OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Puntos suspensivos

Puntos suspensivos és una pel·lícula espanyola de 2024 del gènere thriller dirigida per David Marqués, qui la va coescriure amb Rafael Calatayud Cano. És protagonitzada per Diego Peretti, José Coronado, Cecilia Suárez i Georgina Amorós. Es va exhibir per primer cop el 2 de març de 2024 en el Festival de Màlaga, i després es va estrenar en cinemes d'Espanya el 20 de setembre de 2024, amb distribució de Vértice 360. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

En Leo (Diego Peretti) és un reeixit escriptor de novel·les de misteri que firma amb el pseudònim de Cameron Graves. Mentre escriu el seu pròxim llibre en un xalet aïllat, rep l'estranya visita d'en Jota (José Coronado), un inquietant personatge que diu ser periodista. Ningú coneix la identitat d'en Leo i només la Victoria (Cecilia Suarez), el seu agent, sap que és allí. Un fosc secret relacionat amb l'Adriana (Georgina Amorós), el seu jove amant, sembla estar darrere de la misteriosa visita.

## Repartiment

* Diego Peretti com a Leo
* José Coronado com a Jota
* Cecilia Suárez com a Victoria
* Georgina Amorós com a Adriana

## Producció

El novembre de 2022, el director David Marqués va anunciar que tenia previst començar a rodar el film el desembre de 2022, al costat de la productora Morena Films. El rodatge va començar en Berrocalejo amb Diego Peretti, José Coronado, Cecilia Suárez i Georgina Amorós com a protagonistes; i el gener de 2023 també es va anunciar que es rodarien escenes de la pel·lícula a Navalmoral de la Mata.

## Estrena i màrqueting

El 23 de novembre de 2023, la distribuïdora Vértice 360 va anunciar que estrenaria Puntos suspensivos als cinemes el 8 de març de 2024. El febrer de 2024, es va anunciar que la pel·lícula s'estrenaria al Festival de Màlaga el 2 de març de 2024, i que la seva estrena comercial es retardaria fins a algun moment sense concretar del 2024. L'1 d'agost es va llançar el tràiler oficial i es va anunciar la data d'estrena en cinemes d'Espanya per al 20 de setembre de 2024.

## Referències

* 1 2 «Tráiler y fecha de estreno del thriller español «Puntos suspensivos», protagonizado por Diego Peretti», 01-08-2024. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ «Puntos suspensivos». Goita què fan, ara!. [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ «Puntos suspensivos». FilmAffinity. [Consulta: 10 gener 2024].
* ↑ Alvite, Maite. «El cineasta de Ibiza David Marqués: «Lo que más me gusta de hacer películas es presentarlas en el Regio»». Diario de Ibiza, 01-11-2022. Arxivat de l'original el 2 de noviembre de 2022. [Consulta: 10 gener 2024].
* ↑ «El rodaje de 'Puntos suspensivos' en Navalmoral transforma el entorno de La Gota». Hoy, 05-01-2023. [Consulta: 10 gener 2024].
* ↑ «Comienza el rodaje de ‘Puntos suspensivos’, producción de Morena Films con David Marqués a la dirección». Panorama Audiovisual, 16-12-2022. [Consulta: 10 gener 2024].
* ↑ «El director ibicenco David Marqués estrena en el Festival de Málaga su película ‘Puntos suspensivos’». Noudiari, 14-02-2024. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ «“Puntos suspensivos” tendrá su premiere mundial en el Festival de Málaga». MundoPlus.tv, 18-02-2024. [Consulta: 10 març 2024].
# Mirren Mack

Mirren Mack (1997) és una actriu escocesa, que va interpretar un paper principal com Kaya al drama de la BBC The Nest, i apareix com a princesa Merwyn a la minisèrie de Netflix The Witcher: Blood Origin el 2022.

