OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Múscul transvers de l'abdomen

El múscul transvers de l'abdomen (musculus transversus abdomen), anomenat així per la direcció de les seves fibres. És un múscul que es troba a la part anterior i lateral de l'abdomen, sota del múscul oblic menor de l'abdomen; és el més profund dels músculs amples de la paret de l'abdomen. És parell (un a cada costat), ample i en forma de quadrilàter; carnós en la seva part mitjana i membranós en les seves dues extremitats. S'estén des de la columna vertebral fins a la línia alba.
El transvers de l'abdomen sorgeix del terç lateral de la lligament inguinal, a partir de les tres quartes parts anteriors del llavi intern de la cresta ilíaca, la fàscia toracolumbar –entre la cresta ilíaca i la dotzeava costella, i de les superfícies internes dels cartílags de les costelles inferiors (generalment sis) on es confon amb el diafragma. Acaba en una aponeurosi d'extensió variable; les seves fibres s'ajunten amb les de l'oblic menor per formar el tendó conjunt. El múscul acaba en la línia mitjana de l'abdomen d'una persona. $^{:248-250}$
Sobre la cara externa del transvers es troben els músculs oblics major i menor. La seva cara interna es relaciona amb el peritoneu, del qual es troba separada per la fàscia transversal i la fàscia extraperitoneal. En les parts musuclar i aponeuròtica inferiors tant de l'oblic menor com del transvers de l'abdomen apareixen defectes fusiformes que queden ocupats per fàscia. Els dos músculs, a vegades estan units, i el transvers pot faltar per complet.
Rep branques nervioses ventrals procedents dels sis darrers nervis raquidis toràcics i del primer lumbar. És un múscul expirador i compressor de les vísceres de l'abdomen.

## Notes

* ↑ El tendó conjunt (falx inguinalis) és una formació aponeuròtica constituïda pels fascicles més inferiors del múscul oblic menor de l'abdomen i els feixos més inferiors de l'aponeurosi del múscul transvers de l'abdomen, que acaba en el pubis, des de la símfisi fins a la cresta pectínia

## Referències

* 1 2 3 4 5 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 11 febrer 2014].
* ↑ Williams&Warwick (eds.). Gray. Anatomía (en castellà). 36ª. Edimburg: Churchill Livingstone, Volum I 1992, p. 601. ISBN 84-205-2299-6.
* ↑ Drake, Richard L.; Vogl, Wayne; Tibbitts, Adam W.M. Mitchell; illustrations by Richard; Richardson, Paul. Gray's anatomy for students. Pbk.. Philadelphia: Elsevier/Churchill Livingstone, 2005. ISBN 978-0-443-06612-2.
* 1 2 Williams&Warwick (eds.). Gray. Anatomía (en castellà). 36ª. Edimburg: Churchill Livingstone, Volum I 1992, p. 614. ISBN 84-205-2299-6.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges

* Superfície posterior de l'estern i els cartílags costals.
* El lligament interfoveolar, vista anterior.
* Diagrama de la beina del recte.
* Diagrama d'una secció transversal de la paret abdominal posterior.
* L'anell inguinal abdominal.

## Enllaços externs

* LUC trab
# Montvalent (Òlt)

Montvalent (en francès Montvalent) és un municipi francès situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 196 | 212 | 214 | 197 | 233 | 267 | 302 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Xavier Pautre | |
| 2008- | Catherine Calvy | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 29 octubre 2010].
# Malcolm X (pel·lícula)

Malcolm X és una pel·lícula americana de Spike Lee estrenada el 1992 i és una adaptació de la seva biografia. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

La història és la vida de Malcolm X. Correspon doncs a la seva autobiografia, des de la seva infantesa, fins al seu assassinat passant pel seu compromís contra la segregació racial.
La pel·lícula dona una imatge molt positiva del personatge, "violent, insolent, provocant" (eslògan de la pel·lícula) però convençut i convincent, compromès però víctima d'un moviment que no el comprèn i que, finalment dividit, l'assassina.
La pel·lícula presenta igualment la seva fe musulmana, a través del seu pelegrinatge a La Meca que, sembla, va ser la causa d'un canvi en la seva concepció del combat a portar pel reconeixement del poble negre als Estats Units.
La pel·lícula s'acaba per les paraules pronunciades, després de l'assassinat de Malcolm X, per Martin Luther King. Aquest parla de l'assassinat com d'una «deplorable tragèdia » i, malgrat les seves idees de vegades divergents, reconeix Malcolm com « una de les esperances més radiants de Harlem» i «un afroamericà valent i valerós, mai vençut »

