OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Broadway Melody

The Broadway Melody és una pel·lícula musical estatunidenca de Harry Beaumont, estrenada el 1929. Es tracta del primer llargmetratge parlat completament. La pel·lícula va rebre l'Oscar a la millor pel·lícula en la 2a cerimònia dels oscars l'abril de 1930.

## Argument

Queenie i Hank són dues germanes que busquen triomfar a Broadway com a cantants i ballarines. Queenie s'enamora de Eddie Kearns, però ell prefereix Hank, i acaban sent parella. Amb l'ajuda d'Eddie comencen una carrera en els escenaris de vodevil... El primer gran musical de la història del cinema (tot just acabat d'estrenar el sonor, el 1927) va obtenir l'Oscar a la millor pel·lícula (els premis de l'Academia es van instituir el 1928).

## Repartiment

* Charles King: Eddie Kearns
* Anita Page: Queenie Mahoney
* Bessie Love: Hank Mahoney
* Jed Prouty: Oncle Jed
* Kenneth Thomson: Jock Warriner

## Comentari

Aquesta pel·lícula musical completament parlada és considerada com el símbol del final de l'edat d'or del cinema mut, que havia començat el 1910 i acabarà el 1930. La cançó Broadway Melody, composta per Arthur Freed i Nacio Herb Brown i que dona el títol a la pel·lícula, va donar igualment el seu nom a diverses pel·lícules basades en la revista.

## Premis i nominacions
### Premis

* Oscar a la millor pel·lícula 1930

### Nominacions

* Oscar al millor director per Harry Beaumont
* Oscar a la millor actriu per Bessie Love

## Referències

* ↑ The Jazz Singer, estrenada el 1927 i considerada com la primera pel·lícula parlada, té nombroses escenes mudes.

## Enllaços externs

* Broadway Melody a Encyclo-ciné (francès)
# The Moon Is Blue

The Moon Is Blue és una pel·lícula estatunidenca d'humor romàntic produïda i dirigida per Otto Preminger, estrenada en 1953. Protagonitzada per William Holden, David Niven, i Maggie McNamara. Escrita per F. Hugh Herbert basada en la seva obra de 1951 del mateix títol, la pel·lícula és sobre una dona jove que coneix un arquitecte a la coberta d'observació del Empire State Building i de cop la seva vida fa un tomb.

## Argument

Comèdia de costums, la pel·lícula se centra en la virtuosa actriu Patty O'Neill, que coneix el ric arquitecte i playboy Donald Gresham en la part superior de l'Empore State Building i accepta la seva invitació per prendre una copa i sopar al seu apartament. Allà coneix els veïns de dalt de Donald, la seva expromesa i el seu pare, David Slater. Els dos homes estan decidits a hostatjar la jove, però aviat descobreixen que Party és més interessada en discussions sobre temes morals i sexuals del dia que perdi la seva virginitat. Després de resistir els seus atacs durant la nit, Patty marxa i torna a l'Empire State Building, on Donald la troba i li proposa matrimoni.

## Producció

Otto Preminger havia dirigit la producció el 1951 a Broadway amb Barbara Bel Geddes, Donald Cook, i Barry Nelson als papers primcipals. L'èxit de les 924 actuacions el va empenyer a firmar un contracte amb la United Artists per finançar i distribuir una adaptació al cinema sobre la qual tindria un control complet. Va ajornar els salaris del seu productor i director a canvi d'un 75% dels beneficis.

## Repartiment

* William Holden: Donald Gresham
* David Niven: David Slater
* Maggie McNamara: Patty O'Neill
* Tom Tully: Michael O'Neill
* Dawn Addams: Cynthia Slater
* Fortunio Bonanova: Artista de televisió
* Gregory Ratoff: Taxista

## Premis i nominacions
### Premis

* 1954. Globus d'Or al millor actor musical o còmic per David Niven

### Nominacions

* 1954. Oscar a la millor actriu per Maggie McNamara
* 1954. Oscar al millor muntatge per Otto Ludwig
* 1954. Oscar a la millor cançó original per "The Moon Is Blue" (música: Herschel Burke Gilbert, cançó: Sylvia Fine)
* 1955. BAFTA a la millor pel·lícula
* 1955. BAFTA a la millor esperança per Maggie McNamara

