OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neurospora

Neurospora és un gènere de fongs ascomicets. El nomdel gènere significa "nervi espora" i es refereix a les estriacions característiques sobre les seves espores.
L'espècie més coneguda del gènere és Neurospora crassa, un organisme model comú en biologia. Neurospora intermedia var. oncomensis és l'única floridura pertanyent als Neurospora usada en producció d'aliments (per a fer oncom).

## Característica

Les espècies de Neurospora són floridures que fan colònies ambmoltaproducció d'ascomata. L'espècie tipus del gènere ésNeurospora sitophila Shear

## Referències

* ↑ Ho C.C. 1986. Identity and characteristics of Neurospora intermedia responsible for oncom fermentation in Indonesia. Food Microbiology 3(2):115-132 (April 1986).
* ↑ Garcia, D. et al. A synopsis and re-circumscription of Neurospora (syn. Gelasinospora) based on ultrastructural and 28S rDNA sequence data. Mycol. Res. 108 (10): 1119–1142 (October 2004).

## Enllaços externs

* Neurospora strains Arxivat 2021-06-24 a Wayback Machine. at the FGSC
* Neurospora genome projects Arxivat 2020-02-12 a Wayback Machine.
* Montenegro-Montero A. (2010) "The Almighty Fungi: The Revolutionary Neurospora crassa". A historical view of the many contributions of this organism to molecular biology.
* Neurospora crassa genome
# Eric Maskin

Eric Stark Maskin (Nova York, EUA 1950) és un economista i professor universitari estatunidenc que fou guardonat amb el Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques l'any 2007.

## Biografia

Va néixer el 12 de desembre de 1950 a la ciutat de Nova York, en una família de religió jueva. Va estudiar matemàtiques a la Universitat Harvard, en la qual es va llicenciar el 1972, i posteriorment es doctorà en matemàtiques aplicades l'any 1976. Interessat a ampliar els seus coneixements es desplaçà fins a la Universitat de Cambridge, on realitzà un màster. L'any 1980 fou nomenat professor ajudant a l'Institut Tecnològic de Massachusetts, i des de l'any 2000 és professor de ciències socials a la Universitat de Princeton.

## Recerca econòmica

Maskin va començar a col·laborar en el món de les subhastes l'any 1980 en un intent de definir quins procediments de venda resulten més beneficiosos.
Interessat així mateix en la teoria econòmica i la teoria de jocs, Maskin va aportar altre element clau en l'evolució de la base teòrica elaborada per Leonid Hurwicz, la teoria de la implementació, que permet dissenyar un mecanisme de manera que tots els resultats possibles siguin òptims. L'economista Adam Smith havia partit de la base en les seves teories que en el mercat existeix una espècie de mà invisible que, en el cas ideal, li garanteix un funcionament eficient. En la pràctica, no obstant això, les condicions no són per regla general, òptimes, la competència no és completament lliure i els consumidors no estan perfectament informats, elements que va tenir en compte a l'hora de desenvolupar la seva teoria del disseny de mecanismes.
L'any 2007 fou guardonat amb el Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques premi que compartí amb Leonid Hurwicz i Roger Myerson, per establir les bases de la teoria del disseny de mecanismes.

## Enllaços externs

* (anglès) Informació d'Eric Maskin a la Universitat de Princeton Arxivat 2008-03-26 a Wayback Machine.
* «Eric Maskin» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Sedna (mitologia)

En la mitologia inuit, Sedna és la deessa del mar i dels animals marins. Era un ésser hostil als homes i té una estatura gegantina. Estava condemnada a viure en les fredes profunditats de l'oceà Àrtic. Dels seus dits van néixer les morses.
Sedna és coneguda com Arnakuagsak a parts de Groenlàndia. Es diu Sassuma Arnaa («Mare de les profunditats») en groenlandès occidental i Nerrivik («Taula», Inuktun) o Nuliajuk (Districte de Keewatin, Territoris del Nord-oest, Canadà). De vegades és coneguda amb altres noms per diferents grups inuit com ara Arnapkapfaaluk («gran dona dolenta») dels Inuit de coure de l'àrea del Golf de la Coronació i Takánakapsâluk o Takannaaluk (Igloolik). A Killiniq, a l'estat de Labrador, se l'anomenava «dona vella que viu almar».