## Repartiment

* Denzel Washington: Malcolm X
* Angela Bassett: Dr. Betty Shabazz
* Albert Hall: Baines
* Al Freeman Jr.: Elijah Muhammad
* Delroy Lindo: Archie l’'Antillà
* Spike Lee: Shorty
* Theresa Randle: Laura
* Kate Vernon: Sophia
* Lonette McKee: Louise Little
* Tommy Hollis: Earl Little
* James McDaniel: Germà d‘Earl
* Debi Mazar: Peg
* LaTanya Richardson: Lorraine
* Wendell Pierce: Ben Thomas
* Giancarlo Esposito: Thomas Hayer
* Bill Goldberg: The 'John'
* Ed Herlihy: Joe Louis
* Gareth Williams: JFK Periodista
* Richard Schiff: JFK Periodista
* Michael Imperioli: Periodista als Bombers
* Elise Neal: Prostituée
* John Sayles: Agent de l’FBI
* Martin Donovan: Agent de l’FBI
* Nicholas Turturro: Polícia de Boston
* William Fichtner: Polícia a Harlem Station
* Tim Kelleher: Polícia a Harlem Station
* Michael Cullen: Sergent del taulell
* James G. MacDonald: Tinent
* Don Hewitt: Black Legion Member
* Eddie Davis: Lionel Hampton Band - Trompeta
* Terence Blanchard: Billie Holiday Quartet - Trompeta
* Vincent D'Onofrio: Bill Newman
* Bobby Seale: Narrador
* Al Sharpton: Narrador
* Christopher Plummer: Chaplain Gill
* Karen Allen: Miss Dunne
* Peter Boyle: Capità Green
* Nelson Mandela: Professor de Soweto
* Ossie Davis: Eulogy Performer (veu)
* John David Washington

## Música

La Banda sonora de la pel·lícula

## Premis i nominacions
### Premis

* 1993: Ós de Plata a la millor interpretació masculina per Denzel Washington

### Nominacions

* 1993: Oscar al millor actor per Denzel Washington
* 1993: Oscar al millor vestuari per Ruth E. Carter
* 1993: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Denzel Washington
* 1993: Lleó d'Or

## Referències

* ↑ «Malcolm X» (en anglès). the-numbers. [Consulta: 28 desembre 2013].
* ↑ «Malcolm X» (en anglès). box office mojo. [Consulta: 26 desembre 2013].
* ↑ «Malcolm X». esadir.cat.
* ↑ «Malcolm X». The New York Times.
* ↑ «Malcolm X» (en anglès). allmusic. [Consulta: 26 desembre 2013].
# Sent Junian de Belac

Lo Pitit Sent Junian (en francès Saint-Junien-les-Combes) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 216 | 310 | 282 | 247 | 215 | 215 | 204 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Yvonne Déchérat | |
| 2008- | Agnès Munkkoefoed | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Lhes

Lhes (en francès Lhez) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 78 | 85 | 71 | 72 | 81 | 81 | 80 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | René Baylot | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Virgínia Occidental

Virgínia Occidental (anglès: West Virginia), també anomenat Virgínia de l'Oest, és un dels estats que conformen els Estats Units d'Amèrica.
Va ser format durant la Guerra Civil americana (1861-1865), fins aleshores Virgínia Occidental havia format part de l'estat de Virgínia.
L'Estat és conegut per les seves muntanyes i per la gran quantitat de carbó que hi ha. Té fronteres amb els estats de Virgínia, Maryland, Pennsilvània, Ohio, i Kentucky.

## Demografia

L'any 2003 la població de l'estat era 1.810.354. Segons el cens dels EUA del 2000, a l'estat hi havia censats 10.937 amerindis nord-americans (0,5%). Per tribus, les principals són els cherokees (3.659), blackfoot (410), sioux (217), iroquesos (206), shawnee (149) i apatxe (149).

