OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mehtar Lam

Mehterlam o Mehtar Lam és una ciutat de l'Afganistan capital del districte del mateix nom i de la província de Laghman. El districte el formen la ciutat de Mehtar Lam i 24 poblacions més amb 269 llogarets. El seu nom derivaria de Mihtarlam, pare (baba) del profeta Noè. El districte tñe una població de 121.000 habitants, sent el 60% paixtus i el 35% tadjiks. Al districte hi ha el riu Alingar. Ha estat damnada severament durant les guerres successives iniciades el 1979 i que segueixen.

## Nota

* ↑ Wilson, Ariana Antiqua
# Alcíone (diàleg)

* Part de la sèrie: Els diàlegs de Plató
* Primers diàlegs:
* Apologia – Càrmides – Critó
* Eutífron – Alcibíades I
* Hípias major – Hípias menor
* Ió – Laques – Lisis
* Transitoris i diàlegs mitjans:
* Cràtil – Eutidem – Gòrgias
* Menexen – Menó – Fedó
* Protàgoras – El convit
* Diàlegs mitjans posteriors:
* La República – Fedre
* Parmènides – Teetet
* Últims diàlegs:
* Timeu – Crítias
* El Sofista – El Polític
* Fileb – Lleis
* Obres d'autenticitat dubtosa:
* Axíoc - Alcíone
* Clitofont – Epínomis - Eríxias
* Demòdoc – Cartes – Hiparc
* Minos – Rivals d'amor – Sísif
* Alcibíades II – Tèages
* Aquesta caixa:
Alcíone és un breu diàleg en què Sòcrates es refereix a l'antic mite de l'Alcíone (una dona transformada en un ocell sempre cercant les mars en el lament) a Querefont. Té la distinció de ser atribuït als manuscrits als dos, Plató i Llucià, però el treball no és de cap dels dos escriptors. Se sap que Favorí, al segle segon, l'atribueix a un tal Lleó, possiblement Lleó Acadèmic. És estrany trobar-lo en les col·leccions modernes de les obres de Plató, encara que sovint es continua incloent entre les obres (falses) de Llucià.

## Referències

* ↑ A. E. Taylor, (2001), Plato: The Man and His Work, page 552. Courier Dover Publications
* ↑ Diògenes Laerci, iii. 62
# Xaintray

Xaintray és un municipi francès situat al departament de Deux-Sèvres i a la regió de la Nova Aquitània. El 2018 tenia 237 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 9 novembre 2024].
# Unai Albizua Urquijo

Unai Albizua Urquijo (Laudio, Àlaba, 18 de gener de 1989) és un futbolista basc que juga en posició de defensa.

## Carrera esportiva

Va néixer en el municipi alabès de Llodio l'any 1989. En 2003 es va unir a l'equip cadet de futbol base de l'Athletic Club. L'any 2007 va passar al Club Esportiu Basconia, on va començar professionalment a futbol jugant en la Tercera Divisió. En 2010 va ascendir al Bilbao Athletic de Segona Divisió B. Posteriorment, en 2013 es va incorporar a l'Athletic Club, portant el dorsal 12. Va debutar a Primera Divisió el 3 de novembre, contra l'Atlètic de Madrid.
Després de jugar només quatre partits amb l'Athletic Club, la temporada 2014-15, va ser cedit al CD Tenerife de Segona Divisió. En finalitzar la campanya va acabar el seu contracte amb l'Athletic i el club basc va decidir no renovar-lo, per la qual cosa el jugador va quedar lliure. En l'estiu de 2015 va fitxar pel CD Leganés per a la temporada 2015-16. Amb l'equip madrileny va aconseguir l'ascens a primera divisió. L'estiu de 2016 es va incorporar a l'UCAM Murcia, amb el qual va sofrir el descens a Segona Divisió B. Va signar per la Cultural Lleonesa per a la temporada 2017-18, amb el qual novament va descendir a Segona B.
Al gener de 2019 va fitxar per a UE Eivissa de Segona B, on va romandre fins a finals d'agost quan van rescindir el seu contracte després del fitxatge de Quintanilla. El 27 de novembre es va fer oficial el seu retorn a l'UCAM Murcia CF fins a final de temporada. Després d'haver desenvolupat tota la seva carrera a Espanya, a l'agost de 2020, va decidir marxar a l'estranger i va signar per una temporada, més una altra opcional, amb l'FC Stade-Lausana-Ouchy suís que dirigia Meho Kodro. Un any després va tornar al futbol espanyol per jugar a la UE Cornellà.