## Referències

* ↑ Fujiwara, Chris. The World and Its Double: The Life and Work of Otto Preminger. Nova York: Macmillan Publishers, 2009, p. 140-142. ISBN 0-86547-995-X.
# The Paper (pel·lícula)

The Paper és una pel·lícula de drama i comèdia de 1994, dirigida per Ron Howard. És protagonitzada per Michael Keaton, Glenn Close, Marisa Tomei, Randy Quaid i Robert Duvall. Va ser nominada a un Premi Oscar a la millor cançó original per "Make Up Your Mind", escrita i interpretada per Randy Newman.
La pel·lícula descriu 24 hores frenètiques en la vida professional i personal d'un editor d'un diari. La història principal del dia és l'assassinat de dos empresaris. Els reporters sospiten d'un encobriment per part de la policia i la innocència dels sospitosos.

## Argument

La pel·lícula té lloc durant un període de 24 hores. Henry Hackett (Michael Keaton) és l'editor metropolità del New York Sun, un tabloide sensacionalista de ficció de Nova York. És un addicte al treball que li encanta el que fa, però les moltes hores i la poca paga el desanimen. Està en risc d'experimentar la mateixa destinació del seu editor cap, Bernie White (Robert Duvall), qui va prioritzar el treball a la família.
El propietari del diari, Graham Keighley (Jason Robards), afronta problemes financers, per la qual cosa té a Alicia Clark (Glenn Close), editora general i némesis d'Henry, que imposa retallades impopulars. L'esposa d'Henry, Martha (Marisa Tomei), una reportera del diari de baixa per embaràs, està molesta perquè Henry sembla tenir menys temps per a ella i li diu que consideri seriosament una oferta per deixar el Sun i convertir-se en ajudant de l'editor general del New York Sentinel, un diari de ficció basat en The New York Times.
Entretant, una història recent està circulant a la ciutatː l'assassinat de dos empresaris blancs en Brooklyn i la detenció de dos adolescents afroamericans per aquest delicte. Henry i McDougal creuen que els càrrecs contra els joves són falsos.

## Producció i crítica

El guionista Stephen Koepp, editor principal de la revista Time, va col·laborar en el guió amb el seu germà David i junts van aparèixer inicialment amb "A Day in the Life of un Paper" com a premissa. David va dir: "Volíem un dia normal, tot i que això no és gaire habitual".
The Paper va rebre crítiques positives per part dels especialistes i posseeix una valoració del 88% a Rotten Tomatoes basat en 32 ressenyes amb el consens que és: "Ràpida i frenètica", "The Paper" 'capta l'energia de la sala de notícies gràcies al bon repartiment i al director".

## Referències

* 1 2 «Sensacine». The Paper. [Consulta: 7 gener 2020].
* 1 2 «Filmaffinity». The Paper. [Consulta: 7 gener 2020].
* ↑ Schaefer, Stephen «New edition competes with small screen, too». Boston Herald, 27-03-1994.
* ↑ «The Paper (1994)».
# The Other Woman

The Other Woman és una pel·lícula de comèdia estatunidenca de 2014 dirigida per Nick Cassavetes, escrita per Melissa Stack i protagonitzada per Cameron Diaz, Leslie Mann, Kate Upton, Nikolaj Coster-Waldau, Nicki Minaj, Taylor Kinney i Don Johnson. La pel·lícula segueix a tres dones —Carly (Diaz), Kate (Mann) i Amber (Upton)— que tenen una relació sentimental amb el mateix home (Coster-Waldau). Després de descobrir-ho l'una de l'altra, el trio es venja d'ell. S'ha subtitulat al català.
El desenvolupament de The Other Woman va començar el gener de 2012, quan 20th Century Fox va contractar Stack per escriure el guió, basat en la idea original de la comèdia de 1996 El club de les primeres esposes. El càsting es va fer entre novembre de 2012 i juny de 2013. El rodatge va començar el 29 d'abril de 2013 a ubicacions com Manhattan, Long Island, The Hamptons, Dockers Waterside Restaurant de Dune Road a Quogue i a les Bahames, i va concloure el 27 d'agost d'aquell any. Aaron Zigman va compondre la banda sonora i LBI Productions va produir la pel·lícula. La pel·lícula es va estrenar el 25 d'abril de 2014 als Estats Units i la 20th Century Fox la va distribuir a tot el món. La pel·lícula va rebre majoritàriament crítiques negatives, però va ser un èxit de taquilla, amb una recaptació de 196,7 milions de dòlars a tot el món.

