OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grecs otomans

Els grecs otomans (grec: Ρωμιοί, Romí; turc: Osmanlı Rumları) eren els grecs que vivien a l'Imperi Otomà (1299–1923), estat predecessor de Turquia. Eren cristians ortodoxos grec i pertanyien al millet-i Rûm ('nació romana'). Les seves poblacions estaven concentrades a Grècia, Tràcia Oriental (especialment a Constantinoble i els seus voltants), l'oest d'Anatòlia (especialment a Esmirna i els seus voltants), el centre d'Anatòlia (especialment Capadòcia) i el nord-est d'Anatòlia (especialment al vilayet d'Erzurum, a Trebisonda i els seus voltants i a les Serres Pòntiques, àrea que coincideix a grans trets amb l'Imperi de Trebisonda de l'edat mitjana). Es podien trobar altres comunitats gregues significatives als Balcans otomans, l'Armènia otomana i el Caucas otomà, incloent-hi la regió que formà part de l'Imperi Rus entre el 1878 i el 1917 com a província de Kars. En aquesta zona s'assentaren grecs pòntics, grecs del nord-est d'Anatòlia i grecs del Caucas que havien col·laborat amb l'Exèrcit Imperial Rus durant la guerra russo-turca del 1828 i 1829 en més de 70 pobles en el marc de la política de l'Estat rus de repoblar una zona que tradicionalment havia estat poblada per musulmans otomans i armenis amb cristians ortodoxos.

## Referències

* ↑ Akçam, 2006, p. 24.

## Bibliografia

* Akçam, T. A Shameful Act: The Armenian Genocide and the Question of Turkish Responsibility (en anglès). Nova York: Metropolitan Books, 2006. ISBN 0-8050-7932-7.
# Partit Renovador d'Arties e Garòs

El Partit Renovador d'Arties e Garòs o Partit Renovador Arties-Garòs (PRAG) és un partit polític regional aranès que es presenta únicament al terçó d'Arties e Garòs. Ha comptat amb un conseller al Conselh Generau d'Aran des del 1999 i fins al 2019. El PRAG va donar suport a UA el 2007 per proclamar Francés Boya síndic d'Aran.

## Resultats electorals

Des que el partit es va presentar a les eleccions al Consell General l'any 1999 i fins al 2019, ha mantingut el mateix nombre d'escons fins a l'actualitat. En concret, un dels dos de la demarcació electoral de Arties e Garós.

### Conselh Generau d'Aran

| Elecció | Vots | % | Escons | +/– | Candidat | Govern |
| 1999 | 120 | 2,72 | 1 / 13 | Nou | Miquèu Barra Daunes | Oposició |
| 2003 | 155 | 3,20 | 1 / 13 | = | José Antonio Bruna Vilanova | Oposició |
| 2007 | 180 | 3,78 | 1 / 13 | = | José Antonio Bruna Vilanova | Pacte |
| 2011 | 129 | 2,70 | 1 / 13 | = | José Antonio Bruna Vilanova | Oposició |
| 2015 | 130 | 2,71 | 1 / 13 | = | José Antonio Bruna Vilanova | Oposició |
| 2019 | 97 | 1,91 | 0 / 13 | 1 | Rafael Hinojosa | Extraparlamentari |
| 2023 | 91 | 1,95 | 0 / 13 | = | José Antonio Bruna Vilanova | Extraparlamentari |

## Referències

* ↑ «L'Aran vol revisar l'encaix amb Catalunya». VilaWeb, 18-05-2011 [Consulta: 16 octubre 2015].
* ↑ https://ddd.uab.cat/pub/honsaran/infpra/infpra_a2000m4n3.pdf
# Berliner Messe

La Berliner Messe (Missa de Berlín) és un missa del compositor estonià Arvo Pärt. Va ser encarregada per al 90è Katholikentag a Berlín el 1990, i originalment va ser composta per a solistes SATB i orgue. Va ser interpretada per primera vegada a la catedral de St. Hedwig el 24 de maig de 1990, per la Festa de l'Ascensió, amb Paul Hillier dirigint el Theatre of Voices. Pärt més tard (1997) va revisar la peça per a orquestra de cor i corda. Pärt utilitza la seva tècnica de tintinnabuli en tota l'obra, amb moviments que prenen moltes formes dins d'aquest estil: des de duets silenciosament reverents fins a proclames completes del cor.