## Biografia

Mack va néixer a Stirling, Escòcia. Des de petita, va estar exposada a la indústria de la interpretació, ja que el seu pare, Billy, és actor i la seua mare, Callan, tutora de teatre. La seua germana petita, Molly, també és actriu. Amb Molly, va ballar als Jocs de la Commonwealth de Glasgow 2014. Mack va anar a l'escola primària de Riverside i després a la Wallace High School a Stirling, Mack va assistir a la Dance School of Scotland's Musical Theatre, fins que va audicionar amb èxit per a la Guildhall School of Music and Drama, on va estudiar una llicenciatura en arts en interpretació.
Mack va fer el seu debut com a actriu professional en una producció escènica de Bat Boy com l'alcaldessa Maggie. Després va fer el seu debut televisiu en tres episodis de la sèrie de Netflix Sex Education com a Florence. El 2020, Mack va ser elegida per al seu primer paper principal com Kaya a la sèrie dramàtica de la BBC The Nest al costat de Martin Compston i Sophie Rundle. Mack va sortir de la quarantena durant la pandemia de Covid per aparéixer a la setena sèrie de Portrait Artist of the Year a Sky Arts.
L'agost de 2021, Mack va començar el rodatge de la minisèrie de Netflix The Witcher: Blood Origin, ambientada en un temps 1200 anys abans de The Witcher, apareix en un paper principal com la princesa Merwyn, en un repartiment que inclou Lenny Henry i Michelle Yeoh.
El 2024, va aparéixer com a Katherine Villiers, duquessa de Buckingham en tres episodis del drama d'època de Sky Atlantic Mary & George.

## Referències

* 1 2 «Mirren Mack». Dewar Awards.
* 1 2 «The Nest: Mirren Mack on her breakout role as Kaya». Herald Scotland.
* ↑ «Mirren Mack – Tolbooth Talk: Released – 18th June 2020». stirlingevents.org, 18-06-2020.
* ↑ Chistie, Janet. «Mirren Mack, rising star of BBC’s The Nest, interview» (en anglès). The Scotsman, 13-04-2020.
* ↑ «Mirren Mack: how eight-hour bus trips put Nest star on road to success». The Guardian, 05-04-2020.
* ↑ «Mirren Mack». Arxivat de l'original el 2020-11-24.
* ↑ «Mirren Mack». Independent Talent.
* ↑ «Guildhall School announces the Gold Medal Winners for Acting and Production Arts 2019». Guildhall School, 16-07-2019. Arxivat de l'original el 20 de febrer 2022.
* ↑ «Sex Education star hints at season three of hit Netflix show». Gloucestershire Live.
* ↑ «Meet the cast of BBC One's The Nest». Radio Times, 12-04-2020.
* ↑ «Mirren Mack reveals why Portrait Artist of the Year was more nerve-racking than being on stage». Radio Times, 21-10-2020.
* ↑ «'The Witcher: Blood Origin': Lenny Henry, Mirren Mack, Nathaniel Curtis, Dylan Moran Among Cast To Join Netflix Prequel Series; Filming Underway In UK», 16-08-2021.
* ↑ «The Witcher prequel Blood Origin reveals new cast members». redanianintelligence.com, 16-08-2021.
* ↑ «Intimacy, 'secret service' and social climbing: meet the real Villiers women behind Mary & George». theconversation.com, 18-03-2024.
# Gran fèlid

El terme gran fèlid – sense cap valor en la classificació biològica – s'utilitza informalment per distingir les espècies més grosses de fèlid de les més petites. Una definició de «gran fèlid» inclou els quatre membres del gènere Panthera: el tigre, el lleó, el jaguar, i el lleopard. Els membres d'aquest gènere són els únics gats capaços de rugir. Una definició més expansiva de «gran fèlid» també inclou el guepard, la pantera de les neus, la pantera nebulosa, i el puma.
Malgrat les grans diferències en mida, les diferents espècies de gat s'assemblen força en l'estructura i el comportament, amb excepció del guepard, que és completament diferent de qualsevol gran o petit fèlid. Tots els fèlids són carnívors i eficients depredadors alfa. Viuen a les Amèriques, Àfrica, Àsia i Europa.

## Rugit

L'habilitat de rugir prové d'una laringe allargada i especialment adaptada i un aparell hioide. (Tanmateix, la pantera de les neus no pot rugir, malgrat tenir una morfologia hioide similar als fèlids que poden rugir). Quan l'aire passa a través de la laringe cap als pulmons, les parets cartilaginoses de la laringe vibren, produint així so. La laringe del lleó és la més llarga, donant-li el rugit més robust.

