OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camp Municipal de Rugbi La Foixarda

El Camp Municipal de Rugbi La Foixarda és un camp de rugbi en què habitualment juguen els seus partits el Gòtics RC i el Barcelona Universitari Club (B.U.C.) i, ocasionalment, també la selecció espanyola de rugbi i la selecció catalana de rugbi. Està situat al sector de la Foixarda, dins el Parc de Montjuïc, a la muntanya olímpica de Montjuïc de la ciutat de Barcelona, sobre la fondalada de l'antiga pedrera Foixarda coneguda com el Sot de la Foixarda.
En el seu moment va arribar a albergar 25.000 espectadors, si bé la seva capacitat actual és d'uns 800 espectadors.

## Història

Es va inaugurar inaugurat el 25 de desembre de 1921 amb la disputa d'un partit amistós de futbol entre el FC Barcelona i l'Sparta de Praga, amb intenció de convertir-lo en l'estadi seu dels Jocs Olímpics de 1924 sota el nom de "Estadi Català" L'Estadi Català va ser un projecte d'estadi olímpic construït a la muntanya de Montjuïc (Barcelona), inaugurat l'any 1921 en el marc del projecte de candidatura dels Jocs Olímpics de Barcelona previstos per a l'any 1924. El projecte, iniciat a la pedrera de la Foixarda, va restar aturat en saber-se que la ciutat que acolliria els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 seria París. El projecte, a més, va quedar descartat per acollir la següent candidatura olímpica de la ciutat, l'any 1936, en favor la construcció de l'actual Estadi Olímpic Lluís Companys. Actualment l'Estadi Català és un camp esportiu on es practica rugbi i es coneix amb el nom de Camp Municipal de Rugbi La Foixarda.
L'any 1952 l'Ajuntament va decidir destinar el camp a la pràctica del rugbi.
En 1955 va ser la seu de la competició de rugbi durant els Jocs Mediterranis celebrats aquell any a Barcelona. També va ser seu de la final de la Copa del Rei de Rugbi, en les seves diferents denominacions, en els anys 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1965, 1966 i 1985.
El 2013 es van iniciar les obres per substituir el terreny de gespa natural, molt malmesa, per una superfície de gespa artificial amb una nova xarxa de drenatge i de reg. També va ser substituïda la xarxa d'il·luminació, dotant així mateix les seves instal·lacions de l'equipament necessari, tot això homologat per la Federació Espanyola de Rugbi. El cost de les obres es va calcular en 775.589 euros.

## Referències

* ↑ «Inauguración del Estadio Catalán». La Vanguardia, 27-12-1921 [Consulta: 1r abril 2018].
* ↑ «Sin terrenos de juego». lavanguardia.com, 28-01-2011 [Consulta: 1r abril 2018].
* ↑ Surroca, Joan Manel. L'esport a l'Exposició Internacional de Barcelona 1929. Barcelona: Fundació Barcelona Olímpica, 2012, p. 5.
* ↑ «Patrimonio». Gaceta Municipal de Barcelona, 03-11-1952.

## Enllaços externs

* «Camp Municipal de Rugbi La Foixarda». Sants-Montjuïc. Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 2018-04-02. [Consulta: 1r abril 2018].
* «Camp Municipal de Rugbi La Foixarda». Instal·lacions esportives. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2018-04-01. [Consulta: 1r abril 2018].
# Chanac (Corresa)

Chanac (en francès Chanac-les-Mines) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 268 | 291 | 389 | 511 | 511 | 482 | 509 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Arnaud Collignon | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Sent Vincenç d'Antejac

Sent Vincent d'Antejac (en francès Saint-Vincent) és un municipi francès situat al departament de Tarn i Garona i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 299 | 331 | 280 | 264 | 260 | 296 | 305 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Nadine Quintard | Divers droite |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Espinàs (Tarn i Garona)

Espinàs (en francès Espinas) és un municipi francès situat al departament de Tarn i Garona i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 171 | 214 | 189 | 175 | 150 | 163 | 179 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-2003 | Yvan Remezy | |
| 2003- | Alban Lombard | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Benvinguda, Roxy Carmichael

Benvinguda, Roxy Carmichael (títol original: Welcome Home, Roxy Carmichael) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jim Abrahams, estrenada l'any 1990. Ha estat doblada al català.

