sèrie Eternal Love, on va donar vida a Yan Zhi, la jove i bondadosa princesa de la tribu demoníaca, i l'adorada germana menor de Li Jing (Vin Zhang) i Li Yuan (Du Junze), qui acaba enamorant-se de Zi Lan (Liu Ruilin).
A l'agost del mateix any es va unir a l'elenc recurrent de la sèrie Xuan-Yuan Sword: Han Cloud, on va interpretar a Duan Meng, la freda i retreta cap de la facció Fei, que utilitza espases dobles i és experta en l'assassinat.
Al març del 2018 es va unir a l'elenc recurrent de la sèrie The Flame's Daughter, on va donar vida a Dao Liexiang, una jove amable i de bon cor de la ciutat de Wu Dao, defensora de la justícia, i que està enamorada de Lei Jinghong (Zhang He).
El 13 d'abril del 2019 es va unir a l'elenc de la sèrie In Youth (també coneguda com "While We Are Still Young") on interpreta a Li Yangyang.
El 30 d'abril del mateix any es va unir a l'elenc principal de la sèrie Anti-Terrorism Special Forces: The Wolves on va donar vida a Qin Mei, paper que va realitzar fins al final de la sèrie el 7 de juny del mateix any.
En el 2020 s'uneix a l'elenc principal de la sèrie Storm Eye.

## Referències

* ↑ «Dai Si (代斯)» (en inglés). [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ Introducing the Beautiful Chinese Actresses from Xinjiang
* ↑ Dai Si Celebrates Birthday in the Company of Friends
* ↑ It's Confirmed! Liu Ruilin and Dai Si are a Couple
* ↑ Character introductions: Ten Miles of Peach Blossoms
* ↑ Drama | In Youth (2019)
* ↑ Character introductions: While We Are Still Young
* ↑ First stills of the cast of While We Are Still Young
* ↑ Anti-Terrorism Special Forces: The Wolves (2019)
* ↑ Drama | Storm Eye
* ↑ My Roommate is a Detective and Storm Eye Begin Filming Back To Back
# Jaume Windsor

Jaume, Comte Severn (James Alexander Philip Theo Mountbatten-Windsor; Londres, 17 de desembre de 2007) és un membre de la Família Reial Britànica. És el segon fill i únic home del príncep Eduard, duc d'Edimburg i Sofia, duquessa d'Edimburg, i és el tretzè en la línia al tron. És la persona de més alta jerarquia en la línia de successió que no utilitza el tractament d'Altesa Reial.

## Naixement

Jaume Mountbatten Windsor va néixer per cesària a les 16:20 UTC el 17 de desembre de 2007 a l'Hospital Frimley Park. Al seu naixement va pesar 2.8 kg. Ell i la seva mare van ser donats d'alta el 20 de desembre i l'endemà el seu nom va ser anunciat com Jaume Alexandre Felip Theo. Té una germana gran, lady Lluïsa Windsor, qui és quatre anys més gran que ell. Ell i la seva germana viuen amb els seus pares en la seva llar de Bagshot Park a Surrey.

### Bateig

El vescomte Severn va ser batejat el 19 d'abril de 2008 a la capella privada del Castell de Windsor pel degà de Windsor, el bisbe David Conner. El seu vestit de bateig va ser nou, és una rèplica de l'originalment utilitzat per la filla gran de la reina Victòria, la princesa Victòria en 1840 i utilitzat per tots els batejos reals des d'aquest llavors, aquest ara ha estat preservat. Els seus padrins de bateig van ser Denise Poulton, Jeanye Irwin, Alastair Bruce de Crionaich, Duncan Bullivant i Tom Hill.

## Títols

* 17 de desembre de 2017 - 10 de març: Vescomte Severn.
* 10 de març de 2023 - Actualitat: Comte Severn
* Legalment: La seva Altesa Reial el príncep Jaume de Wessex.
La Patent reial emesa en 1917 (i en ús actualment) assignen un estatus de príncep i estil d'Alteza Real a tots els nets en línia paterna d'un monarca. Per això, Jaume legalment és Sa Altesa Reial príncep Jaume de Wessex. No obstant això, quan els seus pares es van casar, va ser anunciat, que d'acord amb els seus desitjos, tots els seus fills no portarien un títol de príncep o princesa amb l'estil Altesa Reial, en comptes d'això van preferir que portarien els títols que se'ls atorguen a els fills d'un comte. Els fills majors d'un comte, per costum porten el títol subsidiari dels seus pares, i per això Jacobo és referit com a vescomte Severn, tot i que té l'estatus legal d'un príncep.