OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eulipotifles

Els eulipotifles ('realment grassos i cecs') són un ordre de mamífers que té el suport de les dades filogenètiques moleculars. Conté els laurasiateris de l'antic ordre dels lipotifles, però no els afroteris (tenrecs i talps daurats, actualment classificats al seu propi ordre, Afrosoricida). Al seu torn, el clade Lipotyphla havia estat creat a partir de l'eliminació de diversos grups de l'antic tàxon calaix de sastre dels insectívors.
Així doncs, els eulipotifles inclouen els eriçons i gimnurs (erinacèids anteriorment classificats en l'ordre dels erinaceomorfs), els almiquins, desmaninis, talps i talps musaranya (tàlpids) i les musaranyes autèntiques (sorícids). Abans, les musaranyes autèntiques, els talps i els almiquins es classificaven en l'ordre dels soricomorfs, però s'han trobat proves que es tractava d'un grup parafilètic, car els erinacèids són el tàxon germà de les musaranyes.
Cladograma de les famílies d'eulipotifles vivents:
| Eulipotyphla | Solenodontidae Talpidae Soricidae Erinaceidae |

## Referències

* ↑ Entrada «Eulipotyphla» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Hassan, M. «British Wildlife: N» (en anglès), 11-10-2009. [Consulta: 26 novembre 2015].
* ↑ Douady, C. J.; Chatelier, P. I.; Madsen, O.; de Jong, W. W.; Catzeflis, F.; Springer, M. S.; Stanhope, M. J. «Molecular phylogenetic evidence confirming the Eulipotyphla concept and in support of hedgehogs as the sister group to shrews» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 25, 1, 10-2002, pàg. 200–209. DOI: 10.1016/S1055-7903(02)00232-4.
* 1 2 Roca, A. L.; Bar-Gal, G. K.; Eizirik, E.; Helgen, K. M.; Maria, R.; Springer, M. S.; O'Brien, S. J.; Murphy, W. J. «Mesozoic origin for West Indian insectivores» (en anglès). Nature, 429, 6992, 10-06-2004, pàg. 649–651. Bibcode: 2004Natur.429..649R. DOI: 10.1038/nature02597. PMID: 15190349.
* ↑ Bininda-Emonds, O. R. P.; Cardillo, M.; Jones, K. E.; MacPhee, R. D. E.; Beck, R. M. D.; Grenyer, R.; Price, S. A.; Vos, R. A.; Gittleman, J. L. «The delayed rise of present-day mammals» (en anglès). Nature, 446, 7135, 29-03-2007, pàg. 507–512. DOI: 10.1038/nature05634.
# Dino Buzzati

Dino Buzzati (Belluno, 16 d'octubre de 1906 – Milà, 28 de gener de 1972) va ser un novel·lista i contista italià.També va fer de periodista per al Corriere della Sera i va ser dramaturg, llibretista, poeta i pintor.

## Biografia

Dino Buzzati va néixer a San Pellegrino di Belluno, al Vèneto. La seva mare era veterinària i el seu pare professor de dret internacional. Dino Buzzati va ser el segon de quatre fills. L'any 1924 va matricular-se a la facultat de dret de Milà. Mentre estudiava va començar a treballar per al diari milanès Corriere della Sera, on va fer de periodista fins que va morir. Va començar com a corrector, però hi va acabar fent de reporter, corresponsal, articulista, crític d'art i editor. La seva formació com a periodista va influir en la seva escriptura, sempre clara i directa per més fantasiosa que fos. Durant la Segona Guerra Mundial va servir a l'Àfrica, com a periodista al servei de la Marina. L'any 1940 va publicar El desert dels tàrtars, que fou un èxit immediat de crítica i públic, en què va destacar com a narrador de fantasia desbordada i d'humor caricaturesc, a mig camí del surrealisme i la literatura de l'absurd. L'any 1964 es va casar amb Almeria Antoniazzi.
Dino Buzzati va morir el 28 de gener de 1972, a la clínica La Madonnina de Milà, afectat de càncer de pàncrees. El 2010 les seves cendres es van dispersar per la Croda da Lago, el massís de les Dolomites on Buzzati va fer la seva última escalada el 1966. No es va poder fer abans perquè una llei de la regió autònoma del Vèneto ho impedia.