## Reconeixement

Michael Brown (Caltech), Chad Trujillo de l'Observatori Gemini i David Rabinowitz de la Universitat Yale van descobrir el 2003 un objecte transneptunià al qual van donar el nom de (90377) Sedna en honor d'aquesta deessa.

## Referències

* ↑ Billson, Janet Mancini. Inuit women : their powerful spirit in a century of change (en anglès). Lanham, Md.: Rowman & Littlefield, 2007, p. 52-54. ISBN 978-1-4616-3826-1.
* ↑ Rink, H. «Religions and folklore». A: The Eskimo Tribes (en anglès). Copenhaguen & Londres: C. A. Reitzels & Longmans, Green & Co's, 1891, p. 16-17 (Meddelelser Om Grønland).
* ↑ Condon, Richard G.; Ogina, Julia; Holman Elders. The northern Copper Inuit : a history. Toronto: University of Toronto Press, 1996. ISBN 0-8020-0849-6.
* ↑ Jarvis, Dale Gilbert «Exploring the Legend of Sedna». Inside Labrador, Summer, 2018, pàg. 44–50. Arxivat de l'original el 2020-08-07 [Consulta: 30 juny 2022].
* ↑ «Editorial Notice». The minor Planet Circulars, 52733, 28-09-2004.
# El dia dels tramposos

El dia dels tramposos (títol original en anglès There Was a Crooked Man...) és una pel·lícula estatunidenca dirigida l'any 1970 per Joseph L. Mankiewicz. Ha estat doblada al català.

## Anàlisi

El guió és una verdadera mecànica de rellotgeria, que manipula sense pietat personatges i espectadors. El realitzador tracta amb delectació una sarabanda sarcàstica, que fa prova d'un cinisme i d'una misantropia feroçment divertides. És la segona col·laboració entre Joseph L. Mankiewicz i Kirk Douglas. Ja s'havien trobat el 1949 per A Letter to Three Wives.

## Repartiment

* Kirk Douglas (Paris Pitman Jr.)
* Henry Fonda (Woodward Loperman)
* Hume Cronyn (Dudley Whinner)
* Burgess Meredith (Missouri Kid)
* Warren Oates (Floyd Moon)
* Lee Grant: Mrs. Bullard

## Referències

* ↑ esadir.cat. El dia dels tramposos. esadir.cat.
* ↑ «There Was a Crooked Man.». The New York Times.
# Chamaebatia

Chamaebatia és un gènere de plantes rosàcies que es troben entre les poques no lleguminoses que fan la fixació del nitrogen (plantes les quals són conegudes com a actinorizes).
Són un endemisme de Califòrnia.

## Espècies

* Chamaebatia australis
* Chamaebatia foliolosa

## Referències

* ↑ Swensen, S.M.; Mullin, B.C. (1997). The impact of molecular systematics on hypotheses for the evolution of root nodule symbioses and implications for expanding symbioses to new host plant genera. Plant and Soil. 194: 185–192.

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
# Eva Miranda Galcerán

Eva Miranda Galcerán és una matemàtica especialitzada en sistemes dinàmics, especialment en geometria simplèctica. La seva recerca inclou el treball amb Víctor Guillemin a la matemàtica subjacent al problema dels tres cossos en la mecànica celeste.

