OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla de Meguidó

La batalla de Meguidó del segle xv aC es va lluitar entre les forces del faraó Tuthmosis III i una gran coalició de Canaan comandada pel rei de Kadesh. És la primera batalla de la qual es té constància amb detall. S'hi han proposat unes quantes dates: el 16 d'abril del 1457 aC, el 1482 aC o el maig del 1479 aC. D'aquesta batalla, els jueus derivaren el terme Harmagedon.

## Antecedents

El poder egipci estava en declivi i, després de la mort de la regent Hatxepsut, una gran coalició de Canaan comandada per Durusha, rei de Cadeix, es va revoltar al Llevant, i Tuthmosis III volia consolidar el poder i restaurar la seva autoritat a l'est, i va refer l'exèrcit egipci amb infanteria armada amb espases, destrals i escuts, mentre la noblesa muntava els carros de guerra. Els revoltats tenien un exèrcit semblant al dels egipcis.
Tuthmosis, contra l'opinió dels seus generals, va triar la ruta més recta travessant un pas estret, per on els revoltats creien que no aniria, i van desplegar les seves forces per la ruta est.

## Batalla

La batalla va acabar amb victòria egípcia després del trencament de les forces cananees, que van tornar a Meguidó, cosa que va dur al setge de la ciutat. És el primer cop que es descriu l'ús de l'arc compost i el primer cop que es conten les baixes d'una guerra.

## Referències

* 1 2 Tucker, Spencer. Battles That Changed History: An Encyclopedia of World Conflict (en anglès). ABC-CLIO, 2010. ISBN 1598844296.
* ↑ (15th_century_BC) Battle Of Megiddo
* ↑ Ancient Egyptians: The Battle of Megiddo (2003) 1 of 5
* ↑ «Battle of Megido (15th century BC)». Absoluteastronomy.com. [Consulta: 5 juny 2024].
# Tusan

Tusan fou una població de l'oasi de Merv.
Només destaca perquè el 7477/748 a l'inici de la revolució abbàssida, el governador omeia del Khurasan, Nasr ibn Sayyar, amenaçat per Abu-Múslim, va designar al seu amir principal Abu-dh-Dhayyal a Tusan i aquest es va comportar de manera cruel; llavors Abu-Múslim hi va enviar un contingent que el va derrotar en la batalla de Tusan.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 803
# Destinació final 5

Destinació final 5 (Final Destination 5 en anglès) és una pel·lícula de terror sobrenatural nord-americana de 2011 dirigida per Steven Quale i escrita per Eric Heisserer. És la cinquena entrega de la sèrie de pel·lícules Final Destination i una preqüela de la pel·lícula original. Destinació final 5 està interpretat per Nicholas D'Agosto, Emma Bell, Miles Fisher, Arlen Escarpeta, David Koechner i Tony Todd, i segueix un jove (interpretat per D'Agosto) que té una premonició i salva un grup de persones de la mort quan un pont penjant comença a ensorrar-se. Tanmateix, aviat s'assabenten que no poden escapar de la mort.
Malgrat que The Final Destination (2009) es va anunciar com la pel·lícula final de la franquícia, l'èxit financer d'aquesta va portar al desenvolupament de Destinació final 5, que va començar el 2010. El rodatge va tenir lloc a Vancouver, igual que amb les tres primeres entregues. S'ha doblat i subtitulada al català.
La pel·lícula es va estrenar als cinemes el 12 d'agost de 2011 i en DVD el 27 de desembre de 2011 per Warner Bros. Pictures i New Line Cinema. Va rebre crítiques diverses de la crítica, amb alguns crítics que la van considerar tant un retorn a la forma per a la franquícia com una millora respecte a l'entrega anterior. Les crítiques es van centrar per no aportar res de nou a la franquícia, el desenvolupament feble dels personatges i el diàleg mitjà, però també van elogiar l'ús del 3D, els efectes visuals, les escenes de mort inventives, el retorn del suspens en lloc d'una sensació acampada (especialment tant la seqüència d'obertura com el final de gir). La pel·lícula va ser un èxit financer, va recaptar 157 milions de dòlars a tot el món contra un pressupost de 40 milions de dòlars, convertint-se en la segona pel·lícula més taquillera de la franquícia.