## Obra publicada

* Bàrnabo delle montagne (1933)
* Il segreto del Bosco Vecchio (El secret del bosc vell, 1935)
* Il deserto dei Tartari (El desert dels tàrtars, 1940)
* I Sette Messaggeri (1942 - contes)
* La famosa invasione degli orsi in Sicilia (La famosa invasió dels ossos a Sicília, 1945)
* Sessanta racconti (Seixanta contes, 1958, contes)
* Il grande ritratto (1960)
* Un amore (1963)
* Il capitano Pic e altre poesie (1965, poesia)
* Il colombre (1966, contes)
* Poema a Fumetti (1969, còmic)
* Le notti difficili (Les nits difícils, 1971, contes)
* Il reggimento parte all'alba (1985, contes)

### Traduccions al català

* Buzzati, Dino; Gestí, Joaquim (traducció); Jòdar, Julià de (pròleg). Seixanta contes. Barcelona: Edicions de 1984, 2004 (Col. Mirmanda, 23). ISBN 9788496061248.
* Buzzati, Dino; Gestí, Joaquim (traducció). Les nits difícils. Edicions de 1984 (Col. Mirmanda, 60). ISBN 9788492440115.
* Buzzati, Dino; Pujol, Rosa Maria (traducció); Senabre, Mercè (traducció). El desert dels Tàrtars. Barcelona: Edicions 62, 1985 (Tros de paper).

## Referències

* ↑ Ioli, Giovanna. Dino Buzzati (en italià). Mursia, 1988. ISBN 978-88-425-9013-2.
* ↑ Gianfranceschi, Fausto. Dino Buzzati (en italià). Borla, 1967.
* ↑ Viganò, Lorenzo. «Dino Buzzati, il cronista magico: in un libro i suoi articoli per il Corriere» (en italià). Corriere della Sera, 28-01-2022. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ Padovese, Antonino. «Disperdere le ceneri ora si può. Buzzati tornerà sulle Dolomiti» (en italià). Corriere del Veneto, 10-02-2010. [Consulta: 9 novembre 2024].
# Mahinda IV

Mahinda IV fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) del 975 al 991. Era nebot del seu antecessor Udaya III i germà de Sena IV.
Sota Udaya III va exercir com a sub-rei. Al pujar al tron no va tenir oposició, ja que era el més hàbil i el més fort de caràcter de tots els caps de sang reial. Encara que hi havia princeses de sang reial va buscar per casar-se una princesa cakkavatti del Regne de Kalinga.
La major part del regnat la va dedicar a les bones obres. Va establir dipòsits d'arròs als quatre grans temples (Thuparamaya, Ruwanwelisaya, Abhayagiri i Jetavanaramaya) i va ordenar donar al pobres i necessitats. Va patrocinar alguns sacerdots, especialment Dhammamitta (el superior de Sittagama) o a Dathanaga (que vivia com anacoreta a la selva). Va fer una sala d'almoines amb llits pels pobres. Va proveir medicines als hospitals de l'illa i va millorar el menjar que es donava als presoners. Va construir també un convent anomenat Mahamallaka, que va ser cedit a la fraternitat dels Theriya, i una casa de diversos pisos anomenat Cadana al temple de Miriswetiya; va completar la construcció d'una casa anomenada Mani iniciada pel seu oncle Udaya III.
També alguns ministres van fer construccions de pirivenes agregades al temple Jetavanaramaya. La reina Kitti, una dona culta i benevolent va construir una pririvena al Thuparamaya i tres banys pels monjos del mateix monestir, del de Kappagama i de Civara.
Durant el regnat es van construir dos grans hospitals, un per part del fill del rei part de la reina Kitti per a ús general de la gent a la capital, i un altre per a ús dels monjos, construït pel ministre de la guerra Sakka.
Durant el regnat el rei Vallabha de Cola va enviar un exèrcit a Nagadipa (Jaffna) en la perspectiva de conquerir l'illa. L'exèrcit cola va trobar a l'exèrcit singalès manat per Sena i fou derrotada. Vallabha, per temor a una invasió singalesa del seu propi territori, va entrar en contacte amb el rei Mahinda, i van arribar a un acord de pau.
Mahinda IV va morir en el 15è any del seu regnat i el va succeir el seu fill Sena V (que tenia 12 anys) nascut de la reina de la casa reial de Kalinga.

