OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hew Fraser

Hew Thomson Fraser (Glasgow, 25 de juliol de 1877 – Duthil, Highland, 11 d'agost de 1938) va ser un jugador d'hoquei sobre herba escocès que va competir a principis del segle xx. Posteriorment intentà la carrera política amb el Partit Liberal.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre herbal, com a membre de l'equip escocès.
Entre 1929 i 1938 fou el candidat Liberal per la divisió Wood Green de Middlesex. El 1929 fou segon en la lluita per les eleccions generals, enviant el candidat laborista a la tercera posició. El 1935 ho tornà a provar, però quedà en tercera posició.

## Referències

* ↑ «Hew Fraser Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 d’agost 2011. [Consulta: 15 novembre 2015].
* ↑ British Parliamentary Election Results 1918-1949, FWS Craig
* ↑ «UK General Election results November 1935». politicsresources.net [Consulta: 15 novembre 2015].
# Santa Maria d'Ovarra

Santa Maria d'Ovarra és un monestir romànic al Prepirineu, al peu de l'extrem occidental de la serra de Sis.

## Particularitats

Fou construït pels mestres llombards el primer quart del segle xi a les ribes de l'Isavena a la comarca de Ribagorça). «Ovarra» significa en basc «forat entre roques» i és en el fons d'una vall bloquejada pel congost d'Ovarra o de La Croqueta, on s'alça el monestir. L'església de Santa Maria està dedicada alhora a sant Pere, sant Esteve i a la Santa Creu.
Es va construir segons el sistema de proporcions del triangle equilàter, sistema que es modificà més tard per seguir el de les proporcions dobles o diapasó. Els nombres 3 (Trinitat) i 7 (Esperit Sant, totalitat del temps, apocalipsi…) es repeteixen per tot el temple: tres finestres a l'absis central i set als tres absis. Presenta totes les característiques de l'estil llombard: les arcuacions cegues que compassen els murs, separades pels contraforts o lesenes i frisos de dents de serra. Original d'aquest temple és el fris d'influència musulmana, amb cel·les romboidals, que corona l'absis central.
L'edifici consta de tres naus, de les quals la central és més alta i ampla. Les naus estan culminades per absis semicirculars coberts amb voltes de quart d'esfera que descansen en pilastres cruciformes. El campanar es va començar a construir, però les parets només van assolir una alçada de 3 m. En un dels murs laterals, s'obre una portalada amb grosses dovelles datada del segle xvi, on trobem esculpit l'escut dels Mur.
Està datat l'assentament de monjos en aquest indret des de l'any 874. Aquest monestir va esdevenir el cor del comtat de Ribagorça, escindit del Pallars el 930 per Ramon III de Ribagorça. No existeixen construccions anteriors al segle xi perquè segurament foren arrasades per les ràtzies musulmanes.
La protecció de les baronies d'Espés i dels Mur de Pallars significaren dos moments àlgids en els segles xiii i xvi, respectivament, però el restabliment del bisbat de Barbastre el 1571 significà la desaparició del priorat i el començament d'una decadència de la qual mai més es recuperà. Les voltes del peu de l'església s'enfonsaren el 1872.
El 1931, va ser declarat monument nacional, però no es va començar la reconstrucció fins a la dècada dels seixanta. El palau prioral, manat construir al segle xvi pel prior Pere Mur, resta en ruïnes al peu de la basílica.
Ovarra va tenir un molí fariner a la part més propera al riu que actualment està condicionat com a alberg per a grups de joves. El pont que dona accés al conjunt recorda un d'estil gòtic que es va emportar una riuada el 1963.
Fora del clos de Santa Maria d'Ovarra, a menys d'un centenar de metres hi ha ubicada la petita església de Sant Pau d'Ovarra, la qual feia compatible el culte monacal amb el més senzill dels feligresos.

## Imatges

* Escut dels Mur
* Decoració del mur lateral
* Vista dels absis
* Pont d'accés
* Santa Maria d'Ovarra

## Referències

* ↑ «Santa Maria d'Ovarra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Diputación de Huesca (cartells informatius).