## Referències

* ↑ «Destinació final 5». Goita què fan, ara!. [Consulta: 1r juliol 2023].
* ↑ «Final Destination 5». [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ «Final Destination 5 (2011)», 02-08-2011. [Consulta: 29 agost 2011].

## Enllaços externs

* Destinació final 5 - Lloc web oficial
* Destinació final 5 a Goita què fan, ara!
# Sarbecovirus

Sarbecovirus és un subgènere dels Betacoronavirus que agrupa els Coronavirus relacionats amb la Síndrome respiratòria aguda greu: espècie de virus que infecta humans, ratpenats i altres mamífers.

## Classificació

Els sarbecovirus, a diferència dels embecovirus o els Alphacoronavirus, només tenen una proteïnasa similar a la papaïna (PLpro) en lloc de dues en el marc obert de lectura ORF1.
Ordre Nidovirales
* Família Coronaviridae
** Subfamília Orthocoronavirinae (coronavirus)
*** Gènere Betacoronavirus; espècie tipus: Murine coronavirus
**** Subgènere Sarbecovirus
***** Espècie: Coronavirus relacionats amb la Síndrome respiratòria aguda greu
****** SARS-CoV (causant del SARS en humans)
****** SARS-CoV-2 (causant de la COVID-19 en humans)
****** Soca de rat-penat SL-CoV-WIV1
****** Soca de rat-penat SARSr-CoV HKU3
****** Soca de rat-penat SARSr-CoV RP3

## Referències

* 1 2 «International Committee on Taxonomy of Viruses (ICTV)» (en anglès). ICTV, 01-02-2019. Arxivat de l'original el 2020-03-20. [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ Wong, Antonio C. P.; Li, Xin; Lau, Susanna K. P.; Woo, Patrick C. Y. «Global Epidemiology of Bat Coronaviruses» (en anglès). Viruses, 11, 2, 2-2019, pàg. 174. DOI: 10.3390/v11020174.
* ↑ «Phylogeny of SARS-like betacoronaviruses including novel coronavirus SARS-CoV-2» (en anglès). Nextstrain. [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ Woo, Patrick C. Y.; Huang, Yi; Lau, Susanna K. P.; Yuen, Kwok-Yung «Coronavirus Genomics and Bioinformatics Analysis» (en anglès). Viruses, 2, 8, 24-08-2010, pàg. 1804–1820. DOI: 10.3390/v2081803. ISSN: 1999-4915. PMC: PMC3185738. PMID: 21994708.
# Mnasíloc

Mnasíloc (en llatí Mnasilochus, en grec antic Μνασίλοχος) fou un dirigent dels acarnanis.
L'any 191 aC va ser subornat per Antíoc III el Gran perquè convencés a l'assemblea d'Acarnània de posar-se al costats dels selèucides en la guerra contra Roma. Després de la derrota d'Antíoc a la batalla de Magnèsia l'any 190 aC, un article de les condicions de pau va ser la rendició de Mnasíloc a Roma, segons diuen Polibi i Titus Livi.

