OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Glera

El glera (conegut amb el nom prosecco) és una varietat de cep blanca tradicional del Vèneto.
La planta és vigorosa i molt productiva, vol una poda llarga amb molts borrons i de conseqüència produeix una gran quantitat de raïm. El gotim és de mida grossa i forma piramidal. El gra és rodó i gros, el color és daurat verdós. L'època de brotada és molt primerenca i l'època de maduració és mitjana. El glera dona un vi fresc i afruitat, no gaire alcohòlic, apte a la producció del vi escumós prosecco.
La Denominació d'Origen Prosecco aplega un territori ample que comprèn les províncies de Treviso, Pàdua, Vicenza, Venècia, Belluno, Udine, Pordenone, Gorizia i Trieste. A la Província de Treviso hi ha dues àrees petites amb denominació d'origen més qualificada, Prosecco di Conegliano Valdobbiadene i Prosecco del Montello i Colli Asolani. La màxima qualitat es produeix en l'àrea molt petita del Cartizze a prop de Valdobbiadene.
# Picapoll

El picapoll, o la picapolla, és una varietat de cep blanca autòctona del Pla de Bages. El raïm de cep picapoll és poc compacte, de gra menut i ovalat i de pell molt prima i tendra amb unes taques, o picades, d'on li ve el nom. És de maduració tardana.
El vi de picapoll resulta lleuger, amb una graduació i acidesa moderades, amb una aroma fruitada i d'un color groc brillant.
És una varietat escassa que es conrea sobretot a Catalunya i Occitània. En francès s'anomena piquepoul i s'utilitza en els vins de Roine.
# Luci Atili (qüestor 216 aC)

Luci Atili (en llatí: Lucius Atilius) va ser un magistrat romà del segle iii aC. Formava part de branca plebea de la gens Atília.
Va ser qüestor l'any 216 aC, i va morir en la batalla de Cannes en aquell mateix any.

## Referències

* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, XXII 49.
# Luci Valeri Flac (pompeià)

Luci Valeri Flac (en llatí Lucius Valerius Flaccus) va ser un polític romà del segle i aC. Era fill del pretor Luci Valeri Flac (Lucius Valerius Flaccus). Formava part de la gens Valèria, una antiga gens romana, i portava el cognomen de Flac.
Quan Ciceró defensava el seu pare, Luci Valeri era un nen, i l'orador el va fer anar a la cort de justícia per despertar la pietat dels jutges. A la Segona guerra civil va estar al bàndol de Gneu Pompeu contra Juli Cèsar i va morir en la batalla de Dirràquium l'any 48 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 159.
# Sinapis

Sinapis és un gènere de plantes amb flors de la família brassicàcia. L'espècie més coneguda (Sinapis alba) proporciona la mostassa blanca. Les fulles se'n fan servir com a aliment en algunes cultures, incloent l'Índia septentrional i la cuina de Grècia.
Consta d'unes 8 espècies centrades principalment a la regió mediterrània i sahariana.
Als Països Catalans en són autòctones les següents:
* Sinapis arvensis, mostasssa de camp.
* Sinapis alba, mostassa blanca.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans barcelona 1990
# Tàntal (ocell)

Els tàntals (Mycteria) són un gènere de grans cigonyes que formen part de la família dels cicònids (Ciconiidae) amb representants a zones tropicals d'Àfrica, Amèrica i Àsia.

## Morfologia

* Són grans ocells de potes i bec llargs, que fan 90 – 100 cm de llargària amb una envergadura d'uns 150 cm.
* En totes les espècies el color predominant del plomatge és el blanc amb negre als extrems de les ales.
* El bec, lleugerament corbat prop de l'extrem, és acolorit de groc o vermell i les potes roges, excepte al tàntal americà, molt més modest.
Els joves són semblants als adults amb plomatge més apagat, generalment brunós, i el bec més pàl·lid.

## Hàbits

Cigonyes bastant típiques, que volen amb el coll i les potes estesos, habiten en zones humides i crien sobre arbres. Cerquen llurs preses als aiguamolls, consistents principalment en peixos, granotes i grans insectes.

## Taxonomia

Els tàntals s'han classificat en quatre espècies:
* Tàntal americà (Mycteria americana).
* Tàntal blanc (Mycteria cinerea).
* Tàntal africà (Mycteria ibis).
* Tàntal de l'Índia (Mycteria leucocephala).

