OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean-Pierre Lledo

Jean-Pierre Lledo (Tlemcen, Algèria, 31 d'octubre de 1947) és un cineasta i col·laborador del webs Causeur i Riposte Laïque.

## Biografia

Jean-Pierre Lledo és d'Algèria per la seva mare jueva i, des de fa quatre generacions, pel seu pare d'origen espanyol. Va haver de marxar d'Algèria el 1993, davant les amenaces islamistes. Director de cinema, les seves pel·lícules es dediquen majoritàriament al fracàs del somni d'una Algèria independent i multiètnica. La seva pel·lícula Algérie, histoires à ne pas dire va ser prohibida a Algèria el 2007.
Ha publicat dos llibres sobre el món àrab: La Révolution démocratique dans le monde arabe, Ah! si c’était vrai… (2012) i Le Monde arabe face à ses démons, Nationalisme, Islam, et Juifs (2013).

## Obres
### Documentals

* 1982: L’empire des rêves, 2h, color, 35 mm.
* 1988: Lisette Vincent, une femme Algérienne, 1h40, color.
* 1989: Lumières, 1h50, 35 mm couleur.
* 2003: Un rêve algérien, 2003, 35 mm. Color. Versió subtitulada en anglès
* 2004: Algéries, mes fantômes, 1h46. Color. Versió francesa subtitulada en anglès
* 2007: Algérie, histoires à ne pas dire.
* 2020: Israël, le voyage interdit

### Migmetratges documentals

* Jean Pélégri, alias Yahia El Hadj, 2001, 57 minuts. Color.
* L’oasis de la Belle de Mai, 1996, 59 minuts, color.
* Chroniques algériennes, 1994, 52 minuts, color.

### Llibres

* Révolution démocratique dans le monde arabe:Ah! si c'était vrai…, Armand Colin, 2012.
* Le monde arabe face à ses démons: Nationalisme, Islam et Juifs, 2013.

## Premis i distincions

* FIPA-2005, Menció especial a la 5a Biennale des films du monde arabe, Paris per Algéries, mes fantômes.
* 1r Premi del documental per Un rêve algérien, Montréal en 2004.
* Bateau perdu, menció especial del jurat al Festival d'Auxerre en 1995.
* Les Ancêtres, Gran Premi del Festival Internacional de Cinema Científic d'Alger el 1993.
* La mer est bleue, le ciel aussi, Clau de Plata al Festival Lorquin l'any 1991. Premiat al Festival Video-psy de París del mateix any.
* Premi al millor actor, per L’empire des rêves, Festival de Damasc en 1985.

## Referències

* ↑ «Délégation Paris Normandie du CNRS» (PDF). [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ «Articles écrits par Jean-Pierre Lledo». Casseur.
* ↑ «Auteur : Jean-Pierre Lledo». Riposte Laïque.

## Enllaços externs

* Jean-Pierre Lledo a Africultures
# José Zorrilla y Moral

José Zorrilla y Moral (Valladolid, 21 de febrer de 1817 - Madrid, 23 de gener de 1893), fou un poeta i dramaturg castellà.

## Biografia

Des de molt jove va ser aficionat a la literatura d'autors com Walter Scott, Fenimore Cooper, Chateaubriand, Alexandre Dumas, Victor Hugo, el duc de Rivas o Espronceda. Als 19 anys es va iniciar en la literatura freqüentant els ambients artístics i bohemis de Madrid. A la mort de Larra, José Zorrilla declama en la seva memòria un improvisat poema que li proporcionaria la profunda amistat d'Espronceda, i Hartzenbusch i fet i fet el consagraria com a poeta de renom. Va començar a escriure per als periòdics El Español i El Porvenir.
Va estar casat en dues ocasions. En el seu primer matrimoni amb Matilde Railly, la infelicitat va marcar la seva vida i el seu caràcter. Quan enviduà es va casar amb Juana Pacheco. Va residir a París on va mantenir amistat amb Victor Hugo, Théophile Gautier i George Sand (1846). Va passar onze anys de la seva vida a Mèxic sota la protecció i mecenatge de l'emperador Maximilià i després amb el govern liberal (1854-66).
La seva obra més coneguda és la peça teatral Don Juan Tenorio.