## Referències

* ↑ Mnasilochus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1105
# Luis Rivas Amat

Luis Rivas Amat va ser un militar espanyol que va intervenir en la Guerra Civil Espanyola.
Militar procedent de milícies, va aconseguir el rang de major de milícies i va passar a manar un batalló de la 1a Brigada Mixta. Al juny de 1937 va assumir el comandament de la recentment creada 100a Brigada Mixta, el nucli de la qual va ser el batalló manat per Rivas Amat. Al capdavant d'aquesta unitat participaria en diverses batalles importants. Al començament de la batalla de Brunete Rivas va destacar al capdavant de la seva brigada, la qual —actuant com a avantguarda de la 11a Divisió— va prendre Brunete poc després d'iniciar-se la batalla. L'agost de 1938, en plena batalla de l'Ebre, va assumir el comandament de la XII Brigada Internacional. El 23 de setembre va assumir breument el comandament de la 45a Divisió, en substitució de l'alemany Hans Kahle. Després de ser ferit i cedir el comandament de la divisió poc després, va seguir al capdavant de la XII Brigada.

## Referències

* 1 2 Engel, 1999, p. 92.
* ↑ Modesto, 1978, p. 166.
* ↑ Engel, 1999, p. 32.
* ↑ Castells Peig, 1974, p. 502.
* ↑ Engel, 1999, p. 219.
* ↑ Cabrera Castillo, 2002, p. 553.
* ↑ Besolí et al, 2005.

## Bibliografia

* Besolí, Andreu. Ebro 1938. 2a edició. Barcelona: Inedita Editores, 2005. ISBN 84-96364-27-5.
* Cabrera Castillo, Francisco. Del Ebro a Gandesa: La batalla del Ebro, julio-noviembre 1938. Almena, 2002.
* Castells Peig, Andreu. Las Brigadas Internacionales de la guerra de España. Ariel, 1974.
* Engel Masoliver, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Modesto, Juan. Soy del Quinto Regimiento. Editorial Laia, 1978.
# Toronto Blue Jays

El Toronto Blue Jays és un club professional de beisbol canadenc de la ciutat de Toronto que disputa la MLB.

## Palmarès

* Campionats de la MLB (2): 1992, 1993
* Campionats de la Lliga Americana (2): 1992, 1993
* Campionats de la Divisió Est (5): 1985, 1989, 1991, 1992, 1993

## Evolució de la franquícia

* Toronto Blue Jays (1977–present)

## Colors

Blau, negre, grafit, argent i blanc.

## Estadis

* Rogers Centre| (1989-present)
** SkyDome (1989-2005)
* Exhibition Stadium (1977-1989) |

## Números retirats

* Jackie Robinson 42

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2014-01-07 a Wayback Machine.
* CBC Digital Archives - Major League Baseball Comes to Canada
* Webs sobre el club Arxivat 2009-06-05 a Wayback Machine.
# Sota amenaça

Sota amenaça (títol original en anglès, Trespass) és un thriller psicològic dirigit per Joel Schumacher i protagonitzat per Nicolas Cage i Nicole Kidman. La gravació va començar a Shreveport, Luisana, el 30 d'agost i va durar nou setmanes. S'ha doblat al català.

## Argument

En Kyle Miller (Nicolas Cage), la seva dona Sarah (Nicole Kidman) i la seva filla Avery (Liana Liberato) són segrestats per extorsionadors i comença aleshores un cicle de traïció i enganys que té lloc en condicions extremes sota pressió.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge | Veu en català |
| Nicole Kidman | Sarah Miller | Núria Mediavilla |
| Nicolas Cage | Kyle Miller | Joan Carles Gustems |
| Cam Gigandet | Jonah | Hernan Fernández |
| Liana Liberato | Avery Miller | Isabel Valls |

## Referències

* 1 2 Sota amenaça a Eldoblatge.cat
* ↑ «Sota amenaça». ésAdir. [Consulta: 26 maig 2023].