## Referències

* ↑ Counting Cats Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine., Guy Balme, Africa Geographic, Maig 2005
* ↑ Weissengruber, GE; G Forstenpointner, G Peters, A Kübber-Heiss, and WT Fitch «Hyoid apparatus and pharynx in the lion (Panthera leo), jaguar (Panthera onca), tiger (Panthera tigris), cheetah (Acinonyx jubatus) and domestic cat (Felis silvestris f. catus)». Journal of Anatomy. Anatomical Society of Great Britain and Ireland, 201, 3, setembre 2002, pàg. 195–209. DOI: 10.1046/j.1469-7580.2002.00088.x. PMC: 1570911. PMID: 12363272 [Consulta: 16 gener 2009].
# Hípies d'Arcàdia

Hípies o Hípias (grec antic: Ἱππίας, llatí: Hippias) fou el capità d'una companyia de mercenaris arcadis al servei del persa Pisutnes. És esmentat per Tucídides a la història del cinquè any de la guerra del Peloponnès (427 aC). Una facció de la gent de Colofó a Nòcion (depenent de Pèrsia) el va introduir a la ciutat i es va fortificar a una zona; allí va ser assetjat per Paques, que acabava de rendir Mitilene, i que havia estat cridat pels exiliats de l'altra partit. Paques va cridar a una conferència a Hípies i li va donar garantia que podria tornar a la ciutadella, però quan el va tenir a les seves mans el va empresonar i va atacar la ciutadella i la va ocupar; llavors va deixar anar a Hípies cap a la ciutadella i quan hi va arribar el va executar.

## Referències

* ↑ Clough, Arthur Hugh. «Hi'ppias». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Hermesíanax de Colofó (atleta)

Hermesíanax (en grec antic: Ἐρμησιάναξ, Hermēsiànax), fill d'Agoneu, fou un atleta de l'antiga Grècia natural de Colofó, al qual els seus conciutadans van erigir una estàtua en motiu de la seva victòria a Olímpia en la disciplina de lluita. No és probable que sigui la mateixa persona que el poeta Hermesíanax, atès que Pausànies no fa referència a cap activitat esportiva seva.

## Notes

* ↑ Pausanias 6.1 - 18, Description of Greece, Trans. by W.H.S. Jones. Statues of Olympic victors (anglès)
# Karlseifertita

La karlseifertita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de la dussertita. Rep el nom per l'enginyer de mines alemany Karl Markus Seifert (1911-2000).

## Característiques

La karlseifertita és un germanat de fórmula química Pb(Ga₂Ge)(AsO₄)₂(OH)₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de juny de l'any 2024, i publicada poc després. Cristal·litza en el sistema trigonal. Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «07.BC: sulfats (selenats, etc.), amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran».
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 76334 i 76335.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tsumeb, situada a la localitat homònima a Namíbia. Aquesta mina africana és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Karlseifertite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 agost 2024].
* 1 2 Kampf, Anthony R.; Désor, Joy; Ma, Chi «Karlseifertite, Pb(Ga2Ge)(AsO4)2(OH)6, a new dussertite-group mineral, from Tsumeb, Namibia». European Journal of Mineralogy, 36, 5, 24-09-2024, pàg. 873–878. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-873-2024 [Consulta: 25 setembre 2024].
* 1 2 3 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 19 agost 2024].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With medium-sized and large cations». Mindat. [Consulta: 19 agost 2024].
# Antoni Mas i Zamora

Antoni Mas i Zamora, conegut com a Tito Mas, (Barcelona, 13 d'agost de 1926 - Alcoi, 2 de febrer de 1963) fou un jugador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1940 i 1950.

## Trajectòria

Pel que fa a clubs, començà a destacar al Cerdanyola CH el 1941, passant l'any següent al RCD Espanyol, club on passà la major part de la seva carrera, excepte una breu estada a Cerdanyola CH i Girona HC.
Amb la selecció espanyola participà en set campionats del Món (1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1952, 1954). En total fou 64 cops internacional, entre 1947 i 1954. Fou medalla d'argent al Mundial de Lisboa de 1949 i or a Barcelona 1951. En aquest campionat jugà al costat d'homes com Joan Antoni Zabalia, Ramon Bassó, Joan Orpinell, Josep Llinàs o Jordi Trias, dirigits a la banqueta per Joan Antoni Samaranch. Mas en fou l'estilet, amb 27 gols marcats en nou partits, la majoria en combinació amb Trias. El febrer de 1953 anuncià la seva retirada esportiva, però un any més tard es reincorporà a la selecció espanyola per guanyar un nou Mundial a Barcelona. També jugà amb la Selecció catalana (dita de Barcelona) l'any 1949 el Tornejos Internacionals de Lisboa i Porto.
En el seu palmarès, a més dels dos campionats mundials, destaquen sis campionats de Catalunya, cinc campionats/copes d'Espanya i dues copes de les nacions. També fou seleccionador espanyol en el canvi de dècada de 1950 a 1960.
Va morir jove l'any 1963 després d'una greu malaltia.