## Nota

* ↑ Vallabha sembla que més aviat era un títol real que el nom del rei

## Bibliografia

* Donald Obeyesekere, Outlines of Ceylon history, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Daniel Sawyer

Daniel Edward "Ned" Sawyer (Pine Island, Minnesota, 20 de juny de 1882 - Clarendon Hills, Illinois, 5 de juliol de 1937) va ser un golfista estatunidenc que va competir a principis del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla d'or en la prova per equips del programa de golf, com a membre de l'equip Western Golf Association. En la prova individual quedà eliminat en quarts de final.
El 1906 guanyà el campionat Western Amateur i el 1920 el Metropolitan Amateur de golf.

## Referències

* 1 2 «Ned Sawyer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 de novembre 2012. [Consulta: 12 octubre 2015].
# Miquel Serra (cantant)

Miquel Serra (Eivissa, 1975) és un cantant mallorquí.
Viu a Manacor, Mallorca. Format com a enginyer tècnic agrícola, és un reconegut cantautor mallorquí i escriptor incipient. Als 34 anys va autoeditar-se el primer disc, 'Opilions' (2009), inaugurant així una prolífica etapa de creació i publicació de discos amb el segell barceloní, Foehn Records. L'any 2014 va publicar el seu primer llibre, un miscel·lani i l'any 2021 publicà "Pendents que arribin els conqueridors" amb l'editorial Empúries, un recull de contes de ficció i autobiogràfics.

## Discografia

* Opilions (2009)
* Música útil (2010)
* Roses místiques (2013)
* El Perfum dels vegetals (2015)
* La felicitat dels animals (2015)
* L'octau clima (2017)
* Antiga hodomura (2018)
* L'elegància dorm (2019)
* Cançons de Joan Serra (2021)
* Una casa és pànic (2022)
* Las Hayas Arce (2023)

## Filmografia

La pel·lícula documental Els ulls que s'aturen de créixer (2018) de Javier G. Lerín, sobre la relació amb el seu germà Joan, va ser guardonat com a Millor Documental Nacional i Premi del Públic del prestigiós l'In-edit Festival, entre altres mencions.

## Llibres

* Formigues vermelles. Ed. Edicions del Despropòsit (2014)
* Pendents que arribin els conqueridors. Ed. Empúries (2021)

## Referències

* ↑ Nadal, Nil «Miquel Serra, sobre les espatlles de gegants. El cantautor manacorí debuta com a narrador amb el recull de contes». Núvol, 11-02-2021 [Consulta: 25 juny 2021].
* ↑ «Els Entusiastes - Miquel Serra - IB3». [Consulta: 25 juny 2021].
* ↑ Enderrock.cat. «Miquel Serra treu a la llum els versos del seu germà | Enderrock.cat». [Consulta: 25 juny 2021].
* ↑ «Miquel Serra publica 'Las Hayas Arce', el seu nou disc». [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ Enderrock.cat. ««Els ulls s'aturen de créixer», el documental que ha arrasat a l'In-Edit, es projecta a Mallorca | Enderrock.cat». [Consulta: 25 juny 2021].
* ↑ «Els Entusiastes - Els ulls s'aturen de créixer - IB3». [Consulta: 25 juny 2021].
* ↑ «Miquel Serra debuta en narrativa con "Pendents que arribin els conqueridors"» (en castellà), 09-02-2021. Arxivat de l'original el 2021-06-25. [Consulta: 25 juny 2021].
# Lagurinis

Els lagurinis (Lagurini) són una tribu de rosegadors de la família dels cricètids. Les espècies vivents d'aquest grup són oriündes de l'Àsia central, però també se n'han trobat fòssils a l'est d'Europa. Es caracteritzen per tenir un paladar amb fosses postpalatals de diferents mides. Les seves dents molars manquen d'arrel. La secció del paracònid de l'm1 té un plec. Es tracta de talpons de mida petita a mitjana.