## Educació i carrera

Llicenciada l'any 1999 en àlgebra i geometria a la Universitat de Barcelona, Miranda obtingué el doctorat l'any 2003 amb la tesi Sobre la linealització simplèctica de foliacions lagrangianes singulars, supervisada per Carles Currás Bosch.
Va ser professora ajudant a la Universitat de Barcelona des del 2001 al 2006 i investigadora post-doctoral a la Universitat de Tolosa de Llenguadoc des del 2004 al 2007. Entre els anys 2007 i 2009, fou investigadora Juan de la Cierva a la Universitat Autònoma de Barcelona, i l'any 2009 s'incorporà al Departament de Matemàtica de la Universitat Politècnica de Catalunya. Des del 2016 dirigeix el Laboratori de Geometria i Sistemes Dinàmics de la UPC, on és Professora Catedràtica des del 2018.

## Reconeixements

Miranda va guanyar el Premi Acadèmia de la Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats (ICREA) el 2016 i es convertí en professora ICREA Acadèmia a la Universitat Politècnica de Catalunya el 2017.
Al mateix any, Miranda esdevingué la primera matemàtica espanyola i la segona dona després d'Hélène Esnault en guanyar una Càtedra d'Excel·lència de la Fundació de Ciències Matemàtiques de París.
Miranda va ser conferenciant convidada al vuitè Congres Europeu de Matemàtics, 8ECM.
L'any 2021 obtingué de nou el Premi Icrea Academia, i al 2022 el premi Friedrich Wilhelm Bessel de la Fundació Alexander Von Humboldt. Ha estat nomenada "Hardy Lecturer 2023" per la Societat Matemàtica de Londres.
Al Desembre de 2022 fou guardonada amb el premi François Deruyts de la Real Academia Belga, el qual es concedeix cada quatre anys.

## Referències

* 1 2 3 «Eva Miranda: ICREA Academia 2016». Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats [Consulta: 8 març 2019].
* 1 2 3 «Mujeres y Matemáticas». Royal Spanish Mathematical Society. Arxivat de l'original el 2018-10-01 [Consulta: 8 març 2019]. Arxivat 2018-10-01 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 Corbalán, Fernando «Eva Miranda: «En España tenemos un importante capital humano en investigación matemática»». ABC, 4-2017.
* 1 2 3 4 «Curriculum vitae», 01-05-2018. [Consulta: 8 març 2019].
* ↑ «Eva Miranda Galcerán». Mathematics Genealogy Project.

## Enllaços externs

* Home page
# I demoni di San Pietroburgo

I demoni di San Pietroburgo és una pel·lícula dramàtica italiana del 2008 dirigida per Giuliano Montaldo.

## Argument

La pel·lícula està ambientada durant el procés d'escriptura per Dostoievski de la novel·la El jugador (no Els dimonis, una altra novel·la de l'escriptor que serveix de referència al títol de la pel·lícula) i recorre els fets biogràfics de l'escriptor a través de flashbacks en paral·lel a la trama de la pel·lícula, que el veu com a protagonista. La pel·lícula narra àmpliament situacions que, tanmateix, es van produir a la Rússia tsarista de mitjans del segle XIX: societats secretes subversives i revolucionàries de joves estudiants universitaris inspirades en els escrits de Mikhaïl Bakunin (a qui sovint es cita) i el mateix Dostoievski. Tanmateix, escrits juvenils que el mateix escriptor/protagonista, ara a una edat avançada, renega encara que no del tot.
I aquest és el cor narratiu de la pel·lícula: Dostoievski es troba gairebé per casualitat en possessió d'informació sobre una d'aquestes societats secretes que està a punt de cometre un gran atac; enmig de la indecisió i el turment (ell mateix se sent en part culpable d'haver alimentat aquest tipus de societat amb els seus escrits de joventut) intenta de totes maneres trobar-se amb els membres de la societat i el seu líder amb l'esperança de poder dissuadir-los de realitzant l'acció assassina.