## Enllaços externs

* Romanicoaragones.com
* Aldeaglobal.net
# Rómulo Macció

Rómulo Macciò (29 d'abril de 1931 - Buenos Aires, 11 de març de 2016) va ser un pintor argentí associat amb l'avantguarda de la dècada de 1960.

## Biografia

Autodidacta, va treballar en publicitat i arts gràfiques; va exhibir per primera vegada en la Galeria Galatea el 1956, despertant l'interès de Clorindo Testa i Rogelio Polesello unint-se al Grup Boa i guanyat el Premi De Ridder Prize el 1959.
Va formar part del grup Set Pintors Abstractes. Juntament amb Jorge de la Vega, Ernesto Deira i, fugaçment, Enrique Sobisch, va ser un dels representants més destacats del corrent denominat Nova Figuració.
Va guanyar el premi internacional del Institut Di Tella el 1962, convertint-se en sinònim de l'avantguarda al costat d'uns altres, com Luis Felipe Noé. A més va rebre un Premi Konex per cada edició d'Arts Visuals que es fa cada 10 anys (1982, 1992 i 2002), on es premia el millor de cada dècada, per la qual cosa va significar, segons la Fundació Konex, que durant 30 anys va estar entre els 5 millors pintors de l'Argentina.
Macció va realitzar exhibicions a Europa i Amèrica, amb retrospectives i inclusió en col·leccions com les del Museu Nacional de Belles arts (Buenos Aires) i de l'exterior.

## Exposicions (selecció)

* 1963 - Biennal de Sant Pablo.
* 1967- Institut Di Tella, Buenos Aires.
* 1968- Biennale di Venezia, Pavelló Argentí.
* 1969 -Centre de Relacions Interamericanas, Nova York.
* 1976 - Museu d'Art Modern, Mèxic DF.
* 1977 - Museu d'Art Modern, París.
* 1985 - Biennal de Sant Pablo.
* 1987 - Sales Nacionals, Buenos Aires.
* 1988 -Biennale di Venezia.
* 1990 - Sala Saint Jean, Hotel de Ville, París.
* 1991 - Castello Sforzesco, -Sala Viscontea, Milà; Institut Italo Llatinoamericà, Roma.
* 1996 -Museu Cuevas, Mèxic DF.
* 1997- Fundació PROA, Buenos Aires.
* 1999 - Centre Cultural Recoleta, Buenos Aires.

## Referències

* ↑ «Murió Rómulo Macciò», 11-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-04-15. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ http://www.latinartmuseum.com/maccio.htm Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.lanacion.com.ar/184623-esencialmente-pintor Arxivat 2015-11-20 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.fundacionkonex.org/b415-r%C3%B3mulo_maccio
* ↑ http://www.lanacion.com.ar/1171920-maccio-exhibe-junto-al-rio-obras-de-gran-tamano Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine.
# Sant Austremòni

Saint-Austremoine és un municipi francès situat al departament de l'Alt Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 52 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Austremoine era de 52 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 54 habitatges, 24 eren l'habitatge principal de la família, 25 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 52 eren cases i 1 era un apartament. Dels 24 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 9 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Austremoine el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 12 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 32 persones, 24 eren actives i 8 eren inactives. De les 24 persones actives 21 estaven ocupades (14 homes i 7 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 8 persones inactives 3 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Saint-Austremoine hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 315 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Austremoine a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Austremoine a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# William Graham (jugador d'hoquei)

William Evans Graham (Dublín, 29 de gener 1886 – Dublín, 5 de setembre de 1947) va ser un jugador d'hoquei sobre herba irlandès que va competir a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herbal, com a membre de l'equip irlandès.

## Referències

* ↑ «William Graham Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 14 novembre 2015].
# Sarah Josephson

