OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maki Ishii

Maki Ishii (Tòquio, Japó, 28 de maig de 1936 - 8 d'abril de 2003) fou un compositor japonès. Fill de Baku Ishii, un destacat ballarí i coreògraf, va estudiar composició i direcció de 1952 a 1958 a Tòquio. Després es va mudar a Berlín, on va continuar els seus estudis amb Josef Rufer i Boris Blacher. El 1962 va tornar al Japó. El 1969 va ser convidat a Berlín per formar part d'un programa d'intercanvi. Des de llavors es va mantenir actiu tant allà com al seu país d'origen com a compositor i director. Les seves obres més importants son Monochrome, Monoprism, Kaguyahime Ballet, Kaeru no Shōmyō i Chigyō – Tojirareta Fune.

## Referències

* ↑ «https://www.ricordi.com/en-US/Composers/I/Ishii-Maki.aspx». [Consulta: 27 febrer 2019].
* ↑ «http://ishii.de/maki/en/profile/». [Consulta: 27 febrer 2019].
# Blek le Rat

Xavier Prou (París, 1951), més conegut pel nom artístic Blek le Rat, és un artista de graffiti parisenc que després d'aprendre la tècnica de «pochoir» (plantilla) a l'Escola de Belles Arts, influït per l'estergit propagandístic de Mussolini i el graffiti que va veure al metro en un viatge a Nova York, plasmà als carrers de París la seva obra des de 1983.
Després de dibuixar amb aquesta tècnica tancs de guerra, rates, figures humanes... per tota la ciutat, la fama li va arribar quan s'exposa la seva obra en el centre Georges Pompidou, considerat un dels museus d'art modern més importants del món.
| « | Intento exposar les millors coses de la vida mitjançant inesperades imatges que distreuen i delecten els vianants, traient-los de les seves preocupacions quotidianes. Malgrat les represàlies per part de la policia en contra del graffiti, continuaré assaltant els carrers en l'obscuritat, ja que per a mi, portar el treball directament als carrers és part primordial de l'evolució de l'art... | » |
| — Blek Le Rat. Manifest de Blek Le Rat |||
En els seus començaments, Blek pinta amb Gérard. Després va passar a fer-lo amb Jerome Mesnager, amb el qual donaria el salt a altres ciutats europees i finalment a Nova York. També amb Nemo, pertany a aquesta vella escola de París.
L'artista de graffiti britànic Banksy va reconèixer la influència de Blek dient «cada vegada que crec que he pintat alguna cosa lleugerament original, m'adono que Blek le Rat ho va fer millor, solament vint anys abans.» Aquesta cita va ser presa de la portada del DVD "Original Stencil Pioneer" de King Adz.
En l'actualitat són molts els que estan influïts per l'escola francesa d'estergit: Shepard Fairey (Obey), Dave Kinsey o Banksy entre d'altres.

## Vegeu també

* Art efímer

## Bibliografia

* Butin, Hubertus; i altres. Diccionario de conceptos de arte contemporáneo (en castellà). Madrid: Abada editores. ISBN 978-84-96775-46-6.

## Referències

* ↑ Januszczak, Waldemar. «Blek le Rat, the man who gave birth to Banksy» (en anglès). Londres: The Sunday Times, 08-06-2008. Arxivat de l'original el 2011-09-13. [Consulta: 26 abril 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina web de Blek le Rat
* Antiga pàgina web de Blek le Rat
* Grafiteros - ElPais.com
# Carl Heymann

Carl Heymann, (Filehne (comtat de Czarnkowsko-Trzcianecki), 6 d'octubre, 1854 - Idem. novembre de 1922), va ser un pianista i professor de piano alemany.