## Referències

* 1 2 Berliner Messe Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine. Universal Edition, accessed September 14, 2014
* ↑ Ascension of Jesus 1990
* ↑ Jeremy Grimshaw. "Berliner Messe, for SATB chorus or soloists & organ", AllMusic.com, (accessed September 14, 2014) .
# Oli vegetal

L'oli vegetal és un compost orgànic obtingut a partir de llavors o altres parts de les plantes en els teixits dels quals s'acumula com a font d'energia. Alguns no són aptes per a consum humà, com el de ricí (castor oil en anglès) o el de cotó. Com tots els greixos està constituït per glicerina i tres àcids grassos.

## Fonts

L'oli vegetal pot provenir de fruits o llavors com:
* l'oliva (fruit de l'olivera).
* la soia.
* la palmera.
* el sèsam.
* el girasol.
* l'arròs.
* el blat de moro.
* el lli.
* el càrtam.
* el cànem.
* la colza, especialment la varietat canola (caadian oil low acid) originària del Canadà, que és una varietat apta per a consum humà.
* ametlla.
* nou.
* avellana.
* xufa.
* llavors de raïm, oli de llavors de raïm.
* llavors de rosella.
* llavors de carabassa.
* nous d'argelaga

## Obtenció

Segons els tipus d'olis s'obtenen per premsat de les llavors o per extracció amb dissolvents. Alguns olis poden passar o no per un procés de refinació (per exemple l'oli d'oliva i loli de cacauet mentre altres sempre han de ser refinats abans de ser consumits (com per exemple oli de gira-sol i oli de soia)

## Usos
### Alimentari

Els olis vegetals són preferibles a les grasses animals per al consum humà. Això es deu al fet que són rics en àcids grassos mico o polinsaturats, una qualitat molt important per a la transformació de greix en l'organisme humà. En l'actualitat és obligació del fabricant de productes que aparegui l'oli vegetal advertir-ho en l'etiquetatge. De vegades aquest advertiment es fa referint-se a l'oli utilitzat, encara que el més comú és que siguin diversos i barrejats en aquest cas s'adverteix simplement que el producte conté olis vegetals, sense especificar. Aquests olis vegetals moltes vegades són utilitzats per produir matèries primeres per a l'elaboració d'aliments ultraprocessats mitjançant la seva transformació a olis refinats.

### Altres

La major part dels olis vegetals s'usen per a alimentar el bestiar. L'oli vegetal més usat per a consum humà és el de girasol. L'oli de palma, que és sòlid a temperatura ambient, s'usa especialment per a sabons i cosmètics.
L'oli de colza produït s'usa per a producció de biodièsel, encara que pot ser produït amb uns altres com el de girasol o el de cànnabis. Encara que també s'ha estès l'ús d'aquests olis vegetals com a combustibles per als motors dièsel.

## Referències

* ↑ Santaona, Eric. «Aceite de argán: beneficios en cosmética y en la cocina del llamado oro marroquí» (en castellà), 16-04-2023. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ Bonnardeaux, John. «USES FOR CANOLA MEAL» (en anglès). Department of Agriculture and Food, Western Australia, 2007. Arxivat de l'original el 2012-04-17.

## Vegeu també

* Llista de plantes oleaginoses
* Oli
* Refinació d'oli
* Oli vegetal bromurat (un additiu alimentari)
# Emulgent

Emulgent o emulsionant és un additiu alimentari que permet que es formi una emulsió estable dels ingredients incrementant-ne l'estabilitat cinètica. Els surfactants són un tipus d'emulgents amb activitat en la superfície. En la industria alimentària s'usen alguns com monoglicèrids i diglicèrids d'acids grassos per la producció d'aliments ultraprocessats.
Els mateixos emulgents alimentaris es fan servir en cosmètica però en aquest cas s'anomenen de manera diferent, seguint la Nomenclatura Internacional d'Ingredients Cosmètics (INCI).

## Alguns emulgents naturals

* Lecitina que es troba en el rovell d'ou i per això es forma l'emulsió en la maionesa, i la lecitina de productes vegetals com la soia i molts d'altres
* Mel
* Llavors de mostassa
* Proteïnes de baix pes molecular.