## Referències

* ↑ Els tàntals a Taxonomicon Rev. 8-05-2010
Viccionari
# Amadina

Amadina és un gènere d'ocells passeriformes de la família dels estríldids que habiten zones de sabana en l'Àfrica subsahariana.

## Llistat d'espècies

Se n'han descrit dues espècies:
* Amadina fasciata - amadina degollada.
* Amadina erythrocephala - amadina cap-roja.

## Referències

* ↑ El gènere Amadina a TAXONOMICON Rev. 22-05-2010
# Nothura

Nothura és un gènere d'ocells de la família dels tinàmids. Aquests tinamús viuen en praderies i matolls d'Amèrica del Sud.

## Taxonomia

Se n'han descrit 5 espècies vives dins aquest gènere:
* tinamú ventreblanc (Nothura boraquira).
* tinamú del Chaco (Nothura chacoensis).
* tinamú de Darwin (Nothura darwinii).
* tinamú tacat (Nothura maculosa).
* tinamú menut (Nothura minor).

## Referències

* ↑ J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie, i E. de Juana (eds.). 2017. Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Magó (segle VI aC)

Magó fou el fundador del poder militar de Cartago quan va introduir una disciplina regular i una organització eficaç a l'exèrcit.
Es diu que ell mateix va obtenir diversos èxits, i després els seus fills Àsdrubal i Hamílcar, que el van substituir. Suposant que Hamílcar fos el que va morir en la Batalla d'Himera el 480 aC, Magó hauria viscut vers la segona meitat del segle vi aC.

## Referències

* ↑ (anglès) Richard A. Gabriel, The great armies of antiquity, p.196-197
# Plumelec

Plumelec (bretó Pluveleg) és un municipi francès situat al departament d'Ar Mor-Bihan i a la regió de Bretanya. L'any 2006 tenia 2.609 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.467 | 2.498 | 2.410 | 2.355 | 2.343 | 2.337 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Léon Guyot | |
# Batalla de Mikatagahara

La batalla de Mikatagahara (三方ヶ原の戦い, Mikatagahara no tatakai) va ser una batalla del període Sengoku del Japó lliurada entre Takeda Shingen i Tokugawa Ieyasu a Mikatagahara, província de Tōtōmi el 25 de gener de 1573. Shingen va atacar Ieyasu a la plana de Mikatagahara al nord de Hamamatsu durant la seva campanya contra Oda Nobunaga mentre buscava una ruta de Kōfu a Kyoto. La força Tokugawa-Oda va ser gairebé totalment aniquilada pels Takeda després d'haver estat encerclada i molts dels criats d'Ieyasu van morir en la batalla. Ieyasu i els seus homes supervivents es van veure obligats a retirar-se abans de llançar un contraatac menor per retardar la marxa de Shingen cap a Kyoto.

## Rerefons

L'octubre de 1572, després d'haver conclòs aliances amb els seus rivals a l'est (el clan Hōjō tardà d'Odawara i el clan Satomi d'Awa), i després d'esperar que la neu tanqués els passos de muntanya del nord contra el seu rival del nord, Uesugi Kenshin, Takeda Shingen va dirigir un exèrcit de 30.000 homes al sud des de la seva capital de Kōfu a la província de Tōtōmi, mentre que Yamagata Masakage va dirigir una segona força de 5.000 homes a l'est de la província de Mikawa. Ràpidament van capturar el castell Yoshida i el castell Futamata.
Shingen es va oposar a Tokugawa Ieyasu, amb seu al castell Hamamatsu amb 8.000 homes, més 3.000 reforços addicionals rebuts del seu aliat, Oda Nobunaga. Tanmateix, la intenció de Takeda no era atacar Ieyasu ni apoderar-se de Hamamatsu; més aviat, volia evitar el conflicte si era possible per salvar les seves forces per destruir Nobunaga i marxar cap a Kyoto.
En contra dels consells donats per Sakuma Nobumori i Takigawa Kazumasu, que havien estat enviats per Nobunaga, i pels seus propis generals, Matsudaira Ietada (Fukōzu) i Ishikawa Kazumasa. Ieyasu es va negar a permetre que els Takeda travessin el seu territori sense obstacles, i va reunir les seves forces en una plana alta anomenada Mikatagahara, en aquell moment situada just al nord de Hamamatsu.
Segons el Kōyō Gunkan, la història militar contemporània de Takeda, Shingen va superar Ieyasu en tres a un i va organitzar els seus homes en la formació de gyorin (魚鱗, escama de peix), atretant el seu oponen a atacar. Oyamada Nobushige estava a l'avantguarda de Shingen, seguit de Naitō Masatoyo i Yamagata Masakage. La tercera línia estava comandada per Katsuyori i Obata Masamori, mentre que Baba Nobuharu estava a la quarta. Oposant-se a ell, Ieyasu havia reunit les seves forces disponibles i les havia disposat en línia.