## Repartiment

* Miki Manojlović: Fíodor Dostoievski
* Carolina Crescentini: Anna
* Roberto Herlitzka: Pavlovic
* Anita Caprioli: Aleksandra
* Filippo Timi: Gusiev
* Patrizia Sacchi: Avdotja
* Sandra Ceccarelli: Natalja Ivanovna

## Reconeixements

* 2009 - David di Donatello
** Millor disseny de producció a Francesco Frigeri
** Millors vestits a Elisabetta Montaldo
** Nominació Millor fotografia a Arnaldo Catinari
** Nominació Millor maquillatge a Luigi Rocchetti
** Nominació Millors pentinats a Mirella Ginnoto
** Nominació Millors efectes especials visuals a fotograma per fotograma
* 2008 - Nastro d'argento
** millor fotografia a Arnaldo Catinari
** Millior escenografia a Francesco Frigeri
** Nominació millor productor a Elda Ferri
** Nominació millor actriu protagonista a Carolina Crescentini
** Nominació Millor vestuari a Elisabetta Montaldo
** Nominació millor banda sonora a Ennio Morricone

## Referències

* ↑ Paolo D'Agostino «Vita di Dostoevskij pensando alle Br». , 25-04-2008 [Consulta: 9 març 2014].
* ↑ Jay Weissberg «Review: 'The Demons of St. Petersberg'». , 12-05-2008 [Consulta: 9 març 2014].
* ↑ premis David di Donatello 2009 a mymovies.it
* ↑ «Caos calmo e Tutta la vita davanti i film più candidati nelle 'cinquine' 2008». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 14 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Laura Tejada

Laura Tejada (Barcelona, 1969) és una escriptora catalana, que viu entre Sabadell i l'Alta Garrotxa.
Va estudiar a la Facultat de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona, tot i que la seva vida professional mai ha estat lligada a aquests estudis. La passió per la lectura va fer que iniciés, el 2012, els cursos de Narrativa i Novel·la a l’Escola d’escriptura de l'Ateneu Barcelonès. D’aquí neix la idea i l'escriptura d’Un cop morta, la seva primera novel·la, amb la que ha estat guanyadora del 17è Premi de Narrativa El Lector de l’Odissea

## Publicacions

* Un cop morta (2016)

## Referències

* ↑ bubalu.cat «Inici - el lector de l'Odissea - Premi de Narrativa en català». el lector de l'Odissea - Premi de Narrativa en català.
* ↑ «Laura Tejada guanya el 17è premi El Lector de l'Odissea». Ara, 06-11-2015. [Consulta: 22 gener 2016].
# Nomenclàtor mundial

El Nomenclàtor mundial és un recull de noms i topònims d'arreu del món, en català, editat l'any 2022 per la Generalitat de Catalunya en col·laboració amb l'Institut d'Estudis Catalans. Està basat en el Corpus d’Exotopònims, que es va iniciar l’any 2016. S'hi poden consultar les grafies dels topònims dels noms de ciutats i països de tot el món. És una obra de caràcter general que consta d'un total de 8.500 entrades de més de 200 països de tot el món, en les que s'han inclòs els noms més comuns i els d’ús més habitual tal com són coneguts en els països de parla catalana. Aquesta nova eina conté, a part dels topònims de l'àrea catalana, els exònims, és a dir, la versió catalana dels topònims estrangers, i es pot consultar en el Portal de Recursos Lingüístics de l’Institut d’Estudis Catalans (IEC), el cercador de mots i expressions de l’IEC, guardonat amb el Premi Pompeu Fabra 2022 dintre de la categoria de Comunicació i Noves Tecnologies. El Nomenclàtor mundial va ser presentat oficialment el 15 de desembre de 2022 a la seu de l'Institut d’Estudis Catalans.

## Referències

* ↑ Ramajo, Malena. «El Nomenclàtor mundial de topònims en català ja és una realitat», 15-12-2022. [Consulta: 16 desembre 2022].
* ↑ «Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 16 desembre 2022].
* ↑ Serra, Laura. «No diguis muntanyes Rocalloses, digues Rocoses: ja tenim 'Nomenclàtor mundial' en català», 15-12-2022. [Consulta: 16 desembre 2022].

