OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eremomela

Eremomela és un gènere d'ocells de la família dels cisticòlids (Cisticolidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023) aquest gènere conté 11 espècies:
* Eremomela icteropygialis - eremomela ventregroga.
* Eremomela salvadorii - eremomela de Salvadori.
* Eremomela flavicrissalis - eremomela grisa.
* Eremomela pusilla - eremomela del Senegal.
* Eremomela canescens - eremomela emmascarada.
* Eremomela scotops - eremomela pitdaurada.
* Eremomela gregalis - eremomela del Karoo.
* Eremomela usticollis - eremomela galta-rogenca.
* Eremomela badiceps - eremomela de capell.
* Eremomela turneri - eremomela de Turner.
* Eremomela atricollis - eremomela de collar.

## Enllaços externs

* Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. «IOC World Bird List (v13.1)» (en anglès), 2023. DOI: 10.14344/IOC.ML.13.1. [Consulta: 4 febrer 2023].
# Illes d'Addaia

Les illes d'Addaia són un grup de dues petites illes i un illot que tanquen el Port d'Addaia pel nord-est. Pertanyen al municipi d'Es Mercadal a Menorca.
A les illes d'Addaia hi ha una subespècie pròpia Podarcis lilfordi ayaddae de la sargantana gimnèsia. També hi ha la gavina comuna i el cagaire (Phalacrocorax aristotelis).

## Subdivisió

* illa Gran d'Addaia: Amb una extensió de 7,02 hectàrees. A una distància de 145 m de Menorca, l'altitud màxima és de 20,8 m.
* illa Petita d'Addaia: Té una extensió de 3,97 hectàrees. A 515 metres de distància de Menorca i amb l'altitud màxima de 9,65 m.
* illot de ses Àligues : Extensió de 0,27 hectàrees. A 341 m de Menorca i amb una altitud màxima 17,5 m.
* Illot d'en Carbó: Té una extensió de 0,20 hectàrees, està a una distàncai de 160 m de Menorca i la seva altitud màxima és de 5m.
* Illot d'en Carbonet: Té una extensió de 0,16 hectàrees, està a una distància de 145 m de Menorca i la seva altitud màxima és de 5m.

## Referències

* http://www.obsam.cat/indicadors/sistemes-naturals/illots/illots-biologiques.pdf Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fotografies Arxivat 2007-12-17 a Wayback Machine.
# Merve Çoban

Merve Çoban (Bafra, Samsun, 25 de gener de 1993) és una karateca turca, campiona d'Europa 2019 (kumite, -61 kg.).

## Referències

* ↑ https://www.aa.com.tr/fr/sport/karat%C3%A9-championnat-deurope-les-turcs-ugur-aktas-et-merve-coban-remportent-lor-en-espagne-/1435630
* ↑ https://www.dailysabah.com/sports/2019/03/30/turkey-wins-two-gold-medals-at-the-european-karate-championship

## Enllaços externs

* Merve Çoban, campiona d'Europa (video)
* Merve Çoban a la Federaciò turca de Karate
* Merve Çoban Arxivat 2015-06-21 a Wayback Machine. a Bakú 2015
# Microcyba

Microcyba és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Es pot trobar a l'Àfrica subsahariana.
Fou descrit per primera vegada per Å. Holm l'any 1962.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Microcyba aculeata Holm, 1964 – Congo
* Microcyba affinis Holm, 1962 – Uganda
* Microcyba angulata Holm, 1962 – Kenya, Uganda
* Microcyba brevidentata Holm, 1962 – Tanzània
* Microcyba calida Jocqué, 1983 – Gabon
* Microcyba cameroonensis Bosmans, 1988 – Camerun
* Microcyba divisa Jocqué, 1983 – Gabon
* Microcyba erecta Holm, 1962 – Uganda
* Microcyba falcata Holm, 1962 (Espècie tipus) – Uganda
* Microcyba hamata Holm, 1962 – Kenya, Uganda
* Microcyba hedbergi Holm, 1962 – Uganda
* Microcyba leleupi Holm, 1968 – Congo
* Microcyba projecta Holm, 1962 – Uganda
* Microcyba simulata Holm, 1962 – Kenya
* Microcyba tridentata Holm, 1962 – Kenya, Uganda
* Microcyba vancotthemi Bosmans, 1977 – Kenya
* Microcyba viduata Holm, 1962 – Kenya
* Microcyba vilhenai Miller, 1970 – Congo

