OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luganh (Avairon)

Luganh (en francès Lugan) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 405 | 414 | 363 | 337 | 313 | 314 | 324 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gérard Albagnac | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Vanessa Paradis

Vanessa Chantal Paradis (Saint-Maur-des-Fossés, 22 de desembre de 1972), és una cantant i actriu francesa.

## Vida privada

Els seus pares, André Paradis i Corinne Payn tenen una altra filla, Allyson Paradise, també actriu. Des del juny de 1998 fins al juny de 2012 va viure amb l'actor estatunidenc Johnny Depp amb qui ha tingut dos fills (Lily-Rose Melody Depp i John Christopher 'Jack' Dep III).

## Discografia

* M & J (1988)
* Variations Sur Le Même T'aime (1990), escrit per Serge Gainsbourg
* Vanessa Paradis (1992), escrit per Lenny Kravitz
* Vanessa Paradis Live (1994)
* Bliss (2000)
* Vanessa Paradis live au Zenith (2001)
* Divinidylle (2007)

## Filmografia parcial

* Noce blanche (1989)
* Elisa (1995)
* Amor embruixat (Un amour de sorcière) (1997)
* Une chance sur deux (1998)
* La fille sur le pont (1999)
* Atonik Circus- Le retour de James Bataille (2004)
* Mon ange (2004)
* L'Arnacœur (2009)
* Un monstre à Paris (2010)
* Café de Flore (2012)
* Yoga Hosers (2016)
* Foto de família (2018)
* Un couteau dans le cœur (2018)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2010-07-28 a Wayback Machine. (francès)
* Vanessa Paradis a Biosstars International Arxivat 2008-04-23 a Wayback Machine. (castellà)
* Lloc web no oficial de Vanessa Paradis Arxivat 2010-07-12 a Wayback Machine. (castellà)
* La seva fitxa a IMDb (anglès)

## Referències

* 1 2 «Vanessa Paradis». Vogue [Consulta: 16 octubre 2020].
* ↑ Ballano, Elena «Vanessa Paradis: «No me considero la perfecta chica francesa. No hay nada perfecto»». El País, 23-11-2019 [Consulta: 16 octubre 2020].
# Riu Salvatge

Riu Salvatge (títol original en anglès: Wild River) és una pel·lícula dels Estats Units d'Elia Kazan estrenada el 1960. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant el New Deal, Chuck Glover (Montgomery Clift) és enviat al sud dels Estats Units a compte de la Tennessee Valley Authority, organisme d'Estat encarregat de la construcció d'una presa al riu riu Tennessee, amb l'objectiu de posar un dic a les seves crescudes devastadores. Chuck té com a missió obtenir dels habitants que acceptin anar-se de les zones destinades a ser inundades pels treballs. A la seva arribada, no queda més que una illa els habitants de la qual refusen l'expropiació. Verdadera mestressa del lloc, Ella Garth (Jo Van Fleet), es revelarà de pressa un adversari de pes per la seva obstinació forassenyada a quedar-se a les seves terres. Silenciosa, la seva filla Carole (Lee Remick) atreu la mirada de Chuck ...

## Repartiment

* Montgomery Clift: Chuck Glover
* Lee Remick: Carol Garth Baldwin
* Jo Van Fleet: Ella Garth
* Jay C. Flippen: Hamilton Garth
* James Westerfield: Cal Garth
* Barbara Loden: Betty Jackson
* Frank Overton: Walter Clark
* Malcolm Atterbury: Sy Moore
* Robert Earl Jones (no surt als crèdits): Sam Johnson

## Al voltant de la pel·lícula

L'últim pla de la pel·lícula ens ensenya la presa acabada. Es tracta de fet de la presa Hoover, que no depenia de la Tennessee Valley Authority, ja que és construït al riu Colorado.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1960: Os d'Or

## Referències

* ↑ esadir.cat. Riu Salvatge. esadir.cat.
* ↑ «Wild River». The New York Times.