## Referències

* ↑ http://www.mundodeportivo.com/20130828/futbol/el-canterano-unai-albizua-tendra-ficha-del-primer-equipo_54379835279.html
* ↑ http://www.canalathletic.com/noticias/2013-08-28/unai-albizua-tendra-ficha-201308281411.html
* ↑ «Unai Albizua, fuerza y carácter de Primera». Club Deportivo Leganés, 12-07-2015. Arxivat de l'original el 2020-08-04. [Consulta: 12 juliol 2015].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-07-31. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «Albizua, otro jugador más para la UD Ibiza con experiencia en la élite». [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ «La UD Ibiza rescinde el contrato del central Unai Albizua». [Consulta: 1r setembre 2019].
* ↑ «Albizua regresa al UCAM para reforzar la defensa». La Opinión de Murcia, 27-11-2019. Arxivat de l'original el 2020-01-31. [Consulta: 27 novembre 2019].
* ↑ «Un défenseur espagnol pour rugir au SLO» (en francès). FC Stade-Lausana-Ouchy, 11-08-2020. Arxivat de l'original el 2021-09-05. [Consulta: 16 agost 2020].
* ↑ «Unai Albizua: "Jugar en el extranjero me abre otras puertas"». www.deia.eus. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ «Benvingut, Unai Albizua». U. E. Cornellà, 18-08-2021. [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa de Unai Albizua Urquijo a l'Athletic Club
* Fitxa de Unai Albizua Urquijo a la LFP.
* Fitxa de Unai Albizua Urquijo a BDFutbol
# Euteriodonts

Els euteriodonts (Eutheriodontia) són un clade de teràpsids que inclou els terocèfals i els cinodonts. Es creu que els terocèfals i els cinodonts divergiren durant el Permià mitjà i que cadascun d'aquests grups desenvolupà caràcters mamiferoides de manera independent, incloent-hi el paladar secundari i la desaparició de la barra postorbital. Aquests trets es conserven en els mamífers, que es consideren un grup derivat de cinodonts. Els caràcters mamiferoides que tots els euteriodonts heretaren d'un avantpassat comú inclouen la desaparició de les dents del paladar, l'expansió de l'os epipterigoide a la base del crani (que en els mamífers es coneix com a «alisfenoide») i l'estrenyiment del sostre cranial fins a convertir-se en una cresta sagital estreta que recorre la part entre finestres temporals de grans dimensions.

## Referències

* ↑ Entrada «Eutheriodontia» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Rubidge, B. S.; Sidor, C. A. «Evolutionary patterns among Permo-Triassic therapsids» (en anglès). Annual Review of Ecology, Evolution, and Systematics, 32, 2001, pàg. 449–480. Arxivat de l'original el 2012-03-21. DOI: 10.1146/annurev.ecolsys.32.081501.114113 [Consulta: 20 juny 2018].
# Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament del País Valencià

Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament del País Valencià-Intersindical Valenciana (STEPV-IV) és un sindicat valencià que agrupa els treballadors del sector de l'ensenyament primari, secundari i universitari. Es defineix com a sindicat de classe i sense obediència política. Fou fundat com a STEPV el 1978 i a les eleccions sindicals de 2003 fou el sindicat més votat al País Valencià en el sector de l'ensenyament.

## Enllaços externs

* Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament del País Valencià - Lloc web oficial
# Membrana basal

La membrana basal és una fina capa de fibres que envolta els epitelis per sota i que pot ser de gruix variable. Forma una mena de teixit que emplena l'espai entre els òrgans. La membrana basal és la fusió de dues làmines, la làmina basal i la làmina reticular (o lamina reticularis). La làmina reticular està unida a la làmina basal per fibril·les d'ancoratge i microfibril·les (fibril·lina). Les dues capes es coneixen de manera col·lectiva com membrana basal. Els exemples més notables de membranes basals es troben en la filtració glomerular del ronyó.

## Funció

La funció principal de la membrana basal és ancorar l'epiteli al teixit connectiu que té a sota. Això s'aconsegueix mitjançant adhesions de la matriu extracel·lular a les molècules d'adhesió del substrat (SAMs).
La membrana basal actua com una barrera mecànica prevenint la invasió dels teixits profunds per part de cèl·lules malignes.
La membrana basal és també essencial per l'angiogènesi (desenvolupament de nous vasos sanguinis). Les proteïnes de les membranes basals s'ha demostrat que acceleren la diferenciació cel·lular de les cèl·lules de l'endoteli.

