OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joe Jacobi

Joseph Bennet Jacobi, més conegut com a Joe Jacobi, (Washington DC, 26 de setembre de 1969) és un piragüista d'eslàlom estatunidenc, que va competir de mitjans de la dècada 1980 a mitjans de 2000. Va competir a dos Jocs Olímpics d'Estiu i va guanyar una medalla d'or als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 a Barcelona.

## Biografia

Jacobi va començar piragüisme a un campament a Maryland. Després va competir a vint països diferents, guanyant els Whitewater National Chanpionships a Austràlia, la República Txeca, Costa Rica, Xile, i als EUA Jacobi va guanyar el C2 US National Championship durant cinc anys consecutius (1988–1992), i va acabar segon en el global del C1 Campió Internacional Whitewater el 1991 i el 1995 (també va quedat cinquè el 1992 i tercer el 1994).
Jacobi era membre de l'equip de piragüisme dels estats units als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992, competint en el C2 d'eslàlom. Ell i el seu soci Scott Strausbaugh van guanyar la medalla d'or. Jacobi va acabar en segon lloc en la classe de piragua individual en les proves olímpiques del 2000 i no va competir a Sydney. Després va continuar competint a alt nivell.
Jacobi ha fet d'analista per NBC Sports en la cobertura del piragüisme als Jocs Olímpics d'estiu de 2008.
La seva medalla d'or va ser robada de la seva motxilla a Atlanta, Geòrgia, i el 2016 la van trobar.
Des del 2017 resideix a la Seu d'Urgell.

## Pòdiums individuals de la Copa del món

| Estació | Data | Local | Posició | Esdeveniment |
| 1990 | 1 juliol 1990 | Wausau | 2n | C2 |
| 1990 | 18 agost 1990 | Bourg St.-Maurice | 3r | C2 |
| 1991 | 30 juny 1991 | Mezzana | 3r | C2 |
| 2000 | 18 juny 2000 | Ocoee | 2n | C1 |

## Referències

* ↑ Frager, Ray. «Medium Well: Your NBC Olympics lineup». Baltimore Sun, 26-07-2008. Arxivat de l'original el 2008-08-03.
* ↑ The Huffington Post June 21, 2016
* ↑ Lebron, Alex. «Un nord-americà enamorat de la Seu d'Urgell», 13-12-2019. [Consulta: 9 març 2021].

## Enllaços externs

* Joe Jacobi a Olympedia
# Castell de Vispieres

El castell de Vispieres són restes d'una torre de l'alta Edat Mitjana situada a la part alta del cim Vispieres, al terme municipal de Santillana del Mar (Cantàbria). D'aquesta torre fortificada només queden les restes dels murs en una estat ruïnós. La torre, popularment anomenada castell, és en realitat un recinte d'11 x 12 metres, a la llum de les restes que es conserven de maçoneria unida amb morter. Al seu torn, aquesta edificació es va construir sobre les restes d'una fortalesa romana que exercia funcions de talaia sobre la via d'Agrippa. Plini el Vell va parlar en la seva obra Naturalis Historia d'un castro càntabre que s'ha relacionat amb aquest lloc i sobre el qual s'hauria construït la fortificació romana.
La construcció medieval va pertànyer a la reialesa fins que al segle xiv Alfons XI de Castella ho va llegar al seu fill Tello. Després va ser propietat dels marquesos de Santillana. La torre probablement va ser abandonada al segle xvi. El Diccionario geográfico-estadístico de España y Portugal de 1827 ja recull que del castell de Vispieres només quedaven les parets.

## Referències

* ↑ Ruiz de la Riva, Eduardo. Casa y aldea en Cantabria. Un estudio sobre la arquitectura del territorio en los Valles del Saja-Nansa. Universidad de Cantabria, 1991, p. 548. ISBN 8485429990.
* 1 2 3 4 Cantabria 102 Municipios; Santillana del Mar. Patrimonio (Última consulta: 11 de septiembre de 2011).
* ↑ VVAA. Boletín de la Real Sociedad Geográfica, vol. 83. Imprenta de T. Fortanet, 1947, p. 43.
* ↑ VVAA. Semanario pintoresco español. Volúmenes 15-16, 1850, p. 229.
* ↑ De Miñano y Bedoya, Sebastián. Diccionario geográfico-estadístico de España y Portugal, 1827, p. 143.

