OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xinxeta (espelma)

Una xinxeta o animeta és una mena d'espelma, generalment molt petita, usada per a fer llum.
Els models tradicionals empraven un petit flotador de suro amb una protecció de llauna i un forat. En el forat hom hi introduïa un petit ble encerat. El conjunt es posava en un got o recipient similar que contenia aigua i, surant pel damunt, oli. En encendre's el ble, l'oli anava pujant per capil·laritat i es vaporitzava i cremava per l'extrem superior. Proporcionant una flama que podia usar-se com a llum i font de calor.

## Tipus principals

Hi ha dues menes de xinxetes per a fer llum:
* Les xinxetes pròpiament dites, basades en un flotador de suro i un ble bescanviable. Hi ha models (vegeu imatge) en que el flotador està format per un recipient metàl·lic, sense suro.
* Les xinxetes-espelma, que acostumen a ser espelmes petites i xates folrades d'una capa metàl·lica.
** A partir d'ara i en aquest article la matèria de les xinxetes-espelma s'anomenarà parafina per a simplificar.

### Detalls i variants

* Perfum. Hi ha xinxetes i xinxetes espelma que, en cremar, proporcionen un ambient perfumat. En funció de les substàncies aromàtiques afegides a l'oli o la parafina.
* Color. Tant a l'oli com a la parafina s'hi poden afegir colorants.

## Usos principals

Les xinxetes d'oli o les xinxetes-espelma tenen el mateixos usos que les espelmes o les llànties.

### Com a llums

* Tradicionalment s'encenien per Tots Sants en memòria dels difunts, com a homenatge a les persones estimades absents.
* En les esglésies catòliques, per a indicar la presència divina en el sagrari, s'encenia una llàntia. Aquesta llàntia prenia sovint la forma d'una xinxeta d'oli.
* Les xinxetes poden ser una forma de donar una llum ambiental exòtica en ocasions especials.
* Com a llum d'emergència són molt pràctiques. Són petites, econòmiques i més segures que les espelmes o ciris allargats (que necessiten un suport).

### Com a font de calor

La tradició d'usar les xinxetes, més aviat les xinxetes espelma, com a font de calor ve dels països anglosaxons. Una petita làmpada es posava sota un suport adequat i permetia escalfar un recipient que reposava sobre el suport. Típicament es tractava d'un recipient amb te (d'aquí el nom anglès de "tealight").
* També s'usa el sistema per a preparar "fondues" i similars.

## Confecció casolana

Les xinxetes d'oli són peces molt senzilles que es poden improvisar a partir de materials habituals en una llar.

## Vegeu també

* Kudlik

## Referències

* ↑ Glenda Short. Soy Candles: How to Make Good-for-the-Earth, Long-Lasting Candles. Stackpole Books, 1 juny 2014, p. 32–. ISBN 978-1-4617-5170-0.
* ↑ Escrits sobre la festa de Tots Sants, per Salvador Palomar http://www.festes.org/arxius/escritsfestatotssants.pdf
* ↑ Carles Jardí Pinyol. A Tivissa canten missa ...: records de fets i costums religiosos. Cossetània Edicions, 2002, p. 131–. ISBN 978-84-95684-88-2.
* ↑ María del Mar Duque Alemañ. El ciclo de la vida: ritos y costumbres de los alicantinos de antaño. Editorial Club Universitario, desembre 2004, p. 220–. ISBN 978-84-8454-335-0.
* ↑ Hacer una vela con agua y aceite https://www.youtube.com/watch?v=XaeCqW6mfdA
# James Gorman

James Edward "Jim" Gorman (Bilston, West Midlands, Anglaterra, 30 de gener de 1859 – San Francisco, Califòrnia, 2 de novembre de 1929) va ser un tirador estatunidenc que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà dues proves del programa de tir. En la prova de pistola individual guanyà la medalla d'or, mentre en la de pistola lliure per equips guanyà la de bronze.

## Referències

* ↑ «Jim Gorman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2013. [Consulta: 9 maig 2016].
# Xots

Xots (Marganell, 1952) o Xots Clapers és el pseudònim de Jordi Clapers Pladevall és un dibuixant català. Va iniciar-se professionalment en el món del còmic dibuixant Camús per la revista Cavall Fort. Actualment es dedica al món de la il·lustració. i de la infografia.