## Referències

* ↑ «Gen. Microcyba Holm, 1962». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Holm, Å. «The spider fauna of the East African mountains. Part I: Fam. Erigonidae». Zoologiska Bidrag från Uppsala, vol. 35, 1962, pàg. 19–204.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Woon Khe Wei

Woon Khe Wei (n. 19 març 1989 a Selangor) és una esportista malàisia que competeix en bàdminton en la categoria de dobles. La seva parella actual és Vivian Hoo Kah Mun. Juntes, són classificades en Núm. 11 mundial.

## Referències

* ↑ «BWF World Ranking». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 18 juliol 2016].
# Procyon

Procyon és un gènere de mamífers nocturns que conté tres espècies vivents i una d'extinta. L'os rentador (P. lotor) n'és l'espècie més famosa, car les altres dues només viuen als tròpics i són menys conegudes. Estudis genètics han demostrat que els parents més propers dels ossos rentadors són els bassariscos i els coatís.

## Referències

* 1 2 Entrada «Procyon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ K.-P. Koepfli, M. E. Gompper, E. Eizirik, C.-C. Ho, L. Linden, J. E. Maldonado i R. K. Wayne «Phylogeny of the Procyonidae (Mammalia: Carnivora): Molecules, morphology and the Great American Interchange». Molecular Phylogenetics and Evolution, 43, 3, 2007, pàg. 1.076–1.095. DOI: 10.1016/j.ympev.2006.10.003. PMID: 17174109.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Tres Bispos

El Tres Bispos, també anomenat Tres Obispos en castellà, és una muntanya emblemàtica de la serra dels Ancares. Amb una alçada de 1794 m sobre el nivell del mar, el pic es troba just a la frontera entre les províncies de Lugo i de Lleó, entre els límits municipals de Cervantes (Galícia) i A Veiga de Espiñareda (Castella i Lleó).
El Tres Bispos va aparèixer durant la darrera orogènesi alpina, com la resta de la serra dels Ancares.
L'ascens al Tres Bispos és relativament fàcil si es fa des del lloc de Degrada, a la parròquia de Cereixedo (Cervantes). Des de Campa da Braña s'arriba ràpidament (1 km) al refugi d'Ancares. Des d'allí, la primera part transcorre per una carretera asfaltada que guanya altitud a poc a poc fins que s'arriba a la Campa de Tres Bispos. Un cop aquí un sender et porta fins al cim. Aquest recorregut es pot fer en tres hores sense parades.

## Referències

* ↑ «Ascens al Tres Bispos» (en castellà). Pirineos 3000. Arxivat de l'original el 2016-04-04. [Consulta: 30 agost 2018].

## Bibliografia

* ATELA, David: Cordillera Cantábrica central y occidental, Ediciones Desnivel, Col. Guía montañera, Madrid, 2010 ISBN 9788498291926
* SANTA MARÍA OTERO, Inés; MASSÓ LAGO, Noé: Atlas xeográfico e histórico de Galicia e do Mundo, Edicións do Cumio, 2009 ISBN 9788482895208.