## Referències

* ↑ Hubbard, Ben. The Samurai Warrior: The Golden Age of Japan's Elite Warriors 1560–1615. Amber Books Ltd, 2015, p. 36. ISBN 9781782741947.
* 1 2 3 Turnbull, Stephen. Battles of the Samurai. Londres: Arms and Armour Press, 1987, p. 67–78. ISBN 0853688265.
* ↑ Sadler, p. 84.
* 1 2 Turnbull, Stephen. The Samurai Sourcebook. Londres: Cassell & C0, 2000, p. 222–223. ISBN 1854095234.

## Biografia

* De Lange, William. Samurai Battles: The Long Road to Unification. Toyp Press (2020) ISBN 978-949-2722-232
* Sadler, A. L. The Maker of Modern Japan: The Life of Shogun Tokugawa Ieyasu. Olympia Press (2009) ISBN 1-60872-111-6
# Campi Veteres

Campi Veteres era un lloc de la Lucània on va morir l'any 212 aC Tiberi Semproni Grac a la Segona Guerra Púnica, segons diu Titus Livi.
Altres autors creuen que Semproni Grac va morir en la Batalla de Beneventum el mateix any 212 aC, quan, ferit, el van traslladar a la vora del riu. Es pensa que els Campi Veteres podrien estar situats a l'actual Vietri a les muntanyes entre Potenza i la vall del Tanagro.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXV, 16
* ↑ Smith, William (ed.). «Campi Veteres». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 12 juliol 2022].
# Campaner (ocell)

Els campaners (Procnias) formen un gènere d'ocells de la família dels cotíngids (Cotingidae) que habita la selva humida neotropical des d'Amèrica Central fins al nord-est de l'Argentina.

## Llistat d'espècies

S'han descrit quatre espècies dins aquest gènere :
* Procnias albus - campaner blanc.
* Procnias tricarunculatus - campaner tricarunculat.
* Procnias nudicollis - campaner collnú.
* Procnias averano - campaner barbat.

## Referències

* ↑ El gènere Procnias a TAXONOMICON Rev 05-06-2010 (anglès)
# The Miracle Man

'The Miracle Man' és una pel·lícula muda dirigida per George Loane Tucker i protagonitzada per Lon Chaney, Betty Compson i Thomas Meighan. La pel·lícula, basada en la peça teatral de George M. Cohan i la novel·la homònima de Frank L. Packard, es va estrenar el 14 de setembre de 1919. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

El “Granota” (The Frog), un home que pot dislocar les seves extremitats, el Drogat (the Dupe) un drogoaddicte, Rose, una dona que es fa passar per l'amant maltractada d'aquest i Tom Burke, el seu líder, conformen una banda que demana diners als visitants de Chinatown. Un dia, Tom llegeix la notícia d'un home sord, mut i gairebé cec que viu en un poble al nord de l'estat, que suposadament guareix malalties gràcies a la fe. Se l'anomena el Patriarca. Tom veu l'oportunitat d'aprofitar la candidesa de la gent per fer negoci i fa passar Rose com la neboda perduda durant molt de temps. La Granota fa veure que ha curat una persona quan un noi tolit camina de nou en veure el Granota caminar amb les cames dislocades. Quan s'escampa la notícia i es produeixen altres cures la colla aconsegueix molts de diners però, a poc a poc, cada membre de la banda, influenciat pel Patriarca i l'ambient del poble, canvia per a millor. El Granota es converteix en fill adoptiu per a vídua, mentre que el “Drogat” s'enamora. Quan Rose gairebé és a punt d'acceptar la proposta de matrimoni d'un milionari, Tom supera la seva gelosia i, renunciant al seu passat, li declara el seu amor. Després que el Patriarca mori, Tom i Rose es casen.