## Referències

* ↑ Cavall Fort, Revista per nois i noies C.V., número 945/946, desembre 2001, p. 19.
# Yo, mi, me, contigo

Yo, mi, me, contigo és el dotzè disc de Joaquín Sabina.
Al disc hi participen els artistes Flaco Jiménez, Charly García, Pedro Guerra, Carlos Varela, Manu Chao, Los Rodríguez, Alejandra Guzmán i Caco Senante. Va ser ravat i mesclat a Red Led per Juan González, i masteritzat per José L. Crespo.

## Llista de cançons

* El rocanrol de los idiotas - 4:18
* Contigo - 4:38
* Jugar por jugar - 4:16
* Es mentira - 4:22
* Mi primo el Nano - 3:40
* Aves de paso - 4:31
* El capitán de su calle - 3:08
* Postal de La Habana - 5:21
* Y sin embargo - 4:36
* Viridiana - 2:52
* Seis de la mañana - 3:48
* No sopor…, no sopor… - 4:31
* Tan joven y tan viejo - 4:17

## Referències

* ↑ "Joaquín Sabina.Perdonen la tristeza". Javier Menéndez Flores. ISBN 84-01-37701-3
* ↑ «Joaquín Sabina – Web Oficial» (en espanyol europeu). [Consulta: 7 gener 2021].
# Zai na he pan qing cao qing

Zai na he pan qing cao qing (在那河畔青草青), comercialitzada com a Green, Green Grass of Home, es una pel·lícula de drama romàntic de Taiwan del 1983 dirigida per Hou Hsiao-hsien, i protagonitzada per Kenny Bee.

## Sinopsi

Da-Nian és un jove professor originari de Taipei que recentment ha estat destinat com a substitut a una escola d'educació primària situada en un petit poble remot al sud de l'illa de Taiwan. Allí es trobarà no sols una classe d'estudiants entremaliats, sinó també una realitat social totalment diferent a la que ell coneixia, i viurà situacions que xocaran amb els seus principis ètics i ecològics, com la pesca fluvial il·legal practicada per alguns dels pares dels seus alumnes. Durant la seva estada, Da-Nian s'enamorarà de Su-Yun, l'altra professora de l'escola.

## Repartiment

* Kenny Bee: Da-nian
* Meifeng Chen: Su-yun
* Ling Jiang: Xian-wang

## Nominacions i premis

A l'edició del 1982 dels Premis de Cinema Golden Horse fou nominada als premis a la millor pel·lícula i al millor director.

## Referències

* ↑ Green, Green Grass of Home (Zai na he pan qing cao qing), Harvard Film Archive
* ↑ Cinemaya. A. Vasudev, p. 12.
* ↑ Chris Berry, Feii Lu Island on the Edge: Taiwan New Cinema and After, p.162

## Enllaços externs

* Clip de la pel·lícula a YouTube
# Íldico

Íldico és un nom de procedència goda. Va ser l'última esposa d'Àtila.
L'any 453 després de Crist, Àtila era a Hongria, en una festa al palau de fusta que hi havia devora del riu Tisza, per celebrar la seua unió amb Íldico. Un cop finida la festa, Àtila pujà a la seua alcova i l'endemà al matí els seus hòmens l'encontraren a terra, amb un bassal de sang al seu voltant. A un racó de la sala hi havia Íldico que plorava.
Es desconeix la causa de la mort d'Àtila. S'ha especulat de la possibilitat que patís un aneurisma que li originàs una hemorràgia interna després de beure en excés. La ubicació on les despulles d'Àtila foren enterrades segueix essent un dels grans misteris de la història.

## Referències

* ↑ Atila, Consultat el 20 de setembre de 2008
* ↑ L'home, Nigel (2006). Àtila. Thomas Dunne Books. p. 264. ISBN 978-0-312-34939-4 .
* ↑ Atila murió de amor Arxivat 2010-05-29 a Wayback Machine., Consultat el 20 de setembre de 2008

## Vegeu també

* Huns
# Estació de Riba-roja de Túria

Riba-roja de Túria és una estació de la línia 9 de Metrovalencia de Riba-roja de Túria. Se situa pararela al carrer projecte N21 mentre que l'antiga estació de Renfe està en la intersecció dels carrers de Salvador Bigorra i la del Crist dels Afligits.
L'estació antiga va ser estació de la primitiva línia C-4 de Rodalies València des de 1889, data en la qual es va inaugurar la línia, fins a l'1 de gener de 1985 quan va passar a ser estació terminal de la línia C-4 per a viatgers i de pas per a mercaderies fins a l'aixecament de les vies pel costat Llíria. Entre els anys 2005-2015 no va disposar de cap servei, ja que s'estava modificant la via fèrria, la qual era d'ample ibèric, per convertir-la en una xarxa de metro.

## Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana

Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana va posar en funcionament la línia de Metrovalencia el 6 de març de 2015, la qual arriba fins a la localitat de Riba-roja de Túria aprofitant la traça de l'antiga línia de rodalies de Renfe de València-Riba-roja de Túria.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Riba-roja | fi de trajecte | | Masia de Traver | Alboraia Peris Aragó |

## En l'època de Rodalies de Renfe
### Distribució de les vies

| Via | Trens i destinacions |
| 1 | València-Nord (Desmantellada 2005) Llíria(Desmantellada) |
| 2 | València-Nord (Desmantellada 2005) Llíria(Desmantellada) |

### Línies i connexions

Línies de Rodalies que van prestar servei en l'estació :
| Període | origen/destinació | < estació | línia | estació > | origen/destinació |
| 1889-1984 | València-Nord | Masia de Traver | València-Llíria | Vilamarxant | Llíria |
| 1985-2005 | València-Nord | Masia de Traver | | terminal | terminal |

## Referències

* ↑ Boletín Oficial del Estado - Otros anuncios oficiales

## Enllaços externs

* Fitxa en miestacion.es
# Comunitat de municipis de Beg ar C'hra

La Comunitat de municipis de Beg ar C'hra (en bretó Kumuniezh kumunioù Beg ar C'hra) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament de les Costes d'Armor a la regió Bretanya, al País de Trégor Goëlo. Té una extensió de 229,08 kilòmetres quadrats i una població de 7.843 habitants (2006).

## Composició

Agrupa 8 comunes :
* Lanvellec
* Loguivy-Plougras
* Plouaret
* Plougras
* Plounérin
* Plounévez-Moëdec
* Trégrom
* Le Vieux-Marché

## Vegeu també

* Intercomunalitats de les Costes del Nord

## Enllaços externs

* Comunitat de Municipis de Beg ar C'hra Arxivat 2013-09-10 a Wayback Machine.
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# 76

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu setanta-sis.
El 76 (LXXVI) fou un any comú començat en dilluns del calendari julià.

## Esdeveniments

* Anaclet esdevé papa de Roma.

## Referències

* ↑ «76». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# 97

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu noranta-set.
El 97 (XCVII) fou un any comú començat en diumenge del calendari julià.

## Esdeveniments

* Evarist succeeix a Climent I com a Papa de Roma.

## Referències

* ↑ Carmelo, Juan del. Santidad en el Pontificado (en castellà). Alcobendas: Dagosola, 2009, p. 227. ISBN 978-84-612-6635-7.
# Linda Haglund

Linda Haglund (15 de juny de 1956-Estocolm, 21 de novembre de 2015), va ser una velocista i escriptora sueca.
Atleta olímpica i campiona de velocitat sueca en 50, 60, 100 i 200 metres. Va contreure matrimoni amb el nord-americà Houston McTear en 1990. En 1981 va ser desqualificada per l'ús de drogues. En 2007 va escriure el llibre "Lindas må bra bok". Va morir el 21 de novembre de 2015 als 59 anys.

## Premis

* 1978, Plata Campionat Europeu d'Atletisme a Praga 100 metres
* 1976, Or Campionat Europeu d'Atletisme en Pista Coberta a Múnic 60 metres
* 1978, Plata Campionat Europeu d'Atletisme en Pista Coberta a Milà 60 metres
* 1980, Plata Campionat Europeu d'Atletisme en Pista Coberta a Sindelfingen 60 metres
* 1981, Plata Campionat Europeu d'Atletisme en Pista Coberta a Grenoble 50 metres

## Referències

* ↑ chicagotribune. «Ben Johnson's Coach Suspended» (en anglès), 25-10-1988. Arxivat de l'original el 2015-11-23. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ gbrathletics. «Swedish Championships» (en anglès), 1999. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ expressen. «Limita Haglund död efter propp i lungan» (en suec), 22-11-2015. [Consulta: 22 novembre 2015].
# Clímene

Clímene és el nom dels següents personatges:
* Clímene (filla d'Oceà), nimfa, filla d'Oceà i de Tetis
* Clímene (nereida), una de les cinquanta nereides
* Clímene (filla de Mínias), princesa d'Orcomen, filla de Mínias
* Clímene (filla de Catreu), princesa de Creta, casada amb Naupli
# Taharqa

