OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sam Oomen

Sam Oomen (Tilburg, 15 d'agost de 1995)Sam Oomen (Tilburg, 15 d'agost de 1995) és un ciclista neerlandès, professional des del 2016. Actualment corre al Lidl-Trek. En el seu palmarès destaca el Roine-Alps Isera Tour de 2015 i un Campionat del món en contrarellotge per equips.

## Palmarès

Palmarès de Sam Oomen.
* 2012
** 1r al Gran Premi Rüebliland i vencedor d'una etapa
* 2013
** Campió dels Països Baixos júnior en contrarellotge
* 2015
** 1r al Roine-Alps Isera Tour i vencedor d'una etapa
** 1r al París-Tours sub-23
** Vencedor de 2 etapes al Tour del País de Savoia
* 2016
** 1r al Tour de l'Ain i vencedor d'una etapa
* 2017
** Campió del món en contrarellotge per equips

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2017. Abandona (14a etapa)
* 2022. 30è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2018. 9è de la classificació general
* 2019. Abandona (14a etapa)
* 2020. 21è de la classificació general
* 2022. 20è de la classificació general
* 2023. 36è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Trek–Segafredo». UCI. [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ Daniel Ostanek. «Lidl-Trek make Sam Oomen their ninth signing of the transfer window». Cyclingnews.com, 11-09-2023.
* ↑ «CycleBase» (en anglès britànic). [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ «Cycling Museum - Sam OOMEN». [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ «Sam Oomen». [Consulta: 26 novembre 2024].
# Embut de Büchner

Un embut de Büchner és una peça del material de laboratori utilitzat per a realitzar filtracions. Usualment es produeix en porcellana, per la qual cosa el classifica entre el material de porcellana. Però també es fabriquen en vidre i plàstic, a causa del seu baix cost i menor fragilitat, utilitzats principalment en escoles secundàries.

## Disseny

S'ha atribuït erròniament el seu disseny al Premi Nobel de Química, Eduard Buchner (sense la dièresi), però realment el seu disseny és del químic industrial, Ernst Büchner.

## Estructura i usos

Sobre la part amb forma d'embut hi ha un cilindre separat per una placa de porcellana perforada, amb petits orificis. El material filtrant (usualment paper de filtre) es retalla amb forma circular i es col·loca sobre la placa. El líquid a ser filtrat és bolcat dins del cilindre, i succionat a través de la placa garbellada per una bomba de buit creat amb l'efecte Venturi, mitjançant un Kitasato i un corrent d'aigua. Abans de posar el paper de filtre ha de retallar de manera que tapi els orificis de la porcellana però sense que quedi aixecat per les parets laterals. Per això, el paper s'humiteja amb aigua destil·lada per fixar-lo a la base. L'embut està proveït d'un anell o junta de cautxú, de forma troncocònica, que encaixa perfectament en la boca d'un matràs Erlenmeyer amb tubuladura lateral, anomenat kitasato. Aquest tipus d'embut s'utilitza en les filtracions de suspensions que contenen partícules sòlides grans. Si es realitza amb sòlids petits, en realitzar el buit i en ser succionat, pot passar al Kitasato. Quan el líquid filtrat és important i s'ha de recollir, és convenient posar un parany entre l'Erlenmeyer que rep el filtratge i la trompa d'aigua o trompa de succió, perquè hi ha el perill que l'aigua retorni i contamini el filtrat.

## Referències

* ↑ «embut de Büchner». TERMCAT. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ Jensen, William B. «The Origins of the Hirsch and Büchner Vacuum Filtration Funnels» (PDF). Journal of Chemical Education, 83, 9, 9-2006, pàg. 1283. Arxivat de l'original el 2007-03-15. DOI: 10.1021/ed083p1283 [Consulta: 17 febrer 2011]. Arxivat 2007-03-15 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Andrea Sella. «Classic kit: Büchner's funnel». Royal Society of Chemistry, 2009.
Equipament de laboratori de química :
# Matràs de Kjeldahl

El matràs de Kjeldahl és un matràs de forma de pera i coll llarg, dissenyat pel químic danès Johan Kjeldahl. És emprat per a efectuar digestions i mineralitzacions de substàncies, amb el mètode de Kjeldahl, que és la més important per determinar el nitrogen protéinic d'una mostra.
Va ser dissenyat per Kjeldahl, químic en cap del laboratori de recerca de la fàbrica de cervesa danesa Carlsberg per tal de resoldre un problema relacionat amb la cervesa. Kjeldahl s'hi interessà en el contingut de proteïna dels cereals (bàsicament ordi) utilitzat per fer la cervesa que en essència significava conèixer la quantitat de nitrogen proteínic que tenien les mostres. Va desenvolupar un mètode més senzill del que, aleshores, utilitzaven Gay-Lussac i Justus von Liebig. El mètode de Kjeldahl va poder generar ions d'amoni. La solució aleshores es diluïa i es transferia a un aparell simple de destil·lació el qual incloïa el matràs de coll llarg que va passar a portar el seu nom.