## Argument

En una petita ciutat de la Ohio, Dinky Bossetti, 15 anys, va ser adoptada quan era un bebè. És una adolescent solitària rebutjada o ignorada pels seus companys. Mentre que Roxy Carmichael, una actriu de Hollywood procedent de la ciutat i que va marxar fa 15 anys, és esperada per presenciar la inauguració d'un edifici, l'efervescència puja a la petita ciutat. Dinky està persuadida que és la seva filla natural i interroga amb un fals pretext Denton Webb, l'amic de l'època que Roxy va abandonar marxant.

## Repartiment

* Winona Ryder: Dinky Bossetti
* Jeff Daniels: Denton Webb
* Laila Robins: Elizabeth Zaks
* Thomas Wilson Brown: Gerald Howells
* Graham Beckel: Les Bossetti
* Frances Fisher: Rochelle Bossetti
* Dinah Manoff: Evelyn Whittacher
* Stephen Tobolowsky: Bill Klepler
* Valerie Landsburg: Day Ashburn
* Beth Grant: Lillian Logerfield
* Ava Fabian: Roxy Carmichael
* Carla Gugino: Roxy Carmichael, de jove

## Acollida

El film ha informat 4 milions de dòlars al box-office americà.
Obté un 44% de critiques positives, amb una nota mitjana de 5,2/10 i sobre la base de 9 critiques, en el lloc Rotten Tomatoes.

## Referències

* ↑ «Benvinguda, Roxy Carmichael». esadir.cat.
* ↑ «Welcome Home, Roxy Carmichael». The New York Times.
* ↑ (anglès) Welcome Home, Roxy Carmichael a Box Office Mojo
* ↑ (anglès) Welcome Home, Roxy Carmichael a Rotten Tomatoes
# Theristicus

Theristicus és un gènere d'ocells de la família dels tresquiornítids (Threskiornithidae). Aquests ibis habiten els aiguamolls, estanys i sabanes humides de Sud-amèrica. S'han descrit quatre espècies dins aquest gènere :
* Ibis plumbi (Theristicus caerulescens).
* Ibis andí (Theristicus branickii)
* Ibis alablanc (Theristicus caudatus).
* Ibis gorjanegre (Theristicus melanopis).

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# Chromis leucura

Chromis leucura és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes. Pot assolir fins a 7 cm de longitud total.
Es troba a les Hawaii, les Illes Marqueses, les Illes Ryukyu, Maurici i Reunió.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
# El Prat de Sant Julià

El Prat de Sant Julià és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

En documents del segle xii ja és citada i possiblement és anterior, i l'edifici actual se suposa que podria ésser del segle xvi. Apareix mencionada en el Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich (1860) com a casa de pagès.

## Descripció

De planta rectangular (17 m x 8 m) i coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana de tramuntana. L'estructura és un conjunt d'annexes al voltant del cos sòlid original. Els annexes de la façana oest són utilitzats com a corts. Les façanes no presenten cap tipus d'orde en les obertures. La façana principal dos portals, un d'ells, el més antic està tapiat i té la llinda datada i amb inscripcions (1682); l'altre és d'arc escarser. Pràcticament totes les obertures tenen els emmarcaments de pedra picada igual que les escaires. A la façana est hi ha una finestra amb la llinda esculpida. A la façana sud hi ha una galeria de construcció moderna. Té una gran xemeneia rodona a la teulada.

### Cabana d'era

Cabana de planta rectangular (12 m x 10 m) i coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana de migdia. Presenta un annex lateral en la façana est, seguint el traçat de la coberta. Té un gran portal elevat d'arc carpanell molt bonic, i dues pallisses laterals a la boca del portal amb embigat de fusta. La façana nord presenta un portal a peu del nivell de la pallissa. Els escaires i l'emmarcament del portal són de pedra picada. El ràfec de la façana principal és molt sortit.