Taharqa fou faraó d'Egipte (690-664 aC), possible fill de Piankhi i germà de Shebitku, al que va succeir vers el 690 aC.
Va iniciar el regnat ajudant els jueus contra els assiris, missió que ja l'hi havia encomanat son germà abans d'arribar al tron. Jerusalem fou salvada perquè una epidèmia de pesta va fer retirar als assiris. Però després Taharqa no va poder contenir-los. El profeta Isaïes esmenta a Taharqa i el fa rei d'Etiòpia (Sudan-Abisinia). Després d'això va sufocar algunes revoltes al Delta. Un període prolongat de sequera va donar pas a un nou període de pluges que van produir bones collites. Va establir la seva capital a Tinis.
El seu nom està gravat al temple d'Osiris a Karnak. Va fer moltes construccions a Egipte i Núbia, entre elles al temple d'Amon de Karnak. Va reconstruir el temple de Kawa, prop de Dongola (a l'altre costat del riu) que es va construir en el segon més important dels reis nubians.
La invasió assíria es va iniciar el 674 aC i ràpidament es va produir la conquesta de Memfis per Assarhaddon (on Taharqa fou ferit i el seu harem capturat), el va fer retirar-se cap al sud. Els reietons del Delta es van sotmetre a Assíria i Assarhaddon es va proclamar rei del Baix i Alt Egipte. El rei Nekao I fou instal·lat com a sobirà, gairebé un governador, pels assiris, amb capital a Sais, però Taharqa va retornar aviat (en sortir els assiris del país) i el va derrotar i molts reietons es van passar al seu bàndol. Memfis fou ocupada. Assarhaddon va intentar la reconquesta però va morir de camí. La pau va durar tres anys. Llavors els assiris van tornar sota Assurbanipal (fill d'Assarhaddon) vers el 671 aC i Taharqa va haver de fugir altre cop més el sud que abans, entre la tercera i quarta cataracta, ja que els assiris van entrar a Tebes i van arribar fins a la primera cascada del Nil. No va aconseguir que Egipte, sobretot el Delta, es revoltés contra els assiris
Va morir el 664 aC i fou enterrat a Nuri, prop de Napata. El va succeir el seu nebot Tanutamon, fill de Shebiktu.
| Predecessor: Shebitku | Faraó Dinastia XXV | Successor: Tanutami |

## Enllaços externs

* The Assyrian Conquest. (anglès)
# Temple de Merenptah

El temple de Merenptah fou un temple mortuori de la zona de necròpolis de l'oest de Luxor, modelat segons el Ramesseum, per Merenptah, fill i faraó successor de Ramsès II, que va governar al final del segle xiii aC. Es van trobar moltes peces del temple, inclosa una part de l'estela d'Israel. El temple fou construir amb pedres d'altres temples, com el temple d'Amenhotep III, la figura del qual apareix en molta decoració del temple.
Està just al sud del temple de Tawosret.
# Sekhemkhet

Sekhemkhet fou un faraó de la dinastia III de l'antic Egipte, que Nabib Swelim proposa identificar amb Djeserti o Djeserteti, que figuren al papir de Torí i a les llistes de Saqqara. Seria el Tosortasis de Manethó.
Al papir de Torí, apareix després de Djoser i abans d'una entrada esborrada. Dona per al seu regnat 6 anys. Manethó li'n dona 19 i Swelim pensa que en foren uns 15.

## Descobriment de la tomba

Es va trobar la seva tomba a Saqqara l'any 1951 (la piràmide inacabada de Saqqara), que havia estat abandonada després de pocs anys de treball, amb només un esglaó i mig, i el material es va fer servir després de pedrera per a altres monuments. La base tenia 132 metres i l'altura final havia de ser d'uns 70 metres, és a dir, més gran que la de Djoser. Hi ha alguns corredors a tres costats de la piràmide amb 132 sales, de les quals la d'enterrament ocupa el centre. S'hi van trobar nombrosos objectes, entre aquests, joieria d'or. Les inscripcions donen com a nom del propietari Sekhemkhet, que inicialment no es va associar a cap rei conegut i que, més tard, fou identificat com a Djeserteti o Djeserti. Una inscripció a Maghara, al Sinaí, es pensa que li pogués correspondre. Aquesta construcció es pensa que, com la del predecessor Djoser, fou dirigida per Imhotep. La va descobrir Zakaria Goneim.