## Malalties

El funcionament pobre de la membrana basal origina algunes malalties, això pot ser causat per
* Trastorns genètics, Per exemple la síndrome d'Alport o la síndrome de Knobloch.
* Malalties autoimmunitàries. Exemples: el col·lagen tipus IV de la membrana basal es comporta com autoantigen en la síndrome de Goodpasture; amb un engruiximent de la membrana en el lupus eritematós sistèmic o dermatomiositis.
* Altres mecanismes, com en l'epidermòlisi ampul·lar.

## Referències

* ↑ M Paulsson; Basement membrane proteins: structure, assembly, and cellular interactions; Critical Reviews in Biochemistry and Molecular Biology, Vol 27, Issue 1, 93-127, 1992
* ↑ L. A. Liotta, K. Tryggvason, S. Garbisa, Ian Hart, C. M. Foltz & S. Shafie; Metastatic potential correlates with enzymatic degradation of basement membrane collagen; Nature 284, 67 - 68 (6 March 1980).
* ↑ Y Kubota, HK Kleinman, GR Martin and TJ Lawley; Role of laminin and basement membrane in the morphological differentiation of human endothelial cells into capillary-like structures; The Journal of Cell Biology, Vol 107, 1589-1598

## Bibliografia

* Kefalides, Nicholas A. & Borel, Jacques P.. Basement membranes: cell and molecular biology. Gulf Professional Publishing, 2005. ISBN 9780121533564.
# Mespilus

Els nesplers són un gènere de plantes amb flor de la família Rosaceae. Fins al segle xx hom tractava el gènere Mespilus com a tàxon monotípic. L'espècie Mespilus canescens es va trobar i descriure a l'estat d'Arkansas (USA). L'arbre Eriobotrya japonica també duu el nom de nespler. Per a distingir-lo dels nesplers del gènere Mespilus se li afegix l'adjectiu de japonès: Nesprer japonès.

## Taxonomia

* Mespilus germanica - nespler
* Mespilus canescens

## Referències

* ↑ J.B.Phipps: Mespilus canescens a new Rosaceous endemic from Arkansas. Systematic Botany 15, 26-32, 1990 (Zitiert nach Schuck et al: Enzyklopädie der Laubbäume)
* ↑ Eintrag bei IPNI (Zugriff am 5. Mai 2008)
* Siegmund Seybold, Schmeil-Fitschen interaktiv, Quelle & Meyer, Wiebelsheim 2001/2002, ISBN 3-494-01327-6 (alemany)

## Enllaços externs

* Preparacions gastronòmiques
# Michael Lazarides

Michael Lazarides (30 de novembre de 1928) és un botànic i destacat agrostòleg australià.
Es desenvolupa científicament com taxonomista vegetal, a la Divisió d'Estudis de Terres, CSIRO, de Canberra.

## Algunes publicacions
### Llibres

* 1970. The grasses of Central Australia. 282 pp.
* 1972. A revision of Australian Chlorideae (Gramineae). 51 pp.
* 1980. The tropical grasses of Southeast Asia: excluding bamboos. 225 pp.
* 1988. A Checklist of the Flora of Kakadu National Park and Environs, Northern Territory, Australia. 42 pp. ISBN 0-642-52600-1
* 1995. The genus Eriachne (Eriachneae, Poaceae). 98 pp.

## Honors

Entre 1965 i 1966 fou botànic australià oficial d'enllaç (ABLO) als Reials Jardins Botànics de Kew.

### Epònims

* (Amaranthaceae) Ptilotus lazaridis Benl
* (Leguminosae) Acacia lazaridis Pedley
* (Leguminosae) Racosperma lazaridis (Pedley) Pedley
* (Mimosaceae) Acacia lazaridis Pedley
* (Mimosaceae) Racosperma lazaridis (Pedley) Pedley
* (Poaceae) Aristida lazaridis B.K.Simon
* (Poaceae) Aristida lazaridis B.K.Simon
* (Poaceae) Micraira lazaridis L.G.Clark, J.F.Wendel & Craven

