OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Talhac

Tailhac és un municipi francès situat al departament de l'Alt Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 81 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Tailhac era de 81 persones. Hi havia 33 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 13 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 58 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família, 17 eren segones residències i 8 estaven desocupats. Tots els 58 habitatges eren cases. Dels 33 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien tres cambres, 10 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Tailhac el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 12 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 36 eren actives i 10 eren inactives. De les 36 persones actives 29 estaven ocupades (13 homes i 16 dones) i 7 estaven aturades (4 homes i 3 dones). De les 10 persones inactives 4 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Tailhac hi havia 9 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Tailhac a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Tailhac a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tang Guoqiang

Tang Guoqiang (xinès tradicional: 唐國強, xinès simplificat: 唐国强, pinyin: Táng Guóqiáng; Qingdao, 4 de maig de 1952) és un actor xinés reconegut per interpretar personatges històrics en diverses pel·lícules i sèries de televisió. Destaca per haver interpretat a diversos emperadors xinesos, com l'emperador Taizong de Tang, l'emperador Yongle o l'emperador Yongzheng, personatges històrics com Zhuge Liang, Yan Zhenqing, i sobretot, Mao Zedong.
Tang va començar la seua carrera com a actor quan es va unir per primera vegada a un grup d'espectacles el 1970 després de graduar-se a l'escola mitjana. Va debutar al cinema l'any 1975 com a protagonista masculí a Storm over the South China Sea. També és membre de la Societat de Cal·ligrafia Xinesa.

## Biografia

Tang va nàixer a Qingdao, Shandong, el 4 de maig de 1952, tot i que té la casa ancestral a Yantai. Després de graduar-se a l'Institut 39 de Qingdao, es va unir a la Qingdao Drama Troupe el 1970 i després a l'August First Film Studio el 1975.

## Carrera

L'ascens a la fama de Tang va començar el 1979, amb un paper a la pel·lícula de temàtica militar Little Flower, convertint-se en una mena d'ídol pop després de fer aparició a la pel·lícula romàntica mitològica, Peacock Princess, el 1982. L'any 1990, Tang va interpretar al polític i estrateg de l'època clàssica Zhuge Liang, a l'èpic drama de televisió Romance of Three Kingdoms, i amb els anys es convertiria en un especialista interpretant personatges històrics, com Li Shimin i Yongzheng.
També és conegut per les seues interpretacions de Mao Zedong. Va començar a representar-lo l'any 1996, quan va protagonitzar amb Li Lin i Ma Xiaowei la pel·lícula bèl·lica de Zhai Junjie, The Long March. Des d'aleshores, ha representat al gran timoner en més de 40 pel·lícules i sèries de televisió.

## Vida personal

Tang està casat amb l'actriu Zhuang Li i tenen un fill anomenat Tang Yinghan (nascut el 1995). Tang també té una filla anomenada Tang Lili (nascuda el 1983) d'un matrimoni anterior amb Sun Tao.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Xu, Fan. «A man for all seasons». China Daily. [Consulta: 21 novembre 2022].
* ↑ Allen, Josh. Why Tang Guoqiang Is The Best Zhuge Liang Ever (en anglès).
* ↑ Veg, Sebastian (en anglès) China Perspectives, 2012, 2, 04-06-2012, pàg. 41‑53. DOI: 10.4000/chinaperspectives.5869. ISSN: 2070-3449.
* ↑ «'Mao Zedong 1949' revisits founding of People's Republic of China - China.org.cn». www.china.org.cn. [Consulta: 21 novembre 2022].
* ↑ «我的长征》首映 银幕荧屏一起重走长征路» (en xinès). people.com.cn, 17-10-2006 [Consulta: 12 febrer 2020].
* 1 2 «Famous actor Tang Guoqiang: I remarried and married Zhuang Li, my daughter is my heartache and pride». inf.news, 22-11-2022.
# James Hoban

James Hoban (n. 1758 - 8 de desembre de 1831) fou un arquitecte irlandès, que va dissenyar la mansió presidencial dels Estats Units a la seva capital, Washington DC, coneguda com a Casa Blanca.