## Cambra

A la cambra mortuòria, es va trobar el taüt i algunes restes de fusta. La cambra estava segellada amb guix i es va pensar que s'hi trobaria la mòmia, però quan es va obrir el 1954 no va ser així i el taüt estava buit; se suposa que la tomba fou saquejada i, més tard, restaurada potser durant el nou Regne, com va passar amb altres monuments. El sarcòfag es va deixar al lloc. Als darrers anys, una caiguda de pedres va estar a punt de destruir-lo, però se'n va lliurar per centímetres.
A la part sud de la piràmide, es va trobar una tomba amb restes d'una mastaba, que només tenia un taüt de fusta i l'esquelet d'un nen d'uns 3 anys, que els experts pensen que pogués ser un fill del rei.

## Problemes amb el nom

A una tauleta de vori, hi diu "Nebti Djeserit Ankh", que vol dir 'Visca el nebti Djeserti', que seria, per tant, el nom nebti d'un faraó, i l'associació va ser lògicament amb Sekhemkhet, del qual es van trobar objectes a la vora (un fragment de segell). S'ha suggerit que Djeserti seria el nom d'una reina, perquè el nom Nebti no estava en ús llavors, i no es va recuperar fins a Snefru. Swelim accepta la identificació de Djeserti amb Sekhemkhet.
Al Wadi Maghara (al Sinaí), hi ha unes gravacions a la pedra que correspondrien a aquest rei (inicialment, es va pensar en Teti). En una, es veu el rei amb la maça colpejant els enemics. El nom Teti derivaria del seu nestu-biti Ti o Iteti, que fou una estàtua que se sap que era adorada al temple de Neferirkara Kakai durant la dinastia V. Un estàtua persa d'un sacerdot de Djoser estableix, però, la diferència entre Sekhemkhet/Djerserti, Djoser i Teti.
La seva prematura mort devia ocasionar problemes successoris. Swelim en col·loca com a successor Nebkare o Nebkara.
# Neferka

Neferka o Neferkare fou un faraó de la dinastia III de l'antic Egipte. Seria el Neferka de la llista d'Abidos (no consta en les altres llistes) i el Sephuris de Manethó. Aquest li dona un regnat de 30 anys. Swelim pensa que, com que el seu predecessor va tenir un regnat breu, reparteix els 6 anys entre ambdós.
Swelim li atribueix la capa de piràmide de Zawiet al-Arian on s'han trobat una dotzena de peces de fusta i vori que es poden llegir com a Neferka, Nebka, Aka, Baka, Bika, Shenaka i Sethka. No obstant això, una inscripció en què es pot llegir clarament Neferka no porta el cartutx reial. Per una inscripció trobada per Barsanti al nord de la piràmide inacabada de Zawiet al-Arian, Swelim pensa que el seu nom Horus fou Neb Hedjet Newbiti (un altre nom que hi apareix és Nebtawi). Altres autors pensen que és el nom Horus d'Huni o d'algun altre. Swelim li atribueix aquesta construcció perquè el sistema constructiu va continuar (millorat) en la quarta dinastia i, per tant, el situa al final de la III i no, com es pensava fins fa poc de temps, al començament de la quarta.
# Shepsekare

Shepsekare o Shepseskere fou un faraó de la dinastia V de l'antic Egipte que va governar per pocs anys vers el 2360 aC (cronologia mínima).
El seu nom d'Horus fou Sekhemkhau ('El poder ha aparegut'); el seu Netsu-biti fou Shepseskere o Shepseskarat; el seu nom Sa Ra fou Nekheruser (Netkher-weserw); Manethó li diu Sisires. Apareix a la llista d'Abidos però no a la de Saqqara. També se l'esmenta al papir de Torí amb un regnat de 7 anys coincident amb el que li dona Manethó.
No se sap com va arribar al tron, però com que la família de Nefererkare va tornar a governar, se suposa que va poder ser un príncep reial que hauria pujat al tron per la minoria del cosí o nebot a qui corresponia legítimament.
S'ha conjecturat que es va poder casar amb Nimaathap II, que fou enterrada a Guiza, però no s'ha demostrat.
No se sap res del seu regnat. Un segell amb el seu nom d'Horus es va trobar a la part antiga del temple funerari de Neferefre. No se sap si va construir cap temple solar o alguna piràmide. En general, se li atribueix la piràmide inacabada d'Abusir, situada entre la de Sahure i el temple solar d'Userkaf, però no se sap segur, si bé, com que tots els altres faraons de la dinastia tenen atribuïda la seva piràmide, és molt probable. Aquesta piràmide, excavada a la dècada dels 80, sembla que fou feta amb molta ambició (hauria estat, almenys, la segona més gran després de la de Nefererkare, sinó la primera, amb una base d'uns 100 metres), però es va deixar de construir només començada, potser pel final del regnat del faraó i només en queden algunes restes i el forat on havia d'anar la cambra funerària.
El seu successor fou Neferefre.
# Comunitat de municipis del Mené