## Referències

* ↑ «Matràs de Kjeldahl». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sella, Andrea. «Classic Kit: Kjeldahl flask» (en anglès). Chemistry World. Royal Society of Chemistry, 28-04-2008. [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ López Cueto, Guillermo. «Química Analítica i Premi Nobel. Un perfil de la seua história comuna» (pdf). Universitat d'Alacant, 23-09-2004. Arxivat de l'original el 2022-07-06. [Consulta: 29/042020].
# Kathrine Switzer

Kathrine Switzer (Amberg, Baviera, Alemanya ocupada, 5 de gener de 1947) és una feminista i antiga atleta estatunidenca, especialitzada en la prova de la marató.
El 1967 es va convertir en la primera dona a córrer la Marató de Boston, ja que fins aleshores era una prova exclusivament per a homes. Per a això es va inscriure com a KV Switzer i va creuar la línia de sortida amb el dorsal 261 com si fos un corredor més. Kathrine va passar a la història quan un dels jutges, a la meitat de la cursa, se n'adonà i saltà darrere d'ella per detenir-la, però el seu entrenador i el seu promès (que també hi participaven) li ho van impedir. Finalment, va acabar la cursa amb un temps de 4 hores i 20 minuts.
Des de llavors Kathrine Switzer s'ha dedicat a lluitar contra la desigualtat entre dones i homes, organitzant carreres en 27 països, Avon International Running Circuit, en les quals han participat més d'1.000.000 de dones, fins que va aconseguir el 1984 que la marató femenina fos prova olímpica.
En el pla esportiu ha corregut 35 maratons, guanyant la Marató de Nova York el 1974 i aconseguint la seva millor marca, 2:51.33, quan va quedar segona el 1975 en la marató de Boston.

## Referències

* ↑ Milde, Horst «Kathrine Switzer and Roger Robinson visit the Berlin Sports Museum». German Road Races e.V., 02-06-2010 [Consulta: 19 març 2013]. Arxivat 8 de març 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-03-08. [Consulta: 9 febrer 2017].
* ↑ Butler, Sarah Lorge «How Kathrine Switzer paved the way». ESPN-W, 12-04-2012 [Consulta: 13 juliol 2012].
* ↑ «Quién fue Kathrin Switzer : “¡Sal de mi puta carrera!” o la valentía de una mujer maratoniana». 20minutos, 17-10-2014 [Consulta: 19 octubre 2014].
* ↑ King, Jennifer «First women graduate from US Army Ranger School as gender barriers continue to fall». Australian Broadcasting Commission, 22-08-2015.
* ↑ Kathrine Switzer interview (PBS documentary 'Makers', clip)
* ↑ Switzer, Kathrine. Marathon Woman. Nova York: Carroll & Graf, 2007, p. 270. ISBN 978-0-7867-1967-9.
# Oodaaq

Oodaaq, o Oodap Qeqert, és un banc de grava i llot del nord-est de Groenlàndia, considerat el punt de terra més septentrional de tot el planeta.
Oodaaq està a 83° 40′ Nord 30° 40′ Oest, només 705 km al sud del pol Nord i 1.360 metres al nord de l'illa de Kaffeklubben, a prop de la punta nord-est de Groenlàndia. Mesura amb prou feines uns 15 x 8 metres.
Fou descoberta el 1978 quan un equip danès d'exploració dirigit per Uffe Petersen desembarcà a Kaffeklubben per confirmar si es localitzava realment al nord de la punta de Groenlàndia. Confirmat el fet, un membre de l'equip assenyalà un lloc fosc al nord que descobriren que era un banc de grava, l'anomenaren Oodaaq en honor de l'esquimal que acompanyà Robert Peary en el seu viatge històric al pol Nord.