## Biografia

James Hoban va néixer i es va criar en una caseta a Cuffesgrange, prop de Callen al comtat de Kilkenny. Va treballar allà com un carreter i un fuster fins als vint anys, quan va cursar estudis avançats amb dibuix de la Societat de Dublín, l'Escola de Baixa Grafton Street.
Va destacar en els seus estudis i va rebre la prestigiosa medalla de Duc de Leinster pel dibuix de "Els suports, escales i sostres." de la Societat de Dublín el 1780. Més tard Hoban trobar un lloc com a aprenent amb el director de l'Escola de la Societat de Dublín.
Després de la Revolució Americana, Hoban va emigrar als Estats Units, i es va establir com a arquitecte a Filadèlfia el 1785.
El president Washington, juntament amb el dissenyador de la ciutat, Pierre Charles L'Enfant, va escollir el lloc on es construiria la Mansió Presidencial. En començar els preparatius per a la construcció de la Capital Federal, es va dur a terme un concurs per a triar a l'arquitecte de la Casa Presidencial. Van ser avaluades nou propostes, sent un nadiu de Dublín, Irlanda, l'arquitecte James Hoban qui va guanyar la medalla d'or per la presentació del disseny que avui coneixem.
Hoban va ser també un dels arquitectes supervisors del Capitoli, duent a terme el disseny del Dr William Thornton.
Hoban va viure la resta de la seva vida a Washington DC, on va treballar en altres edificis públics i projectes de govern, incloses les carreteres i ponts. També va dissenyar la casa Rossenarra prop del poble de Kilmoganny a Kilkenny, Irlanda el 1824.
Membre de la francmasoneria fou Mestre fundador de Lògia Federal N º 1 Fou qui va posar la primera pedra de la Casa Blanca en plena cerimònia maçònica el 12 d'octubre de 1792. Hoban va morir a Washington DC el 8 de desembre de 1831. Està enterrat en l'històric Cementiri del Mont de les Oliveres.
# Raimondu Congiu

Raimondu Congiu (Oliena, província de Nuoro, 15 d'octubre de 1763 - 1813) és un escriptor sard, fill de Francesco Congiu i de Luigia Ledda. Estudià teologia, però l'abandonà per a estudiar dret. Un cop llicenciat, destacà com a magistrat de dret civil i penal. Va escriure en sard Su triumphu de sa Sardigna espostu in ottava rima sarda, con la parafrasi italiana di Giovanni Maria Dettori, publicat a Sàsser el 1793.
# William Lamb

William Lamb, II vescomte de Melbourne, PC FRS (15 de març de 1779 † 24 de novembre de 1848) va ser un home d'estat britànic del partit Whig que va servir com a ministre de l'interior o Home Secretary entre 1830 i 1834 i com a Primer Ministre el 1834 i 1835 a 1841. També va ser mentor de la reina Victòria.
Va néixer a Londres en una família aristocràtica partidària del partit Whig. Va ser educat a Eton i al Trinity College, Cambridge, Va entrar en contacte amb un grup de radicals romàntics entre els quals hi havia Percy Bysshe Shelley i Lord Byron. El 1805 va succeir al seu germà gran com a hereu al títol del seu pare i es va casar amb Lady Caroline Ponsonby. L'any següent va sortir elegit a la Cambra dels Comuns com a diputat per Leominster.
La ciutat de Melbourne, Austràlia, va ser anomenada en el seu honor el març de 1837, ja que en aquell moment ocupava el càrrec de Primer Ministre.
Un altre record durador és el seu favorit, i més famós, dictat en la política: "Per què no em deixen en pau?".
# Augusta de Prússia

Augusta de Prússia, electriu de Hessen-Kassel (Potsdam 1780 - Kassel 1841). Princesa de Prússia amb el tractament d'altesa reial que es casà amb l'elector Guillem II de Hessen-Kassel.
Nascuda a Potsdam el dia 1 de maig de 1780 essent filla del rei Frederic Guillem II de Prússia i de la landgravina Frederica de Hessen-Darmstadt. Augusta era neta per via paterna del príncep August Guillem de Prússia i de la duquessa Lluïsa de Brunsvic-Wolfenbüttel; mentre que per via materna ho era del landgravi Lluís IX de Hessen-Darmstadt i de la duquessa Carolina de Zweibrücken-Birkenfeld.
El dia 13 de febrer de 1797 contragué matrimoni a Berlín amb l'elector Guillem II de Hessen-Kassel, fill de l'elector Guillem I de Hessen-Kassel i de la princesa Carolina de Dinamarca. La parella tingué sis fills:
Augusta morí a Kassel el 1841 a l'edat de seixanta-un any. El seu marit li va sobreviure fins al 1847.
# Edward Blore

