OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María José García Borge

María José García Borge (Madrid, 9 de novembre de 1956) és una física nuclear espanyola que exerceix com a professora de recerca de l'Institut d'Estructura de la Matèria del CSIC (Consell Superior de Recerques Científiques), a més de ser la directora científica de la instal·lació ISOLDE (Separador d'Isòtops en Línia) de l'Organització Europea per a la Recerca Nuclear, el CERN de Ginebra (Suïssa), des de l'any 2012.

## Biografia

María José García Borge va néixer a Madrid el 9 de novembre de 1956, filla de José García Prol i Esther Borge Rodríguez. Va estudiar Grau en Física a la Universitat Complutense de Madrid acabant l'any 1978. Es va doctorar en Filosofia en Física, l'any 1982, per la mateixa Universitat Complutense, Madrid.
Durant els anys 1981-1983 va exercir el càrrec de professora ajudant de la Universitat Complutense de Madrid; entre 1983 i 1985 va ser professora adjunta i entre 1982 i 1983 va estar d'investigadora postdoctoral de la Universitat d'Arizona, Tucson. També és investigadora del CSIC i a partir del 2012 i per a un període de quatre anys va ser triada Directora Científica de ISOLDE.

## Referències

* ↑ http://www.dicyt.com/noticias/el-hecho-de-que-todos-los-jovenes-que-formamos-se-vayan-fuera-es-muy-grave
* ↑ http://www.fbbva.es/TLFU/tlfu/esp/noticias/fichanoticia/index.jsp?codigo=1275 Arxivat 2016-03-12 a Wayback Machine.
* 1 2 http://prabook.org/web/person-view.html?profileId=121652# Arxivat 2016-03-12 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.iem.cfmac.csic.es/notas_prensa/garciaborge-cern.pdf
# Bülent Arel

Bülent Arel (Istanbul, 23 d'abril, 1919 - Stony Brook, estat de Nova York (USA), 24 de novembre, 1990) - compositor turc.

## Biografia

Es va graduar al Conservatori d'Ankara, on va estudiar amb Necil Kazım Akses i Eduard Zuckmayer. Durant els anys 1941–1947 va viure a París, on va estudiar enginyeria del so. Va treballar a l'emissora de ràdio d'Ankara (1951–1959 i 1963–1965), on va ser director musical. De 1959 a 1963 va treballar al "Columbia-Princeton Electronic Music Studio". Va ensenyar teoria musical als conservatoris d'Ankara i Istanbul. Durant els anys 1961–1962 i 1965–1970 professor de composició i música electrònica a la Universitat Yale. Des de 1971 va ser professor a la Universitat Stony Brook.
Va crear música d'estil neoclàssic, inspirat en les obres de Ravel i Stravinski, però també va utilitzar la dodecafonía i l'atonalitat. Va compondre, entre d'altres: dues simfonies (1945, 1947), Passacaglia per a corda i percussió (1944), Peça curta per a orquestra (1967), concert per a piano (1943), 4 peces per a quartet de corda (1947), Boulevard musical (1963), cançons, ballets, també música electrònica (Electronic Music I 1960, Impressions of Wall Street 1961, ballet to electronic music Mimiana 1968).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 https://archive.org/details/harvardbiographi00rand/Cambridge: Harvard University Press, 1996, s. 24. ISBN 0-674-37299-9.
* 1 2 3 4 5 Encyklopedia Muzyczna PWM. T. 1. Część biograficzna ab. Kraków: Polskie Wydawnictwo Muzyczne, 1979, s. 65. ISBN 83-224-0113-2.
# Baronia de Senaller i Gramenet

La baronia de Senaller i Gramenet és un títol nobiliari català creat el 5 d'octubre de 1803 pel rei Carlos IV a favor d'Antoni de Senaller i Jordana, de família andorrana i urgellenca d'antic llinatge.
Va ser destacat el seu besnet, Guillem d'Areny-Plandolit (1822-1876), de la Casa Areny-Plandolit, ja que va encapçalar el procés de reforma de les institucions andorranes -desembocat en la Constitució de 1866-, sent ell el primer Síndic general d'Andorra. El seu llinatge es troba documentat per primera vegada al segle x (el 4 de juliol de 931), en l'escrit de consagració de l'Església de Sant Genís de la Ametlla per part del bisbe Teoderic de Barcelona, on trobem al seu avantpassat Arnau Mir de Plandolit.