## Vegeu també

* Casa-Museu de José Zorrilla

## Obres
### Lírica

* Religiosa (Ira de Dios, La Virgen al pie de la Cruz)
* Amorosa (Un recuerdo y un suspiro, A una mujer)
* Sentimental (La meditación, La luna de enero)
* Tradicional (Toledo, A un torreón)

### Èpica

* Los Cantos del Trovador (1840)
* Granada (1852)
* La Leyenda del Cid (1882) (Edición on-line por la Universidad de Toronto)

### Llegenda

* A buen juez, mejor testigo
* Para verdades el tiempo y para justicias Dios
* El capitán Montoya
* Margarita la tornera
* La pasionaria
* La azucena silvestre
* La princesa Doña Luz
* A la memoria de Larra

### Poemes dramàtics

* El zapatero y el Rey (1839 i 1842) (Edición on-line)
* Sancho García (1842)
* El puñal del godo (1843)
* Don Juan Tenorio (1844) (Edición facsímil)
* La Calentura (1847)
* Traidor, inconfeso y mártir (1849)

## Bibliografia

* Alonso Cortés, Narciso. Zorrilla: su vida y sus obras. Imprenta Castellana, 1916-1920, p. 1512.
* Navas Ruiz, Ricardo. El Romanticismo español. 3.ª. Madrid: Cátedra, 1982. ISBN 978-84-376-0318-6.
* Navas Ruiz, Ricardo. La poesía de José Zorrilla: nueva lectura histórico-crítica. Madrid: Gredos, 1995, p. 216. ISBN 84-249-1681-6.
* Zarandona, Juan. Los «Ecos de las montañas» de José Zorrilla y sus fuentes de inspiración: de Tennyson a Doré. Valladolid: Universidad de Valladolid, 2004. ISBN 978-84-8448-298-7.

## Enllaços externs

* José Zorrilla a la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
* Alguns poemes representatius de José Zorrilla — poemasde.net
* Obres digitalitzades de José Zorrilla a la Biblioteca Digital Hispánica de la Biblioteca Nacional d'Espanya
# Ri Kyong-suk

Ri Kyong Suk (coreà: 리경숙; hanja: 李京淑; nascuda l'any 1970) és una cantant i professora nord-coreana.

## Biografia

Nascuda l'1 de gener de 1970 en el districte Pyongchon de Pionyang, Ri Kyong Suk ve d'un pare enginyer i una mare conductora de trens, i és la major de tres germans.
Actualment, Ri viu en el districte de Moranbong de Pionyang, jutament amb Kim Yong Il, el seu espòs, el qual és membre del Ministeri de Cultura i baixista del Conjunt Electrònic de Pochonbo. Tenen dos fills, un nen anomenat Kim Nam Jun i una filla anomenada Kim Ye Eun.
Quan Ri tenia set anys, va començar a cantar en produccions d'òpera, on es va reconèixer el seu talent.

## Carrera

La carrera de Ri va començar a finals dels anys 1970, com a cantant i actriu en produccions d'òpera. Als set anys, va interpretar un paper en l'òpera revolucionària The Song of Mount Kumgang, i a l'escola secundària, va interpretar un paper en la famosa òpera revolucionària titulada The Sea of Blood. Al voltant de l'any 1985, va ser seleccionada per un director del Korean Film Studio per a protagonitzar la pel·lícula Female Teacher.
Es va unir al Conjunt Electrònic de Pochonbo l'any 1988, i ràpidament es va fer famosa tant al Nord com al Sud. El 1991, va realitzar una gira pel Japó amb l'Ensemble, actuant per a coreans al Japó. Després de l'any 2000, la seva fama va declinar lentament juntament amb la popularitat de l'Ensemble.
L'11 d'octubre de 2015, Ri va actuar en el 10 000 People Strong Grand Art Performance Celebrant el 70 aniversari del Partit dels Treballadors de Corea, conegut també com a Great Party, Rosy Korea, al costat del Ensemble. També va actuar en el concert Songs of Memories, realitzat el 21 de febrer de 2015, on la va poder veure cantant Glad to Meet You i My Country is the Best al costat dels seus companys de banda de l'Ensemble.
Des de llavors, Ri ha estat treballant com a professora des de 2016 en la Universitat de Música Kim Won Gyun en Pionyang. El 2020, va ser vista en un noticiari de Corea del Nord com a part d'un equip de propaganda, encoratjant als treballadors en les obres de construcció. El 2022, va ser entrevistada durant un documental de televisió sobre la pel·lícula i la cançó "Urban Girl Comes to Get Married".