## Enllaços externs

* Argument detallat a CineClubdeCaen.com
# Valavoira

Valavoira (en francès Valavoire) és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 267 | 218 | 250 | 263 | 234 | 237 | 203 | 217 | 218 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 215 | 200 | 185 | 164 | 156 | 160 | 183 | 179 | 137 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 157 | 155 | 146 | 131 | 104 | 103 | 75 | 61 | 97 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 69 | 45 | 36 | 45 | 40 | 27 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Gilbert Gras | |
| 2008- | Albert Martre | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps de l'Alta Provença
# Antoni I Boncompagni-Ludovisi

Antoni I Boncompagni-Ludovisi (Isola di Liri, 10 d'abril de 1658 - 28 de gener de 1731), fou germà de Gregori I Boncompagni. El 29 de març de 1702 es va casar amb la seva neboda Maria Eleonora I Boncompagni, (filla de son germà), hereva del Piombino i dominis inherents. Van assolir el poder conjuntament el 1624 a la mort de Hipòlita I Ludovisi a Piombino, marquesat de Populonia, senyories de Scarlino, Populonia, Vignale, Abbadia del Fango, Suvereto, Buriano, Elba, Montecristo, Pianosa, Cerboli i Palmaiola. Fou duc de Sora i Arce, i príncep de Venosa, marquès de Vignola, comte de Conza (1707 a 1721) i altres títols. Va prendre el cognom de Boncompagni-Ludovisi.
Gregori I tenia dotze germans més, però alguns havien mort i altres no el podien succeir per raó del seu estat religiós i com que la primera hereva era la filla, l'única manera de succeir algun germà era enllaçant amb aquesta filla (Eleonora morta el 1695, Francesco el 1690, Jumara el 1716 però monja, Constança el 1718 però monja, Agnese el 1648, Giulia el 1715 però monja, Giovanna el 1688, Anna l'abril de 1707 però monja, Giacomo el 1731 però arquebisbe de Bolonya des del 1690, cardenal el 1695, i cardenal bisbe d'Albano el 1724; Antonia el 1720 però monja, Antoni I Boncompagni-Ludovisi que el va succeir casant amb la filla de Gregori, Maria Eleonora, i Filippo el 1679).
Van tenir quatre fills: Maria Olímpia (1703 -1705), Niccolo (1704-1709), Francesca Cecilia (1705-1775, casada amb Francesco Maria Carafa príncep de Belvedere), i Gaietà I Boncompagni-Ludovisi, que el va succeir.
# Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1920

Als Jocs Olímpics de 1920 celebrats a la ciutat d'Anvers (Bèlgica) es van celebrar cinc proves en rem, totes elles en categoria masculina. Les proves es van celebrar entre els dies 27 i 29 d'agost de 1920 a Anvers.

## Nacions participants

Hi participaren un total de 135 remers de 14 nacions diferents:
| Bèlgica (20) Brasil (5) Canadà (5) Dinamarca (1) Estats Units (15) França (13) Itàlia (6) | Noruega (13) Nova Zelanda (1) Països Baixos (12) Regne Unit (10) Suècia (6)  Suïssa (13) Txecoslovàquia (15) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Scull individual detalls | Jack Kelly | Jack Beresford | Clarence D'Arcy |
| Doble scull detalls | Estats Units Jack Kelly Paul Costello | ItàliaErminio Dones Pietro Annoni | França Alfred Plé Gaston Giran |
| Dos amb timoner detalls | ItàliaErcole Olgeni Giovanni Scatturin Guido De Filip | FrançaGabriel Poix Maurice Bouton Ernest Barberolle | SuïssaEdouard Candeveau Alfred Felber Paul Piaget |
| Quatre amb timoner detalls | SuïssaWilly Brüderlin Max Rudolf Paul Rudolf Hans Walter Paul Staub | Estats UnitsKenneth Myers Carl Klose Franz Federschmidt Erich Federschmidt Sherman Clark | NoruegaBirger Var Theodor Klem Henry Larsen Per Gulbrandsen Thoralf Hagen |
| Vuit amb timoner detalls | Estats UnitsVirgil Jacomini Edwin Graves William Jordan Edward Moore Alden Sanborn Donald Johnston Vincent Gallagher Clyde King Sherman Clark | Regne UnitEwart Horsfall Guy Oliver Nickalls Richard Lucas Walter James John Campbell Sebastian Earl Ralph Shove Sidney Swann Robin Johnstone | NoruegaTheodor Nag Conrad Olsen Adolf Nilsen Håkon Ellingsen Thore Michelsen Arne Mortensen Karl Nag Tollef Tollefsen Thoralf Hagen |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 3 | 1 | 0 | 4 |
| 2 | Itàlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Suïssa | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4 | Regne Unit | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 5 | França | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | Noruega | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 7 | Nova Zelanda | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Rowing at the 1920 Summer Olympics». [Consulta: 12 setembre 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) Rem - Anvers 1920 Arxivat 2008-04-17 a Wayback Machine.
# Durfòrt e Sent Martin de Sossenac