## Barons de Senaller i Gramenet

| | Titular | Període |
| Creació per Carles IV |||
| i | Antoni de Senaller i Jordana | 1803-? |
| ii | Maria Senaller i Gramenet | |
| iii | Guillem de Plandolit i d’Areny | 1851-1876 |
| Rehabilitació per Joan Carles I |||
| iv | Joaquim Onyós de Plandolit i Serrabou | 1985-2000 |
| v | Josep Maria Onyós de Plandolit i Serrabou | 2000- actualitat |

## Història dels barons de Senaller i Gramenet

* Antoni de Senaller i Jordana (1746-1819), i baró de Senaller i Gramenet.
    El va succeir la seva filla:
* Maria de Senaller i Gramenet, ii baronessa de Senaller i Gramenet.
    El va succeir el seu net:
* Guillem de Plandolit i d'Areny (1822-1876), iii baró de Senaller i Gramenet.
    Era fill de Josep de Plandolit de Targarona i Pons i de Maria-Rosa d'Areny i de Senaller, filla de la ii baronessa de Senaller i Gramenet, pubilla de la Casa Rosell i de la noble família Senaller de Pujol i Carlania de Monrós.
El rei Joan Carles I rehabilità el títol el 17 de juliol de 1985, reconeixent el dret a:
* Joaquim Onyós de Plandolit i Serrabou (1929-2000), iv baró de Senaller i Gramenet.
    El va succeir el seu germà:
* Josep María Onyós de Plandolit i Serrabou, v baró de Senaller i Gramenet.

## Referències

* ↑ Elenc de Grandeses i Títols Nobiliaris Espanyols.
* ↑ «enciclopedia.cat-Baronia de Senaller i Gramenet». [Consulta: 14 abril 2018].
* ↑ «Títols nobiliaris catalans». Arxivat de l'original el 2018-03-07. [Consulta: 14 abril 2018].
* ↑ «Quadre genealògic». Arxivat de l'original el 2014-02-21. [Consulta: 14 abril 2018].
* ↑ ««Guia de Títols» de la Diputació Permanent i Consell de la Grandesa d'Espanya». Arxivat de l'original el 2019-03-27. [Consulta: 14 abril 2018].

## Vegeu també

* Guillem d'Areny i Plandolit
* Casa Areny-Plandolit
# Ictidomys

Ictidomys són un gènere de rosegadors de la família dels esciúrids. Les espècies d'aquest grup són originàries de Nord-amèrica. Mesuren 26,5–31,3 cm, sense comptar la cua, que fa 8–15 cm. Les orelles, relativament petites, assoleixen una llargada de 6–12 mm, mentre que les potes posteriors fan 3,5–4,6 cm. Els animals d'aquest gènere tenen una coloració llampant, amb ratlles i taques al pelatge dorsal que fan que sigui molt fàcil distingir-los d'altres espècies.

## Referències

* ↑ Kristofer M. Helgen, F. Russell Cole, Lauren E. Helgen i Don E. Wilson: Generic revision in the Holarctic ground squirrel genus Spermophilus. Journal of Mammalogy, 90, pàg. 270–305, 2009
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Virginia Mayo

Virginia Mayo (nascuda Virginia Clara Jones; 30 de novembre de 1920 - 17 de gener de 2005) va ser una actriu i ballarina nord-americana. Va participar en una sèrie de pel·lícules de comèdia populars amb Danny Kaye i va ser la més gran atracció de taquilla de la Warner Bros. a finals dels anys quaranta. També va protagonitzar la pel·lícula guanyadora de l'Oscar de 1946 Els millors anys de les nostres vides.