## Enllaços externs

* Informació de les millor rutes d'ascens al cim.
# Rodínia

Rodínia és el nom d'un hipotètic supercontinent que fa uns 1.100 milions d'anys, durant el Neoproterozoic, comprenia la major part de la superfície de terra del planeta. Començà a segmentar-se fa uns 800-750 milions d'anys a causa de moviments magmàtics a l'escorça terrestre, acompanyats d'una intensa activitat volcànica. Finalment, s'escindí en vuit continents dels quals posteriorment es formarà el supercontinent Pangea.
La idea data dels anys 1970 en un intent d'explicar l'explosió de moltes i molt diverses formes de vida al començament del paleozoic.
El seu nom, que va ser proposat per dos científics nord-americans el 1990 deriva de la paraula russa родина (rodina), que significa «terra ancestral». Aquesta terra ancestral s'hauria trobat al mig de l'Oceà Mirovoi («de tot el món»). La UNESCO va llançar el 2000 el projecte 440 en el marc del Programa internacional de correlació geològica (International Geological Correlation, IGCP) Programme per a provar aquesta hipòtesi. El primer mapa geodinàmic va ser publicat el 2008.

## Referències

* ↑ «Dance of the Giant Continents» (en anglès). Burke Museum. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ Valentine, J. W.; Moores, E. M. «Plate-tectonic Regulation of Faunal Diversity and Sea Level: a Model» (en anglès). Nature, 228, 5272, 11-1970, pàg. 657–659. DOI: 10.1038/228657a0. ISSN: 1476-4687.
* ↑ McMenamin, Mark A. S.; McMenamin, Dianna L. The Emergence of Animals: the Cambrian breakthrough (en anglès). Nova York: Columbia University Press, 1990, p. 217. ISBN 978-0-230-62346-0.
* ↑ Bogdanova, Pisarevky i Li, 2009, p. 259.
* ↑ Li, Z.X.; Bogdanova, S.V.; Collins, A.S.; Davidson, A.; De Waele, B. «Assembly, configuration, and break-up history of Rodinia: A synthesis» (en anglès). Precambrian Research, 160, 1-2, 1-2008, pàg. 179–210. DOI: 10.1016/j.precamres.2007.04.021.

## Bibliografia

* Bogdanova, S. V.; Pisarevsky, S. A.; Li, Z. X. «Assembly and Breakup of Rodinia (Some results of IGCP project 440)» (en anglès). Stratigraphy and Geological Correlation, 17, 3, 6-2009, pàg. 259–274. DOI: 10.1134/S0869593809030022. ISSN: 0869-5938.
# Salvador Martorell i Oller

Salvador Martorell i Oller (la Canonja, 2 de febrer de 1895 - Tarragona, 13 de maig de 1968) fou un escultor català. Es va formar al Taller Arana i Bru de Tarragona i a l'Escola de la Llotja a Barcelona (1914), on va treballar a la casa Gabriel Bechini. Va exposar, el 1917, a Barcelona i a Tarragona, i obtingué de la diputació tarragonina una pensió per a ampliar estudis a París entre 1918 i 1919. Medalla d'or de l'exposició Arts Déco de París del 1925 i de l'Exposició Internacional del 1929, a Barcelona. Va treballar com a professor al Taller-Escola de Pintura i escultura de Tarragona (1934-1938) i a l'Escola-Taller d'Art de la Diputació de Tarragona (1947- 1965). Té també dues medalles Julio Antonio de Tarragona (1944 i 1945). La seva obra està vinculada amb el noucentisme i va mostrar un gran domini de la tècnica i una gran sensibilitat en el tractament de la figura humana.

## Referències

* ↑ «Salvador Martorell i Oller». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Salvador Martorell». Museu d'Art Modern de Tarragona, 27-02-2019. [Consulta: 27 maig 2019].
* ↑ «Salvador Martorell Ollé». Escultura Urbana, 01-06-2018. Arxivat de l'original el 2014-11-04. [Consulta: 27 maig 2019].
# Poliommatinis

Els poliommatinis (Polyommatini) són una tribu de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels licènids (Lycaenidae), subfamília Polyommatinae. La principal característica és el color blau que mostren els mascles a l'anvers alar, mentre que les femelles normalment són marrons.