## Repartiment

* Thomas Meighan (Tom Burke)
* Lon Chaney (“la Granota”)
* Betty Compson (Rose)
* Joseph J. Dowling ("El Patriarca")
* J. M. Dumont (“el Drogat”)
* Elinor Fair (Claire King)
* F. A. Turner (Mr. Higgins)
* Lucille Hutton (Ruth Higgins)
* Lawson Butt (Richard King)
* Kisaburo Kurihara (“el Japonès”)
* Tula Belle (no acreditada)
* T. D. Crittenden (no acreditat)
* Ruby Lafayette (no acreditada)
* Frankie Lee (no acreditat)

## Referències

* ↑ Dunn Cabot, Henry «The Screen in review». Picture-Play Magazine XI, 3, pàg. 70.
* ↑ Simpson Naylor, Hazel «Across the silversheet». Motion Picture Magazine, 12-1919, pàg. 43, 84.
* ↑ «The Miracle Man» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «The Miracle Man» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 26 maig 2020].

## Enllaços externs

* The Miracle Man al catàleg de l'American Film Institute
# Grussan

Grussan (en francès Gruissan) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.
# Marc Atili Règul (cònsol 227 i 217 aC)

Marc Atili Règul (en llatí: Marcus Atilius M. f. M. n. Regulus) va ser un magistrat romà. Era fill de Marc Atili Règul (cònsol 267 i 256 aC). Formava part de la gens Atília.
Va ser elegit cònsol l'any 227 aC per primera vegada, junt amb Publi Valeri Flac, però aquell any no hi va haver cap esdeveniment d'importància. Va ser elegit cònsol per segona vegada el 217 aC ocupant el lloc de Gai Flamini que havia mort a la batalla del llac Trasimè i va fer la guerra contra els samnites amb el seu col·lega Servili Gemí. Al final del seu període es va prorrogar el seu imperium, car encara no s'havien elegit els nous cònsols, fins que van ser elegits Emili Paule i Terenci Varró.
Es va permetre que Règul tornés a Roma atesa la seva edat, segons Titus Livi, però Polibi diu que va seguir amb els nous cònsols i va morir en la batalla de Cannes l'any 216 aC, on comandava amb Servili la línia central de l'exèrcit. Segurament la primera notícia és la correcta, ja que consta que un Marc Atili Règul va ser triumvir mensarius l'any 215 aC i censor el 214 aC amb Publi Furi Fil. Com a censor va reduir a eraris a tots els que havien volgut sortir de Roma després de Cannes, als que després de ser presoners dels cartaginesos havien pogut anar a Roma temporalment sota paraula d'honor de tornar i no ho havien fet, i en general als que no s'havien volgut allistar sense causa prou justificada. Al final de l'any un dels tribuns de la plebs acabat d'elegir, Metel, que havia estat reduït a erari pels censors, va provar de portar-los a judici davant el poble, però la proposta va ser vetada per altres tribuns. Furi Fil va morir al començament del 213 aC abans de celebrar la purificació del lustrum, i Règul, com era habitual en aquests casos, va deixar el càrrec.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 644.
# Torneig Comte de Godó 1986

El Trofeu Comte de Godó 1986 és una competició tennística que es jugà sobre terra batuda pertanyent al circuit Grand Prix. La 34a edició del torneig es va celebrar entre el 22 i el 28 de setembre de 1986 en el Reial Club de Tennis Barcelona a Barcelona, Catalunya.

## Quadre individual masculí

| 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| | A. Maurer | 6 | 6 | |
| 16 | F. Luna | 2 | 1 | | | A. Maurer | 7 | 6 |
| 10 | M. Srejber | 6 | 6 | | 10 | M. Srejber | 6 | 2 |
| | C. Motta | 2 | 2 | | | | | | | A. Maurer | 4 | 6 | 7 |
| WC | J. Sánchez | 6 | 6 | 3 | | | | | | H. Skoff | 6 | 1 | 5 |
| WC | D. De Miguel | 7 | 2 | 6 | WC | D. De Miguel | 4 | 4 | | | | | |
| | H. Skoff | 7 | 6 | | | H. Skoff | 6 | 6 | | | | | |
| | D. Keretic | 6 | 4 | | | | | | | | | | | | A. Maurer | 2 | 2 | 0 |
| | D. Pérez | 6 | 3 | 9 | | | | | | | | | | 9 | K. Carlsson | 6 | 6 | 6 |
| Q | T. Benhabiles | 4 | 6 | 7 | | D. Pérez | 2 | 3 | | | | | |
| Q | C. Pistolesi | 3 | 4 | | | T. Smid | 6 | 6 | | | | | |
| | T. Smid | 6 | 6 | | | | | | | T. Smid | 6 | 2 | |
| 8 | E. Sánchez | 1 | 6 | 7 | | | | | 9 | K. Carlsson | 7 | 6 | |
| 9 | K. Carlsson | 6 | 3 | 9 | 9 | K. Carlsson | 7 | 6 | | | | | |
| 15 | G. Forget | 6 | 6 | | 15 | G. Forget | 6 | 3 |
| | H. Sundstrom | 2 | 2 | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Sergi Casal Emilio Sánchez | 6 | 6 | |
| | Evan Ratner Harald Rittersbacher | 3 | 3 | | 1 | Sergi Casal Emilio Sánchez | 6 | 4 |
| 4 | Miloslav Mecir Tomas Smid | 3 | 6 | 6 | | Carlos Di Laura Claudio Panatta | 7 | 6 |
| | Carlos Di Laura Claudio Panatta | 6 | 1 | 8 | | | | | | Carlos Di Laura Claudio Panatta | 3 | 4 |
| 5 | Charles Bud Cox Mark Dickson | 7 | 7 | | | | | | 2 | Jan Gunnarsson Joakim Nystrom | 6 | 6 |
| 3 | Cassio Motta Pavel Slozil | 6 | 5 | | 5 | Charles Bud Cox Mark Dickson | 0 | 3 |
| | Alex Antonitsch Thomas Muster | 3 | 7 | 2 | 2 | Jan Gunnarsson Joakim Nystrom | 6 | 6 |
| 2 | Jan Gunnarsson Joakim Nystrom | 6 | 5 | 6 | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (català) (castellà) (anglès)
* Quadre individual masculí
* Quadre dobles masculins
Barcelona Open :
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
# Sophie Renoir