## Referències

* 1 2 3 «El Prat de Sant Julià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «Cabana d'era del Prat de Sant Julià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# L'Aguena

Las Guenas (en francès Laguenne) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.322 | 1.458 | 1.610 | 1.511 | 1.467 | 1.448 | 1.469 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1962-1965 | Baptiste Drigout |
| 1965-1977 | Pierre Roussarie |
| 1977-1989 | Emile Chèze |
| 1989- | Roger Chassagnard |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# The Wild and the Innocent

The Wild and the Innocent és una pel·lícula estatunidenca de Jack Sher estrenada el 1959.

## Argument

Un jove tramper, Yancey, deixa les muntanyes i boscos del seu Wyoming natal per anar a vendre pells a la ciutat. En el curs de camí, la jove Rosalie, poc espavilada com ell, s'enganxa a ell. Arriben a la ciutat de Gasper el 4 de juliol, dia de la festa de la Independència. Rodeo, carnaval, ball, concert, la ciutat és en gatzara. Després d'haver dipositat les pells al taulell general, Yancey i Rosalie decideixen canviar els seus parracs per roba nova per participar en les diversions...

## Repartiment

* Audie Murphy: Yancy Hawks
* Sandra Dee: Rosalie Stocker
* Joanne Dru: Marcy Howard
* Gilbert Roland: Xerif Paul Bartell
* Jim Backus: Cecil Forbes
* Peter Breck: Chip
* George Mitchell: Oncle Lije Hawks
* Strother Martin: Ben Stocker
* Edson Stroll: Acòlit
# Che!

Che! és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Richard Fleischer estrenada el 1969, produïda per Sy Bartlett.

## Argument

Biografia del revolucionari argentí Ernesto «Che» Guevara. El Che s'uneix a Fidel Castro en la seva lluita contra el règim del dictador Fulgencio Batista. Aconsegueixen tombar el govern i prendre el poder de Cuba.
La pel·lícula tracta de la vida de Guevara i de la primera vegada que va a Cuba el 1956 fins a la seva mort en una emboscada per les tropes governamentals amb el suport del govern dels Estats Units d'Amèrica a les muntanyes de Bolívia el 1967.

## Repartiment

* Omar Sharif: Ernesto "che" Guevara
* Jack Palance: Fidel Castro
* Cesare Danova: Ramon Valdez
* Robert Loggia: Faustino Morales
* Woody Strode: Guillormo
* Barbara Luna: Anita Marquez
* Frank Silvera: Goatherd
* Linda Marsh: Tania
* Perry Lopez: Rolando
* Abraham Sofaer: Pablo Rojas
* Paul Picerni: Hector
* Rodolfo Acosta

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula va ser molt mal rebuda per la crítica. Alguns seguidors del "Che" van ser tant revoltats per la qualitat de la pel·lícula que van llançar cartutxos de dinamita en una sala de cinema on es projectava. No va tenir lloc cap explosió, tanmateix.
* La pel·lícula ha estat classificada entre les "50 pitjors pel·lícules de tots els temps" pels germans Medved, crítics de cinema.
* Omar Sharif va admetre que no s'havia pres la molèstia de fer esforços perquè considerava que amb la seva semblança física n'hi havia prou. Els Medved repeteixen d'altra banda tres vegades al seu llibre The Fifty Worst Movies Of All Time que la seva millor actuació és quan fa de Guevara mort.
# El nostre home a l'Havana

El nostre home a l'Havana (títol original en anglès Our Man in Havana) és una pel·lícula britànica dirigida per Carol Reed i estrenada l'any 1960.

## Repartiment

* Alec Guinness: Jim Wormold
* Burl Ives: Dr. Hasselbacher
* Maureen O'Hara: Beatrice Severn
* Ernie Kovacs: Capità Segura
* Noel Coward: Hawthorne
* Ralph Richardson: "C"
* Jo Morrow: Milly Wormold
* Grégoire Aslan: Cifuentes
* Paul Rogers: Hubert Carter
* Raymond Huntley: general
* Ferdy Mayne: Professor Sanchez
* Hugh Manning: un oficial
* Maurice Denham: l'almirall
* Rachel Roberts: prostituta (no surt als crèdits)

## Referències

* ↑ «Our Man in Havana». The New York Times.
# El vell i la mar (pel·lícula)

El vell i la mar (títol original en anglès: The Old Man and the Sea) és una pel·lícula dels Estats Units dirigida per John Sturges, estrenada el 1958, adaptació de la novel·la d’Ernest Hemingway (1952). Està doblada al català.