## Llista de gèneres

* Actizera Chapman, 1910
* Aricia Reichenbach, 1817
* Azanus Moore, 1881
* Brephidium Scudder, 1876
* Cacyreus Butler, 1898
* Caleta Fruhstorfer, 1922
* Castalius Hübner, 1819
* Catochrysops Boisduval, 1832
* CelastrinaTutt, 1906
* Cosmolyce
* Cupido Schrank, 1801
* Cupidopsis Karsch, 1895
* Cyaniris
* Cyclargus Nabokov, 1945
* Danis Fabricius, 1807
* Echinargus Nabokov, 1945
* Eicochrysops Bethune-Baker, 1924
* Euchrysops Butler, 1900
* Euphilotes Mattoni, 1978
* Everes Hübner, 1819
* Famegana Eliot, 1973
* Glaucopsyche Scudder, 1872
* Hemiargus Hübner, 1818
* Iolana Bethune-Baker, 1914
* Jamides Hübner, 1819
* Lampides Hübner, 1819
* Leptotes Scudder, 1876
* Lycaenopsis C. et R. Felder, 1865
* Maculinea van Eecke, 1915
* Nabokovia Hemming, 1960
* Nacaduba Moore, 1881
* Petrelaea Toxopeus, 1929
* Philotes Scudder, 1876
* Philotiella Mattoni, 1978
* Pithecops Horsfield, 1828
* Plebejus Kluk, 1802
* Polyommatus Latreille, 1804
* Pseudochrysops
* Pseudolucia Nabokov, 1945
* Pseudozizeeria Beuret, 1955
* Pycnophallium
* Scolitantides Hübner, 1819
* Tarucus Moore, 1881
* Tuxentius Larsen, 1982
* Una de Nicéville, 1890
* Zintha Eliot, 1973
* Zizeeria Chapman, 1910
* Zizera
* Zizina Chapman, 1910
* Zizula Chapman 1910
Els següents gèneres encara no se sap amb certesa si es podrien incloure dins d'aquesta tribu:
* Albulina Tutt, 1909
* Chilades Moore, 1881
* Epimastidia
* Harpendyreus Heron, 1909
* Itylos Draudt, 1921
* Neopithecops Distant, 1884
* Nothodanis
* Orachrysops
* Palaeophilotes Forster, 1938
* Perpheres
* Pistoria
* Praephilotes Forster, 1938
* Pseudonacaduba Stempffer, 1942
* Pseudophilotes Beuret, 1958
* Sinocupido Lee, 1963
* Subsolanoides Koiwaya, 1989
* Tartesa
* Udara Toxopeus, 1928

## Referències

* ↑ «BioLib - Polyommatini» (en anglès). [Consulta: 14 novembre 2024].
# Yves Michaud

Yves Michaud (França, 11 de juliol de 1944) és un filòsof francès. Els seus darrers llibres miren de contribuir a l'anàlisi de la ideologia i els modes de vida dominants a la societat. En aquesta línia cal subratllar El nuevo lujo (Taurus, 2015), Ibiza mon amour. Enquête sur l 'industrialisation du plaisir (Nil, 2012). Aquest eix de recerca se suma a dues altres direccions que han donat lloc a múltiples llibres: la filosofia política d'arrel anglosaxona clàssica (Hume et la fin de la philosophie, PUF, 1999 i Locke, PUF, 1998) i la filosofia de l'art contemporani. En aquest darrer camp cal mencionar L'Art à l'état gazeux (2003), que va ser traduit al castellà el 2007; així com també L'artiste et les commissaires (Hachette, 2007) i «L'art c'est bien fini», Essai sur l'hyper-esthétique des atmosphères (2021).