## Palmarès
### RCD Espanyol

* Campionat de Catalunya:
** 1943, 1944, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953
* Campionat d'Espanya:
** 1944, 1947, 1948, 1949, 1951
* Copa de les Nacions:
** 1953

### Cerdanyola HC

* Campionat de Catalunya:
** 1945

### Espanya

* Copa de les Nacions:
** 1952
* Campionat del Món:
** 1951, 1954

## Referències

* 1 2 «CAMPEONES». Mundo Deportivo, 21-06-1951. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Ha muerto Tito Mas». Diari ABC, 03-02-1963. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Ayer falleció Tito Mas». La Vanguardia, 03-02-1963. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 3 4 5 6 «Tito Mas - El gran rematador». foros.acb.com, 13-02-2006. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 3 4 5 6 «Fitxa de Mas». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Pere Busquets (organista)

Pere Busquets (Begur, segle xviii- segle xix) fou organista de Begur i, entre 1828 i 1831, de Palamós.
El 1829 aspirà a la plaça d'organista de la Catedral de Girona, però finalment el guanyador de les oposicions fou Baltasar Dorda, organista de Mataró.

## Referències

* ↑ MARQUÈS, Josep Maria. «Organistes i mestres de capella de la diòcesi de Girona», Anuario musical: 1999, vol. 54, p. 89–130. [Consulta: 30 octubre 2023]
* ↑ GREGORI CIFRÉ, Josep Maria. «La música a la Catedral de Girona». A: Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 10: Fons de la catedral de Girona. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona – Institut d'Estudis Catalans, 2019, p. XLVII [Consulta: 3 novembre 2023].
# Miquel Casals i Aragonès

Miquel Casals i Aragonès (Barcelona, 1857 - 23 de desembre de 1937) fou un músic, compositor i professor de piano català.

## Referències

* ↑ Anna Maria Anglada Mas «El Fons Miguel Casals Aragonés de la Biblioteca de Catalunya:». Revista Catalana de Musicologia, pàg. ISSN 1578-5297, Nº. 12, 2019, págs. 331-345.
# Karlina Leksono Supelli

Karlina Leksono Supelli (Jakarta, 15 de gener de 1958) és una filòsofa i astrònoma indonèsia. Una de les primeres dones astrònomes d'Indonèsia, es va llicenciar en Astronomia a l'ITB i Màster en Ciències Espacials a la University College London, i va completar el seu doctorat en Filosofia a la Universitat d'Indonesia el 1997.
També se sap que va participar en activitats humanitàries durant la Reforma d'Indonèsia de 1998. Sota la direcció de Karlina Supelli, el febrer de 1998 un grup de mares preocupades va fer una manifestació davant l'Hotel Indonèsia. Com a resultat, va ser arrestada amb dues dones més, Gadis Arivia i Wilasih Noviana.
Com a feminista, Karlina també va participar en la revelació i la defensa dels drets de les víctimes dels disturbis a Indonèsia del maig de 1998, quan centenars de dones xineses d'Indonèsia van ser violades a Jakarta. Va anar als Estats Units d'Amèrica per persuadir el govern estatunidenc que aturi la seva exportació d'armes a Indonèsia, donant lloc a amenaces de mort a causa de les seves activitats. No obstant això, ella no es va dissuadir. També va ser activa en la defensa dels drets de les dones acehneses i de Timor Oriental que han estat violades per membres de l'exèrcit d'Indonèsia.
Karlina ha donat classes de filosofia i astronomia a diverses universitats d'Indonèsia. Els seus escrits s'han publicat en revistes tant a Indonèsia com a l'estranger. Ara és professora a Sekolah Tinggi Filsafat Driyarkara, Jakarta.

## Referències

* ↑ Ulung, 2017.