## Enllaços externs

* Sota amenaça - Lloc web oficial
# Mnesífil

Mnesífil (en llatí Mnesiphilus, en grec antic Μνησίφιλος) fou un orador i polític atenenc.
Va influir en el desenvolupament de la batalla de Salamina l'any 480 aC, aconsellant Temístocles que no retirés la flota de Salamina i marxessin a combatre a l'istme de Corint dissolent l'esquadra grega, tal com els generals li havien recomanat. Temístocles va convocar una nova reunió i va convèncer amb moltes dificultats als generals de mantenir la posició a Salamina.
Segons Plutarc, Temístocles admirava i seguia els consells de Mnesífil, ja que creia que no era un simple retòric ni un sofista, sinó un home pràctic, amb molt bon sentit de la realitat, un estadista atenenc digne seguidor de les ensenyances de Soló. Plutarc els mostra a tos dos com a molt bons amics a l'obra Επτά σοφών συμπόσιον (Banquet dels set savis).

## Referències

* ↑ Mnesiphilus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1107
# Torre de Juan Abad

Torre de Juan Abad és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1.782 | 1.521 | 1.376 | 1.349 |

## Història

Les primeres referències sobre la localitat es remunten a l'edat mitjana; concretament a les Cròniques d'Alfons VIII de Castella, que va prendre "Feznavessore" (Hisn ibn Xoray) als musulmans. Del seu castell, en el qual va estar pres Hixem III, un dels últims califes de Còrdova, queden les ruïnes en l'estret de les torres. La fortalesa vigilava el pas del Dañador, que era un dels accessos de la Via Augusta des d'Andalusia cap a Llevant. Hi ha dubtes sobre l'existència real de Juan Abad, de qui rep el seu nom la vila, que va deure ser un dels primers pobladors de la vila. Es diu que va pertànyer a l'Orde de Santiago i depenia de Montiel. Rodrigo Manrique, avançat de Segura, li va segregar el terme de Belmonte de la Sierra, en l'actualitat Villamanrique. Jorge Manrique va arribar a ésser comendador de Montizón.
Durant el regnat de les Reis Catòlics se li van concedir privilegis per enviar alguns soldats a la conquesta de Granada. Francisco de Quevedo va ser senyor de la vila, encara que va haver plets per això durant alguns segles, i va allotjar en la seva casa al rei Felip IV d'Espanya. Durant el segle xvii es van segregar els termes de Castellar de Santiago i de Torrenueva. En 1873, durant les guerres carlines, va haver un assalt a la casa de Juan Frías protagonitzat per "liberals" que venien dels pobles d'Urda i Campo de Criptana.

## Enllaços externs

* Web amb informació del municipi Arxivat 2009-05-20 a Wayback Machine.
* Web amb informació del municipi Arxivat 2009-02-04 a Wayback Machine.
* Pàgina web amb informació de l'Òrgan Històric de Gaspar de la Redonda Arxivat 2017-09-12 a Wayback Machine.
# Lady and the Tramp II: Scamp's Adventure

Lady and the Tramp II: Scamp's Adventure (literalment en català: La dama i el rodamón II: L'aventura de Scamp) és una pel·lícula d'animació estatunidenca de 2001, produïda per Walt Disney Television Animation. Es tracta de la seqüela de la pel·lícula de 1955 La dama i el rodamón, i va ser llançada directament en video i DVD.
Dirigida per Darrell Rooney i Jeannine Roussel, amb guió de Bill Motz, Bob Roth i Tom Rogers, explica la història dels dos protagonistes de la primera pel·lícula, Reina i Golf, que acaben de tenir quatre cadells. Un d'ells, Scamp, vol ser un gos de carrer, com el seu pare i passa tot d'aventures per aconseguir-ho.
La pel·lícula va rebre nominacions de l'Association Internationale du Film d'Animation (ASIFA) durant la 29a edició dels Premis Annie el 2001, de DVD Exclusive durant els DVD Exclusive Awards de 2001, i de l'Acadèmia de Cinema de Ciència-ficció, Fantasia i Terror pels Premis Saturn de 2002. L'actor Scott Wolf, que feia la veu d'Scamp, va guanyar el Video Premiere Award als DVD Exclusive Awards de 2001 a la millor interpretació de personatge d'animació.