## Publicacions

* Violence et politique, 1978
* Hume et la fin de la philosophie, 1983
* La Violence, PUF, coll. « Que sais-je ? », 1986
* Locke, 1986 ; réimpr. 1998
* Enseigner l'art ? : analyses et réflexions sur les écoles d'art, Nîmes, 1993
* La Crise de l'art contemporain, 1997
* Changements dans la violence : essai sur la bienveillance et sur la peur, 2002
* Précis de recomposition politique : des incivismes à la française et de quelques manières d'y remédier, Paris, Climats, 2002, réimpr. 2006
* L'Art à l'état gazeux : essai sur le triomphe de l'esthétique, 2003
* Université de tous les savoirs : le renouvellement de l'observation dans les sciences, 2004
* Chirac dans le texte, la parole et l'impuissance, 2004
* Humain, inhumain, trop humain : réflexions philosophiques sur les biotechnologies, la vie et la conservation de soi à partir de l'œuvre de Peter Sloterdijk, Paris, Climats, 2006
* L'artiste et les commissaires : quatre essais non pas sur l'art contemporain mais sur ceux qui s'en occupent, Paris, Hachette, 2007
* Qu'est-ce que le mérite ?, Bourin éditeur, 2009
* Ibiza mon amour ; enquête sur l'industrialisation du plaisir, NiL editions, 2012
* Narcisse et ses avatars, Broché, 2014
* Contre la bienveillance, Stock, 2016
* Citoyenneté et loyauté, Kero, 2017
* Parler de religion en classe (en collaboration avec Sébastien Clerc), Belin Éducation, coll. « Guide de l'enseignement », 2018
* Aux armes, citoyens, dialogue avec Denis Lafay, Acteurs de l'économie & Éditions de L'Aube, 2018
* Ceci n'est pas une tulipe : Art, luxe et enlaidissement des villes, Fayard, 2020
* «L'art c'est bien fini», Essai sur l'hyper-esthétique des atmosphères, NRF essais, Gallimard, 2021

## Referències

* ↑ «Jornades Filosòfiques de Barcelona | Activitats | CCCB». CCCB. [Consulta: 12 setembre 2016].
# Zikmund Schul

Zikmund Schul (Chemnitz, 11 de gener de 1916 - Theresienstadt, 2 de juny de 1944) fou un compositor jueu alemany.

## Biografia

Schul va néixer a Chemnitz, Alemanya, en el si d'una família jueva d'Europa de l'Est i va créixer a Kassel. De la seva vida només se sap poc. Es va traslladar a Praga el 1933. El 1937 va començar a estudiar composició a Praga, on va ser deixeble d'Alois Hába. Durant la seva estada a Praga es va fer amic de Viktor Ullmann. A Praga va començar també a arxivar una col·lecció de cançons sinagogals de la sinagoga de Praga (sota la direcció de Salomon Hugo Lieben). Schul es va casar amb Olga Stern el 1941 i tots dos van ser deportats a Terezin el 30 de novembre de 1941. Schul va morir al camp de concentració de Theresienstadt a causa de la tuberculosi.

## Obra

| Opus | Data | Títol anglès | Observacions |
| op 9b Nr.1 | 1937 | Die Nischt – Gewesenen | Cançó per a Alt i Piano |
| - | 1941 | Mogen Ovos | Orgue i Cor |
| - | 1941 | Fuge in E | Piano |
| - | 1941-42 | 2 Chassidic Dances | Viola i Cello |
| - | 1942 | Zaddik | Quartet de Corda |
| - | 1942 | Cantata Judaïca Op. 13 (final) | Tenor i Cor |
| - | 1942 | Ki Tavo al Ha'aretz | Cor d'infants |
| - | 1942 | Uv’tzeil K’nofecho | String Quartet |
| - | 1942 | V'l'Yerushalayim | Quartet de veu i corda arranjat després de Vilem Zrzavy |
| - | 1943 | Schiksal | Cançó per a Alt, Flauta, Viola i Violoncel de "Dunkle Klänge" |
| - | 1943 | Duo | Violí i Viola |
| - | - | Frase d'una sonata per a piano |

## Referències

* ↑ Rothkirchen, Livia (2005). The Jews of Bohemia and Moravia: Facing the Holocaust. University of Nebraska Press. p. 278. ISBN 978-0-8032-3952-4.