## Vegeu també

* Bandera de Virgínia Occidental
* Llista de peixos de Virgínia Occidental
* Segell de Virgínia Occidental

## Referències

* ↑ «Virgínia Occidental». A: Nomenclàtor mundial. Institut d'Estudis Catalans, 2022 [Consulta: 9 desembre 2024].
* ↑ «Virgínia Occidental». ésAdir. 3Cat. [Consulta: 9 desembre 2024].
* ↑ «Virgínia de l’Oest». A: Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia [Consulta: 9 desembre 2024].
# Elmgreen and Dragset

Elmgreen and Dragset és una parella artística formada per Michael Elmgreen (1961, Copenhaguen, Dinamarca) i Ingar Dragset (1968, Trondheim, Noruega).
Viuen i treballen junts a Berlín. Són coneguts per facturar unes obres d'art on l'enginy i l'humor subversiu formen una part important del procés creatiu, abordant també greus preocupacions culturals.
Elmgreen i Dragset es van unir el 1995 i es van traslladar a Berlín el 1997, on va convertir un edifici de 100m2 de grans dimensions en una casa i estudi. Les seves exposicions inclouen la transformació de la Fundació Bohen a Nova York en un metro del carrer 13 el 2004, un emplaçament de la marca "Prada" amb encant al mig del desert de Texas el 2005, i el seu show del Benestar Social el 2006 a la Serpentine Gallery de Londres, i la Power Plant Contemporary Art Gallery, Toronto, que van ser aclamats per la crítica.
El 2003 Van guanyar un concurs organtitzat pel govern alemany per instal·lar un monument al parc Tiergarten de Berlín, en memòria de les víctimes homosexuals del règim nazi, que va ser presentat el maig de 2008.
El 2011, el seu disseny Powerless Structures, Fig.101, va guanyar un altre concurs anual públic per instal·lar la seva obra a Trafalgar Square, a Londres. i també van participar en l'exposició You're not alone, a la Fundació Joan Miró de Barcelona.
El 2012 van instal·lar la seva escultura "Han" al port d'Helsingør (Dinamarca).

## Referències

* 1 2 «Last Chance: Elmgreen and Dragset at Victoria Miro, London». The Saatchi Gallery, 07-11-2008 [Consulta: 8 febrer 2009].
* ↑ Wenin, Samila «Art through irony». The Bangkok Post. The Post Publishing Public Co., Ltd, 15-09-2008 [Consulta: 8 febrer 2009].
* ↑ Sayej, Nadja «Michael Elmgreen and Ingar Dragset: The Welfare Show.». Parachute: Contemporary Art Magazine, 01-07-2006 [Consulta: 8 febrer 2009].
* ↑ Field, Frank «Another view: Frank Field MP on The Welfare Show». The Guardian. Guardian News and Media Limited [Londres], 01-02-2006 [Consulta: 8 febrer 2009].
* ↑ Campbell-Johnston, Rachel «We were only being boring». The Times. News International Limited [Londres], 24-01-2006 [Consulta: 8 febrer 2009]. Arxivat 2011-06-16 a Wayback Machine.
* ↑ Connolly, Kate «Germany remembers gay victims of the Nazis». The Guardian. Guardian News and Media Limited [Londres], 28-05-2008 [Consulta: 8 febrer 2009].
* ↑ «Berlin inaugurates memorial to the Nazis' homosexual victims». The International Herald Tribune, 27-05-2008 [Consulta: 8 febrer 2009].
* ↑ «Trafalgar Square Fourth Plinth art choices revealed». BBC News, 14-01-2011.
* ↑ «Una exposició convida a reflexionar sobre l'estigmatització de la sida a la Fundació Miró». 3cat24.cat, 30-06-2011. [Consulta: 3 juliol 2011].
# Turó de Can Valentí

El Turó de Can Valentí és una muntanya de 258 metres que es troba al municipi de Camós, a la comarca catalana del Pla de l'Estany.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Fajòlas (Òlt)

Fajòlas (en francès Fajoles) és un municipi francès situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània. Existeix des de l'època romana. La ciutat està situada a prop de Gourdon i de Sarlat.

## Gastronomia

Les especialitats són confit d'ànec amb patates a la Sarladaise, foie, productes basats en les nous i vins locals.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 255 | 262 | 253 | 243 | 220 | 211 | 277 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Laurent Rougières | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 29 octubre 2010].
# Tot passa a Tel-Aviv

Tot passa a Tel-Aviv (hebreu: תל אביב על האש, Tel Aviv Al Ha'Esh‎) és una pel·lícula de comèdia dramàtica coproduïda internacionalment del 2018 dirigida per Sameh Zoabi i coescrita pel mateix Zoabi i per Dan Kleinman. La pel·lícula es va estrenar internacionalment al 75è Festival Internacional de Cinema de Venècia a la secció Orizzonti, on Kais Nashef va guanyar el premi al millor actor. L'estrena israeliana va ser al Festival Internacional de Cinema de Haifa, on va guanyar els premis a la millor pel·lícula i al millor guió. Va ser seleccionada com a entrada luxemburguesa per a la millor pel·lícula de parla no anglesa a la 92a edició dels Premis Oscar, però no va ser nominada. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula és una coproducció de companyies de Luxemburg, Israel, França i Bèlgica, i va rebre finançament del Luxembourg Film Fund, l'Israel Film Fund, YES Israeli Films, Gesher Multicultural Film Fund i Mifal Hapais.