## Filmografia

| Any | Títol | Role |
| 1985 | Female Teacher | Rol desconegut |

## Teatre

| Any | Títol | Role |
| 1977 | The Song of Mount Kumgang | Rol desconegut |
| Principis de 1980 | The Sea of Blood | Rol desconegut |

## Referències

* ↑ NK Media. «Great Party, Rosy Korea». YouTube, 07-01-2021. [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ Yang. «北 공훈배우 리경숙도 '기동예술선전대' 갔다». sisaweekly.com. Sisa weekly, 28-09-2020. [Consulta: 10 maig 2021].
* ↑ Kim. «《반갑습니다》, 《다시 만납시다》, Part II». uriminzokkiri.com. Tongil Sinbo, 17-01-2016. Arxivat de l'original el 2019-08-23. [Consulta: 6 maig 2021].
* ↑ «Art Performance Given before Full House». KCNA, 23-03-2015. Arxivat de l'original el 24 de novembre de 2019. [Consulta: 21 maig 2021].
* ↑ «노래 《반갑습니다》와 함께 널리 알려진 명가수». dprktoday.com. DPRK Today, 28-02-2019. [Consulta: 21 maig 2021].
* ↑ 목란. «특집 . 도시처녀 시집와요». YouTube, 01-01-2022.
# Certamen Art Jove de poesia Salvador Iborra

El Certamen Art Jove de poesia Salvador Iborra és un premi de poesia en homenatge al jove poeta valencià Salvador Iborra, assassinat el 2011. Aquest certamen, creat el 2018 i convocat per l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, és una iniciativa inèdita de col·laboració entre tres institucions: l'entitat convocant (AELC) i dues institucions col·laboradores: l'Agència Catalana de la Joventut i l'Institut Balear de la Joventut.
El Certamen Art Jove de poesia Salvador Iborra s'adreça a joves escriptors i escriptores en llengua catalana que tinguin entre 16 i 30 anys. Un dels objectius d'aquest certamen, a banda d'esperonar i fomentar la literatura en llengua catalana, és el d'articular un espai de formació horitzontal que faciliti dinàmiques de coneixement, d'interrelació i de debat amb altres escriptors amb diversos nivells de trajectòria professional.
El premi pretén ser una eina de professionalització, ja que, a banda de les aportacions monetàries (2000 euros pel primer premi i 500 pel segon), Viena Edicions publica el poemari guanyador, que es presenta a diferents territoris de parla catalana amb l'assistència de la persona premiada. Es concedeix al mes de desembre.

## Llista de premiats

| Any | Guanyador |
| 2018 | Xavier Mas Craviotto, per Renills de cavall negre |
| 2019 | Chantal Poch, per L'ala fosca |
| 2020 | Laura Torres Bauzà, per Els temps últims |
| 2021 | Max Codinach, per Els angles del vent |
| 2022 | Jeroni Mas Fiol, per Castigar la fera |
| 2023 | Jun Komura, per Els enyoooors |
| 2024 | Sasha Pradkhan, per Cap part |

## Referències

* ↑ «Certamen Art Jove de poesia Salvador Iborra | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Xavier Mas-Craviotto guanya el I Certamen Art Jove Salvador Iborra de poesia | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana», 18-12-2018. [Consulta: 19 novembre 2023].
* ↑ «Chantal Poch guanya el II Salvador Iborra de poesia | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana», 01-12-2019. [Consulta: 19 novembre 2023].
* ↑ Balears, Ara. «Laura Torres Bauzà guanya el III Certamen Art Jove de poesia Salvador Iborra», 10-12-2020. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ Tarragonajove. «Quarta edició del Certamen Art Jove de poesia Salvador Iborra», 07-04-2021. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ Press, Europa. «Jeroni Mas gana el V certamen Art Jove de poesía Salvador Iborra», 15-11-2022. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ «Qui guanya el VI Certamen Art Jove de poesia Salvador Iborra? | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana», 19-11-2023. [Consulta: 19 novembre 2023].
* ↑ «Sasha Pradkhan, guardonada amb el premi Salvador Iborra per a poetes joves», 24-11-2024. [Consulta: 24 novembre 2024].
# Moreneta meridional

La moreneta meridional (Aricia cramera) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels licènids (Lycaenidae), subfamília dels Polyommatinae present als Països Catalans.