## Enllaços externs

* «Oficina d'Onomàstica - Secció Filològica - Institut d'Estudis Catalans» (en castellà). [Consulta: 16 desembre 2022].
# José Antonio Saura Rami

José Antonio Saura Rami és un filòleg aragonès natural de Grist, en la Vall de Benasc. Parlant nadiu del benasquès, és doctor en Filologia Hispànica per la Universitat de Saragossa. És membre de la Sociedat de Lingüistica Aragonesa, associació que va dirigir (2005-2016).
Ha publicat diversos llibres i articles d'investigació sobre dialectologia i toponímia aragoneses, amb especial atenció a la parla de la Vall de Benasc. Entre els llibres de recerca lingüística destaquen Topica Pyrenaica. Estudios sobre algunas lenguas minoritarias del Pirineo Central (2000), Elementos de fonética y morfosintaxis benasquesas (2003) i Los nombres y la tierra: onomástica de Eriste, Sahún y Eresué (2008).
També ha publicat obres de creació literària, destacant-hi Neoterica (2002), que obtingué el Premi Arnal Cavero (Govern d'Aragó) en l'edició del 2001.

## Publicacions

* Saura Rami, José Antonio. Elementos de fonética y morfosintaxis benasquesas (en castellà). Saragossa: Institución "Fernando el Católico" - Gara D´Edizions, 2003, p. 418 (Estudios). ISBN 84-7820-679-5.

## Enllaços externs

* (castellà) Obra de José Antonio Saura Rami a Dialnet.

## Referències

* ↑ «Elementos de fonética y morfosintaxis benasquesas» (en castellà). Institución "Fernando el Católico". [Consulta: 13 abril 2021].
* ↑ «Directiva» (en aragonès). Sociedat de Lingüistica Aragonesa. [Consulta: 13 abril 2021].
| Precedit per: Fabián Castillo Seas | Premi Arnal Cavero 2001 | Succeït per: Carmen Castán Saura |
# El somni d'Arizona

El somni d'Arizona (títol original en anglès Arizona Dream) és una pel·lícula francoestatunidenca del director Emir Kusturica, estrenada el 1993. Està doblada al català.
Com en altres de les seves pel·lícules, Kusturica reflecteix la fantasia i els somnis dels seus personatges entrelligats amb la cruel realitat en la que tot acaba en tragèdia.
El film va guanyar el Premi especial del Jurat i va estar nominat al Lleó d'Or en el Festival Internacional de Cinema de Berlín d'aquell any.

## Argument

Un jove (Johnny Depp) instal·lat a Nova York es veu obligat a tornar als seus orígens a Arizona, on comença una nova etapa de la seva vida en què la seva principal prioritat serà fer realitat els seus somnis i els de qui l'envolten.

## Repartiment

* Johnny Depp: Axel Blackmar
* Jerry Lewis: Leo Sweetie
* Faye Dunaway: Elaine Stalker
* Lili Taylor: Grace Stalker
* Vincent Gallo: Paul Leger
* Paulina Porizkova: Millie
* Michael J. Pollard: Fabian
* Jackson Douglas: capellà (no surt als crèdits)
* Emir Kusturica: home al bar (no surt als crèdits)

## Localitzacions

La pel·lícula es va rodar a Douglas (Arizona), White Mountain (Alaska) i Nova York.

## Vegeu també

* Boban Marković

## Referències

* ↑ Títol en català de la pel·lícula, a Ésadir
* ↑ Nominacions i premis, a IMDb (anglès)
* ↑ «Arizona Dream». The New York Times.
* ↑ Localitzacions, a IMDb (anglès)
# Phormium

Phormium és un gènere de plantes, que conté dues espècies, dins la família de les asfodelàcies. Una de les espècies és endèmica de Nova Zelanda i l'altra espècie és una planta nativa de Nova Zelanda i l'illa Norfolk. Les dues espècies es coneixen a Nova Zelanda com a 'flax' (lli) però no hi estan emparentades.