## Repartiment

* Cameron Diaz com a Carly Whitten
* Leslie Mann com a Kate King
* Kate Upton com a Amber
* Nikolaj Coster-Waldau com a Mark King
* Taylor Kinney com a Phil Hampton
* Nicki Minaj com a Lydia
* Don Johnson com a Frank Whitten
* David Thornton com a Nick
* Victor Cruz com a Fernando
* Olivia Culpo com a Raven-Haired Beauty
* Radio Man (Craig Castaldo) com ell mateix

## Referències

* ↑ The other woman a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «No hay dos sin tres». Goita què fan ara. [Consulta: 21 agost 2022].
* 1 2 3 4 «Critical Mass: Is 'The Other Woman' for Him or Her?». Entertainment Weekly, 25-04-2014 [Consulta: 11 desembre 2014].
* ↑ «'American Idol' Judge Nicki Minaj Joining Fox's 'The Other Woman'». Deadline Hollywood, 25-04-2013 [Consulta: 30 novembre 2014].
* ↑ «Don Johnson Joining Cameron Diaz in Fox's 'The Other Woman'». The Hollywood Reporter, 05-06-2013 [Consulta: 30 novembre 2014].

## Enllaços externs

* The Other Woman - Lloc web oficial
# The Shining Hour

The Shining Hour és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Frank Borzage adaptació d'una obra teatral de Keith Winter, estrenada el 1938 i protagonitzada per Joan Crawford i Margaret Sullavan. La resta del repartiment el formaven Robert Jove, Melvyn Douglas, Fay Bainter i Hattie McDaniel.
Segons les dades de la MGM la pel·lícula va guanyar 942.000 dòlars als EUA i Canadà i 425.000 a la resta del món, resultant unes pèrdues de 137.000$.

## Argument

Olivia, ballarina de night-club cansada de la seva vida agitada, es casa amb un home de societat, més per canviar de vida que per amor. Quan es canvien de casa a la gran granja familiar, la situació es complica amb la seva família política. La germana del seu marit li fa sentir el seu ressentiment mentre que el germà, casat amb un amor de joventut, s'apassiona per la bonica ballarina…

## Repartiment

* Joan Crawford: Olivia Riley Linden
* Melvyn Douglas: Henry Linden
* Robert Young: David Linden
* Margaret Sullavan: Judy Linden
* Fay Bainter: Hannah Linden
* Allyn Joslyn: Roger Q. Franklin
* Hattie McDaniel: Belvedere
* Oscar O'Shea: Charlie Collins
* Frank Albertson: Benny Collins
* Harry Barris: Bertie
Actors que no surten als crèdits:
* Jimmy Conlin: L'home afaitant-se a l'avió
* Grace Hayle: Mrs. Briggs
* Frank Puglia: Maurice, l'amo de l'hotel

## Referències

* ↑ «The Eddie Mannix Ledger». Margaret Herrick Library, Center for Motion Picture Study [Los Angeles].
* ↑ «The Shining Hour». IMDb.
# The Sorcerer's Apprentice

The Sorcerer's Apprentice és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jon Turteltaub, estrenada el 2010.

## Argument

El 740, l'encantador Merlí i dos dels seus alumnes bruixots, Balthazar Blake i Veronica, s'enfronten a la Fada morgana i un tercer alumne de Merlin, Maxim Horvath, que ha traït el seu mestre en benefici de la seva pitjor enemiga. Merlin és mort. Morgana, al cos de Veronica, i Horvath són empresonats per màgia en una nina russa. Blake busca durant els segles que segueixen «el primer merlinià», el que tindrà només el poder de destruir Morgana.
El 2000 a Nova York, Dave, un noi de 10 anys, entra en una botiga que sembla un munt de trastos d'antiguitats, i que és de fet el cau de Balthazar Blake. Provarà Dave i descobrirà que és l'escollit. Però un incident allibera Horvath, que combat Blake. Els dos bruixots són finalment entrampats junts en un gerro màgic, per a deu anys.
El 2010, Dave és un estudiant de física, que haurà d'enfrontar-se al seu destí quan Horvath, que vol matar-lo i alliberar Morgana, i Baltazar, que li dona una formació accelerada de bruixeria, tornen a la vida.