## Bibliografia

* Cohen, Matthew Isaac «Indonesia. Television, Nation, and Culture in Indonesia. By PHILIP KITLEY. Athens: Ohio University Center for International Studies, 2000. Pp. xviii, 411. Illustrations, Tables, Bibliography, Index.» (en anglès). Journal of Southeast Asian Studies, 33(1), 06-03-2002, pàg. 163-196. DOI: 10.1017/S0022463402290086.
* Ulung, A. Kurniawan «Karlina Supelli: Understanding life through philosophy» (en anglès). The Jakarta Post, agost 2017.

## Enllaços externs

* «Vanessa Johanson talks with Khofifah Indar Parawansa» (en anglès). Inside Indonesia.
* «Indonesian Chinese Marginalized?» (en anglès).
* «Wawancara Karlina Leksono: "Kita Sudah Terlalu Lama Diam"» (en anglès). Tempo Interactive, 08-03-2012. Arxivat de l'original el 2012-03-08. [Consulta: 29 desembre 2023].
* «Gendered citizens in the new Indonesian democracy» (en anglès).
* «Better Protection of Rapes Investigators Needed» (en anglès).
# Johannes Rehmke

Johannes Rehmke (Elshorn, Schleswig-Holstein, 1848 -Greifswald, 1930) va ser un filòsof alemany.La seva obra sobre l'epistemologia buscava superar els dualismes entre subjecte i objecte, típics d'aquesta disciplina, tot intentant desenvolupar un mètode que va anomenar "ciència fonamental". Va ser professor a la Universitat de Greifswald i va publicar obres crítiques amb Immanuel Kant. També es va ocupar d'altres camps com el subjectivisme i el fenomenalisme.

## Obres

* Philosophie als Grundwissenschaft (‘Filosofia com a ciència fonamental', 1910)
* Logik oder Philosophie als Wissenlehre (‘Lògica o filosofia com a teoria del saber’, 1918)
* Grundlegung der Ethik als Wissenschaft (‘Fonaments de l'ètica com a ciència’, 1925)

## Referències

* ↑ «Johannes Rehmke». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ibrahim ibn Yússuf

Ibrahim ibn Yússuf ibn Taixfín al-Lamtuní as-Sinhají (àrab: إبراهيم بن يوسف بن تاشفين اللمتوني الصنهاجي, Ibrāhīm b. Yūsuf b. Tāxfīn al-Lamtūnī aṣ-Ṣinhājī), conegut com a Ibrahim ibn Tayast (àrab: إبراهيم بن طايست, Ibrāhīm b. Ṭāyast) (? - Tizi an-alainat, 1134) fou valí d'Ixbíliya i general almoràvit, fill de Yússuf ibn Taxfín i una dona negra, i germà d'Alí ibn Yússuf, l'emir almoràvit.
Alí ibn Yússuf, que fins a la caiguda de Saragossa no havia donat gaire importància als atacs d'Alfons el Bataller, va encomanar-li que dediqués l'hivern de 1119 a 1120 a preparar una expedició que recuperés el terreny perdut a la vall de l'Ebre. Arribada la primavera de 1120 va recuperar Coria, que havia estat conquerida per Alfons VI de Castella el 1079 i a petició del seu germà es va posar en marxa amb els contingents de Granada comandats per Abu-Muhàmmad ibn Tinagmar al-Lamtuní, Madina Múrsiya amb Abu-Yaqub Yintán ibn Alí, Làrida amb Ibn Zarada i de l'Emirat de Molina amb Azzun ibn Ghalbun, però fou derrotat en la batalla de Cutanda
Es va mantenir com a valí d'Ixbíliya fins al 1122, se li va donar el comandament al Gran Atlas per combatre els almohades, que el 1121 havien començat a mobilitzar-se, i va morir en combat contra ells al penyasegat de Tizi an-alainat el 1134.

## Referències

* ↑ (castellà) Cachorrilla.com Historia Arxivat 2008-06-19 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) biografias y vidas omar al mutawakkil
# Sandra Pizzarello

Sandra Pizzarello (Venècia, 1933 - 24 d'octubre de 2021) va ser una bioquímica italiana, que va desenvolupar la major part de la seva carrera professional als Estats Units, on va ser catedràtica de la Universitat Estatal d'Arizona i col·laboradora de l'Institut d'Astrobiologia de la NASA. La seva recerca va centrar-se en l'estudi dels compostos orgànics presents en les condrites carbonàcies.