## Referències

* 1 2 3 4 «Dinamarca descubre la nueva isla más septentrional del planeta» (en castellà), 28-08-2021. [Consulta: 26 novembre 2024].
* 1 2 3 Parra, Sergio. «El punto de tierra firme más septentrional fue descubierto hace poco pero hay otros "fines del mundo"» (en castellà), 05-12-2019. [Consulta: 26 novembre 2024].
# Sèrie LG G

La Sèrie LG G és una línia d'alta gamma amb dispositius Android produïts per LG Electronics. La designació "G" es va introduir per primera vegada el 2012 com una branca de la Sèrie LG Optimus per a dispositius insígnia, però LG va anunciar al juliol de 2013 que el nom de "Optimus" seria interrompuda per futurs insígnia a favor del manteniment "G" i "Vu" com a marques diferents. El primer telèfon exclusivament de la marca G, el LG G2, es va donar a conèixer a l'agost de 2013.
Les primeres dos rellotges intel·ligents de LG, el LG G Watch i el LG G Watch R, també van formar part de la sèrie LG G. Començant pel LG Watch Urbane, LG va deixar caure la marca "G" del nom del dispositiu, eliminant així els rellotges de la sèrie G.

## Telèfons
### Linea del 2013

* LG Optimus G Pro
* LG G2
* LG G Pro Lite
* LG G2 Mini
* LG G Flex

### Linea del 2014

* LG G3
* LG G3 Stylus
* LG G3 S, també conegut com a LG G3 Beat, LG G3 Mini i LG G3 Vigor (AT&T, Sprint)
* LG G Pro 2
* LG Gx
* LG G Vista

### Linea del 2015

* LG G4
* LG G4c, també conegut com a LG Magna
* LG G4 Stylus, també conegut als Estats Units com LG G Stylo (Boost Mobile, Cricket Wireless, MetroPCS, Sprint Corporation, T-Mobile, Virgin Mobile)
* LG G4 Beat
* LG G4 Vigor, (Virgin Mobile Canada)
* LG G Flex 2
* LG G Vista 2

### Linea del 2016

* LG G5
* LG G5 SE
* LG G Stylo 2

### 2017: LG G6

LG va anunciar el LG G6 el 26 de febrer de 2017 com a successor del LG G5. Una variant d'aquest, anomenat LG G6+, va ser anunciat el 19 de juny de 2017.

### 2018: LG G7 ThinQ

El LG G7 ThinQ va ser anunciat oficialment el 2 de maig de 2018.

## Tauletes

* LG G Pad 7.0
* LG G Pad 8.0
* LG G Pad 8.3
* LG G Pad 10.1

## Rellotges

LG va produir una sèrie de rellotges intel·ligents; Tanmateix, només alguns d'ells porten la marca "LG G". Per exemple, el LG G Watch R és part de la sèrie LG G, mentre que el seu successor, el LG Watch Urbane, no porta la mateixa marca.

### LG G Watch

LG i Google van anunciar el LG G Watch basat en Android Wear el 25 de juny de 2014.
* Pantalla: 1.65" LCD amb resolució de 280x280 píxels
* Processador: Qualcomm Snapdragon 400
* Emmagatzematge: 4 GB
* RAM: 512 MB

### LG G Watch R

LG i Google van anunciar el LG G Watch R, també basat en Android Wear, el 25 d'octubre de 2014.
* Pantalla: pantalla circular de 1.3" P-OLED amb resolució de 320x320 píxels
* Processador: Qualcomm Snapdragon 400
* Emmagatzematge: 4 GB
* RAM: 512 MB

## Referències

* ↑ «LG dumps Optimus smartphone brand, opting for simply 'G2'» (en anglès). CNET.
* ↑ Pierce, David. «LG's new G2: high-end smartphone in the front, button party in the back», 07-08-2013. [Consulta: 5 setembre 2017].
* ↑ «LG Unveils Flagship G2 Smartphone With New 'Rear Key' Concept» (en anglès). PCMAG.
* ↑ «LG to release an enhanced G6 "plus version" alongside a software update bringing new features» (en anglès). Android Police, 19-06-2017.
* ↑ Oh, Andrei Frumusanu, Nate «LG Announces The G7 ThinQ». .

## Vegeu també

* Sèrie LG V
# Jim Taylor

James Guy Taylor (5 de novembre de 1917 - 6 de març de 2001) fou un futbolista anglès de la dècada de 1950.
Fou internacional amb la selecció d'Anglaterra amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1950. Defensà els colors de Fulham FC de 1945 a 1952, i de Queens Park Rangers.