## Distribució

Està estesa pel sud d'Europa i el nord d'Àfrica i es pot trobar des del Marroc i Tunísia fins a Espanya i Portugal, a les illes de la Mediterrània, incloent-hi Menorca, i a les Illes Canàries.

## Descripció

És una papallona petita que té la cara superior de les ales de color marró amb una línia submarginal de taques ataronjades vorejades de blanc.
El revers és de color beix amb una línia de punts negres envoltats d'anells blancs i una fila submarginal de taques de color taronja.
Fa un màxim de 30 mm d'envergadura alar. Els adults volen de maig a setembre, depenent de la ubicació.
Les larves s'alimenten d'espècies d'Erodium, Helianthemum i Geranium.

## Galeria

* Aricia cramera
* Aricia cramera
* Aricia cramera

## Referències

* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., desembre de 2012». [Consulta: 19 abril 2016].
* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ «Fauna Europaea» (en anglès). Arxivat de l'original el 13 de maig 2016. [Consulta: 19 abril 2016].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual: Aricia cramera (castellà)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa: Aricia cramera (anglès)
* European Butterflies and Moths: Aricia cramera (castellà)
# African Safari Airways

African Safari Airways és una aerolínia amb base a Mombasa, Kenya. Duu a terme vols charter de luxe i vols de passeig entre Europa i Kenya, servint als parcs de joc de l'est d'Àfrica i altres atraccions turístiques de l'àrea. La seva base d'operacions estava a l'Aeroport Internacional Moi.

## Codis

* Codi IATA: QS
* Codi OACI: QSC
* Codi de ràdio: Zebra

## Història

L'aerolínia va ser creada l'1 d'agost de 1967 i va iniciar operacions el 31 de desembre de 1967amb un vol entre Zúric i Mombasa. Forma part del grup African Safari Club que també controla vuit hotels a la costa de Kenya i sis refugis i camps per a fer safari.
L'equip inicial va ser proporcionat pels avions turbohélice Bristol Britannia des de l'estiu de 1969 fins a la seva eliminació el 1972. Un d'aquests avions va ser llogat a Air Faisal.

## Serveis

Actualment (febrer de 2005), African Safari Airways ofereix vols des de Mombasa fins a Basilea, Berlín, Dusseldorf, Frankfurt, Londres, Milà. Múnic, Viena i Zúric.

## Flota

La seva flota consta d'un Airbus A310-308 (juny de 2005).

## Referències

* ↑ «ASA (African Safari Airways) history from Africa, Kenya» (en anglès britànic). airlinehistory.co.uk. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ Africa South of the Sahara 2003 (en anglès). Psychology Press, 2002-10-31, p. 545. ISBN 978-1-85743-131-5.
* ↑ Edwards, Graham; Endres, Gunter. Jane's Airline Recognition Guide (en anglès). HarperCollins, 2006-11-28, p. 41. ISBN 978-0-06-113729-7.
* ↑ Phillips, Alan. Gone but Not Forgotten: Defunct British Airlines Since 1945 (en anglès). Fonthill Media, 2017-09-16.
* ↑ Woodley, Charles. Bristol Britannia (en anglès). Crowood Press, 2002, p. 136. ISBN 978-1-86126-515-9.

## Enllaços externs

* African Safari Airways
* African Safari Airways Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine. Detalles de su flota
* African Safari Club
# Aldea del Fresno

Aldea del Fresno és un municipi de la Comunitat de Madrid. Limita al nord amb Chapinería, Navas del Rey i San Martín de Valdeiglesias; al sud, amb Méntrida i Santa Cruz del Retamar; a l'est amb Villamanta i Villamantilla, i a l'oest amb Villa del Prado.