## Biografia

Pizzarello va doctorar-se en ciències biològiques a la Universitat de Pàdua l'any 1955. De 1957 a 1960 va ser investigadora associada del Departament de Neurofarmacologia dels Laboratoris Farmitalia de Milà. Durant quinze anys va estar allunyada del món de la recerca, dedicada exclusivament a la seva família. L'any 1977 va traslladar-se als Estats Units amb la seva família i va entrar a treballar en el Departament de Química i Bioquímica de la Universitat Estatal d'Arizona, d'on va ser catedràtica i investigadora; després de la seva jubilació va ser nomenada catedràtica emèrita.
Va ser pionera en l'anàlisi i estudi de compostos orgànics presents en les condrites carbonatades, un tipus de meteorits no metàl·lics del tipus condrites. Amb la col·laboració de John R. Cronin van desenvolupar noves tècniques analítiques per estudiar compostos solubles presents en aquell tipus de meteorits, entre els quals aminoàcids, àcids carboxílics, hidrocarburs alifàtics, amoníac o amines, dels quals van determinar les característiques moleculars, isotòpiques i quirals, i també matèria orgànica insoluble. Van analitzar més de vuitanta aminoàcids, que en els meteorits tenen una distribució diferent de la que es dona a la Terra. Els estudis de Pizzarello i Cronin va demostrar les diverses vies de síntesi dels compostos orgànics en el sistema solar primitiu. Els resultats de l'anàlisi d'uns compostos orgànics presents en el meteorit Murchinson, que van publicar a la revista Science l'any 1997, demostraven un excés en l'enantiomer-l en una sèrie d'aminoàcids. Atès que el meteorit Murchinson, pertany al grup de les condrites carbonatades, que es van formar fa més 4.500 milions d'anys, els resultats d'aquell treball indicaven que hi va haver una influència asimètrica en l'evolució química dels compostos orgànics abans que s'originés la vida.
Sandra Pizzarello va presidir la Societat Internacional de l'Estudi de l'Origen de la Vida (ISSOL, de l'anglès International Society for the Study of the Origin of Life) de 2014 a 2017.

## Referències

* 1 2 3 Yabuta, Hikaru et al. «Sandra Pizzarello (1933-2021)» (en anglès). The Meteoritical Society, 25-11-2021. [Consulta: 30 maig 2023].
* 1 2 Brucato, John Robert. «Addio alla "Signora dei Meteoriti". Sandra Pizzarello 1933-2021» (en italià). Istituto nazionale di astrofisica, 26-10-2021. [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ Cronin, John R.; Pizzarello, Sandra «Enantiomeric Excesses in Meteoritic Amino Acids» (en anglès). Science, 275, 5302, 14-02-1997, pàg. 951–955. DOI: 10.1126/science.275.5302.951. ISSN: 0036-8075.
* ↑ «History» (en anglès americà). ISSOL. [Consulta: 30 maig 2023].
# Esa Seeste

Esa Seeste (Víborg, 4 de juliol de 1913 - Hèlsinki, 2 d'octubre de 1997) va ser un gimnasta artístic finlandès que va competir en els anys previs i posteriors a la Segona Guerra Mundial.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on disputà vuit proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips, mentre en les altres finalitzà en posicions més endarrerides. El 1939, 1941 i 1945 guanyà el títol nacional per equips i el 1950 encara guanyà una plata en la prova per equips del Campionat del Món de gimnàstica artística.
Posteriorment, entre 1955 i 1965, fou entrenador de gimnàstica i entre 1970 i 1974 president de la Federació finlandesa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Esa Seeste Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-14. [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ Momoneco – The golden era of the community
* ↑ Siukonen, Markku: "Urheilukunniamme puolustajat - Suomen olympiaedustajat 1906–2000", sivu 302. 2001
# Jean de Villiers

Jean de Villiers (mort el 1293) fou Mestre de l'Hospital en un dels períodes més agitats per a l'Orient cristià. Amb la disputa interna entre l'Orde del Temple i l'Hospital les forces cristianes havien disminuït progressivament i els musulmans van poder conquerir tota la vall del Jordà, inclòs Jerusalem. Jean de Villiers va veure com els musulmans conquerien Acre i l'orde va haver de buscar refugi al Regne de Xipre.