## Taxonomia

Phormium és un gènere establert originàriament pel naturalista Johann Reinhold Forster i el seu fill Georg Forster el 1775 d'espècimens de Phormium tenax recollits pels dos Forsters i el naturalista suec Anders Erikson Sparrman. Tots ells formaven part del segon viatge del Capità James Cook a bord del Resolution (1772–1775). Els espècimens van ser recollits a Queen Charlotte Sound, les illes Norfolk i North Island. El nom de Phormium prové del grec antic que significava cistella i tenax en llatí significava "fort".

## Descripció

Les fulles lanceolades fan fins a tres metres de llarg i 125 mm d'amplada. Hi ha nombroses varietats amb fulles variegades en les cultivars de jardineria.
Les tiges florals poden fer fins a 5 metres de llargada. A Nova Zelanda floreixen al novembre amb unes flors corbades riques en nèctar que atrauen l'ocell anomenat tui i també els insectes.

## Usos

Les fulles de Phormium produeixen fibres llargues que s'han utilitzat molt a Nova Zelanda

## Referències

* ↑ Sinònims a Kew
* ↑ Moore, L.B.; Edgar, E.. Flora of New Zealand. Vol. II. Indigenous Tracheophyta: Monocotyledones except Gramineae, 1970.
* ↑ Balter M. (2009). Clothes make the (Hu) Man. Science, 325(5946):1329. doi:10.1126/science.325_1329a PMID: 19745126
* ↑ Kvavadze E, Bar-Yosef O, Belfer-Cohen A, Boaretto E, Jakeli N, Matskevich Z, Meshveliani T. (2009).30,000-Year-Old Wild Flax Fibers. Science, 325(5946):1359. doi:10.1126/science.1175404 PMID: 19745144 Supporting Online Material
* ↑ Peter Coyne «Phormium tenax (New Zealand Flax)— Norfolk Island native?». Cunninghamia, 11, 2, 2009, pàg. 167–170.
* ↑ Kevin Mills «Was Phormium tenax introduced to Norfolk Island by the Polynesians?». Cunninghamia, 11, 2, 2009, pàg. 171–175. Arxivat de l'original el 2011-03-11 [Consulta: 1r gener 2015].
# Nuits rouges

Nuits Rouges és una pel·lícula de thriller franco-italiana de 1974 dirigida per Georges Franju. La pel·lícula es va estrenar als EUA. en una versió doblada a l'anglès per New Line Cinema sota el títol Shadowman el 1975.

## Sinopsi

El Sr. de Borrego, un especialista en l'Orde del Temple, és traït pel seu servent, que lliura informació sobre la seva investigació al misteriós home sense rostre, líder d'un grup que utilitza com a assassins persones amb mort cerebral. Ha estat assassinat. El seu nebot, Paul, lluita contra aquests delinqüents amb l'ajuda del comissari Sorbier, la seva promesa Martine i el detectiu Séraphin.

## Repartiment

* Gayle Hunnicutt com a La femme
* Jacques Champreux com a L'homme sans visage
* Josephine Chaplin com a Martine Leduc
* Ugo Pagliai com a Paul de Borrego
* Gert Froebe com a Le commissaire Sorbier

## Producció

Nuits rouges es va rodar l'any 1973. La pel·lícula és una versió cinematogràfica de 100 minuts d'una pel·lícula originalment encarregada per a la televisió, L'Homme sans visage El pressupost de la pel·lícula era tan modest que Franju va haver de filmar tots els interiors de la pel·lícula a un conjunt d'estudi.

## Alliberament

Nuits rouges es va estrenar el 20 de novembre de 1974 a França.