## Història

El poble és d'origen ibero-romà, i va ser ocupat per les legions d'August, encara que durant l'edat mitjana va ser totalment destruït i després va passar a formar part dels regnes cristians, i del sexme de Casarrubios. En 1627 va passar a possessió de Catalina de Mendoza, més tard nomenada Marquesa de la Fresneda, Vescomtessa i Senyora del Fresno. En 1833 el llogaret va ser inclòs en la província de Madrid. El 1891 es va instal·lar via fèrria que passava pel municipi, però ja en 1970 va deixar de funcionar; en l'actualitat s'està intentant adaptar com a via verda.

## Referències

* ↑ «Monumentos | Aldea del Fresno» (en castellà). Arxivat de l'original el 2023-09-28. [Consulta: 28 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Aldea del Fresno Arxivat 2010-03-05 a Wayback Machine.
# Dòlar de Hong Kong

El dòlar de Hong Kong (en xinès 香港圓 Xianggang yuan o, simplement, 圓 yuan, el mateix nom que rep la moneda xinesa; en anglès Hong Kong dollar o, simplement, dollar) és la unitat monetària oficial de Hong Kong, regió administrativa especial de la República Popular de la Xina des del 1997. El codi ISO 4217 és HKD i s'acostuma a abreujar amb el símbol del dòlar $, o bé HK$ per diferenciar-lo d'altres tipus de dòlars. Es divideix en 100 cèntims (仙 sin / cents) i, tradicionalment, també en 10 ho (毫), fracció que, però, no es veu reflectida en cap moneda.
La moneda de Hong Kong és acceptada també en diverses parts de la Xina meridional i a Macau, igual com en alguns centres comercials de Singapur.

## Història

A causa de la seva importància com a port comercial, a la colònia britànica de Hong Kong hi circulaven lliures esterlines, dòlars dels Estats Units, iens japonesos, rupies índies, wens xinesos, etc.
Tot aquest desgavell monetari es va acabar el 1935 amb l'adopció del dòlar de Hong Kong com a unitat monetària oficial, només interrompuda durant la invasió japonesa a la Segona Guerra Mundial (1941-1945).

## Monedes i bitllets

En circulen monedes de 10, 20 i 50 cèntims i d'1, 2, 5 i 10 dòlars, i bitllets de 10, 20, 50, 100, 500 i 1.000 dòlars, aquest darrer poc utilitzat. Els bitllets els emet, des del 1935, la Corporació Bancària de Hong Kong i Xangai o HSBC (香港上海滙豐銀行有限公司 Xianggang Shanghai Huifeng Yinhang / The Hongkong and Shanghai Banking Corporation) i el Banc Standard Chartered o SCB (Standard Chartered Bank / 渣打銀行 Zhada Yinhang), hereu de l'antic Chartered Bank of India, Australia and China; i a partir del 1994 també s'hi ha afegit el Banc de la Xina a Hong Kong [中国銀行(香港) Zhongguo Yinhang (Xianggang) / Bank of China (Hong Kong)]. Les monedes les emet l'Autoritat Monetària de Hong Kong (香港金融管理局 Xianggang Jinrong Guanliju / Hong Kong Monetary Authority), que és l'entitat encarregada de controlar el dòlar de Hong Kong.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 10,3032 HKD (4 de març del 2007)
* 1 USD = 7,81490 HKD (4 de març del 2007) - canvi fix
Té un canvi fix respecte a la pataca de Macau a raó d'1,03 pataques per dòlar HK. Des del 17 d'octubre del 1983 també té un canvi fix respecte al dòlar dels Estats Units, sobre la base de 7,80 HKD per dòlar USA.

## Vegeu també

* Dòlar

## Enllaços externs

* Autoritat Monetària de Hong Kong (anglès) (xinès)
* Corporació Bancària de Hong Kong i Xangai (HSBC) (anglès) (xinès)
* Banc Standard Chartered a Hong Kong (anglès) (xinès)
* Banc de la Xina a Hong Kong (anglès) (xinès)
# Bank of China

El Banc de la Xina o Bank of China (xinès tradicional: 中國銀行, xinès simplificat: 中国银行, pinyin: Zhōngguó Yínháng: 中國銀行, xinès simplificat: 中国银行, pinyin: Zhōngguó Yínháng sovint abreujat com 中銀 o 中行, també oficialment amb el nom en anglès de Bank of China), és un dels quatre bancs comercials propietat de l'estat més grans de la República Popular de la Xina. Va ser fundat el 1912 pel Govern de la República de la Xina, en substitució del Banc de Govern de la Xina Imperial. És el banc més antic del país. Des de la seva creació fins a 1942, va emetre bitllets a nom del Govern de la República de la Xina, juntament amb els "Quatre Grans" bancs de l'època: el Banc central de la República de la Xina, el Banc Ramader de la Xina i el Banc de les Comunicacions. Encara que al principi funcionava com el banc central de la Xina, en 1948 el Banc Popular Xinès, va reemplaçar aquesta funció. Posteriorment, el Banc de la Xina va esdevenir un banc purament comercial.