Edward Blore (1787 - 1879) va ser un arquitecte anglès del segle xix. Va néixer a Edimburg, Escòcia, malgrat que algunes dades apunten seu naixement a comtat de Derbyshire, Anglaterra.
De la seva biografia destaca haver continuat l'obra del Palau de Buckingham que havia iniciat John Nash. Va acabar el palau usant un estil semblant encara que més sobri al dissenyat per Nash. El 1847 fa el disseny de la façana principal del palau tancant el pati interior. També va treballar al Palau de St. James i en altres obres d'Anglaterra i Escòcia.
# Edward Burleson

Edward Burleson (15 de desembre de 1798 - 26 de desembre de 1851) fou un polític i militar estatunidenc nascut a Missouri. Va participar en diferents conflictes com la Guerra de 1812, la Revolució texana i la Intervenció nord-americana a Mèxic. Com a polític arribà a ser vicepresident de la República de Texas sota el mandat de Samuel Houston i posteriorment senador quan Texas s'incorporà als Estats Units.
# Thomas Hodgkin

Thomas Hodgkin (17 d'agost del 1798 - 5 d'abril del 1866) va ser un metge anglès, considerat un dels més preeminents patòlegs del seu temps i un pioner de la medicina preventiva. La seva aportació més important a la medicina fou per haver estat el primer a descriure, el 1832, un tipus diferenciat de limfoma que, en honor seu, hom coneix amb el nom de malaltia de Hodgkin. El gran mèrit de Hodgkin fou iniciar la pràctica de la inclusió de l'anatomia patològica en l'estudi dels processos clínics. Fou contemporani de Thomas Addison i Richard Bright al Guy's Hospital.

## Vida

Thomas Hodgkin va néixer en una família quàquera de Pentonville, Parròquia de St. James, a Middlesex. Va rebre educació privada i el setembre del 1819 fou admès a la St. Thomas's and Guy's Medical School, que actualment es troba dins del King's College London. També estudià a la Universitat d'Edimburg, Escòcia. El 1821, va anar a Itàlia i a França, on aprengué l'ús de l'estetoscopi, un invent recent de René Laënnec. El 1823, Hodgkin va obtenir el doctorat a Edimburg per una tesi sobre els mecanismes de l'absorció intestinal als animals.
Va morir a Jaffa (Palestina), actual Tel-Aviv (Israel).

## Obres

Hodgkin va descriure la malaltia que porta el seu nom el 1832, en un article titulat On Some Morbid Appearances of the Absorbent Glands and Spleen. Rebé el reconeixement amb el seu epònim 33 anys més tard, quan Samuel Wilks, redescobrí la malaltia. La malaltia de Hodgkin és una proliferació cel·lular neoplàstica que es desenvolupa al teixit limfoide, al fetge i a la melsa, amb possibilitat d'afectació d'altres estructures. Una forma més benigna s'anomena paragranuloma de Hodgkin, mentre que una forma més invasiva rep el nom de sarcoma de Hodgkin.
Publicà el seu llibre Lectures on Morbid Anatomy el 1836 i el 1840. La major contribució a l'ensenyament de la Patologia Mèdica, tanmateix, fou el 1829, amb la seva obra en dos volums The Morbid Anatomy of Serous and Mucous Membranes, que ha estat un clàssic de l'Anatomia Patològica moderna.
Hodgkin va ser un dels primers promotors de la medicina preventiva, publicant On the Means of Promoting and Preserving Health el 1841. Entre altres observacions primerenques destaca la de l'apendicitis aguda, la de la forma bicòncava dels glòbuls rojos de la sang i la de l'estriació de les fibres musculars.

## Enllaços externs

* Entrada a la "WhoNamedIt" (anglès)
* Article d'Amalie M. Kass, 'Hodgkin, Thomas (1798-1866)', a l'Oxford Dictionary of National Biography de l'Oxford University Press, 2004 (anglès) Cal subscripció.
* Claus Bernet: Thomas Hodgkin, in: BBKL, 29, 2008, 662-673, online: http://www.bautz.de/bbkl/h/hodgkin_t.shtml
# Gilbert Romme

Gilbert Romme (Riam, 26 de març de 1750 - París, 17 de juny de 1795) va ser un matemàtic i polític que va desenvolupar el calendari francès revolucionari durant la Revolució francesa.