## Vegeu també

* Torres de defensa de Cantàbria
# Árpád Szendy

Árpád Szendy (Szarvas, 11 d'agost de 1863 - Budapest, 10 de setembre de 1922)fou un pedagog, violinista i compositor hongarès.

## Biografia

El pare de Szendy era professor universitari. El nom original de la família era Golnhofer. Szendy va estudiar amb Henri Gobbi, Franz Liszt, Hans von Bülow i Hans Koessler a l'Acadèmia de Música Franz Liszt de Budapest. Des del 1888, va ensenyar piano a l'acadèmia, convertint-se en professor titular el 1891, tenint entre d'altres alumnes na Margit Varró. En col·laboració amb Kalman Chovan, va desenvolupar una institució per a la formació pedagògica sistemàtica dels professors de piano (1891). El 1920 va ser nomenat director de l'acadèmia, però va renunciar un any després per motius de salut. Va morir de malalties del cor el 1922.
Les composicions de Szendy inclouen diverses peces orquestrals, un concert per a piano, un concert fantàstic per a piano i orquestra, l'òpera Mária (ambBela Szabados; Budapest, 28 de febrero de 1905), dos quartets de corda i una gran varietat de peces i cançons per a piano. Les seves edicions dels estudis de Carl Czerny "School of Finger Dexterity" es van utilitzar durant un segle a Hongria.
Szendy tenia molts estudiants; la més coneguda és Ilona Kabos.

## Referències

* 1 2 https://www.arcanum.com/hu/online-kiadvanyok/Lexikonok-magyar-eletrajzi-lexikon-7428D/sz-77C95/szendy-arpad-goluhofer-77EFE/
* ↑ https://www.encyclopedia.com/arts/dictionaries-thesauruses-pictures-and-press-releases/szendy-arpad
* ↑ https://web.archive.org/web/20060208185428/http://www.arbiterrecords.com/musicresourcecenter/kabos.html/Archived from the original on 8 February 2006. Retrieved 7 August 2020.

## Fonts

* Carl Dahlhaus, Hans Heinrich Eggebrecht (ed.): Brockhaus-Riemann-Musik-Enzyklopädie. Musikverlag Budapest, 1998, ISBN 978-3254084002.
* El gran lèxic de Révai. 17a edició. Publicat per Révai Budapest, 1925.
* Aladár Szabolcsi Bence Tóth: Music Enzyklopädie. Musikverlag Budapest, 1965.
* Valentine Vázsonyi: Ernst von Dohnányi. Musikverlag Budapest, 1971.

## Enllaços externs

* http://epa.oszk.hu/00000/00022/00323/09806.htm
# Carpó

El carpó és la part de l'anatomia de les aus immediatament superior a la cua. La coloració del plomatge d'aquesta zona és una característica molt útil en què fixar-se per diferenciar espècies o entre sexes d'una mateixa espècie. Amb les ales plegades aquesta zona queda amagada.
Evolutivament, l'aparició del carpó està unida a la del pigostil i a les plomes rectrius.

## Referències

* ↑ «Carpó». Diccionari Català-Valencià-Balear. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 28 desembre 2022].
* ↑ «Carpó». Cercaterm | TERMCAT. [Consulta: 31 desembre 2022].
* ↑ Aguirre, Emiliano; Morales, Jorge; Soria, Dolores. Registros fósiles e historia de la tierra (en castellà). Madrid: Complutense, 1997. ISBN 848936592X.
# Cec (intestí)

El cec és la primera porció de l'intestí gros situada per sota d'un pla transversal que passa per la llum de l'orifici ileocecal. Es continua amb la porció ascendent del còlon.
El cec és un sac on s'acumula el bolus alimentari. És una zona relativament petita en humans (aproximadament 7 cm de longitud), però que és clau en espècies herbívores (en els cavalls, per exemple, pot arribar al voltant dels 60 cm). Es comunica amb l'apèndix vermiforme gràcies a l'orifici apendicular.

## Gastronomia

La paret epitelial i muscular de l'intestí gros en general s'empra, després del sacrifici i especejament d'alguns vertebrats com ara el porc, per tractar-los amb solucions àcides o salmorres i aprofitar-los per elaborar embotits de manera tradicional. Un ús del cec intestinal és en el Xosco de Tíneu, embotit típic asturià, el qual agafa la forma típica d'aquest segment d'intestí. A Mallorca, el cec es farceix de sobrassada, i rep el nom de poltrú.