## Referències

* ↑ Entrada «Eolagurus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Grómov, Í; Poliakov, I. Voles (Microtinae) (en anglès). BRILL, 1992, p. 239. ISBN 9789004092556.
# Labrus

Labrus és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Bestenaga (Labrus bergylta) (Ascanius, 1767)
* Labrus crenulatus (Shaw, 1803)
* Labrus cynaedus (Linnaeus, 1758)
* Labrus dispar (Ekström a Ekström i Sundevall, 1836-1848)
* Labrus ephippium (Valenciennes a Cuvier i Valenciennes, 1839)
* Labrus gallinago (Curtiss, 1944)
* Labrus garzetto (Donndorff, 1798)
* Labrus lunarius (Solander a Cuvier i Valenciennes, 1839)
* Labrus marginalis (Linnaeus, 1758)
* Tord massot (Labrus merula) (Linnaeus, 1758)
* Sanut (Labrus mixtus) (Linnaeus, 1758)
* Labrus tearlachi (Curtiss, 1938)
* Labrus teatae (Curtiss, 1938)
* Labrus turduscaroli (Curtiss, 1938)
* Massot verd (Labrus viridis) (Linnaeus, 1758)

## Referències

* ↑ Ascanius, P. 1767-1805. Icones rerum naturalium, ou figures enluminées d'histoire naturelle du Nord. Copenhagen, 1767-1806. 5 parts, 36 pp., 50 pls. Pt. 1 (1867), 22 pp., Pls. 1-10; 2 (1772), 8 pp., Pls. 11-20; 3 (1775), 6 pp., Pls. 21-30; 4 (1777), 6 pp., Pls. 31-40; 5 (1805), 8 pp., Pls. 41-50. Icones rerum naturalium.
* 1 2 3 Linnaeus, C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1: i-ii + 1-824.
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Kaden Groves

Kaden Groves (Gympie, 23 de desembre de 1998) és un ciclista australià, professional des del 2017. Actualment corre a l'equip Alpecin-Deceuninck.
Groves començà a destacar en categoria júnior, guanyant el campionat nacional en ruta de la categoria del 2016. Poc a poc anà guanyant diverses etapes en curses asiàtiques, per fer el gran salt el 2022. Aquell any guanyà una etapa de la Volta a Catalunya i una altra a la Volta a Espanya. Aquests èxits el van dur a fitxar per l'Alpecin-Deceuninck de cara al 2023 i 2024. El 2023 guanyà, entre d'altres, dues etapes a la Volta a Catalunya i una etapa al Giro d'Itàlia.

## Palmarès

* 2016
** Campió d'Austràlia de ciclisme en ruta júnior
** 1r a la Darren Smith Cycle Classic
* 2017
** Vencedor de 2 etapes al Tour del llac Poyang
** Vencedor d'una etapa al Tour de Fuzhou
* 2018
** Vencedor d'una etapa al Tour del llac Qinghai
** Vencedor d'una etapa al Tour de Quanzhou Bay
** Vencedor d'una etapa al Tour de Fuzhou
* 2019
** Vencedor de 2 etapes al Triptyque des Monts et Châteaux
** Vencedor de 2 etapes al Circuit de les Ardenes
** Vencedor d'una etapa a la Ronda de l'Isard
* 2020
** Vencedor de 2 etapes al Herald Sun Tour
* 2021
** Campió d'Austràlia de critèrium
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia
* 2022
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Turquia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 2023
** 1r a la Volta Limburg Classic
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Espanya
* 2024
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Espanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2022. 113è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2023. 122è de la classificació genera. Vencedor de tres etapes

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2023. Abandona (12a etapa). Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Alpecin-Deceuninck annonce cinq arrivées». lequipe.fr: L'Équipe, 03-08-2022.
* ↑ esport3. «Kaden Groves guanya a Perpinyà i Simon Yates es deixa mig minut en una caiguda», 22-03-2022. [Consulta: 2 maig 2022].
* ↑ HERAS, RUBÉN. «Vuelta 2022: Kaden Groves se impone en el sprint de Cabo de Gata» (en castellà), 31-08-2022. [Consulta: 21 octubre 2022].
* ↑ «Alpecin-Deceuninck annonce cinq arrivées». lequipe.fr: L'Équipe, 03-08-2022.
* ↑ «Un pinchazo no impide a Groves repetir triunfo en Molins» (en castellà), 25-03-2023. [Consulta: 22 juliol 2023].
* ↑ «Groves se impone en la quinta etapa del Giro tras un festival de lluvia y caídas, Leknessund sigue de líder» (en castellà), 10-05-2023. [Consulta: 22 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Kaden Groves a ProCyclingStats
# Le Crime d'Antoine

Le Crime d'Antoine és una pel·lícula francesa dirigida per Marc Rivière, autor del guió basat en una novel·la de Dominique Roulet estrenada el 1989.