Sarah Josephson (Bristol, 10 de gener de 1964) és una nedadora estatunidenca, ja retirada, especialitzada en natació sincronitzada que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
Va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1984, als Jocs de Los Angeles, quedà eliminada en sèries en la prova de solo del programa de natació sincronitzada. Als Jocs de Seül 1988 disputà les dues proves del programa de natació sincronitzada. En la prova per parelles, junt a la seva germana bessona Karen Josephson, guanyà la medalla de plata, mentre en la prova de solo quedà eliminada en la classificació. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona guanyà la medalla d'or en la mateixa prova per parelles, novament amb la seva germana. En la prova de solo tornà a quedar eliminada en la classificació.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or i quatre de plata als Campionat del Món de natació de 1982, dues medalles d'or als Jocs Panamericans, entre moltes altres victòries.
El 1997 fou incorporada a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Sarah Josephson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 29 març 2020].
* 1 2 «KAREN AND SARAH JOSEPHSON (USA) - 1997 Honor Synchronized Swimmers» (en anglès). Arxivat de l'original el 20 de març 2012. [Consulta: 15 febrer 2012].
# Estació del Maresme - Fòrum

* El títol d'aquest article és incorrecte a causa de limitacions tècniques. El títol correcte de l'article és Estació del Maresme | Fòrum.
Mapa Metro Línia 4 :
Mapa TramBesòs T4, T5 i T6 :
El Maresme | Fòrum és una estació de la L4 del Metro de Barcelona i El Maresme és una estació de la línia T4 del Trambesòs, ambdues estan situades molt prop entre si i formen un intercanviador al barri de Diagonal Mar al districte de Sant Martí.
L'estació del metro de la L4 està sota el carrer Llull i es va inaugurar el 2003 com una nova estació entre les estacions de Selva de Mar i Besòs Mar a raó del esdeveniment del Fòrum Universal de Les Cultures del 2004, en un tram de túnel que existia des de 1982. Un any més tard el 8 de maig de 2004 es va inaugurar la del Tram que es troba sobre l'Avinguda Diagonal.
L'agost del 2013 l'estació del tram va ser notícia per un intent de robatori de la barana.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Metro de Barcelona |||||
| Trinitat Nova | Selva de Mar | Besòs Mar | La Pau |
| Trambesòs |||||
| Verdaguer | Selva de Mar | Fòrum | Estació de Sant Adrià |

## Accessos del metro

* Carrer Llull - Avinguda Diagonal
* Carrer Llull - Rambla Prim

## Referències

* ↑ http://www.324.cat/noticia/2160527/barcelona/Dos-detinguts-quan-intentaven-robar-la-barana-de-la-parada-del-tramvia-del-davant-de-Diagonal-Mar-de-Barcelona

## Vegeu també

* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Llista d'estacions de tramvia de la regió metropolitana de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Governació de Sharqia

La governació de Sharqia (àrab: محافظة الشرقيّة, muḥāfaẓat ax-Xarqiyya) és una de les governacions o muhàfadhes d'Egipte, situada al nord del país, que té com a capital la ciutat d'Al-Zaqāziq. L'any 2006 tenia 5.340.058 habitants. Hi ha les ciutats d'Al-Zaqāziq, Belbeis, Menya Al Qamh, Abou Hammaad, Faqous, Hehya, Abu Kabeer, Al Husaineya, Kafr Saqr, Awlaad Saqr, Al Qenayaat, Deyarb Najm i Al Ebrahemeyah.

## Història

Formava una pagarquia romana d'Orient amb el nom d'Afroditòpolis fins a la dominació musulmana quan va esdevenir una kura (cora); fou una de les poques pagarquies que llavors va rebre un nom àrab, que volia dir 'orient' per estar a la riba oriental del Nil. La primera capital fou Ansina (Antinoé). Tenia un petit nombre de poblacions (disset) i es suposa que la kura veïna de Dallas (Nilòpolis) o la d'al-Kays (Kynòpolis) que eren a l'altre costat del riu, estenien el seu territori cap a la riba oriental. La capital següent fou probablement Atfih esmentada com a tal per al-Makrizi (que parla de la kura amb el nom d'Atfihiyya). Sota els fatimites la kura va esdevenir una província amb límits més extensos (va arribar a tenir 452 poblacions) i corresponia a les pagarquies romanes d'Orient de Bubastis (Basta), Arabia (Tarabiya), i Pharbaitos (Farbayt); el 1315 en va ser segregada la part sud amb el nom d'al-Qalyubiyah i a partir de llavors la província ha conservat uns límits similars; tindria després de la segregació unes 380 localitats. La capital fou Bilbays fins al segle xix, en què la capitalitat va passar a Zakakiz o Zagazig. Sota els mamelucs nombrosos pobles foren cedits en ikta (feu) a caps beduïns; la implantació dels beduïns encara es pot percebre avui dia en els dialectes locals.
L'estadística donava el 1966 una superfície de 4.702 km², posteriorment reduïts a 4.180 i una població el 1897 de 749.130 habitants, el 1960 de 1.820.000 habitants i el 1966 de 2.125.000 habitants. La població als cens de 2006 era de 5.340.058 persones.