## Recepció

Nuits rouges va rebre crítiques mixtes i fins i tot burlesques de la crítica francesa en el seu llançament. Nuits rouges es va publicar. en DVD al Regne Unit com a part de la sèrie Masters of Cinema d'Eureka juntament amb una altra pel·lícula de Georges Franju, Judex (1963) el 2008.

## Notes

* 1 2 Ince, 2005. p. 58
* ↑ Ince, 2005. p.59
* ↑ Erlewine, Iotis. «Nuits Rouges». Allmovie. Rovi Corporation. [Consulta: 17 novembre 2013].
* ↑ Ince, 2005. p.60-61
* ↑ «Nuits rouges». Eureka Video. Arxivat de l'original el 9 de maig 2013. [Consulta: 17 novembre 2013].

## Bibliografia

* Ince, Kate. Georges Franju. Manchester University Press, 2005. ISBN 0-7190-6828-2.
# Yakov Aleksandrovich Bruce (1732–1791)

El comte James Bruce ( rus : Я́ков Алекса́ндрович Брюс , romanitzat : Yakov Aleksandrovich Bryus ; 1732 – 30 de novembre de 1791) va ser un general rus l'avi del qual havia emigrat a Rússia des d'Escòcia. El seu avi era el tinent general Robert Bruce i el besnebot de Jacob Bruce . El seu pare era el tinent coronel comte Alexander Bruce , Ekaterina Alekseyevna Dolgorukova era la seva madrastra. James Bruce es va casar amb Praskovia Rumiantseva , germana del general (i posteriorment mariscal de camp ) Pyotr Rumyantsev . Praskovia era una dama de companyia i amiga de Caterina la Gran . Aquestes connexions van ajudar molt a la carrera de James Bruce. El 1774, esdevingué comandant de la divisió de Finlàndia.
Fins i tot després que Praskovia fos expulsat de la cort el 1779, després d'haver tingut una aventura amb l'amant de l'emperadriu, Bruce es va mantenir a favor i va rebre nous càrrecs. Bruce va esdevenir simultàniament governador general de Moscou i de Sant Petersburg entre 1784 i 1786, i després de Sant Petersburg només fins al 1791. Va morir el mateix any, sense descendència masculina, i amb ell va acabar la línia de els comtes russos Bruce. La seva única filla Catherine va morir sense fills el 1829.

## Enllaços externs

* Yakov Alexandrovich Bruce, comandant en cap de Moscou (Московский главнокомандующий) del 4 de setembre de 1784 al 26 de juny de 1786
# Miguel Ángel Blanca Pachón

Miguel Ángel Blanca Pachón (Sabadell, 1982) és un cantant i guionista català. Es va graduar com a guionista a l'Escola de Cinema i Audiovisuals de Catalunya (ESCAC) l'any 2001 i va començar a escriure lletres i a tocar la guitarra amb Alejandro Marzoa, formant el duo Manos de Topo. Paral·lelament, va participar en el grup Dead Man on Campus, grup de free jazz experimental, amb Cristian Subirà (Weimar), Alberto Flores i Dashiell Fernández (Espanya) i Pablo Díaz (El Guincho), amb els quals van gravar un disc a l'estudi Mikemayer. Un cop finalitzat aquest projecte, Manos de Topo fitxa dos nous components, Rafael Julià i Rafael de los Arcos, amb els quals graven el disc Ortopedias Bonitas a l'estudi Mikemayer, amb la discogràfica Sones.

## Referències

* ↑ «Miguel Ángel Blanca». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Giovanni Mangiante

Giovanni Mangiante (Brescia, 28 d'agost de 1893 – Brescia, 6 de desembre de 1957) va ser un gimnasta artístic italià, que va competir a començament del segle xx. Era germà del també gimnasta Lorenzo Mangiante.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla d'or en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Giovanni Mangiante Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 29 agost 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com