## Referències

* ↑ Beck, David E.; Roberts, Patricia L.; Saclarides, Theodore J. The Ascrs Textbook of Colon and Rectal Surgery (en anglès). Springer, 2011, p.13. ISBN 1441915818.
* ↑ «RINCIPIOS BASICOS DEELABORACION DE EMBUTIDOS» (pdf) (en castellà). Ministerio de Agricultura, Pesca y Alimentación. Hojas Divulgadoras, 1989. [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Poltru». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
Viccionari
# Alexi Lalas

Alexi Lalas (Birmingham, 1 de juny de 1970) és un exfutbolista estatunidenc, d'ascendència grega, de la dècada de 1990.
Fou jugador, entre d'altres, de Calcio Padova, New England Revolution i Los Angeles Galaxy. L'estil de joc de Lalas es caracteritzava per la capacitat física i la resistència.
Fou 96 cops internacional amb la selecció dels Estats Units, amb la qual participà en els Mundials de 1994 i 1998.

## Referències

* ↑ «Lalas, a rock n' roll star». Arxivat de l'original el 2015-07-12. [Consulta: 5 abril 2019].
* ↑ Alexi Lalas - USMNT
* ↑ «The Most Influential XI as U.S. Soccer turns 100». espnfc.com. [Consulta: 3 juny 2013].
* ↑ «Soccer analyst Alexi Lalas opens up about decision to leave ESPN for Fox». si.com. [Consulta: 19 desembre 2014].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 22 maig 2009. [Consulta: 27 juliol 2008].
* ↑ Alexi Lalas a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 29 setembre 2012. [Consulta: 15 juliol 2012].
* ↑ «Team Roster». Fifa.com. Arxivat de l'original el 22 gener 2009. [Consulta: 10 març 2009].
Alexi Lalas amb Estats Units - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol dels Estats Units – Copa del Món de futbol 1994
1 Meola •
2 Lapper •
3 Burns •
4 Kooiman •
5 Dooley •
6 Harkes •
7 Pérez •
8 Stewart •
9 Ramos •
10 Wegerle •
11 Wynalda •
12 Sommer •
13 Jones •
14 Klopas •
15 Moore •
16 Sorber •
17 Balboa •
18 Friedel •
19 Reyna •
20 Caligiuri •
21 Clavijo •
22 Lalas •
Seleccionador: Milutinović
Selecció de futbol dels Estats Units – Copa del Món de futbol 1998
1 Friedel •
2 Hejduk •
3 Pope •
4 Burns •
5 Dooley •
6 Regis •
7 Wegerle •
8 Stewart •
9 Moore •
10 Ramos •
11 Wynalda •
12 Agoos •
13 Jones •
14 Preki •
15 Deering •
16 Sommer •
17 Balboa •
18 Keller •
19 Maisonneuve •
20 McBride •
21 Reyna •
22 Lalas •
Seleccionador: Sampson :
# Eric Wynalda

Eric Wynalda (Fullerton, 9 de juny de 1969) és un exfutbolista estatunidenc de la dècada de 1990.
Fou 106 cops internacional amb la selecció dels Estats Units, amb la qual participà en els Mundials de 1990, 1994 i 1998.
Pel que fa a clubs, destaca a 1. FC Saarbrücken, VfL Bochum i San Jose Earthquakes entre d'altres.
Trajectòria com a entrenador:
* 2010-2011: San Diego Flash (assistent)
* 2012: Cal FC
* 2012: Atlanta Silverbacks (interí)
* 2014: Atlanta Silverbacks
* 2017: L.A. Wolves
* 2018-2020: Las Vegas Lights

## Referències

* ↑ ; Carlisle, Jeff«The Most Influential XI as U.S. Soccer turns 100». espnfc.com. Arxivat de l'original el 7 juny 2013. [Consulta: 3 juny 2013].
* ↑ «SPORTS PEOPLE - SOCCER - SPORTS PEOPLE - SOCCER - U.S. Federation Signs 2 - NYTimes.com». New York Times, 15-03-1990 [Consulta: 18 juny 2010].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2008-11-20. [Consulta: 17 gener 2011]. Ventura County Sports Hall of Fame
* ↑ «The A-League Archives». A-leaguearchive.tripod.com, 20-01-2009. Arxivat de l'original el 2012-08-26. [Consulta: 18 juny 2010].
* ↑ «Fussballdaten - Die Fußballdatenbank der Bundesliga». Arxivat de l'original el 2008-05-26.
* ↑ Press, The Associated. «PLUS: SOCCER - SAN JOSE CLASH; Surgery for Wynalda», 11-03-1999. Arxivat de l'original el 11 setembre 2017.
* ↑ Wynalda Out With Probable ACL Tear Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Dolmen de les Closes (Porqueres)