## Referències

* ↑ http://books.google.cat/books?id=kk7raaaamaaj&q=michael+Lazarides&dq=Michael+Lazarides&cd=18%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Mitteilungen der Botanischen Staatssammlung München 4 1961 (APNI)
* ↑ Austrobaileya 1(4): 341 1981 nom. nov. (IK)
* ↑ Austrobaileya 2(4): 351 1987 (IK)
* ↑ Austrobaileya 1(3) 1981 (APNI)
* ↑ Austrobaileya 2(4) 1987 (APNI)
* ↑ Austrobaileya 2(1): 92 1984 (IK)
* ↑ Austrobaileya 2(3) 1984 (APNI)
* ↑ Beagle, 12: 2 1995 (IK)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Leila Akhmerova

Leila Akhmerova (rus: Ле́йла Бегня́зовна Ахмерова) (1 de maig de 1957) va ser una jugadora d'hoquei sobre herba soviètica que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Leyla Akhmerova Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 17 juny 2019].
# Mimasarta niveifascialis

Mimasarta niveifascialis és una espècie d'arna de la família Crambidae. Es troba a Àsia central. És l'única espècie del gènere Mimasarta.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 25 desembre 2018].
* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; Robinson, G.; Pitkin, B.; Hine, A.; Lyal, C., eds. (2003). "Mimasarta niveifascialis". The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum.
# Rosari ensucrat

Un rosari ensucrat és un enfilall de bombons, caramels i altres peces de dolceria, amb una rotllana de carabassat o carabassa ensucrada, anomenada patena, de dimensions més o menys grosses, que imita un rosari. És un costum de l'illa de Mallorca que, per la festa de Tots Sants, els padrins en regalen als fillols, els avis als nets i els pares als fills petits, que el passegen passat pel coll.
Tradicionalment els grans de les avemaries eren de panetets o panellets dolços i els grans dels parenostres eren de fruites ensucrades o confitades. La dolceria i la decoració es va adaptant als costums i l'oferta de cada època. Al primer quart del segle xix es feien amb panetets de mort eren unes galletetes circulars. Després es feren de panellets (de vermell d'ou ensucrat o de pasta d'ametlla) i actualment s'hi han afegit els bombons embolcallats, caramels esponjosos i elements decoratius relacionats amb els personatges dels programes de televisió i pel·lícules infantils. A mitjans del segle xix es podien comprar a la menuda les peces que formaven el rosari ensucrat o comprar-lo fet a una pastisseria, forn de pa o botiga de queviures.
Els rosaris i els panellets de Tots Sants, abans dits a Mallorca panetets de mort, sembla que procedeixen del costum medieval de posar pans damunt les tombes, dins les esglésies, el dia de Tots Sants, juntament amb una lluminària de ciris, pans que després es donaven en almoina. Actualment el costum de regalar aquests rosaris s'ha perdut una mica, per la falta de promoció pels mitjans de comunicació i d'oferta pels forns. La venda de peces a la menuda per a la confecció casolana ha desaparegut. Molts de forns confeccionen ara aquests rosaris amb llepolies.
Als pobles de la Part Forana de Mallorca, era tradicional que la nit de Tots Sants els al·lots pujassen al campanar on el campaner tocava a mort tota la vesprada i la nit de Tots Sants només amb la il·luminació d'algunes candeles i els contava històries tètriques i els convidava a menjar bunyols. Aquesta celebració era l'equivalent del Halloween cèltic difós des dels Estats Units, per la seva part lúdica i de consum de dolços la nit del dia dels Morts.

## Bibliografia

* Carrera i Escudé, Manel. "Rosaris ensucrats. Els collarets dolços de Tots Sants" Publicat a Festes.org (http://www.festes.org/articles.php?id=859) 2008.
* Andreu Ferrer i Ginard, Costumbres de nuestra tierra. Folklore Balear, Ediciones Cort, Palma, 1995. ISBN 84-7535-336-3.
* Gabriel Llompart i Moragues, "Pan sobre la tumba. Una nota de folklore funerario mallorquín", dins Religiosidad popular. Folklore de Mallorca. Folklore de Europa. Miscelánea de Estudios. I, Fontes Rerum Balearium Subsidia num. 4 - Archivo de Tradiciones Populares 34, Palma, 1982, p. 265-271. ISBN 84-300-6545-8.
# Mocuba

Mocuba és un municipi de Moçambic, situat a la província de Zambézia. En 2007 comptava amb una població de 168.736 habitants. Es troba a 100 kilòmetres al nord de Quelimane. Era una vila del districte de Mocuba que fou elevada a ciutat el 12 de febrer de 1971.