## Biografia

Karl Heymann era fill del cantor d'Amsterdam Isaac Heymann. A Berlín va ser alumne de Friedrich Kiel. Com a successor de Rubinstein, va ensenyar a Dr. Conservatori Hoch de Frankfurt del Main entre 1878 i 1880. Malgrat diverses interrupcions en la seva carrera inicial i abrupta a causa d'una malaltia mental, va ser considerat un dels pianistes més importants de la seva generació. També va sorgir com a compositor. Després de la seva estada a Frankfurt, va tornar a viure a Bingen.
L'escriptor musical Josef Schrattenholz va veure Heymann com un "nou Liszt" i va caracteritzar la seva interpretació de la següent manera:
| « | "Heymann, com a artista reproductor, també és productiu en un sentit eminent al mateix temps, i és precisament en la fusió íntima d'aquesta activitat dual, que el secret de la seva originalitat i èxit em sembla rau. Un talent excepcional per a la composició... també només el beneficia com a pianista.”" | » |
Després de la dècada de 1880, el nom d'Heymann va desaparèixer de la consciència del món de la música. Va passar l'últim terç de la seva vida en una institució.

## Referències

* ↑ Illustrirte Zeitung, 11. März 1882

## Bibliografia

* Peter Cahn: Das Hoch'sche Konservatorium in Frankfurt am Main (1878–1978); Frankfurt am Main: Kramer, 1979.

## Enllaços externs

* Partitures i fitxers d'àudio de Carl Heymann (músic) a l'International Music Score Library Project
# Ramón O'Callaghan

Ramón O'Callaghan (1954 a Barcelona) és un professor universitari i expert en Teoria organitzativa català.

## Biografia

O'Callaghan va néixer al si d'una família d'ascendència noble irlandesa. El militar carlista tarragoní Ramon O'Callaghan i Tarragó és un dels seus avantpassats.
Es va licenciar en enginyeria de telecomunicacions a la Universitat Politècnica de Catalunya (1976), va fer un màster MBA a l'escola de negocis IESE Business School (1983) i es va doctorar en administració d'empreses a la coneguda Harvard Business School (1989).
O'Callaghan va començar la seva carrera acadèmica com a investigador a l'Institut de Cibernètica de la Universitat Politècnica de Catalunya l'any 1976. De 1977 a 1989 va treballar a l'empresa Texas Instruments com a enginyer de vendes i cap de projectes. Després a l'empresa familiar Codorníu com a controlador, a la Harvard Business School com a investigador; i a la consultora de gestió Institut Cerdà com a director. De tornada a Espanya l'any 1989 esdevingué professor associat de l'IESE Business School.
El 1994 es va traslladar als Països Baixos a la Nyenrode Business Universiteit, on va esdevenir director del programa MBA. De 1997 a 2013 va ser professor de sistemes d'informació a la Universitat de Tilburg, on va també dirigir entre altres el programa MBA. Va ser degà de la TIAS School for Business and Society del 2009 al 2012 com a successor de Philippe Naert. Va estar igualment vinculat a la Universitat Oberta de Catalunya i a la Universitat de Deusto.
De 2013 a 2015, va ser degà de l'escola de postgrau de negocis de la Universitat Nazarbayev a Kazakhstan. Seguidament va ser degà de la Porto Business School, a la Universitat de Porto al Portugal. El doctor Ramon O'Callaghan exerceix actualment de president de la Universitat de Ciències Aplicades Gisma d'Alemanya.
L'experiència del professor O'Callaghan rau en la gestió de la tecnologia i la innovació, i el seu treball s'ha publicat a diverses revistes acadèmiques. És especialment conegut pel seu treball sobre l'intercanvi electrònic de dades.

## Referències

* 1 2 3 «El español Ramón O'Callaghan, nuevo decano de la Porto Business School» (en castellà). La Vanguardia, 11-05-2015. [Consulta: 19 juliol 2024].
* 1 2 3 «Professor Dr. Ramon O'Callaghan, President of Gisma University of Applied Sciences» (en anglès). [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ «Nombramiento del profesor Ramón O'Callaghan como vicerrector del área de estudios empresariales». Universidad de Deusto.
* ↑ «Dean profile: Ramon O’Callaghan of TiasNimbas». Financial Times. [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ «Ramon O'Callaghan» (en anglès americà). [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ O'Callaghan, Ramon. Electronic Data Interchange Concepts and Issues (en anglès). SSRN, 2008.
# L'Olivera

«L'Olivera» té aquests significats:
* L'Olivera, cooperativa catalana del sector agroalimentari
* L'Olivera, barri del districte nord de la ciutat de Palma
* L'Olivera, nom que rep en català la coalició política italiana L'Ulivo

## Vegeu també

* Olivera
# Josep Maria Barenys i Gambús

Josep Maria Barenys i Gambús (Barcelona, 1875- 1953) fou un arquitecte català. Va treballar per diversos espais de Catalunya, mentre era l'arquitecte municipal del Vendrell.
Entre les seves obres destaquen la Casa Pons, la Casa Rusca, ambdues de Barcelona, i la Casa Vallet i Xiró del carrer Mallorca.