## Emulgents artificials

Els emulgents artificials més comuns utilitzats en la indústria alimentària són:
* E 432 Monolaurat de polioxietilè
* E 433 Monooleat de polioxietilè
* E 434 Monopalmitat de polioxietilè
* E 435 Monoestearat de polioxietilè
* E 436 Triestearat de polioxietilè
* E 444 Acetat isobutirat de sacarosa
Viccionari
# Bad Cat

Bad Cat (títol original: Kötü Kedi Şerafettin) és una pel·lícula d'animació turca dirigida per Mehmet Kurtuluş i Ayşe Ünal per a Anima İstanbul i estrenada l'any 2016. Fou nominada a la Millor Animació a l'edició del 2016 del Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Argument

Shero, el protagonista d'aquesta dement aventura, s'embarca en un nou projecte de seducció: una gateta nova acaba d'arribar a la ciutat. La cosa, però, va malament i tant la gateta com el seu amo acaben morts. L'amo, un dibuixant venjatiu, ressuscitarà una vegada i una altra per acabar amb el nostre amic felí.

## Estrena

* 5 de febrer de 2016 (2016-02-05)
* 5 de maig de 2016 (2016-05-05)
* 6 de maig de 2016 (2016-05-06)
* 13 de juny de 2016 (2016-06-13) (Annecy)
* 13 d'octubre de 2016 (2016-10-13) (Sitges)
* 2 de febrer de 2017 (2017-02-02)
* 6 de setembre de 2017 (2017-09-06) (DVD, Blu-ray)
* 23 de novembre de 2017 (2017-11-23)
* 9 d'agost de 2018 (2018-08-09)
* 9 d'agost de 2018 (2018-08-09)
* 9 d'agost de 2018 (2018-08-09)
* 9 d'agost de 2018 (2018-08-09)
* 11 d'octubre de 2018 (2018-10-11)
* 27 de maig de 2022 (2022-05-27) (VOD)
* 27 de maig de 2022 (2022-05-27) (VOD)

## Referències

* ↑ «Programa Sitges 2016». Sitges Film Festival. Arxivat de l'original el 2017-11-25.
* ↑ Bad Cat a la Base de dades de cinema en català

## Enllaços externs

* Lloc oficial (turc)
* Fitxa del Festival internacional de la pel·lícula d'animació d'Annecy 2016 Arxivat 2018-12-15 a Wayback Machine. (francès)
* Tràiler en català
# Silhouette (Pärt)

Silhouette, subtitulada Hommage à Gustave Eiffel, és una obra per a orquestra de corda i percussió escrita pel compositor estonià Arvo Pärt. La seva estrena mundial es va presentar el 4 de novembre de 2010 a la salle Pleyel sota la direcció de Paavo Järvi. La va dedicar a Gustave Eiffel.
Composta el 2009, aquesta obra és una comissió de l'Orquestra de París per a l'arribada al capdavant de Paavo Järvi, amic del compositor. El nomenament de Paavo Järvi com a director en cap de l'Orquestra de París va impulsar definitivament la creació d'una nova composició per al seu amic. Buscant un tema relacionat amb París, Pärt va inspirar-se en la Torre Eiffel, utilitzant com a referència un llibre d'il·lustracions sobre la torre de Bertrand Lemoine. La peça, titulada Hommage à Gustave Eiffel, també serveix com a tribut a l'arquitecte Gustave Eiffel.

## Referències

* ↑ «Informació de l'obra» (en anglès). Universal Edition. [Consulta: 20 novembre 2018].
* 1 2 «Silhouette». Arvo Pärt Centre. [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ "Silhouette", d'Arvo Pärt, séduit par son lyrisme raffiné dans Le Monde du 6 novembre 2010.
# Bahoz Erdal

Bahoz Erdal, nascut Fahman Husain (kurd Fehman Hussein) és un membre i comandant del Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK). És d'origen kurd de Síria. Fou cap de la Hezen Parastina Gel (HPG), braç armat del PKK a partir de juny de 2004 fins a juliol de 2009, quan va ser reemplaçat per Sofi Nurettin. Des de 2004 és un dels tres membres del Comitè Executiu del PKK, que inclou també, en qualitat de líder del PKK, Murat Karayılan i el cofundador del PKK Cemil Bayık, que va precedir Bahoz Erdal com a comandant militar del PKK.
Alguns analistes de seguretat turcs han afirmat que Erdal pot ser el líder dels Falcons de la Llibertat del Kurdistan (TAK).