Durfòrt e Sent Martin de Sossenac (en francès Durfort-et-Saint-Martin-de-Sossenac) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Bolhac (Avairon)

Bolhac (en francès Bouillac) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 490 | 514 | 520 | 506 | 453 | 426 | 415 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1929-1959 | Émile Fournols |
| 1959-1971 | Jean Imbert |
| 1971-1977 | Jean Baules |
| 1977- | Jacques Charles |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# The Rainmaker (pel·lícula de 1997)

The Rainmaker és una pel·lícula dels Estats Units dirigida per Francis Ford Coppola estrenada el 1997 adaptació de la novel·la homònima de John Grisham, publicada el 1995. És protagonitzada per Matt Damon, Danny DeVito, Danny Glover, Claire Danes, Jon Voight, Roy Scheider, Mickey Rourke, Virginia Madsen, Mary Kay Place i Teresa Wright en la seva darrera pel·lícula.
El cap de setmana d'estrena, la pel·lícula va ocupar el tercer lloc darrera Anastasia i Mortal Kombat: Annihilation, guanyant $10,626,507. La pel·lícula va recaptar 45.916.769 dòlars a la taquilla dels Estats Units. superant els 40 milions de pressupost.

## Argument

Rudy Baylor s'ha fet advocat per vocació. Jove, ingenu i pobre, té a més l'inconvenient de viure a Memphis, ciutat que vessa d'homes de llei. Després d'haver fet el tomb pels gabinets, aconsegueix un lloc en un dels menys lluents, dirigit per un especuladora notòria, vinculada a la màfia local. El seu patró li assigna un mentor astut i dinàmic que l'espavilarà de pressa sobre les realitats amagades de la seva nova professió. Rudy s'ocuparà de tres assumptes, un d'ells contra una temible i poderosa companyia d'assegurances.

## Repartiment

* Matt Damon: Rudy Baylor
* Danny DeVito: Deck Shifflet
* Claire Danes: Kelly Riker
* Jon Voight: Leo F. Drummond
* Mary Kay Place: Dot Black
* Dean Stockwell: Juge Harvey Hale
* Teresa Wright: Colleen 'Miss Birdie' Birdsong
* Virginia Madsen: Jackie Lemancyzk
* Mickey Rourke: Bruiser Stone
* Andrew Shue: Cliff Riker
* Red West: Buddy Black
* Johnny Whitworth: Donny Ray Black
* Wayne Emmons: Prince Thomas
* Adrian Roberts: Butch
* Roy Scheider: Wilfred Keeley

## Crítica

La pel·lícula va rebre crítiques positives i la pel·lícula va obtenir una valoració del 83% a Rotten Tomatoes, percentatge basat en 46 ressenyes, amb una nota mitjana de 6,9 sobre 10. El consens crític del lloc recull: "Animat per un repartiment amb talent i la intensa direcció de Francis Ford Coppola, The Rainmaker és un drama legal satisfactori, i possiblement el millor de les moltes adaptacions de John Grisham de Hollywood." A Metacritic, la pel·lícula té una valoració de 72 sobre 100 basada en 19 comentaris de crítics, fet que indica "ressenyes generalment positives".