## Repartiment

* Scott Wolf: Scamp
** Roger Bart: Scamp (cançons)
* Alyssa Milano: Angel
** Susan Egan: Angel (cançons)
* Chazz Palminteri: Buster
** Jess Harnell: Buster (cançons)
* Jeff Bennett: el rodamón, Jock i Trusty, gossera
* Jodi Benson: la dama
* Bill Fagerbakke: Mooch
* Mickey Rooney: Sparky
* Cathy Moriarty: Ruby
* Bronson Pinchot: Francois
* Debi Derryberry i Kath Soucie: Annette, Danielle, i Collette
* Rob Paulsen: Otis
* Nick Jameson i Barbara Goodson: Jim Dear i Reina
* Andrew McDonough: Junior, fill de Jim Dear i Reina
* Tress MacNeille: la tieta Sara
* Mary Kay Bergman i Tress MacNeille: Si i Am
* Jim Cummings: Tony
* Michael Gough: Joe
* Frank Welker: Reggie
* April Winchell: Mrs. Mahoney

## Referències

* ↑ «La dama y el vagabundo 2 (2001)» (en castellà). [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ Laguna, Ray. «2001: La dama y el vagabundo 2: Las aventuras de Golfillo (Lady and the Tramp II: Scamp’s Adventure) | Animación para adultos» (en castellà). [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ «Lady And The Tramp II: Scamp’s Adventure». [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ «Lady and the Tramp II: Scamp's Adventure - IMDb». [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ «Disney Animation Archive: Direct to Video/Lady and the Tramp 2-Scamps Adventure/Awards/index.php», 14-10-2010. Arxivat de l'original el 2010-10-14. [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ «Lady and the Tramp II: Scamp's Adventure», 27-02-2001. [Consulta: 1r maig 2022].
# Demiürg

El demiürg (en grec significa "artesà"), en la filosofia idealista de Plató, és considerat un déu creador del cosmos. En la filosofia gnòstica és l'entitat inferior a Déu que, sense ser necessàriament creadora, és impulsora de l'univers que atrapa en la matèria les ànimes que són part de Déu. Al judaisme hel·lènic i al cristianisme no gnòstic s'utilitzà la paraula demiürg com a creador, aplicada a Déu. Els jueus i cristians hel·lènics (Filó, Pau de Tars, i pares de l'església alexandrins) eren els qui utilitzaven aquest terme, especialment aquests últims

## Gnosticisme

El concepte platònic del demiürg és reprès pel gnosticisme, identificant-lo amb Jehovà com al creador de la matèria. Però el que en el platonisme era imperfecció, en el gnosticisme es transforma en maldat. L'Univers era pels gnosticistes una gradació, des del més subtil (Déu) fins al més baix (la matèria). Així el demiürg com a creador i organitzador del món material, es converteix en encarnació del mal, empresonant als homes i encadenant-los a les passions materials.
L'Esperit és l'única part de la divinitat que correspon a l'ésser humà, el qual lliura una "batalla" permanent contra el cos i la matèria, transformant així la terra en infern, entenent per "infern" no el concepte de l'Hades o de l'inframon sinó el lloc més allunyat de Déu. Tan sols la sophia, la saviesa, la gnosi, arriba per amor des del subtil fins a la terra per alliberar l'ésser humà de l'esclavitud de la matèria. La salvació no és una qüestió de creença o de pietat divina, sinó que es converteix en una revelació, sols possible per aquells que encara no han perdut del tot la poca divinitat que tots els éssers humans posseïm.