## Bibliografia

* Iniciativa Hans Krása a Hamburg, Alemanya: Compositors a Theresienstadt ISBN 3-00-005164-3
* Chassidische Tänze Op. 15 – Ensemble Alraune; Cd Novantiqua
* Chassidische Tänze Op. 15 – Julia Rebekka Adler, viola Thomas Ruge, cello; Cd NEOS Music
* Die Nischt-Gewesenen – Wolfgang Holzmair, baritone, Russell Ryan, piano; Bridge Records

## Enllaços externs
### Enregistraments

* http://www.brikcius.com/News.uk.045.html#Meet Arxivat 2021-05-14 a Wayback Machine.
* http://holocaustmusic.ort.org/places/theresienstadt/schul-zikmund/
* Tota la música escrita als camps de concentració es troba al CD-Enciclopèdia KZ MUSIK creat per//https://web.archive.org/web/20110722042708/http://www.musikstrasse.it/opera_plan.php?lang=ENG
# Nyctereutes

Nyctereutes és un gènere de cànids de l'est d'Àsia, que només conté una espècie vivent, el gos viverrí. El gènere aparegué fa uns nou milions d'anys, però al Plistocè ja se n'havien extingit totes les espècies tret d'una.
Se'l considera un gènere basal, és a dir, similar als cànids ancestrals. Probablement divergí de la resta de cànids fa 7–10 milions d'anys.
Nyctereutes fou descrit per Temminck (1839). Fou assignat a Canidae per Carroll (1988) i Geraads (1997).

## Referències

* ↑ Wozencraft, W. C. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005. ISBN 9780801882210.
* ↑ R. L. Carroll. 1988. Vertebrate Paleontology and Evolution. W. H. Freeman and Company, Nova York 1-698
* ↑ D. Geraads. 1997. Carnivores du Pliocene terminal de Ahl al Oughlam (Casablanca, Maroc). Géobios 30(1):127–164
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Trevor Ford

Trevor Ford (Swansea, 1 d'octubre de 1923 - Swansea, 29 de maig de 2003) fou un futbolista gal·lès de les dècades de 1940 i 1950.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Swansea Town, Aston Villa FC, Sunderland AFC, Cardiff City FC, PSV Eindhoven, Newport County i Romford. També fou internacional amb la selecció de Gal·les.
Ford també fou jugador de criquet, jugant amb Glamorgan Cricket Club.

## Palmarès

Cardiff City
* Welsh Cup: 1955-56

## Referències

* ↑ Ivan Ponting. «Trevor Ford». The Independent, 30-05-2003. [Consulta: 12 maig 2016].
* ↑ «Football great Ford dies». BBC Sport. [Consulta: 31 octubre 2008].
* ↑ «Perfil a hugmansfootballers». Arxivat de l'original el 2018-09-10. [Consulta: 10 setembre 2018].
* ↑ «Trevor Ford». Neil Brown. [Consulta: 17 maig 2016].
* ↑ Luis Fernando Passo Alpuin. «Wales - Record international players». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 13 maig 2016].
* ↑ «Trevor Ford». National Football Teams. [Consulta: 13 maig 2016].
* ↑ «Matches played by Trevor Ford». Cricket Archive. [Consulta: 13 maig 2016].
* ↑ «1955 Season». Abergavenny Cricket Club. Arxivat de l'original el 3 de juny 2016. [Consulta: 13 maig 2016].
# Vi de missa

El vi de missa, vi de consagrar o vi de comunió és el vi utilitzat en les litúrgies cristianes i, en particular, en la missa.