## Referències

* ↑ «" Tel Aviv on Fire " représentera le Luxembourg aux Oscars». Le Quotidien, 24-09-2019. [Consulta: 24 setembre 2019].
* ↑ Roxborough, Scott. «Oscars: Luxembourg Selects 'Tel Aviv on Fire' for International Feature Film Category». The Hollywood Reporter, 24-09-2019. [Consulta: 24 setembre 2019].
* ↑ Tel Aviv on Fire a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Tot passa a Tel-Aviv». FilminCAT. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «תל אביב על האש» (en hebreu). קרן הקולנוע הישראלי. Arxivat de l'original el 21 de juny 2020. [Consulta: 24 abril 2019].
# La Baseuja

La Baseuge (en francès La Bazeuge) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 252 | 264 | 260 | 215 | 191 | 163 | 169 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Corinne Perrot | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Ricau

Ricau (en francès Ricaud) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 76 | 81 | 79 | 66 | 62 | 54 | 76 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Pailhe | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Juan Carlos Blanco Acevedo

Juan Carlos Blanco Acevedo (1879 - 1952) fou un advocat i polític uruguaià pertanyent al Partit Colorado.

## Família

Fill de Juan Carlos Blanco Fernández i de Luisa Acevedo Vásquez. Els seus germans Pablo, Eduardo i Daniel també van tenir una destacada actuació política.
Casat amb Sofía Margarita Idiarte Borda Platero.

## Carrera

Graduat en Dret a la Universitat de la República.
Va ser ministre d'Afers Exteriors de l'Uruguai entre el 22 de desembre de 1924 i el 2 de juliol de 1926.

## Referències

* ↑ Los notables Acevedo Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine. (castellà)
# Serra de Casampons

La Serra de Casampons és una serra situada al municipi de Berga a la comarca del Berguedà, amb una elevació màxima de 833 metres.
Grafiat de diferents maneres, com ara Casa en Ponç. Anomenat també Cal Ponç. Es troba al sud-est de Berga que pren el nom de la casa de Casampons (Casa d'en Ponç), l'actual nº 11 del Carrer de Pere Comes.
La vessant nord s'ha urbanitzat i forma un dels barris de Berga. L'any 1959 s'hi excavà el jaciment arqueològic d'els Forns de Casampons.
# Sench Amarand

Sench Amarand (en francès Saint-Chamarand) és un municipi francès situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 163 | 205 | 159 | 168 | 162 | 169 | 199 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Yvette Delmas | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 30 octubre 2010].
# Marpaps

Marpaps (en francès Marpaps) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 140 | 151 | 127 | 120 | 120 | 109 | 135 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Guy Dufourcq | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 23 desembre 2010].
# Dinçac

Dinçac (en francès Dinsac) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 306 | 286 | 272 | 266 | 285 | 282 | 256 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Michel Faury | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net.
# Jocasta

Jocasta o Jocaste (grec antic: Ἰοκάστη; Homer l'anomena Epicasta) és una figura de la mitologia grega. Era la filla de Meneceu (grec antic: Μενοικεύς) i esposa del rei de Tebes, Laios. Era germana de Creont.

## Biografia

Casada en primeres núpcies amb Laios, va ser mare d'Èdip, que, per esquivar un oracle advers, va ser abandonat a la muntanya. Sòfocles explica que l'oracle va vaticinar que el nen nascut de Jocasta "mataria el seu pare". Èsquil i Eurípides expliquen, en canvi, que l'oracle va ser anterior a la concepció del nen i prohibia a Laios que tingués un fill, ja que si el tenia no només el mataria, sinó que causaria un seguit de desgràcies. Però Laios va morir, tanmateix, assassinat pel seu fill Èdip i Creont, que s'havia fet càrrec de Tebes a la mort de Laios, va prometre la ciutat i la mà de Jocasta al qui aconseguís acabar amb l'Esfinx que rondava a prop de la ciutat. Èdip ho aconseguí, i de la seua unió amb Jocasta van néixer Etèocles, Polinices, Antígona i Ismene. Més endavant, quan es descobrí que Èdip era el fill que havien abandonat i l'assassí de Laios, Jocasta, desesperada, es va penjar.
Una altra tradició explica que Jocasta va tenir d'Èdip dos fills, Fràstor i Laònit, que van morir a la guerra contra Orcomen i els descendents de Mínias. Es creu que Èdip es va casar amb Eurigania a la mort de Jocasta.