## Repartiment

* Nicolas Cage: Balthazar Blake
* Jay Baruchel: Dave Stutler
* Alfred Molina: Maxim Horvath
* Monica Bellucci: Veronica Gorloisen
* Alice Krige: La fada Morgana
* Gregory Woo: Sun Lok
* Omar Benson Miller: Bennet
* Nicole Ehinger: Abigail
* Peyton R. List: Becky nena
* Jake Cherry: Dave nen
* Robert Capron: Oscar
* Jen Kucsak: Broom
* James A. Stevens: Merlin
* Ian McShane: Narrador

## Al voltant de la pel·lícula

* El títol de la pel·lícula i una escena en la qual l'aprenent utilitza la màgia per fer la neteja i rentar la vaixella reten homenatge a la seqüència L'aprenent de bruixot de la pel·lícula Fantasia (1940) de Walt Disney, Dave reproduint a la pel·lícula la mala sort de Mickey Mouse.
* El rodatge de la pel·lícula va començar el març del 2008.
* El 4 de maig de 2009, un accident de cotxe té lloc a en el rodatge, provocant dos ferits.

## Referències

* ↑ «Nicolas Cage: dos ferits durant un rodatge». Arxivat de l'original el 2009-05-15. [Consulta: 3 novembre 2010].

## Enllaços externs

* The Sorcerer's Apprentice - Lloc web oficial
# Arthur Knight

Arthur Egerton Knight (Godalming, Surrey, 7 de setembre de 1887 – Portsmouth, 10 de març de 1956) va ser un futbolista anglès que va competir a començament del segle xx. Jugà com a defensa i en el seu palmarès destaca la medalla d'or en la competició de futbol dels Jocs Olímpics d'Estocolm, el 1912. El 1920 disputà els Jocs Olímpics d'Anvers, quedant eliminat en primera ronda.
A nivell de clubs jugà al Portsmouth entre 1908 i 1922 amb un parèntesi durant la Primera Guerra Mundial, i al Corinthian en el tram final de la seva carrera esportiva. A la selecció anglesa jugà un partit, contra Irlanda del Nord l'octubre de 1919.

## Referències

* ↑ «Arthur Knight Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 5 de novembre 2012. [Consulta: 4 abril 2017].
* ↑ Fitxa a EU-Football.info
* ↑ England International Database
# Soñar, soñar

Soñar, soñar és una pel·lícula de Argentina filmada en Eastmancolor dirigida per Leonardo Favio segons el seu propi guió escrit en col·laboració amb Jorge Zuhair Jury que es va estrenar el 8 de juliol de 1976 i que va tenir com a actors principals a Carlos Monzón, Gian Franco Pagliaro i Nora Cullen.
Va ser l'última pel·lícula que va dirigir Favio abans d'iniciar un període autoimposat de 17 anys sense filmar; aquest període va acabar amb l'estrena de Gatica, el mono el 1993.

## Sinopsi

Un jove de l'interior que somia amb ser artista coneix la ciutat de Buenos Aires al costat d'un artista transhumant.

## Repartiment

* Carlos Monzón …Charlie
* Gian Franco Pagliaro …Mario el rulo
* Oscar Carmelo Milazzo …Carmen
* Ramón Itatí Pintos …Pajarito
* Juan Alighieri
* Pancho Giménez
* Alfonso Candiani
* Emilio Mauri
* Coco Fosatti
* Lubov Maughan
* Mario Kohout
* Julio Medici
* Roberto Lacroz
* Graciela Cursi
* Beto Cabral
* Lelio Lesser
* Juan Carlos Gioria
* Enrique Nóbili
* Mónica Ramos
* Roberto Fernández
* Heros Giusti
* Emilio Amaro
* Nora Cullen…Made de Carlos

## Comentaris

H.C. a La Prensa va escriure:
| « | ”Buenas secuencias e imágenes de auténtica belleza. Sólo una parte…es rescatable, a pesar de que ese argumento con un buen planteo cinematográfico y una excelente realización en las primeras secuencias no cuenta con suficiente desarrollo en las subsiguientes.” | » |
La Nación va opinar:
| « | ”Un desarticulado filme…sólo en algunos pasajes consigue hacer correr por la pantalla una ráfaga de lirismo capaz de rescatar de su medianía, aunque fugazmente a la historia y sus personajes.” | » |
La Razón va opinar:
| « | ”Leonardo Favio consiguió otro notable film…compone en imágenes artísticamente logradas el grotesco drama que deben sobrellevar los protagonistas…intuitiva pero correcta y muy profesional narración fílmica.” | » |