## Biografia

Charles-Gilbert Romme nasqué a Riom, Puy-de-Dôme, a Alvèrnia, França. Va estudiar medicina i matemàtica. Després de passar cinc anys a París es desplaçà a Rússia per a ser tutor de Paul Stroganoff. Tornà a París el 1788 i va entrar en la vida política.
Va ser maçó dins la lògia, Les Neuf Sœurs.
El 10 de setembre de 1791 va ser elegit per a l'Assemblea Legislativa francesa i s'alineà amb els girondins, però després de ser elegit per la Convenció Nacional va seure amb els Montagnards.
Vot`a favor de la sentència de mort contra el rei Lluís. En el Regnat del Terror va ser arrestat i empresonat a Caen durant dos mesos.
Romme serví al Comité de l'instruction Publique, on presentà el calendari revolucionari el 17 de setembre de 1793. Per la seva importància militar, també donà suport a la línia de semàfors telegràfics. Va ser president de la Convenció Nacional del 21 de novembre al 6 de desembre de 1793.
Romme donà suport a la insurrecció dels sans-culottes, que demanaven pa (20 de maig de 1795).
El 29 de Prairial (17 de juny de 1795) Romme i cinc altres més van ser sentenciats a la guillotina. Amb un ganivet amagat per Jean-Marie Goujon, tot el grup es va suïcidar abans.

## Fonts

* A biography of Romme Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* The French Revolution (Thomas Carlyle)
* The Semaphore Telegraph Arxivat 2005-10-23 a Wayback Machine.
* (francès) Gilbert Romme Arxivat 2005-01-09 a Wayback Machine.
* (francès) Genea Guide Arxivat 2006-01-18 a Wayback Machine.
# Jean-Étienne Portalis

Jean-Étienne Portalis (Lo Baucet, Var, Provença 1746 - París 1807) fou un jurista francès. Com a advocat, defensà els drets dels protestants i l'escriptor Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais, alhora que va obtenir una sentència de divorci per a l'esposa de Honoré Gabriel Riqueti de Mirabeau, cosa que li va guanyar la seva enemistat.
Tingué una important intervenció moderada en la Revolució Francesa quan el 1796 fou nomenat president del Consell dels Cinc-Cents, raó per la qual fou considerat un enemic del Directori francès, havent de fugir cap a Suïssa i Holstein (Alemanya). Tornà posteriorment per ocupar un càrrec al Conseil d'État i en la redacció del Codi de Napoleó amb Jean-Jacques de Cambàceres, Félix Julien Jean Bigot de Preameneu, François Denis Tronchet i Jacques de Maleville on defensà el dret escrit i les institucions occitanes. Col·laborà activament amb Napoleó Bonaparte, amb qui fou ministre de cultes el 1804.

## Obres

* De l'Usage et de l'abus de l'esprit philosophique durant le XVIIIe siècle (2 volumes, 1820)
* Écrits et discours juridiques et politiques, Aix-en-Provence : Presses universitaires d'Aix-Marseille, 1988
* Discours préliminaire au premier projet de Code civil édité aux éditions confluences et paru le 22 décembre 1998
# Akkar al-Atiqa

El castell d'Akkar al-Atiqa, conegut pels croats com castell de Gibelacar (àrab: قلعة عكار العتيقة, qalʿat ʿAkkār al-ʿAtīqa, literalment ‘castell d'Akkar l'Antiga’) és una fortalesa actualment al Líban, prop del poble d'Akkar al-Atiqa, que havia estat propietat de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem. El nom croat provenia de la contracció del nom del turó, jàbal Akkar en àrab, on era construït el castell.

## Història

El castell va ser construït als voltants de l'any 1000 per un prohom anomenat Muhriz Akkar. Aquesta família en va ser la propietària fins al 1019, quan fou pres pel califa fatimita al-Hàkim.
El 1109, després de la conquesta de Trípoli, el fill de Ramon IV de Tolosa va esdevenir el comte Bertran de Tolosa i va marxar sobre Ba'rin. L'atabeg búrida de Damasc, Tughtikín, va preferir concloure amb un tractat aquest atac. Bertran va rebre dues fortaleses, entre les quals hi havia Akkar, a canvi de no atacar Ba'rin.
El soldà zengita Nur-ad-Din va prendre la fortalesa durant les campanyes de Síria. I el 1170, els croats van tornar a ocupar la plaça. El rei Amalaric I de Jerusalem el va entregar a l'Orde de Sant Joan de Jerusalem. El castell va formar part de la senyoria de Nefí, per acabar finalment al comtat de Trípoli i a mans de Bohemon IV d'Antioquia.
El 1271 Bàybars I, després de conquerir el Krak dels Cavallers, va posar setge a aquesta fortalesa que es va rendir poc després.