## Referències

* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 13 agost 2013].
# Tremolat

Tremolat (en francès Trémolat) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 516 | 566 | 508 | 542 | 625 | 570 | 666 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-1989 | Michel Labroue | PRG |
| 1995- | Éric Chassagne | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 25 novembre 2010].
Viccionari
# Funny Lady

Funny Lady és una pel·lícula musical estatunidenca de Herbert Ross estrenada el 1975. Ha estat doblada al català.

## Argument

Biografia novel·lada de la comedianta americana Fanny Brice i del seu matrimoni amb l'empresari i home d'espectacles Billy Rose.

## Repartiment

* Barbra Streisand: Fanny Brice
* James Caan: Billy Rose
* Omar Sharif: Nicky Arnstein
* Roddy McDowall: Bobby Moore
* Ben Vereen: Bert Robbins
* Carole Wells: Norma Butler
* Larry Gates: Bernard Baruch
* Eugene Troobnick: Ned
* Heidi O’Rourke: Eleanor Holm
* Royce Wallace: Adele
* Lilyan Chauvin: Senyoreta
* Samantha C. Kirkeby: Fran
* Matt Emery: Buck Bolton
* Joshua Shelley: pintor
* Cliff Norton: director de joc

## Nominacions

* Oscar a la millor fotografia per James Wong Howe
* Oscar al millor vestuari per Ray Aghayan, Bob Mackie
* Oscar al millor so per Richard Portman, Don MacDougall, Curly Thirlwell i Jack Solomon
* Oscar a la millor cançó per Fred Ebb i John Kander per la cançó "How Lucky Can You Get"
* Oscar a la millor banda sonora, adaptació per Peter Matz
* Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* Globus d'Or al millor actor musical o còmic per James Caan
* Globus d'Or a la millor banda sonora original per John Kander i Fred Ebb
* Globus d'Or a la millor cançó original per John Kander (música) i Fred Ebb (lletra) per la cançó "How Lucky Can You Get".
* Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Barbra Streisand

## Al voltant de la pel·lícula

* Aquest film és la continuació de Funny Girl estrenada el 1968.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Funny Lady. esadir.cat.
* ↑ «Funny Lady». The New York Times.
# XML-RPC

XML-RPC és un protocol de crida a procediments remots (RPC) que fa servir XML per codificar les crides i HTTP com a mecanisme de transport de les dades. Es tracta d'un protocol molt simple que defineix uns tipus de dades i unes comandes bàsiques molt concretes.

## Tipus de dades

| Nom | Exemple | Descripció |
| array | <array> <value><i4>1404</i4></value> <value><string>cadena amb missatge</string></value> <value><i4>1</i4></value> </array> | Una llista de dades |
| base64 | <base64>eW91IGNhbid0IHJlYWQgdGhpcyE=</base64> | Dades binàries codificades en Base 64. |
| boolean | <boolean>1</boolean> | Valor lògic (0 = fals o 1 = cert) |
| dateTime | <dateTime.iso8601>19980717T14:08:55</dateTime.iso8601> | Dates i hores |
| double | <double>-12.53</double> | Nombre amb decimals. |
| integer | <i4>42</i4> or <int>42</int> | Nombre enter |
| string | <string>Hello world!</string> | Cadena de caràcters. |
| struct | <struct> <member> <name>foo</name> <value><i4>1</i4></value> </member> <member> <name>bar</name> <value><i4>2</i4></value> </member> </struct> | Una llista de dades amb una clau que les identifica. |
| nil | <nil/> | Representació del valor nul. |

## Exemples

Exemple d'una crida XML-RPC:
Exemple d'una resposta XML-RPC:
Exemple d'una crida fallida

## Vegeu també

* Serveis web

## Enllaços externs

* Especificació completa del format XML-RPC Arxivat 2021-01-13 a Wayback Machine.
# Amway Center

L'Amway Center és un pavelló poliesportiu situat a Orlando (Florida). Aquest pavelló és on disputa els seus partits com a local l'equip Orlando Magic de l'NBA. També serà a partir de l'any 2011 la seu dels Orlando Predators de l'AFL.