## Referències

* ↑ “Soñar, Soñar”, la Favorita de Leonardo Favio, tvpublica.com
* ↑ "Soñar, soñar", de Leonardo Favio, a Página/12

## Bibliografia

* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pág. 546. Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Información sobre Soñar, soñar a cinenacional.com
# Gaspar de Espinosa

Gaspar de Espinosa y Luna (Medina de Rioseco, 1484 - Cusco, 14 de febrer de 1537) fou un adelantado, explorador, conquistador i polític castellà. Va participar en l'expedició de Pedrarias Dávila a Darién i va ser nomenat alcalde major de Castella d'Or i Santa María La Antigua. Va incoar procés contra Núñez de Balboa i va conquerir part de l'actual Costa Rica. Després de viure un temps a Espanya va tornar al continent americà per unir-se a Francisco Pizarro i Almagro en la conquesta de l'Imperi Inca.

## Biografia
### Origen

Va néixer en el si d'una família de comerciants i banquers que comerciaven amb Flandes. Més tard es van instal·lar a Sevilla, on el comerç amb les Índies els va permetre incrementar la seva fortuna. Posteriorment, la família va fundar una banca que aviat es va convertir en el punt de referència per a l'activitat comercial que es realitzava amb la resta d'Europa i el Nou Món.

### A les Índies

Posteriorment va embarcar cap a l'Hispaniola, sent escollit alcalde major de Castella d'Or el 1513. Un any més tard va formar part de l'expedició de Pedrarias Dávila al Darién. Va participar en la fundació de la ciutat de Panamà el 1519 i va ser nomenat alcalde major de Santa María La Antigua, on poc després de la seva arribada incoà un procés contra Vasco Núñez de Balboa. Va dirigir l'expedició pel litoral pacífic d'Amèrica Central i va ser un dels artífexs del descobriment del golf de Nicoya.
Va tornar a Espanya, però en ser nomenat regidor de Santo Domingo i Panamà va tornar a embarcar cap a Amèrica. Finalment va anar al Perú on va finançar, amb l'ajuda de la seva família, l'expedició de Pizarro i Almagro, i va intentar, sense èxit, la reconciliació entre ambdós.
La família Espinosa va estar molt relacionada amb la cort durant la primera meitat del segle xvi, ja que d'ella procedia bona part del finançament per a l'expedició a les Moluques de 1525.

## Referències

* «Espinosa, Gaspar (1484-1537).» (en castellà). mcnbiografias.com. [Consulta: 23 octubre 2012].

## Bibliografia

* Fernández de Oviedo, Gonzalo. Historia general y natural de las Indias Occidentales, islas y tierra firme del Mar Oceano. Atlas, 1959.
* Mendiburu, Manuel. Diccionario histórico-biográfico del Perú. Lima: Imprenta Gil, 1931-1938.
* Pizarro, P. «Relación de las Cosas del Perú desde 1543 hasta la muerte de Gonzalo Pizarro». Crónicas del Perú. Atlas [Madrid], V, 1963.
# Negro sobre blanco

Negro sobre blanco va ser un programa de televisió dedicat a la literatura, dirigit i presentat per l'escriptor Fernando Sánchez Dragó. Es va emetre entre 1997 i 2004 a La 2 de Televisió Espanyola els diumenges a la nit després de l'emissió del programa sobre futbol Estudio estadio. Posteriorment Sánchez Dragó va dirigir i presentar, entre 2005 i 2012, un programa del mateix caire titulat Las noches blancas al canal autonòmic Telemadrid.