## Referències

* ↑ Jim Taylor a neilbrown.newcastlefans.com
* ↑ Jim Taylor a National-Football-Teams.com (anglès)
# Nevà

Nevà és una entitat de població del municipi de Toses, a la comarca catalana del Ripollès. El poble se situa al final de la carretera GIV-4015, que surt de Planoles i que és la principal via de comunicació.
Nevà és l'únic poble de la vall que està situat al vessant de l'obaga. Malgrat aquesta orientació excepcional, gaudeix d'una posició privilegiada, per la seva ubicació en un dels costers de l'àmplia vall que formen els Plans de Nevà, que davallen suaument des de gairebé 2.000 metres fins al mateix poble, i que creen un paisatge especialment bucòlic.

## Història

Nevà ha estat sempre unit al domini feudal de Toses, tot i tenir autonomia parroquial plena, ser tan antic com ell (és ja citat, l'any 839, amb el nom de Nevano) i haver arribat a tenir més famílies censades que el mateix poble de Toses.
Està documentada la vinculació de Nevà amb els càtars. Un petit noble propietari del lloc, Hug de Nevà, va ser un conegut heretge càtar de finals del segle XXI, i altres cavallers cognominats Nevà apareixen com a feudataris de la vall de Toses. A més, hi ha la creença popular que les ruïnes escampades per l'obaga de la vall entre Nevà i Planoles pertanyen a antics recintes càtars.
A Nevà s'arriba en cotxe per una carretera asfaltada que des de Planoles porta en 4 km fins al poble, des d'on surt una pista forestal en molt bones condicions que arriba fins al poble de Fornells de la Muntanya.

## Enllaços externs ;)

* Nevà - Lloc web oficial .
# Ansovell

Ansovell és una entitat de població, i la capital, del municipi de Cava a l'Alt Urgell.
El 2006 tenia 33 habitants, el que el feia l'entitat de població més poblada del municipi. Està situat al vessant nord de la serra del Cadí, a 1.338 m d'altitud. La parròquia de Nonsuvelle és mencionada per primer cop el 839. L'església parroquial de Sant Martí és romànica del segle xii. És d'una sola nau, amb la volta esfondrada, i l'absis semicircular de la mateixa amplada.

## Referències

* ↑ Joan Corominas, Onomasticon Cataloniae, p.205

## Vegeu també

* Mare de Déu del Boscalt

## Enllaços externs

* «Ansovell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Gran Geografia Comarcal de Catalunya, Arxivat 2021-06-13 a Wayback Machine. a l'hiperenciclopèdia.
# Anthony Morrow

Anthony Jarrad Morrow (nascut el 27 de setembre de 1985 a Charlotte, Carolina del Nord), anomenat A-Mo, és un jugador de bàsquet estatunidenc que pertany al planter dels Oklahoma City Thunder de l'NBA. Fa 1,93 metres d'alçada i juga en la posició d'escorta, sent considerat un dels millors anotadors de tres de l'NBA.

## Referències

* ↑ ramblinwreck.cstv.com Anthony Morrow – Gergia Tech Player Bio Arxivat 2009-11-13 a Wayback Machine., consultat el setembre del 2008
* ↑ Anthony Morrow is a three-point shooter, which is all the Thunder really need

## Enllaços externs

* Perfil de Morrow a Draftexpress.com Arxivat 2015-11-25 a Wayback Machine. (anglès)
# Antoni Giralt i Peiró

Antoni Giralt i Peiró (Barcelona, 30 de març de 1944) és un antic futbolista català de la dècada de 1960.
Va començar en el món del futbol amb 12 anys en les categories inferiors del FC Barcelona, primer a l'infantil i més tard al juvenil. Va ser campió de Catalunya juvenil la temporada 1961-62, any en què arribà a jugar amb la selecció catalana de la categoria, i campió de Catalunya i Espanya amateur les temporades 1962-63 i 1963-64. Pujà al filial blaugrana, el CD Comtal, on destacà la temporada 1965-66 a Segona Divisió, i fou cedit al CA Osasuna i a l'Atlético Ceuta. Va arribar a jugar quatre partits amistosos amb el primer equip. Fitxà per la UE Olot la temporada 1967-68, on fou un dels màxims golejadors de Tercera Divisió. El RCD Espanyol es fixà en ell i l'incorporà al club l'any 1968. La primera temporada la jugà cedit a la UE Sant Andreu i al final de la mateixa assolí l'ascens a Segona, essent Giralt l'autor de dos gols decisius. Retornà a l'Espanyol, jugant a Primera durant la temporada 1969-70. Retornà al Sant Andreu, on jugà tres noves temporades entre 1970 i 1973, i posteriorment defensà els colors del Girona FC.