## Municipi

En 1998 Mocuba fou una de les 23 ciutats que foren elevades a municipis, amb un govern local electe, formant part d'un total de 33 municipis inicials. Aquesta llista inclou la vila de Milange, la ciutat de Gurúè i la capital Quelimane.

## Demografia

| Any | Població |
| 1997 | 55.923 |
| 2008 | 69.045 |

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2007-12-19. [Consulta: 19 desembre 2007].
* ↑ Elevação a cidade: ref. na Portaria n.º 16061
* ↑ Elevação a cidade: ref. na Portaria n.º 301/71 Arxivat 2016-05-09 a Wayback Machine.
* ↑ "Boletim da República (BR), I Série, Nº 16 de 1987" in Estudo "Desenvolvimento Municipal em Moçambique: As Lições da Primeira Década". p.24. Banco Mundial. Maio 2009. Acesso 2011 outubro 5
* ↑ «Mozambique: largest cities and towns and statistics of their population». World Gazetteer. Arxivat de l'original el 2008-12-31. [Consulta: 18 juny 2008].
# Nadejda Radzévitx

Nadejda Boríssovna Radzévitx (rus: Надежда Борисовна Радзевич) (Orenburg, 10 de març de 1953) és una exjugadora de voleibol de Rússia. Va ser internacional amb la Selecció femenina de voleibol de la Unió Soviètica. Va competir en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 a Moscou en els quals va guanyar la medalla d'or i va jugar els cinc partits.

## Referències

* ↑ «Nadezhda Radzevich Bio, Stats, and Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 5 desembre 2017].
# Irina Makogónova

Irina Petrovna Makogónova (rus: Ирина Петровна Макогонова) (Vorónej, 12 de novembre de 1959) és una exjugadora de voleibol de Rússia. Va ser internacional amb la Selecció femenina de voleibol de la Unió Soviètica. Va competir en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 a Moscou en els quals va guanyar la medalla d'or i va jugar els cinc partits.

## Referències

* ↑ «Irina Makogonova Bio, Stats, and Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-08-31. [Consulta: 8 desembre 2017].
# Monestir de Sant Adrià de Sasau

El Monestir de Sant Adrià de Sasau va ser fundat a finals del segle ix i es trobava a la Vall de Lubierre, en l'actual municipi de Borau. Va servir de seu al primer bisbe del comtat d'Aragó i tot el que en queda en l'actualitat és l'església romànica de Sant Adrià de Sasau, originària del segle xii, doncs del monestir tan sols en queden segurament ruïnes enterrades.
L'església formava part de l'antic monestir, que va ser el més important del comtat d'Aragó en el segle x i va ser una de les seus dels bisbes d'Aragó (en la seva etapa itinerant, sense seu episcopal degut a les incursions sarraïnes de l'Emirat de Còrdova i després al califat de Còrdova, situació que es perllongà fins al 1077, quan els bisbes es van traslladar definitivament a Jaca. Encara hi ha una inscripció a l'església de Sant Adrià del Sasau que diu: "Aquí descansen tres bisbes". El primer d'aquests bisbes va ser Ferriolo, intitulat bisbe sisabensis, que va ser consagrat pel bisbe de Pamplona a principis del segle x, quan els comtes d'Aragó van passar a ser els reis de Pamplona de la Dinastia Ximena mitjançant un canvi de dinastia per via matrimonial (juntament amb una ocupació militar navarresa fins a la vall alta del riu Gállego).
El monestir estava situat en el mateix lloc on s'aixeca l'església avui, en el marge esquerre del riu Lubierre (afluent del riu Aragó), poc després de la confluència de les rieres Cáncil i Bordel, que formen l'esmentat riu Lubierre. S'accedeix a l'església a través de la pista forestal HF-3102-AA, que es pren des de la carretera veïnal, de Borau a Aisa, HU-V-2201 quan aquesta abandona la vall del Lubierre. Després d'estar sepultada durant diversos segles, els veïns de Borau van demanar que es desenterrés l'església, ja que estava plena d'aigües estancades.
Es diu que els bisbes d'Osca, en la seva fugida dels musulmans, van ocultar a Sant Adrià del Sasau el Sant Greal per a protegir-lo dels invasors. Després, el sant Calze passaria a Jaca, al Monestir de Sant Joan de la Penya, al Palau de l'Aljaferia, Barcelona, per acabar a la Catedral de València.