## Significat litúrgic

Al moment de la consagració, el dogma (del grec δόγμα: «doctrina» o «precepte») catòlic afirma que el vi de missa es converteix realment en sang. A aquest fenomen se l'anomena transsubstanciació (transformació d'una substància, el vi, en una altra, la sang de Crist, perdurant els accidents del vi: el seu color, forma, quantitat, gust, olor...).

## Tipus de vi utilitzat

«El vi per a la celebració eucarística ha de ser "del producte de la vinya" (Cf. Lc 22, 18), natural i pur, és a dir, no barrejat amb substàncies estranyes.» (Instrucció General del Missal Romà, 322). Habitualment, porten en la seva etiqueta la llegenda «Apte per a la Santa Missa». Les normes d'elaboració del vi de missa al món catòlic s'establiren en els concilis de Florència i de Trento.
En cas d'urgència, es pot utilitzat un altre vi, sempre que sigui de bona qualitat, la qual cosa expressa la dignitat que té el culte litúrgic.
Alguns exemples de vins tradicionalment usats per a la missa són els següents:
* Moscatell
* Mistela
* Tarragona
* Terra Alta

## Referències

* ↑ Roig, P. A.; Falgueras, M. «Quan el Papa de Roma bevia vi català: tres vins divins per tocar el cel». El Nacional, 23 maig 2021. Arxivat de l'original el 2021-06-27. [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ «El vi de missa de mig món es fa a Reus». 324.cat, 21 maig 2018. [Consulta: 27 juny 2021].
# Miguel Ángel Rodríguez Bajón

Miguel Ángel Rodríguez Bajón (Valladolid, Castella i Lleó, 21 de gener de 1964) és un polític, periodista i escriptor espanyol, que fou Portaveu del Govern d'Espanya entre 1996 i 1998.

## Activitat política

Va estudiar filologia hispànica a la Universitat de Valladolid, però orientà posteriorment la seva tasca professional vers el periodisme i la comunicació. Amic personal de José María Aznar, aquest el nomenà portaveu de la Junta de Castella i Lleó el ser escollit Aznar president de Castella i Lleó l'agost de 1987, ocupant aquest càrrec fins a l'abril de 1989.
Sense ser militant del Partit Popular (PP) fou nomenat el gener de 1990 director de l'Oficina d'Informació del PP, encarregant-se dels mitjans de comunicació i de la imatge del partit. Afiliat al PP el setembre de 1995 seguidament fou nomenat coordinador adjunta a la Presidència del Govern, encarregant-se essencialment de temes de comunicació i imatge.
En les eleccions generals espanyoles de 1996 fou escollit diputat al Congrés per la província de Madrid, sent nomenat Secretari d'Estat de Comunicació i Portaveu del Govern, renunciant per això al seu escó el maig del mateix any. El 10 de juliol de 1998 cessà dels seus càrrecs per motius personals, sent substituït per Josep Piqué i Camps com a Portaveu del Govern i Antonio Martín Marín com a Secretari d'Estat.
Allunyat dels càrrecs polític és membre de la Fundació FAES, i a més d'haver editat diversos llibres és tertulià a l'emissora COPE.

## Corrupció

Segons els anomenats papers de Bárcenas (presumpta comptabilitat B del Partit Popular) publicats pel diari El País, Miguel Ángel Rodríguez hauria rebut un total de 10.067 euros en sobresous amb diners en negre procedents del finançament il·legal del partit.

## Referències

* ↑ «Todos los papeles de Bárcenas». El País, 04-02-2013.
* ↑ «Las claves de las notas de Bárcenas». El País, 03-02-2013.

## Enllaços externs

* Informació de Miguel Ángel Rodríguez al Congrés dels Diputats (castellà)
* Informació de Miguel Ángel Rodríguez a elpais.com (castellà)
# Prokennalestes

Prokennalestes és un gènere d'euteris extints. Se n'han trobat fòssils a Mongòlia que daten del Cretaci inferior.

## Referències

* ↑ Entrada «Prokennalestes» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].