## Argument

Un vell pescador, que no ha pescat res durant dies, encara el mar una vegada més. Mentre deriva en alta mar, sent una violenta sotragada al final del seu fil. L'enorme animal no vol rendir-se; s'obstina cada vegada més a no deixar-se anar. Aquest duel l'allunya considerablement cap a l'alta mar. Sobtat, l'enorme peix, en una última convulsió, brolla amb tota la seva talla i deixa l'ànima. Quin monstre! És més gran que la barca! El vell no en pot tornar sense! El seu orgull no li ho permet. Llavors el lliga a la seva barca i fa cap cap a la costa. Els taurons entren en escena, i, després d'un combat desigual, tenen raó de l'animal. L'endemà pel matí, la gent s'empenta per veure un enorme esquelet de peix lligat a la barca del vell home...

## Repartiment

* Spencer Tracy: el vell / El narrador
* Felipe Pazos: el noi
* Harry Bellaver: Martin
* Don Diamond: Propietari del cafè
* Don Blackman: Lluitador
* Joey Ray: Jugador
* Mary Hemingway: Turista
* Richard Alameda: Jugador
* Tony Rosa: Jugador
* Carlos Rivero: Jugador
* Robert Alderette: Jugador
* Mauritz Hugo: Jugador
* Ernest Hemingway: Turista al cafà (cameo)

## Premis i nominacions
### Premis

* 1959: Oscar a la millor banda sonora per Dimitri Tiomkin

### Nominacions

* 1959: Oscar al millor actor per Spencer Tracy
* 1959: Oscar a la millor fotografia per James Wong Howe
* 1959: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Spencer Tracy

## Crítica

* "Meravellós drama mariner"

## Referències

* ↑ «El vell i la mar». esadir.cat. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «The Old Man and the Sea». The New York Times.
* ↑ Fernando Morales, El País
# El viatge dels maleïts

El viatge dels maleïts (títol original en anglès Voyage of the Damned) és un llibre (1974) de Gordon Thomas i Max Morgan Witts, basat en uns fets reals, esdevinguts l'any 1939, que no s'havien donat a conèixer amb detall fins aleshores, i és també el títol d'una pel·lícula (1976) de producció britànica, feta a partir de les dades del llibre esmentat, que es va rodar parcialment a Barcelona l'any 1975. La història explica un dels capítols més foscos del comportament dels cubans, estatunidencs i canadencs en els moments previs a l'esclat de la Segona Guerra Mundial. Està doblada al català.

## La història

El règim nazi del III Reich, per apaivagar l'acusació internacional creixent que a Alemanya es maltractava els jueus i fins i tot se'ls enviava a camps de concentració, deixa salpar un vaixell, el MS St. Louis, en el qual hi ha embarcats un grup de 937 personatges d'ètnia jueva, tots ells amb el corresponent passaport, visats i papers en regla. L'objectiu del viatge és Cuba, però just en sortir el transatlàntic d'Hamburg el govern del president cubà Laredo anuncia que no els pensa acollir. El vaixell arriba malgrat tot a l'Havana, però no deixen desembarcar els passatgers. El St. Louis es dirigeix llavors a la costa dels Estats Units, però el govern de Roosevelt els fa saber que tampoc són benvinguts al país, i també els rebutja el govern del Canadà. El vaixell ha de retornar llavors a Europa.

## La pel·lícula

Pel que fa a la pel·lícula, dirigida per Stuart Rosenberg, a banda del repartiment estel·lar (Faye Dunaway, Max von Sydow, Orson Welles, Katharine Ross, Lee Grant, James Mason, Malcolm McDowell, Ben Gazzara, Oskar Werner…), té un interès peculiar pel fet que les localitzacions suposadament caribenyes no estan filmades a Cuba, sinó en diversos indrets de Barcelona: el palau presidencial és l'Escola Pia de Sarrià, la borsa de l'Havana és la sala de contractació de borsa de la Llotja de Barcelona, el port (tant el d'Hamburg, al començament de la pel·lícula, com el de l'Havana) és el de Barcelona, etc. Segons el diari La Vanguardia d'uns anys després, aquell esdeveniment va ser la major concentració d'estrelles internacionals de cine a Barcelona de tota la història.