## Referències

* ↑ «Weekend Box Office Results for November 21-23, 1997». Box Office Mojo. IMDb, 24-11-1997. [Consulta: 17 octubre 2015].
* ↑ «The Rainmaker (1997)». Box Office Mojo. IMDb. [Consulta: 17 octubre 2015].
* ↑ «The Rainmaker». Rotten Tomatoes. Fandango Media. [Consulta: 13 abril 2018].
* ↑ «The Rainmaker Reviews». Metacritic. CBS Interactive. [Consulta: 17 octubre 2015].
# Vaumelha

Vaumelha (en francès Vaumeilh) és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 609 | 563 | 625 | 461 | 480 | 550 | 540 | 567 | 553 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 554 | 530 | 493 | 522 | 513 | 517 | 477 | 441 | 375 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 345 | 320 | 309 | 278 | 282 | 249 | 220 | 198 | 196 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 170 | 159 | 152 | 159 | 170 | 197 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Georges Richaud | |
| 2008- | Élisabeth Collombon | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps de l'Alta Provença
# Eudòxia Lopukhinà

Eudòxia Fiódorovna Lopukhinà (Евдокия Фёдоровна Лопухина) o Praskóvia Il·lariónovna Lopukhinà (Прасковья Илларионовна Лопухина) (Moscou, 10 de juliol de 1669-Sant Petersburg, 7 de setembre de 1731, segons el calendari gregorià— i 30 de juliol i 27 d'agost, respectivament, segons el julià) fou una emperadriu russa, la primera esposa del tsar Pere I, i mare del tsarévitx Aleix Petróvitx. Fou la darrera tsarina russa d'origen autòcton.
Eudòxia provenia d'una família distingida. Havia gaudit d'una educació tradicional, era analfabeta i no tenia interessos intel·lectuals. Fou triada per la tsarina Natàlia Naríxkina als 16 anys com a promesa de Pere. Eudòxia seguí les ordres de la mare del futur tsar.
Pere i Eudòxia es casaren el 6 de febrer de 1689 i visqueren un matrimoni de curta durada. El tsar no podia suportar la indolència conservadora dels seus parents, i l'abandonà aviat per embarcar-se en una relació amorosa amb l'alemanya Anna Mons, nascuda a la Caserna Alemanya de Moscou.
Eudòxia pertanyia a una secta rigorista, els vells creients, per això s'oposà a les reformes del seu marit. Durant la supressió dels Streltsí el 1698, Pere I sospità que la seua dona havia participat en la conspiració i la tancà al monestir de Súzdal al 1698, on professà amb el nom d'Helena.
L'abadessa, però, li permeté dur una vida com la majoria de les dones, més que com una monja. Eudòxia, de fet, tingué una relació amb el militar Stepan Glébov, que més tard va ser acusat per això, empresonat i condemnat a mort esquarterat.
A poc a poc, Eudòxia i el seu fill es convertiren en el símbol dels qui s'oposaven a les reformes europeistes de Pere, sobretot les relatives a la reforma de l'Església ortodoxa russa. En els seus sermons, el bisbe Demetri de Rostov es referia a Eudòxia com a "nostra gran sobirana" i professà obertament el seu dret a tornar al tron. Aquesta situació de l'emergent partit conservador fou derrotada per Pere I al 1718. Tots els bisbes que recolzaren les accions d'Eudòxia foren condemnats a mort; decapitaren al seu germà Abraham i empresonaren i torturaren al fill de tots dos, el tsarévitx Aleix Petróvitx.
Com a resultat, al 1718, la traslladaren de Súzdal al monestir de l'Assumpció de Stàraia Làdoga, on visqué set anys sota una estricta supervisió fins a la mort del seu exmarit. Al 1725 l'enviaren a Shlüsselburg, on Caterina la tingué en una estricta detenció secreta, en estat criminal sota el nom de "certa persona" (Eudòxia representava una amenaça important per a la nova emperadriu, els drets de la qual eren incerts).
Al 1727, el seu net Pere II pujà al tron de Rússia i immediatament la cridà a Moscou. Ella tornà a l'antiga capital amb gran pompa i se li permeté mantenir la seua cort al monestir Novodévitxi fins a la seua mort al 1731.