## Referències

* ↑ «ECHL Approves Orlando for Hockey Franchise». Orlando Sentinel, 01-11-2011 [Consulta: 21 gener 2021]. Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ «BHSN: NCAA Basketball Tournament coming to Amway Center in 2014». Brighthouse Sports Network, 12-11-2012. Arxivat de l'original el 15 de novembre 2012. [Consulta: 12 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Amway Center Pàgina oficial a nba.com
* Lloc web oficial
# Gioacchino Albertini

Gioacchino Albertini, també conegut com a Joachim Albertini (Pesaro, 30 de novembre de 1748 - Varsòvia, 27 de març de 1812) fou un compositor italià.
Passà gran part de la seva vida a Polònia al servei d'Estanislau August Poniatowski. Va compondre diverses òperes, entre elles Don Juan albo Ukarany libertyn (Don Joan o el llibertí castigat) basada en el mite de Don Joan, que fou estrenada l'any 1780. També va escriure música sacra, composicions instrumentals i cantates.

## Òperes

* La cacciatrice brillante (1772)
* Don Juan albo Ukarany libertyn (1783)
* Circe e Ulisses (1785)
* Virgínia (1786)
* Scipione Africano (1789)
* La vergine vestale (1803)

## Referències

* ↑ The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. (ISBN 1-56159-174-2)
* ↑ Alfredo Bonaccorsi: Albertini, Gioacchino. Dizionario Biografico degli Italiani - Vol 1 (1960). Consultat el 21 de febrer de 2014
# Serrabrancaïta

La serrabrancaïta és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la kieserita. Va rebre el seu nom per Thomas Witzke, Reinhard Wegner, Thomas Doering, Herbert Pöllmann i Walter Schuckmann, de la seva localitat tipus, la pegmatita Serra Branca, al Brasil Arxivat 2013-08-26 a Wayback Machine..

## Característiques

La serrabrancaïta és un fosfat de fórmula química MnPO₄·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. És isostructural amb la kieserita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la serrabrancaïta pertany a «08.CB - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: hureaulita, sainfeldita, vil·lyael·lenita, nyholmita, miguelromeroïta, fluckita, krautita, cobaltkoritnigita, koritnigita, yvonita, geminita, schubnelita, radovanita, kazakhstanita, kolovratita, irhtemita i burgessita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 2000 a la pegmatita Serra Branca, a Pedra Lavrada, a la regió de Borborema (Paraíba, Brasil). També ha estat descrita a Conselheiro Pena (Minas Gerais, Brasil), a Piława Górna (Baixa Silèsia, Polònia), a Buranga (Província de l'oest, Ruanda) i a Winterham (Virgínia, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Serrabrancaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 setembre 2016].
# Jérôme Schuster

Jérôme Schuster (Perpinyà, 29 de juny de 1985) és un jugador de rugbi a 15 francès. Juga al lloc de Pilar a l'equip de l'USAP. És cosí de Nicolas Mas.

## Carrera
### En club

* Costa Vermella
* Argelers de la Marenda
* 2002-2009: USAP

## Palmarès

* Campió de França Reichel amb els USAP el 2005
* Campió de França el 2009 amb la USAP

## Referències

* ↑ «Leicester Tigers sign France prop Jerome Schuster». BBC Sport [Consulta: 17 maig 2013].
* ↑ «French prop Jerome Schuster returns to home nations to join Tarbes» (en francès). Pyrenees Info Tarbes, 22-05-2014.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador al web de l'USAP Arxivat 2009-06-13 a Wayback Machine.
# Casa Bartomeu Trias

La casa Bartomeu Trias és un edifici d'oficines situat a la Via Laietana, 26 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Va ser projectat el 1931 per l'arquitecte Francesc Guàrdia per a l'empresari Bartomeu Trias i Comas (1876-1965).