El dolmen de les Closes o de Pujarnol és l'únic dolmen conegut actualment al terme municipal de Porqueres (Pla de l'Estany). Està situat en un replà al vessant oriental del Puig Surís a uns 260 metres sobre el nivell del mar. Es tracta d'un dolmen recent del tipus galeria catalana, és a dir amb una cambra funerària rectangular i un corredor ample més baix que la cambra, al que manquen les lloses del passadís mentre que les de la cambra estan desplaçades del seu lloc original. Conserva la llosa de capçalera, 2 lloses verticals de suport, i la coberta. Té una fondària d'1,35 m, una amplada d'1,30 m i una alçada d'1,25 m. El túmul és de tendència circular. Darrere la capçalera i als laterals de la cambra encara es poden apreciar restes de rocs i terra del túmul que cobria el dolmen. Totes les lloses són de pedra sorrenca local i l'entrada està orientada al sud.

## Descobriment

A principis del segle XX la cambra es va ensorrar i es va reconstruir per fer-lo servir com a cabana. i el seu estat de conservació era força lamentable. Descobert per Miquel Frigola i Mossen Lluís Blanch, l'any 1954.
L'excavació de la seva cambra no va proporcionar cap material arqueològic que pogués servir per datar-ne la construcció Però per la seva tipologia s'ha situat a finals del IV inicis del III mil·lennis a. C, durant el calcolític i edat del bronze. L'any 1993 el Museu Arqueològic de Banyoles el va restaurar, enganxant la coberta que estava esquerdada i col·locant les lloses a lloc.

## Com arribar-hi

S'hi arriba per la carretera que duu a Pujarnol i Rocacorba des del trencant de la comarcal que va de Banyoles a Mieres. Després d'uns 2 km cal agafar la pista asfaltada que porta a la urbanització de Les Closes. A uns 500 metres a mà dreta hi ha una cadena que barra un camí, cal seguir-lo a peu i a uns 100 metres ja es veu el dolmen.

## Referències

* 1 2 «Dolmen de les Closes a la web dels museus de Banyoles». [Consulta: 21 desembre 2015].
* ↑ «Dolmen de les Closes al portal Megalítica». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 21 desembre 2015].
# Martin Eichler

Martin Eichler (Pinnow, Mecklenburg, 29 de març de 1912 - Arlesheim, 7 d'octubre de 1992) va ser un matemàtic alemany.
Eichler, fill d'un pastor luterà, va néixer a la localitat de Pinnow, a Pomerània i es va educar en un institut de Gütersloh, a Westfàlia. A partir de 1930 va estudiar matemàtiques, física i química a les universitats de Königsberg i de Zúric i, des del 1932, a la universitat de Halle, on el 1936 va obtenir el doctorat amb una tesi dirigida per Heinrich Brandt. Inicialment va ser professor ajudant a Halle, però va ser acomiadat per les autoritats nacionalsocialistes per la seva manca d'implicació política. Helmut Hasse li va aconseguir un treball com a editor de la nova edició de l'Enciclopèdia de Ciències Matemàtiques i, finalment, el va portar a la universitat de Göttingen en la qual es va habilitar per la docència el 1939. Durant els anys de la Segona Guerra Mundial va treballar al Centre de Recerca de Peenemünde i a la universitat Tècnica de Darmstadt, involucrat en la resolució d'equacions diferencials relacionades amb problemes d'aerodinàmica. El 1947 va tornar a Göttingen, però va passar els següents dos anys a Anglaterra, a les instal·lacions de prova de la Royal Air Force a Farnborough. El 1949 va retornar a Alemanya, per a ser professor associat a la universitat de Münster i el 1956 com a professor titular a la universitat de Marburg. El 1959 va acceptar una proposta per succeir Alexander Ostrowski a la seva càtedra de la universitat de Basilea, en la qual va romandre la resta de la seva carrera.
Eichler és conegut sobre tot pels seus treballs en el camp de les formes modulars i de la cohomologia. Va publicar més de vuitanta articles i monografies sobre aquests temes.

## Referències

* ↑ Kneser, 1993, p. 293.
* ↑ Kramer, 2010, p. 351.
* ↑ Kramer, 2010, p. 352.
* ↑ Kneser, 1993, p. 295.
* ↑ Kramer, 2010, p. 360.
* ↑ Kneser, 1993, p. 297-300.