## Personatges il·lustres

* Miral al-Tahawi (1968), escriptora

## Referències

* ↑ Dades a Geohive basades en dades de la CAPMAS (Central Agency for Public Mobilisation and Statistics)
* ↑ Country profile: Egypt. Economist Intelligence Unit, 1988, p.10.

## Enllaços externs

* Governació de Sharqia Lloc web oficial
# Richard Gregg

Richard George Stanhope Gregg (Portsmouth, 9 de desembre del 1883 – Dublín, 20 de maig del 1945) va ser un jugador d'hoquei sobre herba irlandès, nascut a Portsmouth, que va competir a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herbal, com a membre de l'equip irlandès.

## Referències

* ↑ «Richard Gregg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 15 novembre 2015].
# Senza Tempo

SenZaTemPo és una companyia de dansa-teatre creada als anys 90 per Inés Boza i Carles Mallol. Actualment i des de 2002 està dirigida per Inés Boza en solitari. La companyia és cofundadora i resident La Caldera, un Centre de Creació de Dansa i Arts Escèniques Contemporànies a Barcelona que va rebre el Premi Nacional de Dansa de Catalunya en 2006.
L'origen de la companyia van ser uns tallers que entre 1986 i 1989 van impartir a Granada Janusz Subicz i Nazareth Panadero, uns membres de la companyia de Pina Bausch. En 1991, Inés Boza i Carles Mallol van presentar per primera vegada a Barcelona una peça seva en solitari, Senza Tempo, espectacle que va donar nom a la companyia.
De la seva obra destaquen la Trilogia de l'aigua, composta per Capritx (1994), amb la qual TV3 va realitzar una videodansa a Barcelona titulat Capritx als terrats, Viatge a través de l'aigua (1998) i Zahories (2000); Peixos a les butxaques (2002); i El jardí inexistent (2004), presentat al Teatre Nacional de Catalunya.

## Enllaços externs

* Senza tempo pàgina web de la companyia (català) (castellà) (anglès)

## Referències

* 1 2 3 Francesc Massip, La danza-teatro en Cataluña (1978-2002), Universidad de Castilla La Mancha, 2006. ISBN 9788484274407 (castellà)
# Gegenes

Gegenes és un gènere de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels hespèrids (Hesperiidae), subfamília Hesperiinae, els membres del qual s'estenen pel sud d'Europa, Àfrica, Madagascar, Orient Pròxim, Aràbia i sud-oest d'Àsia, incloent diverses illes mediterrànies, com ara Mallorca, Còrsega, Sardenya, Sicília i Creta.

## Espècies i distribució geogràfica

Aquest gènere comprèn quatre espècies:
* Gegenes hottentota (Latreille, 1823) — Àfrica i sud d'Aràbia.
* Gegenes nostrodamus (Fabricius, 1793) — sud d'Europa, nord d'Àfrica, Orient Pròxim, Aràbia i sud-oest d'Àsia.
* Gegenes pumilio (Hoffmannsegg, 1804) — sud d'Europa, Àfrica, Madagascar, Orient Pròxim, Aràbia i sud-oest d'Àsia.
* Gegenes niso (Linnaeus, 1764) — Àfrica i Madagascar.