Sophie Renoir (París, 1964) és una actriu francesa. És besneta del pintor impressionista Auguste Renoir i d'Aline Charigot, neta de l'actor Pierre Renoir, neboda segona del realitzador Jean Renoir, filla del director Claude Renoir i germana del fotògraf Jacques Renoir. L'any 1988 va ser candidata al Cèsar de la millor esperança femenina gràcies a la seva interpretació al film d'Éric Rohmer, L'Ami de mon amie.

## Filmografia
### Cinema

* 1978 : Attention, les enfants regardent de Serge Leroy: Marlène
* 1981 : Les Babas-cool de François Leterrier: Charlotte
* 1982 : Le Beau Mariage d'Éric Rohmer: Lise
* 1987 : L’amic de la meva amiga d'Éric Rohmer : Léa
* 1990 : La punyalada de Jordi Grau: Coral
* 1993 : Es lebe die Liebe, der Papst und das Puff de Peter Patzak: Billi
* 1994 : La lampada di Wood de Lavinia Capogna: Laura
* 2005 : Espace Détente de Bruno Solo i Yvan Le Bolloc'h: Eva Kovalsky

### Televisió

* 1981 : Pause café (Sèrie TV) : Véronique
* 1981 et 1983 : Cinéma 16 (Sèrie TV) : Christiane / Amélie
* 1982 : Les Maupas (Sèrie TV) : Gabrielle Fontenil
* 1982 : Sans un mot (Telefilm) : Agnès
* 1983 : Julien Fontanes, magistrat (Sèrie TV) : Gina
* 1984 : L'Homme de Suez (Sèrie TV) : Hélène Bragard
* 1984 : Bon anniversaire Juliette (Telefilm) : Juliette
* 1986 : Cogne et gagne (Sèrie TV) : Marie-lou
* 1988 : Lance et compte II (Sèrie TV) : Marilou
* 1988 et 1993 : Les Cinq Dernières Minutes (Sèrie TV) : Liza / Coralie
* 1989 : Le Grand Secret (Sèrie TV) : Mme. Barnajee
* 1990 : Passez une bonne nuit (Telefilm) : Anaïde
* 1991 : Les Mystères de la jungle noire (Sèrie TV) : Sonali
* 1992 : Das Glück liegt in Waikiki (Telefilm) : Sophie
* 1996 : Les Cordier, juge et flic (Sèrie TV) : Julie
* 1998 : Sous le soleil (Sèrie TV) : Sophie Guersand
* 2002-2003 : Caméra Café (Sèrie TV) : Eva Kovalski

### Teatre

* 1987 : Dom Juan de Molière, dirida per Jean-Luc Moreau, Festival d'Anjou, Festival de Ramatuelle, Théâtre des Bouffes du Nord, Théâtre des Célestins
* 1988 : Marco Millions d'Eugene O'Neill, dirigida per Jean Luc Tardieu, Théatre N de Nantes. Rôle : Princesse Koukatchine