## Referències

* 1 2 3 «Antoni Giralt, onze anys al Barça». Diari Sport, 26-09-2009. Arxivat de l'original el 2018-09-02. [Consulta: 1r abril 2015].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «ANTONIO GIRALT PEIRÓ, L'HEROI D'ALCOI». flamaiginesta.com, 29-02-2012. Arxivat de l'original el 2015-10-02. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Dos goles de oro en la historia del San Andrés». Mundo Deportivo, 11-07-1969. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Antoni Gràcia i López

Antoni Gràcia i López (Barcelona, 10 de febrer de 1917 - Barcelona, 15 de maig de 2002) fou un futbolista català de la dècada de 1940.
Va néixer al barri de Poblenou, començant a practicar el futbol al principal club del barri, el CE Júpiter, on ingressà el 1928 amb 11 anys, romanent-hi fins als 17. Després d'uns anys apartat del futbol, amb 20 anys retornà al Júpiter (reanomenat CD Hèrcules per les autoritats franquistes acabada la Guerra Civil), fins que el 1939 ingressà al FC Barcelona, club on jugà durant quatre temporades, fins al 1943. Disputà 45 partits de lliga amb el club en els quals marcà 16 gols, i en el seu palmarès destaca una Copa l'any 1942. A continuació fou cedit al CE Sabadell dues temporades a canvi del fitxatge de Joan Sans i Alsina, jugant a Primera 34 partits en els quals marcà 9 gols. Tornà al Barça, però el mes d'octubre de 1945 obtingué la baixa del club i fitxà pel CD Tortosa per una temporada. El 1946 tornà al CE Júpiter, on hi romangué fins a 1948. Posteriorment jugà a la UE Sants i passà les seves cinc darreres temporades en actiu al CF Calella. Jugà 2 partits amb la selecció catalana de futbol en els quals marcà dos gols. El primer es disputà a l'estadi Adolf Hitler de Stuttgart el 6 de juliol de 1941, i la selecció de Catalunya guanyà la de Stuttgart per 1 a 2. L'any 1956 fou objecte d'un homenatge per part dels seus companys de professió.

## Palmarès

* Copa espanyola:
** 1942

## Referències

* ↑ «Falleció Antoni Gracia López». Diari Sport, 16-05-2002. Arxivat de l'original el 2018-03-18. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 «Gracia López, Antonio». Agrupació Barça Jugadors. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 3 4 «Antonio Gracia». Mundo Deportivo, 09-05-1956. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «El CD Hércules disputesto a recobrar su fama de temible». Mundo Deportivo, 12-08-1940. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Las novedades en reingresos y nuevos elementos». Mundo Deportivo, 24-08-1945. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «El azulgrana Gracia al Tortosa». Mundo Deportivo, 05-10-1945. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Sanciones de la Federación Española». La Vanguardia, 22-09-1946. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Júpiter 3 San Martín 1». Mundo Deportivo, 19-01-1948. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Lo que el Sans ha preparado para la nueva temporada». Mundo Deportivo, 22-08-1948. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Calella 6 Amposta 1». Mundo Deportivo, 21-09-1950. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Desde Stuttgart». Mundo Deportivo, 09-07-1941.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Hernán Aguilar

Hernán Aguilar és un director i productor de cinema argentí conegut per dirigir el llargmetratge Madraza (2017)

## Vida i carrera

Aguilar va néixer en Buenos Aires, Argentina el 1975. Va ser al col·legi escocès San Andrés on va acabar la seva educació primària i secundària. Va estudiar Economia empresarial a la Universitat Torcuato Di Tella i després va decidir canviar de carrera per a estudiar cinema.
Va dirigir per primera vegada en el seu curt Cachorros, una pel·lícula filmada en cel·luloide, S16mm blanc i negre, protagonitzada per un noi de 9 anys i un gos en el camp. Aguilar va viatjar als Estats Units per a acabar els seus estudis a la UCLA on es va concentrar en Direcció de Fotografia i posteriorment va fer un any avocat a Guió per a Cinema.
Aguilar va escriure, va dirigir i va produir la pel·lícula Madraza, una comèdia negra amb acció sobre un mestressa de casa que es transforma en sicària. Madraza va ser comprada per la Walt Disney Company i distribuïda per Buena Vista Internacional, la qual cosa és inusual per a un jove director.