## Referències

* 1 2 Rodríguez Santidrián, Pedro. «Demiurgo». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 140-141. ISBN 84-7838-400-6.
# Torre de Montgó

La Torre de Montgó és una torre de sentinella declarada bé cultural d'interès nacional a l'est del nucli antic de la població de l'Escala, al cim de la muntanya de Montgó.del municipi de l'Escala Torre de defensa de la pirateria bastida l'any 1598 per ordre de Felip I d'Aragó i Castella, per intentar protegir els pescadors de l'Escala i l'Estartit. A prop del camí que condueix a la torre, al Corral d'en Lleona, es varen trobar restes d'una vila romana (segle II-III).
Es tracta d'una torre de planta circular, amb la base atalussada, bastida amb pedra de diverses mides desbastada, disposada en filades més o menys regulars i lligada amb morter de calç. Formada per planta baixa i dos pisos. La torre presenta una porta a la planta baixa, tot i que la porta principal es troba al primer pis i s'hi accedeix des de l'exterior, per unes escales de ferro actuals. Les portes també són de ferro. A la part superior, la torre tenia quatre matacans dels quals només es conserven restes de les mènsules de sosteniment. Al nivell del primer pis, hi ha diverses espitlleres quadrades, distribuïdes regularment en grups de tres, per a armes de foc. Pel que fa a l'interior, els nivells estan coberts amb voltes cupulars de pedra disposada concèntricament. Del primer pis, destaquen els arcs rebaixats de pedra, disposats a manera de fornícula dins del mur perimetral de la torre, alguns utilitzats per a facilitar la defensa de l'element a través de les espitlleres. El pis superior és descobert.

## Referències

* ↑ Catalunya, Agència Catalana del Patrimoni, Generalitat de. «Torre de Montgó · Visitmuseum · Catalonia museums». visitmuseum.gencat.cat. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 5 desembre 2016].
* 1 2 3 «Torre d'en Montgó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Peyton Place

Peyton Place és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Mark Robson, estrenada el 1957, adaptada del best-seller de Grace Metalious.

## Argument

"La ciutat de Peyton Place només és plàcida en aparença. Allison MacKenzie, una bonica estudiant, descobreix que la seva mare amaga un pesat secret. L'arribada d'un nou director del col·legi i la millor amiga que ha estat abusada pel seu sogre van acabar de trastocar el dia a dia de Peyton Place."

## Repartiment

* Lana Turner: Constance MacKenzie
* Diane Varsi: Allison MacKenzie
* Hope Lange: Selena Cross
* Lee Philips: Michael Rossi
* Russ Tamblyn: Norman Page
* Lloyd Nolan: Dr. Matthew Swain
* Arthur Kennedy: Lucas Cross
* Terry Moore: Betty Anderson
* David Nelson: Ted Carter
* Barry Coe: Rodney Harrington
* Betty Field: Nellie Cross
* Mildred Dunnock: Miss Elsie Thornton
* Leon Ames: Mr. Harrington
* Lorne Greene:
* Robert H. Harris: Seth Bushwell

## Al voltant de la pel·lícula

A Vellut blau l'escena del salvament de Dorothy ha inspirat del paper de Hope Lange (Selina Cross). Aquesta mateixa actriu actua a Vellut blau i encarna la Sra. Williams, la mare de Sandy, un dels personatges principals.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1958. Oscar al millor actor secundari per Arthur Kennedy
* 1958. Oscar al millor actor secundari per Russ Tamblyn
* 1958. Oscar a la millor actriu per Lana Turner
* 1958. Oscar a la millor actriu secundària per Hope Lange
* 1958. Oscar a la millor actriu secundària per Diane Varsi
* 1958. Oscar a la millor fotografia per William C. Mellor
* 1958. Oscar a la millor pel·lícula
* 1958. Oscar al millor director per Mark Robson
* 1958. Oscar al millor guió adaptat per John Michael Hayes
* 1958. Globus d'Or a la millor actriu secundària per Mildred Dunnock
* 1958. Globus d'Or a la millor actriu secundària per Hope Lange

## Referències

* ↑ allocine.fr
* ↑ «Peyton Place». The New York Times.
# Mohács

Mohács (en croata i bunjevac Mohač, serbi Мохач, alemany Mohatsch, turc Mihaç abans Mihač, també Mohaç o Mohač) és una ciutat d'Hongria situada a la riba dreta del Danubi, al comtat de Baranya. La població el 2009 era de 19.129 habitants. És famós el carnaval de Busójárás que se celebra cada primavera.