## Format

Amb una durada que oscil·lava entre els 60 i els 90 minuts per programa, es centrava en l'anàlisi d'obres literàries i els seus autors. Negro sobre blanco incloïa un col·loqui amb escriptors i personalitats vinculades a la cultura on també s'analitzaven temes d'actualitat, i es completava amb debats, entrevistes i reportatges sobre l'actualitat literària. Ocasionalment també es feien programes monogràfics dedicats a escriptors rellevants que podien estendre's durant més d'un programa.
Entre els convidats que hi van aparèixer s'hi troben: Antonio Escohotado, Gabriel Albiac, Leopoldo María Panero, José Saramago, Federico Jiménez Losantos, Mercedes Salisachs, Javier Martínez Reverte, Alfonso Guerra, Fernando Savater, Alejandro Jodorowsky, José María Aznar, Joaquín Leguina, Alberto Montaner, Javier Ortiz, Mario Vargas Llosa, Antonio Colinas, Gonzalo Santonja, Juan José Armes Marcelo, Luis Mateo Díez, Guillermo Cabrera Infante, Viswanathan Anand, Ricardo de la Cierva, Henry Kamen, Jesús Torbado, Luis Alberto de Cuenca, Carlos Rojas, Fernando Rodríguez Lafuente, Luis Goytisolo, Ana María Matute, Rafael Sánchez Ferlosio, Gonzalo Puente Ojea, Jesús Lizano, Gustavo Bueno i José Antonio Marina.

## Referències

* ↑ «Sánchez Dragó regresa a TVE con 'Negro sobre blanco'». El País, 13 enero 1997.
* ↑ «angelfire.com». [Consulta: 3 abril 2010].
* ↑ «Las noches blancas – Web oficial de Fernando Sánchez Dragó» (en espanyol europeu). [Consulta: 6 novembre 2019].
# Plasença (Dordonya)

Plasença (en francès Plaisance) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 539 | 477 | 421 | 406 | 392 | 410 | 471 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2008 | Jean Pitou | |
| 2008- | Huguette Thomassin | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 28 novembre 2010].
# Microtransacció

Una microtransacció és un model de negoci on els usuaris poden comprar objectes virtuals mitjançant micropagaments. Aquest model s'utilitza en els jocs free-to-play perquè els desenvolupadors tinguin guanys amb el producte. Aquest model de negoci es troba en les aplicacions de mòbils però igualment es dona en jocs d'ordinador en plataformes com Steam, de Valve Corporation.
Els jocs free-to-play que tenen microtransacciones els anomenen comunament freemium. Pay to win (en anglès, Paga per guanyar, abreujat com P2W) és un terme usat per a aquest tipus de jocs que venen ítems que li atorguen un avantatge contra jugadors que no els tenen, i que molt difícilment podran aconseguir gratuïtament. Aquests ítems comprats poden ser simplement cosmètics per als personatges (només d'ús decoratiu), els quals no proporcionen un avantatge ni un desavantatge, o d'altres com armes que sí en proporcionen un avantatge.

## Referències

* ↑ Takahashi, Dean «Valve’s Steam online store launches micro-transaction games» (en anglès). GamesBeat. VentureBeat, 14-06-2011 [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ «Insert More Coins: The Psychology Behind Microtransactions» (en anglès). tuw.edu. Touro University Worldwide, 26-02-2016. [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ Murphy, Mike «EA suspends in-game payments for new 'Star Wars: Battlefront II' video game» (en anglès). MarketWatch.com, 16-11-2017 [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ Bray, Lori «Microtransactions: 3 common misconceptions» (en anglès). GameSparks, 2014. Arxivat de l'original el 29 octubre 2016 [Consulta: 30 novembre 2024].
# Jaume Costa (cantor)

Jaume Costa (Espluga de Francolí, 1630 - Montserrat, 1653) va ser un cantor a l'escolania de Montserrat, on es va educar musicalment. Va destacar especialment per la seva bella veu de contralt. Després, el 1648, va fer-se monjo al monestir.
Aviat es va retirar a l'ermita de Sant Antoni i va morir jove. Se sap que abans de traspassar, va cantar el Gloria in excelsis Deo de forma excel·lent i amb gran habilitat.

## Bibliografia

* Catálogo de los monges que siendo niños, sirvieron de escolanes y pages, a la reina del cielo la Virgen de Montserrat en esta su santa casa, Ms., E:MO
* NOVIALA, M. Breve tratado del seminario de los niños del real monasterio de Nuestra Señora de Montserrat, MS., 1726.
* MUNTADAS, Miguel. Historia de Montserrat, Barcelona. 1894.
* CODINA, Daniel. «Costa, Jaume» Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999 – 2002, vol. 4, p. 117.