## Descripció

Consta de soterrani, planta baixa, entresol i sis pisos. La composició de la façana s'estructura segons eixos verticals d'obertures. Llevat del primer pis, on el balcó és corregut, i l'entresol, que té finestres, aquestes són balcons individuals amb llosanes d'amplada decreixent segons l'alçada.
El parament està realitzat amb estuc imitant carreus a la planta baixa, entresol i cinquè pis, i obra vista a les intermèdies. El sisè pis té una mansarda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Bartolomeu Trias». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 1254/1931.

## Enllaços externs

* «Casa Bartomeu Trias». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Teresa Kubiak

Teresa Kubiak (polonès: Teresa Wojtaszek-Kubiak) (Ldzań, 26 de desembre de 1937) és una soprano polonesa. Després d'estudiar amb Olga Olgina a la seva ciutat natal, va debutar el 1965 en el rol titular de Halka de Stanislaw Moniuszko, a Łódź. El 1970 va cantar al Carnegie Hall de Nova York, en el paper de Sulamith a Die Königin von Saba de Károly Goldmark. Durant els següents anys va actuar a San Francisco, Chicago i Glyndebourne, interpretant els rols de Lisa (La dama de piques) i Juno (La Calisto, de Cavalli). El 1972 va debutar al Covent Garden de Londres com Madama Butterfly. El 1973 va debutar com Lisa al Metropolitan Opera de Nova York i a l'Òpera de Viena com Elsa a Lohengrin. El seu repertori inclou Aïda, Senta, Tatiana, Tosca, Giorgetta, Ellen Orford (Peter Grimes) i Jenůfa.
En retirar-se de l'escena va exercir la docència a la Jacobs School of Music de la Universitat d'Indiana, com a professora de música i veu, durant més de 25 anys fins al 2018.
Kubiak és coneguda per la seva gravació del paper de Tatiana a l'enregistrament de Georg Solti d'Eugene Onegin de Txaikovski, que es va utilitzar per a la pel·lícula de l'òpera de Petr Weigl de 1988.
L'any 2012 va obtenir la medalla Fides Et Ratio que atorga l'Associació Universitària de Varsòvia.

## Referències

* 1 2 3 «Teresa Kubiak» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2023].
* 1 2 «Teresa Kubiak Songs, Albums, Reviews, Bio & More» (en anglès). Allmusic. [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «Eugene Onegin» (en anglès). IMDb, 24-09-2002. [Consulta: 22 gener 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina web de Teresa Kubiak
# Museu Municipal (el Vendrell)

El Museu Municipal és una obra del Vendrell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El Museu Arqueològic del Vendrell és situat en una casa limítrofa al Portal del Pardo. És un edifici molt reconstruït, sobretot a la part alta (les golfes) on es veuen unes finestres modernes al costat de dues més antigues amb arc de mig punt. La casa té tres plantes. Els baixos, habilitats com museu, presenten una portalada d'arc de mig punt dovellat i dues finestres d'arc carpanell amb una reixa moderna. Ambdues finestres amaguen dues antigues portalades. El pis principal té dos balcons amb barana de ferro forjat i una finestra amb ampit a la pedra.

## Història

Està situat al nucli antic, vora el Portal del Pardo. Ocupa un edifici que data probablement del segle xvii. El museu conserva col·leccions de materials procedents de jaciments de la comarca des de la prehistòria fins a la romanització. Destaquen les de la Cova de Vallmajor d'Albinyana i les de la Necròpolis del Mas Canyís de Banyeres.

## Referències

* 1 2 «Museu Municipal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «Museu Arqueològic». Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 8 febrer 2019].
# Villanueva de Algaidas

Villanueva de Algaidas és un poble de la província de Màlaga (Andalusia), que pertany a la comarca de la Comarca Nororiental de Málaga.