## Filmografia

* Jack London (1943)
* Follies Girl (1943) (sense acreditar)
* Rumb a Orient (Up in Arms) (1944) (sense acreditar)
* La princesa i el pirata (The Princess and the Pirate) (1944)
* Seven Days Ashore (1944)
* Un home fenomen (Wonder Man) (1945)
* L'admiració de Brooklyn (The Kid from Brooklyn) (1946)
* Els millors anys de la nostra vida (The Best Years of Our Lives) (1946)
* La vida secreta de Walter Mitty (The Secret Life of Walter Mitty) (1947)
* Out of the Blue (1947)
* Neix una cançó (A Song Is Born) (1948)
* Smart Girls Don't Talk (1948)
* Always Leave Them Laughing (1949)
* Al roig viu (White Heat) (1949)
* The Girl from Jones Beach (1949)
* Colorado Territory (1949)
* Flaxy Martin (1949)
* The West Point Story (1950)
* El falcó i la fletxa The Flame and the Arrow (1950)
* Backfire (1950)
* Starlift (1951) (cameo)
* Painting the Clouds with Sunshine (1951)
* Camí de la forca (Along the Great Divide) (1951)
* El capità Horatio Hornblower ((Captain Horatio Hornblower) (1951)
* L'amant de ferro (The Iron Mistress) (1952)
* She's Working Her Way Through College (1952)
* Screen Snapshots: Hollywood Night Life (1952) (curt)
* South Sea Woman (1953)
* She's Back on Broadway (1953)
* Nit salvatge (Devil's Canyon) 1953
* El calze de plata (The Silver Chalice) (1954)
* El rei Ricard i els croats (King Richard and the Crusaders) (1954)
* La perla del Pacífic del sud (Pearl of the South Pacific) (1955)
* Congo Crossing (1956)
* Terra de violència (The Proud Ones) (1956)
* Una pistola a l'alba (Great Day in the Morning) (1956)
* The Tall Stranger (1957)
* The Story of Mankind (1957)
* El gran país (The Big Land) (1957)
* Fort Dobbs (1958)
* Jet Over the Atlantic (1959)
* Westbound (1959)
* Revolt of the Mercenaries (1961)
* Young Fury (1965)
* Castle of Evil (1966)
* Fort Utah (1967)
* Fugitive Lovers (1975)
* Won Ton Ton, the Dog Who Saved Hollywood (1976)
* French Quarter (1977)
* The Haunted (1979)
* Evil Spirits (1990)
* Midnight Witness (1993)
* The Man Next Door (1997)

## Referències

* ↑ Brown, John W. Missouri Legends: Famous people from the Show-Me State. St Louis: Reedy Press, 2008, p. 168, 169.
* ↑ «Virginia Mayo bio». Turner Classic Movies website. [Consulta: 5 octubre 2013].
# Moyosi

Moyosi és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Es poden trobar a Sud-amèrica.
Fou descrit per primera vegada per J. A. Miller l'any 2007.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Moyosi chumota Miller, 2007
* Moyosi prativaga (Keyserling, 1886) (Espècie tipus)
* Moyosi rugosa (Millidge, 1991)

## Referències

* ↑ Gloor, Daniel; Nentwig, Wolfgang; Blick, Theo; Kropf, Christian «Gen. Moyosi Miller, 2007». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2 [Consulta: 16 juny 2019].
* ↑ Miller, J. A. «Review of erigonine spider genera in the Neotropics (Araneae: Linyphiidae, Erigoninae)». Zoological Journal of the Linnean Society, vol. 149, 2007, pàg. 1–263. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2007.00233.x.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Alaaddine Azzouzi Rahmouni

Alaaddine Azzouzi Rahmouni va néixer el 15 d’octubre de 1999 a Mataró i viu actualment a Premià de Mar. És periodista, activista antiracista i defensor dels drets humans. Des de petit, ha combinat amistats diverses tant amb persones de la seva ètnia i religió com amb amics espanyols. Ha liderat diverses manifestacions per promoure la justícia social i la igualtat.
És graduat en Periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona i actualment treballa a InfoK del canal SX3. Ha col·laborat amb mitjans com La Directa, Crític, VilaWeb, i altres, centrant-se en temàtiques socials com el racisme, les migracions i l’habitatge. Té un estil periodístic compromès amb la sensibilitat i el rigor.
Alaaddine Azzouzi ha recorregut un camí impressionant en el periodisme, aconseguint entrevistar grans figures de l'actualitat. La seva capacitat per aprofundir en temes socials i el seu enfocament únic ho han fet destacar. A més, va ser un dels primers a descobrir el simbolisme darrere de la celebració de Lamine Yamal, que va mostrar el codi postal de Rocafonda, 304, en el seu gest, un detall que va passar desapercebut per a molts però que Azzouzi va captar pel seu coneixement de la cultura i les realitats locals.
Li apassiona la música i sobretot viatjar, ha viatjat a un munt de països del mon. També es dedica a informar des d’una perspectiva crítica i transformadora. Té una presència destacada a les xarxes socials, amb uns 3.000 seguidors a Instagram i una comunitat activa a X de 17.000 seguidors que li permet amplificar la seva veu en causes socials.
Alaaddine Azzouzi no oblida mai les seves arrels: va néixer en un petit poble del Maresme, als afores de Barcelona, i és fill d'immigrants marroquins. Tot i el seu creixent reconeixement, sempre es manté fidel als seus orígens i busca oportunitats per ajudar la seva comunitat. Ja sigui en els reportatges o en la vida diària, Azzouzi demostra un profund compromís amb la justícia social i no deixa de recordar d'on ve, servint d'inspiració per a molts.
# Copa del Generalíssim de futbol 1955-56