## El monument

El castell d'Akkar està situat sobre una muntanya de més de 700 m d'altitud i domina la vall entre dues gorges. Controla també el passatge de Trípoli cap a Homs i permet protegir la plana d'Arqa i prevenir també un tall de les comunicacions entre Tartús i Trípoli. La posició d'Akkar també li permet controlar la circulació entre la Bekaa i Homs.
De les ruïnes només en resta una part de la torre nord, de la qual encara hi ha l'entrada. Falta una escala per arribar a aquesta porta situada a tres metres sobre el nivell del terra. Una part de la fortalesa fou reconstruïda per Bàybars, com testimonien diverses pedres on hi ha esculpit un lleó, emblema d'aquest cabdill.
# Tharoiseau

Tharoiseau és un municipi francès, situat al departament del Yonne i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 75 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Tharoiseau era de 75 persones. Hi havia 35 famílies, de les quals 17 eren unipersonals (13 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 9 parelles sense fills i 9 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 70 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 29 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 64 eren cases i 6 eren apartaments. Dels 39 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris, 11 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 10 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 30 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Tharoiseau el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 12 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 50 persones, 28 eren actives i 22 eren inactives. De les 28 persones actives 25 estaven ocupades (16 homes i 9 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 22 persones inactives 10 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa financera.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Tharoiseau hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Tharoiseau a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Tharoiseau a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Miramàs

Miramàs (en francès Miramas) és un municipi francès situat al departament de les Boques del Roine i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava. L'any 1999 tenia 22.526 habitants.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 416 | 376 | 391 | 489 | 547 | 498 | 585 | 858 | 669 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 734 | 918 | 1 057 | 1 170 | 1 040 | 1 250 | 1 318 | 1 520 | 2 129 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 2 324 | 2 487 | 2 975 | 5 065 | 5 161 | 5 922 | 6 594 | 7 310 | 8 325 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 9 943 | 10 544 | 15 585 | 20 414 | 21 602 | 22 526 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1978-1989 | Georges Thorrand | PCF |
| 1989-1995 | Pierre Carlin | UDF |
| 1995-2001 | Georges Thorrand | PCF |
| 2001-2008 | Pierre Carlin | UDF |
| 2008- | Frédéric Vigouroux | PS |
# Karl Leichter

Karl Leichter (Näpi, parròquia de Rakvere, 13 d'octubre de 1902 – Tallinn, 7 de març de 1987) va ser un musicòleg estonià.
Es va graduar el 1929 en teoria i composició, estudiant amb Heino Eller amb alumnes com Eduard Tubin, Alfred Karindi, Eduard Oja i Olav Roots. Entre 1929 i 1931 va treballar als Arxius de Folklore Estonià. Després de la Segona Guerra Mundial i la consegüent ocupació soviètica d'Estònia, va treballar intensament per restablir l'educació musical i la investigació musicològica. Durant un breu període, va ser degà del Conservatori Estatal de Tallinn, però ràpidament va perdre el seu càrrec per motius polítics. Només després de la mort de Stalin va poder tornar lentament a una posició com a professor i, finalment, com a president del Departament de Composició i Musicologia. Més tard va treballar a Estocolm i Hèlsinki. El Museu Eduard Tubin del castell d'Alatskivi conté avui exposicions relacionades amb ell i els seus companys que van estudiar amb ell a l'escola Tartu. El seu gran arxiu de correspondència amb molts músics importants d'Estònia i de l'estranger va ser donat per la seva vídua al Museu Estonià de Teatre i Música a la dècada de 1990.

## Referències

* ↑ «LEICHTER, KARL». Eesti biograafiline andmebaas ISIK. [Consulta: 28 octubre 2013].
* 1 2 «Eduard Tubin – a honorary guest of Alatskivi castle». Alatskivi Loss. Arxivat de l'original el 29 October 2013. [Consulta: 28 octubre 2013].
* 1 2 «Elmar Arro's letters to Karl Leichter». University of Leipzig. [Consulta: 28 octubre 2013].