## Història

En el període romà hi va haver un campament a la riba del Danubi proper a Mohács. Dins del regne hongarès va formar part de l'històric comtat de Baranya; conquerit el país pels otomans fou capçalera del sandjak de Mohács. Als voltants d'aquesta ciutat van tenir lloc dues batalles que van marcar l'inici i el final de la dominació otomana a Hongria, la primera el 1526 i la segona el 1687. Quan fou recuperada pels habsburg va ser reintegrada al comtat de Baranya.
Vegeu: Batalla de Mohács (1526), batalla de Mohács (1687) i Sandjak de Mohács
El 1910 el districte tenia 56.909 habitants dels quals 21.951 parlaven alemany, 20.699 hongarès, 4.312 serbi i 421 croata, i hi havia 9.600 a la llista de "altres" (segurament Bunjevac i Šokac).

## Personatges il·lustres

* Zoltán Ribli, (n. 1951), Gran Mestre d'escacs.
* Ferenc Pfaff, arquitecte hongarès dissenador de les estacions de Bratislava, Miskolc (Gömöri i Tiszai), Pécs, Győr, Košice, Satu Mare, Szeged, Vršac, Carei, Zagreb, Debrecen, i altres.
* Endre Rozsda, pintor franco-hongarès
* Ödön Szendrő, líder local de la revolta de 1956

## Fotos

* Danubi a Mohács
* Ajuntament
* Parc dels Records
* Parc dels Records
* Carnaval de Busójárás
* Mascares
* Carnaval
* Carnaval
# TDLS

TDLS, escurçat de Tunneled Direct Link Setup, és "una manera directa de transmetre contingut multimèdia i altres dades més ràpidament entre dispositius que ja estan a la mateixa xarxa Wi-Fi". Els dispositius que l'utilitzen es comuniquen directament entre ells, sense implicar l'encaminador de la xarxa sense fil.
Wi-Fi Alliance va afegir la certificació per a TDLS el 2012. Descriu aquesta funció com una tecnologia que permet que els dispositius s'enllaçin directament entre si quan estan connectats a una xarxa Wi-Fi tradicional. Els dispositius TDLS CERTIFICATS per Wi-Fi poden configurar enllaços segurs i transferir dades directament entre ells. Els dispositius enllaçats a TDLS es beneficien d'una connexió optimitzada per fer coses com ara la transmissió de vídeo o la sincronització de contingut, sense carregar la xarxa en el seu conjunt.
L'IEEE ho ha aprovat com a estàndard IEEE 802.11z.
El protocol Cast de Google utilitzat per Chromecast utilitza TDLS per iniciar la duplicació de la pantalla.

## Referències

* ↑ «Wi-Fi Alliance® now certifying Tunneled Direct Link Setup | Wi-Fi Alliance» (en anglès). [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ «Wi-Fi Alliance now certifying TDLS devices» (en anglès), 27-08-2012. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ IEEE Standard for Information technology-- Local and metropolitan area networks-- Specific requirements-- Part 11: Wireless LAN Medium Access Control (MAC) and Physical Layer (PHY) specifications Amendment 7: Extensions to Direct-Link Setup (DLS) (en anglès), October 2010, p. 1–96. DOI 10.1109/IEEESTD.2010.5605400. ISBN 978-0-7381-6499-1.
* ↑ «Chromecast Wireless Protocols Part-II: Cast» (en anglès). Chromecast Wireless Protocols Part-II: Cast, 24-10-2016.
* ↑ «Tunneled direct link setup through a tunnel» (en anglès). [Consulta: 11 novembre 2023].