La Copa del Generalíssim de futbol 1955-56 va ser la 52ena edició de la Copa d'Espanya.

## Vuitens de final

6 i 13 de maig.
| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Deportivo de La Coruña | 3-6 | CA Osasuna | 1-2 | 2-4 |
| Club Athletic de Bilbao | 6-2 | Cultural y Deportiva Leonesa | 3-0 | 3-2 |
| Reial Valladolid | 7-2 | Celta de Vigo | 6-0 | 1-2 |
| Reial Madrid CF | 7-1 | Reial Societat | 5-0 | 2-1 |
| Hèrcules CF | 2-3 | FC Barcelona | 1-2 | 1-1 |
| RCD Espanyol | 3-2 | Sevilla CF | 3-2 | 0-0 |
| Real Jaén CF | 2-1 | València CF | 1-0 | 1-1 |
| UD Las Palmas | 1-10 | Club Atlético de Madrid | 1-4 | 0-6 |

## Quarts de final

20 i 27 de maig.
| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Club Athletic de Bilbao | 6-3 | CA Osasuna | 4-1 | 2-2 |
| RCD Espanyol | 7-5 | FC Barcelona | 3-1 | 4-4 |
| Real Jaén CF | 2-7 | Club Atlético de Madrid | 2-2 | 0-5 |
| Reial Madrid CF | 8-3 | Reial Valladolid | 4-1 | 4-2 |

## Semifinals

10 i 17 de juny.
| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Reial Madrid CF | 4-5 | Club Athletic de Bilbao | 2-2 | 2-3 |
| RCD Espanyol | 2-2 | Club Atlético de Madrid | 1-2 | 1-0 |
* Desempat
| Equip 1 | Marcador | Equip 2 |
| RCD Espanyol | 0-3 | Club Atlético de Madrid |

## Final

| Athletic Club | 2 - 1 | Atlètic de Madrid |
| Arteche 37' Maguregui 70' | | Molina 26' |

## Campió

* Campions de la Copa d'Espanya 1956
* Athletic Club 19è títol

## Referències

* ↑ «Spain - List of Cup Finals». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ «Spain - Cup 1956». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ (castellà) Copa de 1956 a linguasport.com
# Temporada 1954-55 de l'NBA

La temporada 1954-55 de l'NBA fou la novena en la història de l'NBA. El Syracuse Nationals fou el campió després de guanyar al Fort Wayne Pistons per 4-3.

## Classificacions

* Divisió Est
| Equip | V | D | %V | P |
| Syracuse Nationals C | 43 | 29 | ,597 | - |
| New York Knicks | 38 | 34 | ,528 | 5 |
| Boston Celtics | 36 | 36 | ,500 | 7 |
| Philadelphia Warriors | 33 | 39 | ,458 | 10 |
| Baltimore Bullets | 3 | 11 | ,214 | 11 |
* Divisió Oest
| Equip | V | D | %V | P |
| Fort Wayne Pistons | 43 | 29 | ,597 | - |
| Minneapolis Lakers | 40 | 32 | ,556 | 3 |
| Rochester Royals | 29 | 43 | ,403 | 14 |
| Milwaukee Hawks | 26 | 46 | ,361 | 17 |
* V: Victòries * D: Derrotes * %V: Percentatge de victòries * P: Diferència de partits respecte al primer lloc
* C: Campió

## Estadístiques

| Categoria | Jugador | Equip | Mitjana/% |
| Punts per partit | Neil Johnston | Philadelphia Warriors | 22,7 |
| Rebots per partit | Neil Johnston | Philadelphia Warriors | 15,1 |
| Assistències per partit | Bob Cousy | Boston Celtics | 7,9 |
| Percentatge de tirs de camp | Larry Foust | Fort Wayne Pistons | 48,7 |
| Percentatge de tirs lliures | Bill Sharman | Boston Celtics | 89,7 |