## Notes i referències

* ↑ J. Ángel Sesma Muñoz: Aragón es su historia; Aragón medieval, pàg. 112

## Bibliografia

* Diversos autors: Aragón en su historia. Coordinador, Ángel Canellas López; Caja de Ahorros de la Inmaculada, Saragossa, 1980. ISBN 84-500-3905-3
# Erika Abril

Erika Abril (San José de Pare, 29 d'abril de 1978) és una atleta colombiana de marató i plusmarquista nacional en les distàncies de 21 i 42 km. Ha estat guanyadora de la Carrera de la Dona al seu país, a més de realitzar destacades actuacions en les maratons de São Paulo i Santiago de Xile.

## Trajectòria
### Jocs Olímpics de 2012

Erika va ser classificada als Jocs Olímpics després d'aconseguir la marca classificatòria "A" en la Marató de Santiago de Xile. Abril va ser segona, aconseguint un temps de 2h 36m 10s. i sent superada solament per la xilena Natalia Romero Jaramillo.
Ja en els jocs, Abril va acabar en la posició 51 amb un temps de 2:33:33; nou rècord nacional.

### Campionat Mundial d'Atletisme de 2013

El 10 d'agost de 2013 va participar en la marató del Campionat Mundial d'Atletisme de 2013 celebrat a Moscou (Rússia) acabant en la posició 39, amb un temps de 2:55:13.

## Referències

* 1 2 «Érika Abril, segona en Marató de Sau Paulo i rècord nacional» (en espanyol). eltiempo.com, 04-03-2012. [Consulta: 30 juliol 2012].
* ↑ Lisandro Rengifo. «Érika Abril va baixar marca nacional de marató de 15 anys de vigència» (en espanyol). eltiempo.com, 04-04-2011. [Consulta: 30 juliol 2012].
* ↑ atutobarrios. «Erika Abril, guanyadora de la Carrera de la Dona en Medellín» (en castellà). soyperiodista.com, 09-07-2012. Arxivat de l'original el 2014-09-10. [Consulta: 30 juliol 2012].
* 1 2 «Erika Abril va acabar de segona en la Marató de Santiago de Xile» (en espanyol). eltiempo.com, 01-04-2012. [Consulta: 30 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Perfil en la pàgina oficial de Londres 2012
# Mont Hunter (Alaska)

El Mont Hunter o Begguya, amb 4.442 msnm, és la tercera muntanya més alta de l'Alaska Range, després del Mont McKinley (6.194 m) i el Mont Foraker (5.304 m). Es troba a l'interior del Parc Nacional de Denali, a uns 13 km al sud del Mont McKinley. El Mont Hunter compta amb tres cims que es troben separats per una glacera de grans dimensions.

## El nom

El nom indígena de la muntanya és Begguya, que significa "nens de Denali". Els primers exploradors que anaren a la zona l'anomenaren Mont Roosevelt. El 1903, Robert Dunn, un reporter del "New York Commercial Advertiser," va visitar la zona com a part de l'intent de Frederick Cook per escalar el Mont McKinley. Ell va atorgar el nom de la seva tia Anna Falconnet Hunter (1885-1941), que va finançar el seu viatge, a una muntanya alta propera que sobresortiua des del nord-oest. Aquest va ser, de fet, un pic diferent, que ara es coneix com a Kahiltna Dome. Malauradament, el nom de Hunter es va aplicar erròniament l'actual Mont Hunter per un inspector del govern el 1906.

## Ascensions

Tot i ser molt una muntanya de menor altura que el veí McKinley, la seva escalada és més difícil, per les seves escarpades cares i arestes i per ser molt menys visitada que el seu gran veí.
Fred Beckey, Heinrich Harrer i Meybohm Henry van completar la primera ascensió el 1954, a través de la llarga West Ridge, cosa que va suposar una gran fita per l'època i per les tècniques utilitzades.
A partir de 1977, amb Michael Kennedy i George Lowe, es va obrir una nova ruta per la cara nord-oest.

## Referències

* ↑ Selters, Andy (2004). Ways to the Sky. Golden, CO, USA: The American Alpine Club Press. pp. 170. ISBN 0-930410-83-1. (anglès)

## Enllaços externs

* El Mont Hunter a peakware.com (anglès)
* S GNIS: Mount Hunter (anglès)
* Fotografies del Mont Hunter a photomountains.com Arxivat 2020-11-25 a Wayback Machine.