## Referències

* ↑ «"Els rebels es comprometen a intensificar les batudes a Turquia", Times Online, 13 d'octubre del 2007. (anglès)». Arxivat de l'original el 2023-02-09. [Consulta: 28 novembre 2012].
* ↑ «Today'S Zaman (anglès)». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 28 novembre 2012].
* 1 2 El comandant en cap del PKK Cemil Bayik creua a l'Iran (anglès)
* ↑ Com els militants kurds del PKK estan explotant la crisi a Síria per tal d'aconseguir autonomia regional (anglès)
* ↑ La insurgència kurda ha assumit un nou lideratge Arxivat 2015-06-26 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ «The Militant Kurds: A Dual Strategy for Freedom - Vera Eccarius-Kelly - Google Boeken».
# Tintinnabuli

Tintinnabuli (del llatí, "campanes") és l'estil composicional creat pel compositor estonià Arvo Pärt, introduït en les seves obres Für Alina (1976) i Spiegel im Spiegel (1978). Melòdicament, la música tintinabular es caracteritza per dos tipus de veu: la primera (anomenada "veu tintinabular") toca en arpegi la tríada tònica, i la segona es desplaça per l'escala diatònica escalonadament. Les obres tenen sovint un tempo lent i meditatiu, i un acostament minimalista a la notació i a l'execució.
La base de la tècnica tintinnabuli és una textura de dues veus homofòniques. Una d'aquestes línies melòdiques es mou principalment per graus conjunts al voltant d'una nota central (sovint la tònica, però no sempre) i la veu tintinnabuli es mou per les notes de la tríada de la tònica. La relació d'aquestes dues veus segueix un esquema predeterminat (que varia d'obra a obra) i mai és a l'atzar; és més, l'estructura d'un treball d'aquestes característiques està predeterminada o per un patró numèric o per la sintaxi o la prosòdia d'un text prèviament triat. Sovint aquestes dues idees es combinen en la mateixa obra.

## Pärt sobre el seu estil

| « | La tintinabulació és una àrea en la qual de vegades m'endinso quan estic buscant respostes - en la meva vida, la meva música, la meva feina. En les meves hores fosques, tinc la sensació segura que tot fora d'això no té cap significat. El complex i el polifacètic només em confon, i he de buscar unitat. Què és això i com puc arribar fins això? Els rastres d'aquesta perfecció apareixen de moltes formes - i tot allò sense importància s'esvaeix. La tintinabulació és una cosa així. Les tres notes d'una tríada són com campanes. I per això ho dic tintinabuli. | » |
| « | Podria comparar la meva música a la llum blanca, que conté tots els colors. Només un prisma pot dividir els colors i fer-los aparèixer; aquest prisma podria ser l'esperit de l'oient. | » |
| — De l'assaig White Light per Hermann Conen, traduït a l'anglès per Eileen Walliser-Schwarzbart (trobat en les notes de l'àlbum d'ECM Alina) |||
| « | Tintinnabuli és la connexió matemàticament exacta d'una línia a una altra ... tintinnabuli és la regla que converteix la melodia i l'acompanyament... en un. Un més un, és un -no és dos. Aquest és el secret d'aquesta tècnica. | » |
| — D'una conversa entre Arvo Pärt i Antony Pitt gravada per la BBC Ràdio 3 a la Reial Acadèmia de Música a Londres el 29 de març de 2000 |||

## Referències

* 1 2 Hillier, Paul. Oxford Studies of Composers: Arvo Part. Oxford University Press, 1997, p. 99–100. ISBN 0198165501.

## Bibliografia

* Paul Hillier. Arvo Pärt (Oxford Studies of Composers). Oxford: Oxford University Press, 1997. ISBN 0-19-816616-8
* Engelhardt, Jeffers: "Review: 'Solfeggio per cor'; 'Cantate Domino canticum novum'; 'Missa syllabica'; 'Sarah Was Ninety Years Old'; and Others." Notes 57/4 (2001): 987–993.

## Vegeu també

* Tintinàbul
* Tintinacle
# Fre curt del prepuci

El fre curt és un trastorn en què el fre del prepuci, que és una banda elàstica de teixit sota el gland del penis que connecta amb el prepuci i ajuda a contraure-lo sobre el gland, és massa curt i, per tant, restringeix el moviment del prepuci. Normalment, el fre ha de ser prou llarg i flexible per permetre la retracció total del prepuci de manera que quedi suaument cap enrere a l'eix del penis erecte.
El fre del prepuci és comparable al fre de la llengua entre la superfície inferior de la llengua i la mandíbula inferior, o el fre entre el llavi superior i l'exterior de la geniva superior.

## Símptomes i signes

Un fre breu provoca una desviació ventral del gland i dolor durant l'erecció. De vegades, el trencament del fre provoca un sagnat abundant. El trencament del fre breu es produeix especialment durant l'activitat sexual dels homes joves. Generalment, això no suposa una emergència mèdica i sol curar-se quan l'hemorràgia ha finalitzat. Malgrat tot, la formació de teixit cicatricial fibrós el pot escurçar un poc més.