## Galeria

* Gegenes hottentota
* Gegenes nostrodamus
* Gegenes pumilio
* Gegenes niso

## Referències

* 1 2 «Funet» (en anglès). [Consulta: 17 juliol 2024].
* ↑ Tolman, Tom; Lewington, Richard. Collins Field Guide to the Butterflies of Britain and Europe (en anglès). Collins, 2008. ISBN 978-0-00-724234-4.
# Teatre Obert

Teatre Obert fou una companyia de teatre especialitzada en dansa que va existir a Barcelona entre el 1989 i el 1991.
Dirigit per l'actor i coreògraf Toni Cots, es proposava impulsar la seva producció i exhibició en una gran diversitat d'espais. Gràcies a la seva iniciativa, va arribar dansa al Teatreneu de Gràcia, a les sales Adrià Gual i La Cuina de l'antic Institut del Teatre del carrer Sant Pere Més Baix, a l'antic Escorxador de Badalona i fins i tot al cicle Perifèrics de Vic i al Plural de Girona. A Barcelona, Teatre Obert va mantenir també un diàleg fluid amb Andreu Morte, aleshores director del Mercat de les Flors, i l'Espai B del Mercat va coincidir a ser també en aquest període un espai de referència per a la programació de diversos espectacles. Algunes de les primeres visites d'importants companyies internacionals de referència tenen lloc a l'Espai B del Mercat.

## Referències

* ↑ «La consolidació de la dansa contemporània». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].
# Adafina

L'adafina és un bullit de cigrons elaborat amb carn de xai. És un plat molt popular entre els jueus sefardites, ja que per tradició s'elabora en una olla de fang durant la nit del divendres, i es menja durant el Sàbat (dissabte en el judaisme). Figura en algunes referències antigues també denominat com a Adefina, i la paraula té com a origen la paraula àrab dafīnah (الدفينة), que significa tresor enterrat o amagat. Es tracta d'un bullit que forma part d'un únic plat que se serveix calent.

## Història i literatura

L'adafina era un bullit molt popular al començament del segle XV en la cuina sefardita, i d'aquesta forma es poden trobar nombroses referències literàries espanyoles de l'època com en la Crònica dels Reis Catòlics a on Andrés Bernaldez menciona que nunca perdieron en el comer la costumbre juadica de manjares y olleta adefina, i en el qual apareix una clara relació entre aquest plat i la cultura culinària sefardita.

## Característiques

Els ingredients de l'adafina han de ser caixer d'acord amb les normes judaiques i per aquesta raó s'inclouen els cigrons acompanyats d'altres ingredients com les mongetes, arròs i la carn de xai (tractada convenientment a la manera kosher). La manera de sacrificar al bestiar està reglamentat per la prohibició del Talmud de menjar sang aquest procés té tres fases: 1) Se submergeix la carn en aigua durant més de 30 minuts, 2) S'amaneix la carn amb sal kosher i es deixa sobre d'un pla inclinat perquè la peça es dessagni, 3) Es renta amb aigua tres vegades seguides. Segons la recepta pot contenir cebes, naps i altres verdures que se sol condimentar amb diverses espècies: generalment canyella i clau d'olor. No és tradicional l'ús de la patata, a causa de la seva posterior introducció a Europa. El recipient emprat per a la realització del potatge sol ser una olla de fang que antigament es deixava al costat del fogó mentre es cuinava lentament tota la nit del divendres (abans del sàbat) i part de l'endemà. No es pot cuinar durant el sàbat, por aquesta raó es deixava el contingut perquè s'anés cuinant només durant aquest període. L'adafina se serveix calenta i té el denominat ritu de les tres bolcades (similar en altres bullits) en el qual primer es pren la sopa i posteriorment la carn i la verdura.

## Variants en altres gastronomies

Existeixen variants en altres gastronomies, de les quals possiblement els cigrons cuits de cada país tenen una influència. Tanmateix, molts d'ells contenen elements no caixer, i això fa pensar que són variants posteriors, tots ells tenen en comú ser plats tradicionals en les seves respectives comunitats:
* Marroc - L'adafina és un plat típic dels jueus sefardites que viuen al Marroc.
* Espanya - En la cuina madrilenya un dels hereus d'aquest plat és el Bullit madrileny.
* França - En la cuina francesa troben el tradicional Pot au feu.
* Alemanya - En la cuina de la Baixa Saxònia el tradicional Steckrübeneintopf.

## Referències

* ↑ Diccionario de Autoridades, Tomo I, Adafina ó Adefina
* ↑ Andrés Bernaldez, cura de los Palacios: Historia de los Reyes Católicos Fernando y Isabel, 1870
* ↑ Levític, 17.10

## Vegeu també

* Cholent
* Chamin
* Gastronomia del Marroc