## Referències

* ↑ Match, Paris. «Moi Sophie R., arrière-petite-fille de Renoir» (en francès). [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ AlloCine. «Prix et nominations de Sophie Renoir». [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ «Sophie Renoir - Filmography». IMDB. [Consulta: 2 juny 2020].
# Zhao Ziyang

    En aquest nom xinès, el cognom és Zhao.
Zhao Ziyang :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 趙紫陽 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 赵紫阳 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Zhào Zǐyáng |
| | Wade-Giles: | Chao$^4$ Tzu$^3$-yang² |
| Min Nan | POJ: | Tiō Chí-iông |
Zhao Ziyang (xinès (Xina): 赵紫阳) (Hua County, 17 d'octubre de 1919 - Pequín, 17 de gener de 2005) fou un polític d'alt rang a la República Popular de la Xina. Va ser el tercer Premier de la República Popular de la Xina des de 1980 a 1987, Vicepresident del Partit Comunista de 1981 a 1982 i Secretari General del Partit Comunista de 1987 a 1989.
Com a funcionari sènior del govern, Zhao va ser crític amb les polítiques maoistes i partidari de les reformes cap al mercat lliure, primer a Sichuan, i després a tot el país. Emergí a la política nacional després de la Revolució Cultural, amb el suport de Deng Xiaoping. Zhao Ziyang també era partidari de la privatització de les empreses estatals, la separació entre el Partit i l'Estat i de l'Economia de Mercat. Molts dels seus punts de vista els compartia el Secretari General Hu Yaobang.
Les seves reformes econòmiques i la seva simpatia amb les Protestes de la plaça de Tian'anmen de 1989, el posaren en contra d'altres membres del Partit Comunista com el Premier Li Peng, l'antic President Li Xiannian i Chen Yun. Zhao també va perdre el favor de Deng Xiaoping. A conseqüència de les protestes d'estudiants Zhao va ser políicament purgat i posat en arrest domiciliari, acompanyat per la seva esposa, durant els següents 15 anys. Morí d'un atac de cor a Beijing, l'any 2005.

## Referències

* ↑ Fairbank, John King, 1907-1991,. Histoire de la Chine : des origines à nos jours. ISBN 979-10-210-0222-7.
* ↑ NewropMag. "China: Zhao Ziyang has died!" Arxivat 13 November 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. Newrop Mag. 25 January 2005. Retrieved 10 September 2011.
* ↑ Becker, Jasper. «Zhao Ziyang Obituary» (en anglès), 09-10-2011. Arxivat de l'original el 7 maig 2022. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ Wang, Shu-shin «Hu Yaobang: New Chairman of the Chinese Communist Party». Asian Survey, 22, 9, 1982, pàg. 801–822. DOI: 10.2307/2643798. ISSN: 0004-4687.
* ↑ Economic Reform in China By James A. Dorn, Xi Wang, Wang Xi
* ↑ Philip P. Pan. Out of Mao's shadow. Simon & Schuster, 2008, p. 4–5. ISBN 978-1-4165-3705-2. OCLC 1150955831.
* ↑ Guiheux, Gilles.. La République populaire de Chine : histoire générale de la Chine, de 1949 à nos jours. ISBN 9782251447971.

## Enllaços externs

* News collections about Zhao Ziyang (China Digital Times)
* China's Purged Chinese leader dies (CNN)
# Giulietta e Romeo (Zingarelli)

Giulietta e Romeo és un dramma per musica en tres actes amb música de Nicola Antonio Zingarelli i llibret en italià de Giuseppe Maria Foppa basat en la novel·la homònima de l'any 1530 de Luigi da Porto. Es va estrenar en el Teatre alla Scala a Milà el 30 de gener de 1796.
Giulietta i Romeo va ser composta per Zingarelli en només vuit dies i es considera per molts estudiosos com la seva millor obra. L'òpera va romandre en el repertori italià fins ben entrat el segle xix i el paper de Romeo va ser un dels favorits per a lluïment de Maria Malibran fins al voltant de l'any 1830.

## Referències

* ↑ «Gherardo Casaglia - Almanacco». [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ Llibret original de la gira nord-americana de la família Manuel García: Romeo and Giulietta; A Serious Opera. In Three Acts. As Performed at the New-York Theatre, New York, E. M. Murden (for the New-York Theatre), 1826; llibret: Romeo e Giulietta, Londres, Mallet, data no informada (citada a ItalianOpera.org). En ambdós llibrets, Malibran apareix com a Romeo. Cf. també: (italià) I teatri – Giornale drammatico musicale e coreografico, Milà, Ferrario, 1828, Volum 2, Part. 1, p. 218