## Sinopsi

Antoine és un músic que va perdre la seva dona Léa el mateix vespre del seu casament. Desesperat, acaba coneixent el perfecte doble de la seva dona, que en realitat és manipulada per un antiquari sense escrúpols.

## Repartiment

* Catherine Wilkening : Léa
* Tom Novembre : Antoine
* Jacques Weber : Julien
* Patrick Timsit : Jean
* Stéphane Jobert : Marc
* Yves Robert : Pilou
* Cécile Benlolo : Lili
* François Toumarkine : Jarny
* Lillemour Jonsson : Schiazke
* Anne Thorson : Gréta
* Philippe Beglia : Le maire
* Mado Maurin : La voisine
* Henri Boyer : Le clown
* Jean-Yves Coquil : Francis

## Premis

* Premi de la crítica al Festival du Film Policier de Cognac

## Referències

* ↑ Le Crime d'Antoine a premiere.fr
* ↑ Critique sur le New York Times
* ↑ Le Crime d'Antoine a unifrance.org
# Frank Schell

Frank Reamer Schell (Harrisburg, Pennsilvània, 22 d'octubre de 1884 – New Rochelle, 5 de desembre de 1959) va ser un remer estatunidenc que va competir a primers del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on va guanyar la medalla d'or en la prova de vuit amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Frank Schell Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 18 octubre 2015].
# Pliominis

Els pliominis (Pliomyini) són una tribu de rosegadors de la família dels cricètids. L'únic representant vivent d'aquest grup és Dinaromys bogdanovi, oriünd dels Balcans. El gènere extint Dinaromys, en canvi, tenia un àmbit de distribució més extens que abastava des del Regne Unit a l'oest fins al sud de Rússia a l'est. Les diferents espècies d'aquesta tribu es caracteritzen per tenir una reducció de l'angle de l'M3.

## Referències

* 1 2 Entrada «Pliomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Volta a l'Alta Àustria

La Volta a l'Alta Àustria (en alemany Oberösterreich-Rundfahrt) és una cursa ciclista per etapes que es disputa anualment per les carreteres del land austríac de l'Alta Àustria. La primera edició es va disputar el 2001. Forma part de l'UCI Europa Tour amb una categoria 2.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2001 | Philippe Gilbert | | |
| 2002 | Stefan Rucker | | |
| 2003 | Thomas Dekker | | |
| 2004 | Martin Riška | | |
| 2005 | Paul Crake | | |
| 2006 | Markus Eibegger | | |
| 2007 | Marcel Siegfried | | |
| 2008 | Markus Eibegger | | |
| 2009 | Raymond Künzli | | |
| 2010 | Leopold König | Stanislav Kozubek | Kristijan Đurasek |
| 2011 | Petr Benčík | Erik Hoffman | Reto Hollenstein |
| 2012 | Robert Vrečer | Martin Schöffmann | Riccardo Zoidl |
| 2013 | Riccardo Zoidl | Markus Eibegger | Jakub Kratochvíla |
| 2014 | Patrick Konrad | Gregor Mühlberger | Paweł Cieślik |
| 2015 | Gregor Mühlberger | Marcel Meisen | Víctor de la Parte González |
| 2016 | Stephan Rabitsch | Nick Schultz | Markus Eibegger |
| 2017 | Stephan Rabitsch | Riccardo Zoidl | Markus Eibegger |
| 2018 | Stephan Rabitsch | Riccardo Zoidl | Patrick Schelling |
| 2019 | Jannik Steimle | Stephan Rabitsch | Markus Hoelgaard |
| 2020 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2021 | Alexis Guérin | Riccardo Zoidl | Michal Schlegel |
| 2022 | Rainer Kepplinger | Alexis Guérin | Johannes Staune-Mittet |
| 2023 | Luca Vergallito | Óscar Cabedo | Martin Messner |
| 2024 | Adrien Maire | Riccardo Zoidl | Aaron Dockx |