## Referències

* ↑ «CSR Report of Bank of China», 2010. [Consulta: 12 setembre 2011].

## Bibliografia

* Bank of Xina, A History of the Bank of China, 1912-1949, Beijing: 1999.

## Enllaços externs

* boc.cn - Lloc web
# Museu Nacional del Sudan

El Museu Nacional del Sudan (àrab: متحف السودان القومي, Matḥaf as-Sūdān al-Qawmī) és el museu principal del Sudan, situat a l'avinguda El Neel a Khartum. L'edifici, de dues plantes, construït el 1955, es va establir com Museu Nacional del Sudan l'any 1971. Acull la col·lecció arqueològica més important del país i abasta períodes de la història del Sudan com el paleolític, el Mesolític, el neolític, el grup A, el grup C, Kerma, el Regne Mitjà d'Egipte, l'Imperi Nou d'Egipte, Napata, Mèroe, Ballana i Makuria.

## Seccions del museu

* Sala principal, a la planta baixa.
* Galeria, a la primera planta.
* Jardins, amb el museu a l'aire lliure.
* Avinguda monumental.

### Planta baixa

Les col·leccions són ordenades cronològicament i segons el sentit de les agulles del rellotge. Els principals objectes són:
* Estàtua del faraó Taharqa de quatre metres d'altura situada enfront de l'entrada principal donant la benvinguda als visitants del museu.
* Terrissa neolítica.
* Figura de la deessa nana Beset de cames arquejades. A la seva mà esquerra de tres dits porta una serp indicant el control sobre les forces hostils.
* Les etapes de Napata i Mèroe del Regne de Cuix la dinastia XXV d'Egipte inclosa: Una estàtua de granit del rei Aspelta, l'estàtua d'un rei-arquer meroític desconegut i artefactes dels jaciments arqueològics de Mèroe, Massawarat i Naqa.
* Cultura de Kerma. Bec de gerra en forma de cap d'hipopòtam
* El dimoni Beset
* Estàtua d'un rei-arquer meroític
* Figura tallada de gres amb braç de l'esquerra elevat

### Primera planta

En aquesta planta es troba la pintura mural nubiana cristiana de la catedral de Faras rescatada del llac Nasser.
* Frescos de la catedral
* de Faras

### Els jardins del museu
#### Els temples rescatats del llac Nasser

Durant la campanya de rescat de la UNESCO per salvar monuments arqueològics de les aigües del llac Nasser alguns temples són reubicats al jardí al voltant d'una via artficial d'aigua representant el Nil:
* El temple de Ramsès II dedicat a Amon de Aksha
* El temple de Hatxepsut de Buhen
* El temple de Tuthmosis III dedicat a Khnum de Kumma
* La tumba del príncep nubià Djehuti-hotep de Dibeira
* El temple de Dedwen i Senusret III de Semna
* Les columnes de la catedral de Faras
* Temple d'Aksha: El faraó adorant Amon
* Temple de Buhen
* Temple de Kumma: Khnum amb cap de carner (a l'esquerra). Tuthmosis III (al centre) es dirigeix cap a Hathor (a la dreta)
* Temple de Semna: Gravat d'una efigie de Senusret III viatjant en un vaixell

#### Altres objectes

* 2 escultures de granotes meroítiques de 60 cm d'altura representant la deessa de l'aigua Heket.
* 2 colossos de Tabo.

### L'avinguda monumental

L'avinguda comunicant el pàrquing amb l'entrada principal del museu es troba flanquejada per 2 carners i 6 lleons caníbals. Aquests últims representen el déu-lleó Apedemak.
* Escultura d'una granota
* Lleó caníbal

## Referències

* ↑ PDF