## En Sòfocles

Dins l'obra Èdip Rei de Sòfocles, Jocasta segueix la primera de les tradicions esmentades anteriorment. Aquest personatge ocupa un paper secundari. Apareix a partir de l'episodi segon, quan Èdip ja ha començat la investigació per saber qui és el culpable de la mort de Laios, just després d'haver estat acusat per Tirèsias, l'endeví. Jocasta és un personatge amb una mentalitat recelosa i poruga. Es mostra temorosa davant les recerques d'Èdip, com si sabés, o potser pogués percebre o endevinar la veritat. Un fet important és que en l'obra nega la validesa dels oracles dels déus. Tot i així, gràcies a ella podrà arribar el missatger de Corint, que serà qui aclarirà els fets i finalment revelaran qui és veritablement Èdip. Així doncs, a l'obra, Jocasta desapareixerà en saber qui és realment Èdip i es penjarà, donant-se la mort.

## Referències

* 1 2 Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 125. ISBN 8429741461.
* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 295. ISBN 9788496061972.
* ↑ Sòfocles. Èdip Rei. La Magrana. Barcelona, 2005.
# Sant Pere de Santa Fe de Segarra

Sant Pere de Santa Fe de Segarra és una església romànica al poble de Santa Fe de Segarra dins del municipi de les Oluges. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català.

## Història

Documentada el 1024, la duplicitat de sants del topònim fa pensar que el primitiu temple d'aquest indret fou dedicat a Santa Fe, cosa queen faria remuntar l'origen a temps més antics. L'any 1391, integrada dins del bisbat d'Urgell, s'esmenta en la relació de la dècima papal recaptada aquell any a la diòcesi dins el deganat de la Vall de Lord. A final del segle xvi s'integrà dins la nova diòcesi de Solsona.

## Arquitectura

Es tracta d'un edifici d'una sola nau, coberta amb volta de canó reforçada per un arc toral, i capçada amb un absis de planta semicircular. L'edifici original després ha estat modificata i engrandit amb cossos afegits. Al costat sud de la nau hi ha una absidiola, mentre que al costat nord hi ha una capella de planta rectangular, afegida en època tardana, i contemporània al campanar de torre de quatre obertures. Aquesta capella deu substituir una absidiola que devia completar una capçalera trevolada, la qual presenta coberta independent de dues aigües, més baixa que la de la nau, i està datada en una inscripció epigràfica situada en un dels murs, en la qual es pot llegir l'any 1736, juntament amb la representació d'una palma de màrtir i unes graelles, que podrien fer referència al martiri que va patir sant Llorenç.
La porta d'entrada, amb llinda treballada, és posterior al romànic i s'obre al mur nord.
Adossat al semicercle absidal hi ha el cos que forma la sagristia, amb coberta d'un sol pendent, que és il·luminat per una petita finestra amb llinda, mentre que l'absis de la mateixa alçada de la nau, té dues finestres, una al centre amb arc de mig punt monolític, i una altra al costat sud. Al mur sud sobresurt exteriorment una absidiola que fa la mateixa alçada de la nau, amb una finestra d'arc de mig punt monolítica, així com una obertura més alta i allargassada que il·lumina l'interior de la nau. Sobresurt el fet que totes les finestres dels absis són de doble esqueixada.

## Referències

* 1 2 3 «Església de Sant Pere de Santa Fe». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# 532 aC

L'any 532 aC es un any del calendari gregorià. En l'Imperi Romà havia estat conegut com l'any 222 Ab urbe condita. La denominació de 532 aC per aquest any ha estat utilitzada des de principis de l'edat mitjana, quan es va establir l'era del calendari de l'Anno Domini per denominar els anys.

## Esdeveniments

* Pitàgores arriba a la colònia grega de Crotona a la Magna Grècia i funda l'escola de filosofia dels Pitagòrics (data aproximada).

## Necrològiques

* El duc ping de Jin, governant de l'Estat de Jin mor.

## Referències

* ↑ Riedweg, Christoph. Pythagoras: his life, teaching, and influence. Ithaca London: Cornell University Press, 2008, p. 25-30. ISBN 978-0-8014-7452-1.
* ↑ Sima Qian. «zh:晉世家» (en chinese). Records of the Grand Historian. [Consulta: 12 abril 2012].
* ↑ Han, Zhaoqi. «House of Jin». A: Annotated Shiji (en chinese). Zhonghua Book Company, 2010, p. 3075–3080. ISBN 978-7-101-07272-3.