## Tractament

La condició pot ser tractada a través de frenuloplàstia (cirurgia plàstica reparadora), frenectomia (eliminació), o circumcisió. Cal dir que també pot ser tractat amb altres mètodes, com ara l'ús de cremes amb glucocorticoides i l'extensió manual del fre. El fre també pot eliminar-se o no aparèixer en casos d'hipospàdies.

## Referències

* ↑ «Frenulum Breve».
* ↑ Griffin, AS; Kroovand «Frenular chordee: implications and treatment.». Urology, 35, 2, 1990, pàg. 133–4. DOI: 10.1016/0090-4295(90)80060-Z. PMID: 2305537.
* ↑ Preiser, G; Herschel;, M.; Bartman;, T.; Andersson;, C.; Bailis;, S. A.; Shechet, R. J.; Tanenbaum;, B.; Kunin;, S. A.; Hodges, F. M. «Circumcision--the debates goes on.». Pediatrics, 105, 3 Pt 1, 2000, pàg. 681; author reply 685. DOI: 10.1542/peds.105.3.681. PMID: 10733391.
* ↑ «Neonatal Circumcision: An Audiovisual Primer». Stanford School of Medicine.
# Joan el Bo

Joan el Bo és el nom dels següents personatges:
* Joan el Bo de Màntua, eremita del segle xii-xiii, fundador de l'orde dels joanbonites
* Joan el Bo de Milà, bisbe de Milà al segle vii.
* Joan II de Borbó, duc de Borbó, noble francès del s. XV, conegut com a Joan el Bo.
* Joan II de França, rei de França al s. XIV, anomenat el Bo.
# Baluard de Sant Pere

El Baluard o Bastió de Sant Pere (antigament conegut també amb els noms de bastió de Santa Catalina i bastió de la Creu) és un bastió que fa part de l'antiga murada renaixentista de Palma.
Va ser erigit entre 1575 i 1578, conegut llavors com a Bastió de Santa Caterina. Les murades medievals de Palma eren insuficients davant les armes de pólvora evolucionades, i van haver de reforçar-se amb bastions per combatre l'artilleria enemiga, permetre el moviment de l'artilleria pròpia i poder veure el camp enemic. El reforçament es materialitzà amb la realització d'unes noves murades, ideades per l'enginyer italià Giacomo Palearo Fratín el 1574, que concep un recinte murari format per bastions units entre els per llenços de murada. El bastió de Sant Pere destaca per les seves grans dimensions i la seva posició estratègica, fins al punt que s'hi instal·larà una de les escoles d'artilleria més prestigioses d'Europa.
El baluard ha sofert diferents modificacions al llarg dels segles, i així el 1646, sota el mandat de Vicenç Mut (nomenat el 1638 enginyer i sergent major de la fortificació), es modifica l'altura del bastió de Santa Catalina, per igualar-la a la dels bastions d'en Moranta i del Sitjar i poder comunicar-los a través de la murada. Serà durant el segle xviii quan la construcció adoptarà definitivament la forma actual.
El 1952, després de més de tres-cents anys, el bastió deixarà de tenir ús militar. Uns anys més tard passarà a mans privades. Els nous propietaris projectaren de bastir edificis a tota la zona (com s'esdevengué al bastió del Príncep) i, per això, el 1963 atempten contra la murada amb bombes de calç disparades estratègicament i aconsegueixen d'esbucar gran part de la cortina de ponent del bastió. Els ciutadans de Palma no romangueren impassibles davant aquest fet i llur reacció accelerà la declaració del bastió com a conjunt historicoartístic, i l'Estat en projectà la reconstrucció immediata el 1965.
Després d'aquest incident els terrenys són qualificats d'ús públic i expropiats al final de la dècada dels vuitanta. El bastió, sense tenir un ús específic, cau en un estat de complet abandó fins que el 1997 aquests terrenys són cedits per l'Ajuntament de Palma per a la construcció d'Es Baluard Museu d'Art Modern i Contemporani de Palma, inaugurat el 30 de gener de 2004.