## Bibliografia

* Kneser, Martin «Martin Eichler (1912-1992)» (en alemany). Acta Arithmetica, Vol. 65, Num. 4, 1993, pàg. 293-296. ISSN: 0065-1036.
* Kramer, Jürg. «Martin Eichler - Leben und Werk». A: Bruno Colbois, Christine Riedtmann, Viktor Schroeder (eds.). Math.ch/100: Schweizerische Mathematische Gesellschaft 1910-2010 (en alemany). European Mathematical Society, 2010, p. 351-370. ISBN 978-3-03719-089-0.
* Taylor, Richard «Modular Arithmetic: Driven by Inherent Beauty and Human Curiosity» (en anglès). The Institute letter, Summer, 2012. OCLC: 166008599.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Martin Eichler» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Ullrich, Peter. «Martin Eichler». Dictionnaire historique de la Suisse, 2004. [Consulta: 31 maig 2022]. (francès)
* «Im Gedenken an Martin Eichler». Deutsche Mathematiker-Vereinigung, 2017. [Consulta: 31 maig 2022]. (alemany)
# Da pacem Domine (Pärt)

Da pacem Domine (Dona la pau, Senyor) és una composició coral d'Arvo Pärt sobre la pregària llatina per la pau Da pacem Domine, composta per primera vegada l'any 2004 per a quatre veus. Posteriorment, l'autor va fer diferents versions, amb instruments de corda i per orquestra i cor, que es troben publicades per Universal Edition.

## Història

L'obra va ser encarregada per Jordi Savall per a un concert per la pau a Barcelona l'1 de juliol de 2004. Pärt va començar la composició dos dies després dels atemptats als trens a Madrid de l'11 de març de 2004, en memòria de les víctimes. Va ser enregistrat per primera vegada el 29 de març de 2005 pel Hilliard Ensemble a St. Gerold, Àustria. A Espanya s'interpreta anualment per commemorar les víctimes.
El text és un himne del segle VI o VII basat en els versos bíblics 2 Re 20:19, 2 Cr 20:12-15 i Salms 72:6-7. Da pacem Domine és un únic moviment d'uns cinc minuts de durada. Originalment, estava compost per a quatre veus. Pärt va escriure més tard diverses versions, també per a veus i orquestra de corda, i per a instruments sols, quartet de corda o orquestra de corda i cor. Han estat publicats per Universal Edition. La primera actuació de la versió per a veus i orquestra de corda va ser a Tallinn el 18 de maig de 2007 a l'església Niguliste, amb el Cor de Cambra Filharmònica d'Estònia i l'Orquestra de Cambra de Tallinn, dirigida per Tõnu Kaljuste.
El crític musical i escriptor David Vernier va comentar les subtils tècniques de composició d'Arvo Pärt, formant l'estructura de la música a partir de "materials elementals" com ara "sonoritat, veu i harmonies rudimentàries". Vernier va assenyalar "una subordinació gairebé completa de la influència rítmica i la relegació de la melodia a una presència més o menys implícita".
Una ressenya a The New York Times va esmentar el "desarrelament temporal" del compositor i esmentava:
| « | A la superfície, són partitures meditatives i de moviment lent. "Da Pacem Domine" (2004), una pregària per la pau, s'emet en tons sostinguts amb poc creixement harmònic i gairebé cap impuls, però l'oient es veu atret inexorablement a la seva hipnòtica textura vocal de quatre parts sense acompanyament. | » |

## Enregistraments seleccionats

* Arvo Pärt: Lamentate / Da Pacem Domine & Lamentate, Hilliard Ensemble, 2005
* Da pacem, Cor de Cambra Filharmònica d'Estònia, Paul Hillier, 2006
* In principio, Cor de Cambra Filharmònica d'Estònia, Tõnu Kaljuste, 2009

## Referències

* ↑ «Arvo Pärt: Lamentate». [Consulta: 31 març 2022].
* 1 2 «Universal Edition» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-11-10. [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ «Da pacem Domine, in diebus nostris» (en anglès). [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ «Universal Edition» (en anglès). [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ Vernier, David. «Pärt: Da pacem Domine» (en anglès). Classics Today, 10-04-2006. [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ Kozinn, Allan; Schweitzer, Vivien «Elusive Preaching, and a Beatle’s Conservative Classicism» (en anglès). The New York Times, 08-10-2006. ISSN: 0362-4331.
# Mialòs