### Localitzacions de Barcelona que apareixen a la pel·lícula

* Port
* Plaça Reial
* Llotja i sala de contractacions de l'antiga seu de la Borsa de Barcelona
* Edifici principal i jardins del col·legi de l'Escola Pia de Sarrià

## Referències

* ↑ Thomas, Gordon and Witts, Max Morgan (1974), Voyage of the Damned, Konecky & Konecky. ISBN 1568525796
* ↑ Història del segle XX, About.com Arxivat 2011-03-08 a Wayback Machine. (anglès) (consulta 28 febrer 2011)
* ↑ Títol en català de la pel·lícula, a Ésadir
* ↑ Reportatge d'Angeles Masó sobre el rodatge de la pel·lícula, La Vanguardia Española 19 novembre 1975
* ↑ «Testimoni personal sobre el rodatge de l'autor del bloc De Roquetes vinc». Arxivat de l'original el 2012-07-07. [Consulta: 7 juliol 2012].
* ↑ La Vanguardia, 23 març 1982, p. 59, “Max von Sydow llegó a nuestra ciudad”
# La vida es silbar

La vida es silbar és una pel·lícula dramàtica cubana estrenada en el 1998 i dirigida per Fernando Pérez.

## Sinopsi

Tres cubans del final de mil·lenni que no són felices es debaten entre l'amor, l'odi, les promeses, la veritat i els prejudicis, i les seves vides s'entrecreuen el dia de Santa Bàrbara (l'africà Xangó, governant dels destins). Mariana, una ballarina, reflexiona trencant els vots de castedat per aconseguir el cobejat paper de Giselle; La Júlia té desmais cada vegada que sent la paraula "sexe" i Elpidio, un músic, sedueix un turista gringa mentre Bebe, la narradora, porta l'espectador a fer un viatge en taxi pels carrers de l'Havana, testimoni mut dels seus dilemes.

## Repartiment

* Coralita Veloz - Julia
* Luis Alberto García - Elpidio
* Claudia Rojas - Mariana
* Ana Victoria Pérez - Bebe
* Rolando Brito - Dr. Fernando
* Isabel Santos
* Mónica Buffanti - Mme Garcés
* Joan Manuel Reyes
* Manuel Porto - Taxista
* Raúl Pomares - taxista

## Palmarès cinematogràfic

* Premis Coral a la millor direcció, a la millor fotografia (Raúl Pérez Ureta), a la revelació femenina (Claudia Rojas) 1998.
* Premi de la CICAE (Confederació Internacional de Cinemes d'Art) al 49è Festival Internacional de Cinema de Berlín, 1999.
* Premi Especial del Jurat, Festival Internacional de Santa Cruz, Bolívia, 1999.
* Reconeixement del Jurat Internacional (Premi a la millor pel·lícula llatinoamericana) Festival Sundance, els EUA, 1999.
* Premi de la Crítica Holandesa, Rotterdam, Holanda, 1999.
* Goya a la millor pel·lícula estrangera de parla hispana, Espanya, 2000.
* Premi Flaiano a la millor pel·lícula estrangera, Itàlia, 2000.

## Referències

* ↑ Ciclo de cine cubano: “La vida es silbar”, dirigida por Fernando Pérez Arxivat 2019-12-23 a Wayback Machine. a laventanaclubcultural.com
* ↑ La vida es silbar a Fotogramas
* ↑ La vida es silbar, al web dels Goya

## Enllaços externs

* La vida es silbar: Histeria masculina y alegoría nacional per Fernando Valerio-Holguín
* La vida es silbar a laculturanovalres.com
Goya a la millor pel·lícula iberoamericana :
# La última cena

La última cena és una pel·lícula cubana de 1976, dirigida per Tomás Gutiérrez Alea i produïda per l'Instituto Cubano del Arte e Industria Cinematográficos (ICAIC), basada en El ingenio, de l'historiador cubà Manuel Moreno Fraginals.