## Premis

* Rookie de l'any
** Bob Pettit (Milwaukee Hawks)
* Primer quintet de la temporada
** Neil Johnston, Philadelphia Warriors
** Dolph Schayes, Syracuse Nationals
** Bob Cousy, Boston Celtics
** Bob Pettit, Milwaukee Hawks
** Larry Foust, Fort Wayne Pistons
* Segon quintet de la temporada
** Vern Mikkelsen, Minneapolis Lakers
** Bill Sharman, Boston Celtics
** Paul Seymour, Syracuse Nationals
** Slater Martin, Minneapolis Lakers
** Harry Gallatin, New York Knicks

## Vegeu també

* Draft de l'NBA del 1955
* Playoffs de l'NBA del 1955
# Safata

Una safata o plàtera o font és una plataforma baixa dissenyada per transportar coses, especialment, begudes i serveis d'alimentació.
La superfície de les safates és llisa, però amb les vores aixecades en tot el seu perímetre per evitar que els objectes rellisquin i caiguin d'aquestes. Es dissenyen en una gran varietat de formes, tot i que les més habituals són les rectangulars o les ovalades. De vegades, incorporen nanses destacades o retallades a les vores per manejar-les amb més comoditat.
La safata pot fabricar-se amb diversos materials, incloent plata, llautó, ferro, fusta, i paper maixé. Alguns models tenen potes curtes o plegables per posar-les en una posició elevada.
La safata és una eina característica del sector de l'hostaleria, tant d'un bar o cafeteria com d'un restaurant. En aquest cas, s'utilitza fonamentalment per al servei de banquets perquè en cas contrari, el més normal és servir els plats individualment.
La forma de manejar la safata consisteix a transportar amb una de les dues mans servint els aliments i begudes amb l'altra mentre es manté en equilibri. Per evitar que caigui durant l'operació, és fonamental seguir algunes normes bàsiques:
* Posar al centre els materials més pesats o últims a retirar (en el cas de begudes, per exemple, les ampolles).
* Començar servint els productes situats en els laterals i acabar pels del centre.
També s'usen per servir canapès i aperitius d'empeus oferint-los als convidats o posant-los sobre les taules.

## Varietats

* La safata de llit té sovint una vora lateral més alta, nanses als costats estrets per facilitar el seu transport (generalment retallades a la vora) i un suport amb potes plegables. S'utilitza per a prendre l'esmorzar o el sopar assegut al llit (o en un altre moble similar com una cadira o sofà) prescindint, per tant, de la taula.
* La safata de majordom també té una vora més alta, nanses en els laterals i un suport transportable amb potes plegables que es dobleguen. S'utilitza per al servei de begudes i serveix generalment com adequada taula auxiliar.
* Les safates clíniques s'utilitzen per a transportar instruments quirúrgics. Són rectangulars i estan fabricades d'acer inoxidable per a resistir la calor de l'esterilització i no patir corrosió.
* En horticultura, les safates de llavors s'utilitzen per fer créixer plantes i flors a partir de les seves llavors. També es fan servir per agafar implants de plantes. Les safates d'aquest tipus es fabriquen en poliestirè o polietilè. Es distribueixen en moltes mides; les més habituals són la danesa i l'europea.
* Safata de fusta
* Safata de plàstic
* Safata de coure (ca.1920)
* Safata de sanguina, bronze i or (s. XVII)

## Vegeu també

* Taula de llit

## Referències

* ↑ «Diccionari Català-Valencià-BalearB». [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «Diccionari Català-Valencià-BalearB». [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ de safates de llavors (anglès)
Viccionari
# Thiepval

Thiepval és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 106 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Thiepval era de 106 persones. Hi havia 34 famílies de les quals 3 eren unipersonals (3 homes vivint sols), 14 parelles sense fills, 14 parelles amb fills i 3 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 43 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 43 habitatges eren cases. Dels 37 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris, 15 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 15 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 37 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Thiepval el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 8 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 61 persones, 45 eren actives i 16 eren inactives. De les 45 persones actives 39 estaven ocupades (22 homes i 17 dones) i 6 estaven aturades (3 homes i 3 dones). De les 16 persones inactives 6 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa immobiliària.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Thiepval hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Thiepval a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Thiepval a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.