## Història

Villanueva de Algaidas té el seu origen en la fundació del Convent de Nostra Senyora de la Consolació de les Algaidas, autoritzada en 1566 per Pedro Téllez Girón, primer Duc d'Osuna, en favor de la Congregació dels Pares Recoletos de Sant Francesc d'Assís. Al voltant del convent sorgirien petits nuclis de població (Talaia, Zamarra, Albaicín, Parrilla, Rincona i Barranco del Agua) que van donar lloc al municipi de Villanueva de Algaidas al segregar-se aquests nuclis del municipi d'Archidona el 26 d'agost de 1843.
No obstant això, existeixen vestigis d'assentaments en la zona molt més antics. La necròpoli de l'Alcaide, situada en els límits de la província d'Antequera a uns 3 km de la localitat, data del període calcolític i constituïx un conjunt de tombes excavades a la roca de 3500 anys d'antiguitat. A través de les restes de "Tegulae", ceràmica romana trobada en el paratge de la Villeta, es constata també la presència d'un assentament romà. Al costat del Convent trobem una de les restes més interessants de la població. Es tracta d'un conjunt mossàrab compost per tres dependències excavades en la roca, destinades a usos religiosos i ocupades pels ermitans i anacoretes citats en les Cròniques Franciscanes que adonen de la fundació del Convent. El conjunt data del s. IX o X segons la majoria dels historiadors. Als voltants d'aquestes construccions es troba el Pont del Rierol del Bebedero, que presumiblement connectava els nuclis de la Talaia i la Rincona, aquest pont data de l'època baixmigeval i va ser construït pels mateixos ermitans.

## Migració olotina

La gran majoria de les persones empadronades a Olot el 1975 i que havien nascut a Andalusia eren de la província de Màlaga (55%), especialment dels municipis Villanueva de Algaidas (551), Alameda (243) i Antequera (161).

## Personatges il·lustres

* Miguel Ortiz Berrocal, escultor (1933 - 2006)

## Referències

* ↑ Falguera, Xavier Casademont; Gelis, Jordi Feu «La inserción sociolaboral de la inmigración andaluza en Olot durante el franquismo» (en castellà). Cuadernos de Historia Contemporánea, 41, 17-10-2019, pàg. 305–328. DOI: 10.5209/chco.66106. ISSN: 1988-2734.

## Enllaços externs

* Villanueva de Algaidas - Lloc web oficial
# Llibre de santa Maria

El Llibre de santa Maria (Lliure de santa Maria) és un manuscrit en català escrit per Ramon Llull al (1290). Es tracta d'una de les seves obres místiques on hi ha apareix un diàleg entre personatges al·legòrics sobre les excel·lències de Maria, que Llull converteix en un homenatge d'enamorat. Aquest manuscrit té un interès afegit, ja que mostra les preferències de Llull en relació als tipus de religiositat vigents en la seva època. Se'ns mostra com un decidit intel·lectualista, atesa la seva manca de confiança en l'ús de la raó per apropar-se a Déu.

## Notes

* ↑ Algunes fonts també l'anomenen El Llibre de Sancta Maria.

## Referències

* 1 2 «Ramon Llull». Gran enciclopèdia catalana.
* ↑ Llull, Ramon; Manuel Obrador. Reproducció digital del manuscrit Llibre de Santa Maria, anterior a 1909.
* ↑ «Les obres de Ramon Llull». Mallorcaweb. Arxivat de l'original el 2007-05-19. [Consulta: 26 abril 2016].

## Enllaços externs

* Madrid, Biblioteca Nacional, Ms. 11559(anglès)
* Auca de Llull
* Ramon Llull i el naixement del lul·lisme
# Tomaso Luis Volpi

Tomaso Luis Volpi (Artigas, 5 de desembre de 1920), sovint anomenat Tommaso Volpi, Tomás Volpi o Luis Volpi, fou un futbolista uruguaià de la dècada de 1940.
Fou 11 cops internacional amb la selecció de l'Uruguai. Destacà com a jugador de Nacional de Montevideo. També jugà a Montevideo Wanderers FC i a l'Inter de Milà italià.

## Palmarès

* Campionat uruguaià de futbol: 1939, 1940, 1941, 1946

## Referències

* ↑ «Luis Volpi». National-Football-Teams.com. [Consulta: 8 febrer 2015].
# Abràmovo

Abràmovo (en rus: Абрамово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia un habitant. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.