## Descendència

* Aleix Petróvitx Romànov (1690-1718), casat amb Charlotte Christine de Brunswick-Wolfenbüttel, tingué descendència:
* Alexandre Petróvitx Romànov (1691-1692), va morir jove.
* Pau Petróvitx Romànov (1693).

## Enllaços externs

* Genealogia completa de la família Lopukhín (en rus).
# Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1920

Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 :
| −60 kg | homes |
| −67.5 kg | homes |
| −75 kg | homes |
| −82.5 kg | homes |
| +82.5 kg | homes |
| < 1904 1924 > |||
Als Jocs Olímpics de 1920 celebrats a la ciutat d'Anvers (Bèlgica) es disputaren cinc proves d'halterofília, totes elles en categoria masculina. Aquest esport retornà a la competició oficial després de la seva absència en els Jocs Olímpics de Londres 1908 i d'Estcolm 1912 i totes les proves realitzaren la seva competició el dia 29 d'agost de 1920.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Pes ploma – 60 kg detalls | Frans De Haes | Alfred Schmidt | Eugène Ryther |
| Pes lleuger – 67.5 kg detalls | Alfred Neuland | Louis Williquet | Florimond Rooms |
| Pes mitjà – 75 kg detalls | Henri Gance | Pietro Bianchi | Albert Pettersson |
| Pes semipesant – 82,5 kg detalls | Ernest Cadine | Fritz Hünenberger | Erik Pettersson |
| Pes pesant + 82,5 kg detalls | Filippo Bottino | Joseph Alzin | Louis Bernot |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | França | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 2 | Bèlgica | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 | Estònia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Itàlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | Suïssa | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | Luxemburg | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Suècia | 0 | 0 | 2 | 2 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Weightlifting at the 1920 Summer Olympics». [Consulta: 12 setembre 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) Halterofília - Anvers 1920 Arxivat 2008-05-22 a Wayback Machine.
# Fontarecha

Fontarecha (en francès Fontarèches) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Lunac

Lunac (en occità Lunac) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 535 | 579 | 526 | 530 | 456 | 462 | 452 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Christian Fort | |
| 2008- | Daniel Carrie | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# El substitut

El substitut (títol original: The Substitute) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Robert Mandel, estrenada l'any 1996. Aquest film és el primer lliurament d'una sèrie de quatre. Ha estat doblada al català.

## Argument

Antic militar esdevingut mercenari, Jonathan Shale es troba a l'atur; torna a casa seva per trobar la seva companya, Jane Hetzko, professora d'una escola on la violència i la droga són monedes corrents. Un dia, Jane té un altercat amb el cap de la banda local, els DDD, Juan Lacas, que se saldarà alguns dies més tard amb una agressió durant el seu fúting matinal. Jonathan decideix de fer-se passar per professor i reemplaçar Jane en la seva classe. Hi fa neteja a la seva manera.

## Repartiment

* Tom Berenger: Jonathan Shale / James Smith
* Ernie Hudson: el líder Claude Rolle
* Diane Venora: Jane Hetko
* Marc Anthony: Juan Lacas
* Raymond Cruz: Joey Sis
* William Forsythe: Hollan
* Glenn Plummer: Darrell Sherman
* Cliff De Young: Matt Wolfson
* Luis Guzmán: Rem
* Richard Brooks: Wellman
* Shar-Ron Corley: Jerome Brown
* Rodney A. Grant: Johnny Glades
* Peggy Pope: Hannah Dillon
* María Celedonio: Lisa Rodríguez
* Vincent Laresca: Rodríguez
* Maurice Compte: Tay

## Banda sonora

La banda original del film es va estrenar el 9 d'abril de 1996 per Priority Rècords.