## Referències

* ↑ Bibiloni, Gabriel. Els carrers de Palma, 2012, p. 595. ISBN 978-84-616-2222-1.
* ↑ «Baluard de Sant Pere». Fundació Turisme Palma, 2015. Arxivat de l'original el 2018-09-16. [Consulta: 16 setembre 2018].
* ↑ Meliá, Juan Tous. Palma a través de la cartografía (1596-1902) (en castellà). Juan Tous Meliá, 2002, p. 24-25. ISBN 8495267233.
* ↑ Ventayol, G. «Palma salvó el Baluard de Sant Pere de la especulación inmobiliaria hace 50 años» (en castellà). Última Hora, 10-01-2013. Arxivat de l'original el 2013-09-21 [Consulta: 29 setembre 2013]. Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine.
* ↑ «Història - Complex cultural». Es Baluard, Museu d'art modern i contemporani, 2017.
* ↑ «Es Baluard recibe tres millones de visitas en ocho años» (en castellà). El Mundo, 13-12-2012 [Consulta: 20 setembre 2013].
# Apogon aureus

Apogon aureus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes. Els adults poden assolir fins a 14,5 cm de longitud total.
Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a Papua Nova Guinea, Japó, Austràlia i Nova Caledònia.

## Observacions

Es pot confondre fàcilment amb Apogon fleurieu.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lieske, E. and Myers, R.F. (2004) Coral reef guide; Red Sea, Londres, Harper Collins, ISBN 0-00-715986-2

## Bibliografia

* Lacepède, B. G. E. 1802. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 4: i-xliv + 1-728, Pl. 1-16
# Pomacentrus nagasakiensis

Pomacentrus nagasakiensis és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.
Els adults poden assolir els 10 cm de longitud total. Es troba des de les Maldives i Sri Lanka fins a Vanuatu, sud del Japó, nord-oest d'Austràlia i Nova Caledònia.

## Referències

* 1 2 Capuli, Estelita Emily; Jansalin, Jeremiah Glenn. «Pomacentrus nagasakiensis Tanaka, 1917 Nagasaki damsel» (en anglès). FishBase.
# Chlorurus sordidus

Chlorurus sordidus és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes.
Poden assolir els 40 cm de longitud total. És ovovivipar. Es troba des del Mar Roig fins a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica), l'arxipèlag d'Hawaii, les Illes de la Línia, les Illes Ryukyu i Nova Gal·les del Sud (Austràlia).

## Referències

* ↑ Forsskål, Peter; Niebuhr, Carsten (ed.). Descriptiones animalium avium, amphibiorum, piscium, insectorum, vermium; quae in itinere orientali observavit (en llatí), 1775, p. 1-20 + i-xxxiv + 1-164, map.
* 1 2 Capuli, Estelita Emily; Ortañez, Auda Kareen. «Chlorurus sordidus (Forsskål, 1775) Daisy parrotfish» (en anglès). Fishbase.
# Geophagus argyrostictus

Geophagus argyrostictus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes. Es diferència dels altres Geophagus per uns punts argentat als costats i una banda fosca davall del ulls.
Els adults poden assolir els 16,2 cm de longitud total. Es troba a la conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ AA.VV.. Check list of the freshwater fishes of South and Central America (en anglès). Porto Alegre: Edipucrs, 2003. ISBN 85-7430-361-5.
* ↑ Kullander, 1991, p. 129.
* ↑ Kullander, Sven «Geophagus argyrostictus, a new species of cichlid fish from the Rio Xingu, Brazil» (en anglès). Cybium. French Ichthyological Society - Cybium, 1991, pàg. 129-138.
* ↑ Sa-a, Pascualita; Luna, Susan M. «Geophagus argyrostictus Kullander, 1991» (en anglès). FishBase.
# Cyprinus longzhouensis

Cyprinus longzhouensis és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.
Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Torres, Armi G.; Luna, Susan M. «Cyprinus longzhouensis Yang & Hwang, 1977» (en anglès). FishBase.
# Dravidia kannikattiensis

Dravidia kannikattiensis és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Es troba a l'Índia. Inicialment classificat com a Puntius kannikattiensis va ser reclassificat el 2012 al gènere nou de Dravidia.

## Referències

* ↑ Arunachalam, M.; Johnson, J. A. «A new species of Puntius Hamilton (Pisces: Cyprinidae) from Kalakad Mundanthurai Tiger Reserve, Tamil Nadu, India». The journal of the Bombay Natural History Society., 99, 2002, pàg. 474–480.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Pethiyagoda, Rohan; Meegaskumbura, Madhava; Maduwage, Kalana «A synopsis of the South Asian fishes referred to Puntius (Pisces: Cyprinidae): Dawkinsia, new genus». Ichthyological Exploration of Freshwaters, Vol. 23, No. 1, 6-2012, pàg. 80. ISSN: 0936-9902.