## Sinopsi

La pel·lícula narra la història d’un pietós propietari de plantacions de l'Havana a la dècada de 1790, durant el període colonial espanyol a Cuba. El propietari de la plantació decideix recrear l’últim sopar bíblic utilitzant dotze dels esclaus que treballen als seus camps de canya de sucre, amb l'esperança d’ensenyar als esclaus sobre el cristianisme.
En un intent equivocat d’il·luminar els seus esclaus d’origen africà, un comte els convida a dotze d’ells a un sopar el Dijous Sant en una recreació de l’Últim Sopar amb ell mateix com a Crist. Mentre mengen i beuen, també els alimenta retòrica religiosa i intenta instruir-los sobre el funcionament del cristianisme. Els promet un dia lliure pel següent Divendres Sant i es compromet a alliberar un dels esclaus. No obstant això, quan aquestes promeses no es mantenen l'endemà, els esclaus es rebel·len. Els esclaus són perseguits i assassinats pel seu amo, excepte un que s'escapa.

## Repartiment

* Nelson Villagra
* Silvano Rey
* Luis A. García
* José Antonio Rodríguez
* Samuel Claxton
* Mario Balmaseda
* Idelfonso Tamayo
* Julio Hernández
* Tito Junco Martínez
* Andrés Cortina
* Manuel Puig
* Francisco Borroto
* Alfredo O’Farrill
* Mario Acea
* Mirtha Ibarra
* Elio Mesa
* Luis Salvador Romero
* Leandro M. Espinosa
* Miguel Guerra
* José Díaz

## Premis

* Premi del Jurat Colón d'Or. Festival de Cinema Iberoamericà de Huelva. Espanya. 1977
* Seleccionat com un dels films més significatius de l'any. Selecció Anual de la Crítica. l'Havana, Cuba. 1977
* Film Destacat de l'Any. Festival Internacional de Cinema de Londres. Anglaterra
* Millor film estranger exhibit en 1977. Crítics Cinematogràfics de Veneçuela.
* Primer premi Hugo d'Or. Festival Internacional de Cinema de Chicago. Estats Units. 1978
* Gran Premi. Festival de Cinema. Figueira da Foz, Portugal. 1978
* Gran Vencedor del Jurat Popular. Mostra Internacional de Cinema de São Paulo. Brasil.
* Gran Premi. Festival de Cinema Llatinoamericà de Biarritz, França. 1979

## Referències

* ↑ «La Última Cena (1976)». [Consulta: 6 gener 2012].
* ↑ «The Last Supper (1976) Film: 'The Last Supper,' A Parable From Cuba:Politics and Religion, New York Times». The New York Times [Consulta: 12 maig 2011].
* ↑ «An analysis of Post-Revolutionary Cuba through the eyes of Tomás Gutiérrez Álea's "LA ÚLTIMA CENA" (2004)». [Consulta: 2004].
* ↑ "La última cena", un análisis cinematográfico de la esclavitud, El País, 26 de novembre de 1977

## Enllaços externs

* La última cena a YouTube
# Habana Blues

Habana Blues és una pel·lícula espanyola dirigida per Benito Zambrano, estrenada el 15 de març de 2005.
A Cuba, Ruy i Tito són dos amics d'infantesa apassionats per la música. Intenten viure al dia la seva passió. Els dos músics acumulen petites feines per subsistir i gravar la seva maqueta. Es llancen també a l'organització del seu primer concert per fer-se conèixer. Guarden el seu humor i la seva esperança malgrat les dificultats. Quan dos productors espanyols desembarquen a Cuba a la recerca de nous talents, Ruy i Tito proven sort.

## Repartiment

* Alberto Yoel: Ruy
* Roberto Sanmartín: Tito
* Yailene Sierra: Caridad
* Zenia Marabal: Luz María
* Marta Calvó: Marta
* Roger Pera: Lorenzo
* Tomás Cao: Álex
* Julie Ladagnous: Julie

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge s'ha desenvolupat a Cienfuegos i L'Havana, a Cuba.

## Premis

* Nominació al Goya pel millor director, muntatge i música, el 2006.