## Rebuda

El film rebé crítiques més aviat moderades.
* "Fallida història d'alumnes difícils i professors que intenten treure el millor d'ells".
* "Mandel no aconsegueix els esplèndids resultats de F/X, però aconsegueix una certa identificació amb les decisions dels seus personatges".
En AlloCiné, obté una nota de 2,3/5 per les puntuacions dels espectadors. En Rotten Tomatoes, un 41%, per 22 crítiques.
Roger Ebert, famós crític de cinema, ha donat al film una estrella sobre quatre: «Estic tan cansat d'aquest film, el veig almenys una vegada al mes, els canvis de títol, els actors canvien i els detalls superficials de la modificació de la història, però és sempre exactament la mateixa cosa: alguns homes tremendament armats que disparen contra d'altres».

## Saga

* The Substitute, de Robert Mandel, estrenada l'any 1996.
* The Substitute 2: School's Out, de Steven Pearl, estrenada l'any 1998.
* The Substitute 3: Winner Takes All, de Robert Radler, estrenada l'any 1999.
* The Substitute 4: Failure Is Not any Option, de Robert Radler, estrenada l'any 2001.

## Referències

* ↑ «El substitut». esadir.cat.
* ↑ «The Substitute». The New York Times.
* ↑ Morales, Fernando «El substituto». El País.
* ↑ Casanova, María «El substituto». Cinemanía.
# Dip

El dip (segurament de l'àrab, ذئب, /d'ib/, llop) és un ésser mitològic. És una mena de gos malvat i pelut, un emissari del dimoni que, com tants d'altres, és coix d'una cama. Viu de xuclar la sang de la gent per a ell mateix. A l'escut de Pratdip (Baix Camp), s'hi pot veure una imatge d'aquest gos. Precisament en aquest poble és una llegenda molt viva.
La llegenda és molt antiga. Al retaule de Santa Marina de Pratdip, del 1602, ja surten imatges d'aquests gossos vampirs. També apareixen en un altre retaule del 1730, retallats sobre un fons d'or. La llegenda diu que aquests gossos xuclaven la sang del bestiar, però només sortien de nit, i entre les seves víctimes hi havia els borratxos noctàmbuls que anaven a beure vi a les tavernes del poble.
Es deia que es veien uns ulls diabòlics entre les ombres de la nit. Però en realitat mai ningú va veure aquests gossos tan sinistres. Es creu que aquesta llegenda només pretenia fer por als borratxos del poble i evitar així que es dediquessin a beure més del compte.
Segons la tradició, el nom del poble ve precisament d'aquests gossos, que es diu que van desaparèixer al segle xix. A l'entrada de Pratdip hi ha un monument a aquest ésser mitològic, però tal com hi és representat té una imatge ben amable.
A causa de la seva set de sang, el dip va servir per inspirar Joan Perucho que, a la seva novel·la Les històries naturals (1960), relata la història d'Onofre de Dip, un vampir amb la capacitat de transformar-se en molts animals. La part central de l'obra transcorre a Pratdip a l'inici del segle xix, en plena guerra carlina, i el dip en realitat era un ambaixador del rei En Jaume que 700 anys abans havia anat als Carpats en missió diplomàtica i allà havia estat atacat per una noble vampiressa.

## Referències

* Soler, Marc «On són els Dips». La Vanguardia edició Tarragona, 29-07-2011, p. 6 i 7 [Consulta: 16 gener 2023].
* Manuel Martín Sánchez. Seres Míticos y Personajes Fantásticos Españoles (en castellà). EDAF, 2002, p. 429. ISBN 978-84-414-1053-4 [Consulta: 6 juliol 2012].
* Antoni Cabré Puig. Excursions escollides des de la Costa Daurada. Cossetània Edicions, 2002, p. 59. ISBN 978-84-95684-71-4 [Consulta: 6 juliol 2012].
* Manuel Bofarull i Terrades. Origen dels noms geogràfics de Catalunya: pobles, rius, muntanyes. Cossetània Edicions, 2002, p. 135. ISBN 978-84-95684-97-4 [Consulta: 6 juliol 2012].
Viccionari