Mialòs (en francès Mialos) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 180 | 185 | - | 181 | 277 | 270 | 293 | 348 | 353 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 364 | 351 | 383 | 324 | 322 | 301 | 263 | 269 | 257 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 261 | 262 | 243 | 198 | 191 | 176 | 169 | 158 | 161 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 155 | 141 | 140 | 119 | 122 | 99 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-1995 | Robert Ducassou | |
| 1995-2005 | Anna Alary | PS |
| 2005- | Didier Darribère | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-01-18. [Consulta: 9 desembre 2010].
# Gloria (pel·lícula de 1999)

Gloria (títol original en anglès Gloria) és una pel·lícula del 1999, dirigida per Sidney Lumet. Aquest film és un remake de Glòria de John Cassavetes estrenada el 1980.

## Argument

Glòria acaba de passar tres anys a la presó pel seu amic Kevin. A la sortida, decideix venjar-se. Quan el troba, es veu que ha educat un nen per a després d'haver matat la seva família.

## Repartiment

* Sharon Stone: Gloria
* Jean-Luke Figueroa: Nicky
* Jeremy Northam: Kevin
* Cathy Moriarty: Diane
* George C. Scott: Ruby
* Mike Starr: Sean
* Bonnie Bedelia: Brenda
* Barry McEvoy: Terry
* Don Billett: Raymond
* Jerry Dean: Mickey
* Tony DiBenedetto: Zach
* Teddy Atlas: Ian
* Bobby Cannavale: Jack
* Sarita Choudhury: Angela
* Miriam Colon: Maria

## Vegeu també

* Glòria (pel·lícula de 1980)

## Referències

* ↑ Versió en català a Ésadir
* ↑ Gelder, Lawrence Van «FILM REVIEW; Tough Moll With Heart Of Mush» (en anglès). The New York Times, 1999. ISSN: 0362-4331.
# Gaza mon amour

Gaza mon amour és una pel·lícula dramàtica del 2020 dirigida per Tarzan Nasser i Arab Nasser. És una coproducció entre Palestina, França, Alemanya, Portugal, Jordània i Qatar, rodada a Jordània i Portugal.
L'obra es va estrenar al Festival de Cinema de Venècia del 2020; posteriorment es va projectar al Festival Internacional de Cinema de Toronto 2020, on va guanyar el premi NETPAC a la millor pel·lícula asiàtica del festival, i va ser seleccionada com a entrada palestina per a la millor pel·lícula internacional a la 93a edició dels Oscars, però finalment no va ser nominada. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Argument

Issa és pescador a Gaza; té 60 anys i està content amb la seva vida tot i que, en contra de la convenció i dels desitjos de la seva família, viu sol. Fins que un dia coneix Shiham, que és vídua i treballa com a modista al mercat amb la seva filla Leila, i se n'enamora. Issa no troba el coratge per declarar-li a Siham el seu amor, però quan decideix demanar-li que es casi amb ell troba una escultura fàl·lica del déu grec Apol·lo a la seva xarxa de pesca i creu que és senyal que estan destinats a estar junts. El pescador, que no sap què fer amb un tresor així, amaga la figura a casa seva convençut que aquest descobriment canviarà la seva vida per sempre, de manera que guanya confiança en ell mateix i comença a cortejar Siham. Quan les autoritats palestines s'assabenten de l'existència d'aquest tresor, Issa comença a tenir problemes.

## Repartiment

* Salim Daw com a Issa
* Hiam Abbass com a Siham
* Maisa Abd Elhadi com a Leila, filla de Siham
* Manal Awad com a Manal
* George Iskandar com a Samir
* Nabil Kawni com a Walid
* Hitham Omari com a Ali
* Hamada Attalah com a Goldsmith

## Referències

* 1 2 3 Jonathan Romney, "'Gaza Mon Amour': Venice Review". Screen Daily, 4/9/2020. (anglès)
* 1 2 Gaza mon amour a Filmportal (alemany)
* ↑ Gaza mon amour a Lumiere (anglès)
* ↑ Etan Vlessing, "Toronto: Chloe Zhao's 'Nomadland' Wins Audience Award". The Hollywood Reporter, 20/9/2020. (anglès)
* 1 2 Keslassy, Elsa. «'Gaza Mon Amour' to Represent Palestine in Oscars' International Feature Film Race» (en anglès). Variety, 22-10-2020. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ «Gaza, mon amour». Goita què fan, ara!. [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ Gaza mon amour a TMDb (anglès)