## Referències

* ↑ Palmarès a sitiodeciclismo.net
* ↑ Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu

## Enllaços externs

* Web oficial (alemany)
# Leopold Martin Neuman

Leopold Martin Neuman (Halmstad, 11 de setembre de 1852 - Ystad church parish, 17 de febrer de 1922) va ser un botànic suec. L'any 1881 va presentar la seva tesi de Doctorat: Undersökningar öfver bast och sklerenchym hos dicotyla stammar (Estudis sobre biomassa i esclerènquima de dicotiledònies), a la Universitat de Lund.

## Abreviatura (botànica)

L'abreviació Neuman s'usa per indicar Leopold Martin Neuman com autoritat en la descripció i classificació científica dels vegetals.

## Algunes publicacions
### Llibres

* l.m. Neuman, f.e. Ahlfvengren. 1901a. Sveriges Flora. Fanerogamerna. 832 pp.
* l.m. Neuman, f.e. Ahlfvengren. 1901b. Herbarium Suecicum. Förteckning öfver Sveriges fanerogamer, i enlighet med Sveriges flora. Ed. Gleerup. 71 pp.
* 1884. Bidrag till kännedomen af floran pa Sveriges syd-vestkust, omfattande trakten mellan Halmstad och Engelholm (les contribucions al coneixement de la flora de la costa de Suècia, al sud-oest, que cobreix l'àrea entre Halmstad i Engelholm). Núm. 2 de Handlingar. Ed. D. F. Bonniers Boktryckeri. 56 pàg.
* 1883. Berättelse om en botanisk resa till Hallands Väderö och närliggande delar af Skånska landet, företagen med understöd af Kongl. Vetenskapsakademien år 1882 (Informe sobre un viatge botànic al Halland Väderö i parts adjacents dels països de Skåne, les empreses amb el suport de la Reial Acadèmia de Ciències en 1882). 41 pàg.

## Honors
### Epònims

* (Asteraceae) Arctium × neumanii Rouy
* (Chenopodiaceae) Chenopodium neumanii Murr
* (Papaveraceae) Corydalis neumanii Fedde
* (Plumbaginaceae) Limonium neumanii C.I.Salmon
* (Ranunculaceae) Ranunculus neumanii (Julin) Ericsson
* (Rosaceae) Rosa neumanii Matsson exAlmq.
* (Rosaceae) Rubus neumanii Focke. exFrid. & Gelert

## Referències

* ↑ La seva tesi a scientificcommons.org
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Tots els gèneres i espècies descrits per aquest autor a IPNI.
* ↑ Sveriges Flora (Fanerogamerna). Neuman, Leopold Martin; Ahlfvengren, Fredrik Elias.
* ↑ Fl. France [Rouy & Foucaud] 9: 98, in obs. hybr. nom. inval. 1905 (IK)
* ↑ Magyar Bot. Lapok, i. 343 1902 (IK)
* ↑ Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 16: 52, hybr. 1919 (IK)
* ↑ J. Bot. 42: 361 1904 (IK)
* ↑ Ann. Bot. Fenn. 29(2): 146 1992 (IK)
* ↑ Ark. Bot. 16(9): 32, nomen. 1921 (IK)
* ↑ Bot. Tidsskr. xvi 79, et Res. franc. [16] 1888 (IK)

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Marie Sýkorová

Marie Sýkorová (České Budějovice, 18 de novembre de 1952 - març 2018) va ser una jugadora d'hoquei sobre herba txeca que va competir sota la bandera de Txecoslovàquia durant la dècada de 1970.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ Marie Sýkorová's obituary Arxivat 2019-01-20 a Wayback Machine. (txec)
* ↑ «Marie Sýkorová Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 16 juny 2019].
# Clement Smoot

Clement Eyer Smoot (Highland Park, Illinois, 7 d'abril de 1884 - Highland Park, 19 de gener de 1963) va ser un golfista estatunidenc que va competir a primers del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla d'or en la prova per equips del programa de golf, com a membre de l'equip Western Golf Association. En la prova individual quedà eliminat en setzens de final.

## Referències

* ↑ «Clement Smoot Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2015. [Consulta: 12 octubre 2015].