La comunitat de municipis del Mené (en bretó Kumuniezh kumunioù ar Menez) és una antiga estructura intercomunal francesa, situada al departament de les Costes d'Armor, a la regió de Bretanya.
Els seus municipis es van fusionar per formar l'1 de gener de 2016 el municipi nou de Mené, fet que va suposar la supressió de la intercomunitat.

## Composició

Agrupa 7 comunes :
* Collinée
* Le Gouray
* Langourla
* Plessala
* Saint-Gilles-du-Mené
* Saint-Gouéno
* Saint-Jacut-du-Mené

## Vegeu també

* Intercomunalitats de les Costes d'Armor

## Enllaços externs

* Comunitat de municipis del Mené
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Mentuhotep II

Mentuhotep II (III) fou fill i successor de Mentuhotep I (II). La seva mare fou Tem. El seu nom d'Horus fou Sanikare i el seu nom Nebty el mateix; el seu nom d'Horus d'or fou Biknebuhotep o Biknebumeankh, o potser també Herep o Hotep; el seu nom Nesut-Bity fou Seneferkare i el seu nom de Sa Ra, Mentuhotep. La seva ubicació cronològica és vers poc després del 2000 aC.
Va agafar el govern d'un país pròsper gràcies als dots organitzatius del seu pare. Pel temps que va regnar el pare, i com que era el fill més gran, devia tenir ja alguns anys, probablement al tomb dels 50, quan va arribar a tron.
Va continuar erigint monuments com havia fet el seu pare. Va enviar una expedició de tres mil soldats al Punt, que va sortir de Denderah cap al Wadi Hammamat i va anar a la costa de la mar Roja, al Wadi Gasus, des on va sortir per mar cap al Punt. Mentuhotep va organitzar aquesta expedició a l'any vuitè del seu regnat i la va dirigir el seu visir Henenu. La via utilitzada fou netejada prèviament de saquejadors. Els expedicionaris portaven fusta per fer barques en arribar a la mar Roja. Pel camí, van trobar dotze pous que havien de servir per a futures expedicions. En arribar a la mar Roja, van construir uns vaixells amb els quals van sortir cap al Punt, en la primera expedició coneguda a aquesta terra, i d'allí van portar alguns productes com goma i perfums; a la tornada a Tebes, es van aturar al Wadi Hammamat per recollir pedra. Els soldats que integraven l'expedició portaven cadascun una botella de cuiro, un bastó, dos pots d'aigua i 20 pans (al dia); els ases anaven carregats amb sandàlies per abastir a les tropes.
A l'oest de Tebes, va construir un petit temple dedicat a Horus al lloc d'un santuari de la dinastia I, temple que fou trobat el 1904. Està construït amb rajoles i té una entrada amb pilons i un mur a l'entorn.
El seu regne està ben considerat segons el que diu en les seves cartes un home anomenat Hekanakht, sacerdot funerari sota el visir Ipy a Tebes. Vers al final del regnat, hi va haver el començament d'una epidèmia de fam a la regió de Tebes.
Va construir la seva tomba prop del temple del seu pare a Deir al-Bari, però no la va poder acabar. Consistia en una avinguda i una rampa que s'aturava una mica a la roca. Els grafits de la rodalia indiquen que el seu lloc d'enterrament hauria d'estar proper.
El seu regnat va durar uns dotze anys. Queda una estàtua d'aquest faraó vestit amb les robes reials tradicionals, el nemes, una roba exclusiva per a reis.
El va succeir el seu fill Mentuhotep III (IV).
El seu nom apareix també com a Mentehotpe, Menthuhetep, Mentouhotep, Mentuhotp, Mentuhotpe, Monthhotep, Montouhotep, Montuhotep, Sankhkara, Sankhkere, Sankhkerementouhotep, Sankhtauyef, Seankhkara, Seankhkare, Seneferkare i Senekhkere.