## Filmografia

* Madraza (2017)

## Nominacions i premis

* 2006 Premi Ariel al millor muntatge pel llargmetratge 7 días
* Premi Blood Window al L Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya per Madraza

## Referències

* ↑ Habla el director de "Madraza", la película argentina que compró Disney, Infobae, 17 de maig de 2017
* ↑ Madraza: film de acción y comedia negra de Hernán Aguilar a cuatrobastardosdotcom
* ↑ 'Mezcal': 15 nominaciones al Ariel, EL Universal, 10 de febrer de 2006
* ↑ (Festival Sitges 2017) El simbolismo ramplón de 'Jupiter’s Moon' centra la atención del polémico Palmarés de Sitges 2017, Cinemanía, 18 d'octubre de 2017
# Johannes Hubschmid

No confondre amb el seu pare Johann Ulrich Hubschmied, que també publicà estudis de toponímia preromànica
Johannes Hubschmid (Küsnacht, Zuric, 14 d'agost de 1916 - Heidelberg, gener de 1995) va ser un romanista suís. Es dedicà a la lingüística romànica, en especial a la lingüística històrica, l'etnolingüística, la lexicologia, l'onomàstica i l'etimologia de les llengües romàniques i del substrat preindoeuropeu.

## Biografia

Va estudiar lingüística romànica i indoeuropea, entre 1935 i 1942, a les universitats de Zúric i Grenoble. Va ser deixeble, a la Universitat de Zúric, de Jakob Jud, A. Steiger i M. Leumann. De 1944 a 1952 treballà en el Servei Topogràfic Federal. Més envant, fou professor de les universitats de Berna i Heidelberg. Des dels anys cinquanta anà publicant diversos estudis sobre els elements preindoeuropeus, principalment en les llengües romàniques. Investigà també el basc i s'ocupà de la metodologia de la recerca etimològica i la toponímia preromanes. En els seus estudis tingué força en compte el cabal prellatí del català, com ho demostren les seves contribucions de la Enciclopedia Lingüística Hispánica (1960). Col·laborà en publicacions especialitzades com "Revista de Filologia Romànica" de la Universitat de Berna, "Vox Romànica", "Revista Internacional de Onomástica", "Etimologija" de Moscú, "Eusko Jakintza" i altres.

## Obres

* Praeromanica. Studien zum Vorromanischen Wortschatz der Romania mit besonderer Beriicksichtung der franko provenzalischen und provenzalischen Mundarten der Westalpen. Bern, Verlag A. Francké, 1949. (Romanica Helvetica, vol. 30.)
* Vorindogermanische und jüngere Wortschichten in den romanischen Mundarten der Ostalpen, mit Berücksichtigung der ladinisch-bayrisch-slowenischen Lehnbeziehungen "Zeitschrift für romanische Philologie" vol. 66 (1950) p. 1-94.
* Studien zur iberoromanischen Wortgeschichte und Ortsnamenkunde. "Boletím de Filología" vol. 12 (1951) p. 117-156.
* Sardische Studien. Das mediterrane Substrat des Sardischen, seine Beziehungen zum Berberischen und Baskischen sowie zum eurafrikanischen und hispano-kaukasischen Substrat der romanischen Sprache. Bern, A. Francke AG., 1953. 138 pàgines.
* Thesaurus Praeromanicus. I: Grundlagen für ein weitverbreitetes mediterranes Substrat, dargestellt an romanischen, baskischen und vorindogermanischen p-Suffixen. Bern (1963).
* Thesaurus Praeromanicus. 2: Probleme der baskischen Lautlehre und baskisch-vorromanische. Bern (1965).
* Die "asko-/usko-" Suffixe und das Problem des Ligurischen. Paris (1969)

## Referències

* ↑ «Nachrufe» (en alemany). Zeitschrift für romanische Philologie (ZrP), 111, 4, 2009, pàg. 777–795. DOI: 10.1515/zrph.1995.111.4.777. ISSN: 1865-9063.
* ↑ Johannes Hubschmid. Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ «Johannes Hubschmid». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* I. Baumer, «Johannes Hubschmid, (1916-1995)», in Vox Romanica, 54, 1995, 388-391 [nota necrològica]
* Diccionari històric de Suïssa