OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Isomorfisme de grafs

En teoria de grafs, un isomorfisme de graf és una funció f bijectiva entre els vèrtexs de dos grafs G i H.
    $f:V(G)\rightarrow V(H)$
amb la propietat de què qualsevol dos vèrtex u i v de G són adjacents si i només si f(u) i f(v) són adjacents en H.
Si es pot construir un isomorfisme entre dos grafs, llavors diem que aquests dos grafs són isomòrfics. La determinació de si dos grafs són isomòrfics o no és coneguda com el problema d'isomorfisme de grafs. El problema d'isomorfisme de grafs es manifesta en diverses aplicacions pràctiques. Tant en investigació química com en disseny de circuits és important la construcció de bases de dades de grafs; en aquest cas, volem saber si el nou graf que estem introduint és el mateix que un que ja existeix, per a estalviar emmagatzemament i detectar correspondències entre dades.
A més de la seva importància per a aquestes aplicacions, el problema d'isomorfisme de grafs és una curiositat en teoria de la complexitat computacional, ja que és un dels pocs problemes llistats per Garey & Johnson (1979) com a pertanyents a NP, però no conegut per ser en temps polinòmic ni NP-complet, encara que l'isomorfisme per moltes classes especials de grafs pot ser resolt en temps polinòmic i en la pràctica l'isomorfisme de grafs pot ser sovint resolt eficientment.
Una generalització, el problema d'isomorfisme de subgrafs és una generalització NP-completa.

## Exemple

Els dos grafs que es mostren a continuació són isomorfs, tot i que semblen dibuixos molt diferents, degut a l'existència de la bijecció descrita a la columna dreta.
| Graf G | Graf H | Un isomorfisme entre G i H |
| | | $f(a)=1$ $f(b)=6$ $f(c)=8$ $f(d)=3$ $f(g)=5$ $f(h)=2$ $f(i)=4$ $f(j)=7$ |
Dos grafs amb matrius d'adjacència respectives A i B seran isomorfes si i només si existeix una matriu permutacióPtal queB = PAP $^{-1}$.

## Referències

* ↑ McKay 1981
* ↑ Jonathan L. Gross, Jay Yellen.Handbook of Graph Theory. CRC Press, 2004. ISBN 1584880902
# Lacaille 8760

Lacaille 8760 (GJ 825) és una estrella propera al Sistema Solar, a una distància de 12,87 anys llum, que s'hi troba a la constel·lació del Microscopi. De magnitud aparent +6,67, està situada al sud d'Alfa Microscopii i al sud-oest de Gamma Microscopii. Va ser una de les estrelles que va incloure Nicolas-Louis de Lacaille en el seu catàleg de l'any 1763 d'estrelles observades des de l'hemisferi sud.
Lacaille 8760 és una nana vermella de tipus espectral entre K7 i M2 Veu (segons autors). Sent una estrella d'aquest tipus, la seva magnitud absoluta és major que altres estrelles properes al sistema solar (Pròxima Centauri, Estrella de Luyten o Struve 2398), amb una lluminositat de 0,028 sols.
És una estrella fulgurant, encara que no especialment activa, entrant en erupció, de mitjana, menys d'una vegada al dia. Duu la denominació d'Estrella variable AX Microscopii. Per la poca activitat com estrella fulgurant i per la seva òrbita excèntrica (i=0,23) al voltant de la galàxia, es pensa que Lacaille 8760 és, almenys, tan vella com el Sol. Les seves veïnes més pròximes so CP-49 13515 a 4,1 anys llum, Epsilon Indi a 4,3 anys llum i Lacaille 9352 a 4,9 anys llum.

## Referències

* ↑ Pablo Mauas «Trumpeting M dwarfs with CONCH-SHELL: a catalogue of nearby cool host-stars for habitable exoplanets and life» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 3, 9-2014, pàg. 2561-2578. DOI: 10.1093/MNRAS/STU1313.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 «Characterization of a sample of Southern M dwarfs using HARPS and X-shooter spectra» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 6-2019, pàg. 134–134. DOI: 10.3847/1538-4357/AB1FE9.
* ↑ «Search for associations containing young stars (SACY). I. Sample and searching method» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 12-2006, pàg. 695-708. DOI: 10.1051/0004-6361:20065602.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Stellar population models in the UV. I. Characterisation of the New Generation Stellar Library» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2-2012, pàg. A143. DOI: 10.1051/0004-6361/201118065.

## Enllaços externs

* Dades astronòmiques de Lacaille 8760.
* Dades planetàries de Lacaille 8760 (en anglès).
# RY Sagittarii

RY Sagittarii (RY Sgr / HD 180093 / HR 7296) és el nom d'un estel variable de la constel·lació de Sagitari. Està situada pocs graus al nord del límit de la constel·lació amb Corona Austral i habitualment la seva magnitud és +7,2. Es troba a uns .6000 anys llum de distància del Sistema Solar.
RY Sagittarii és una supergeganta groga i estel variable R Coronae Borealis la lluentor de la qual presenta abruptes caigudes fins a magnitud +14 cada dos anys aproximadament. Aquests episodis d'enfosquiment es deuen a l'expulsió de pols de carboni des de la superfície estel·lar. L'estel queda submergit en el seu propi material fins que a poc a poc es dissipa. Això explica les ràpides caigudes i les recuperacions lentes en la lluentor. És el segon estel més brillant dins d'aquesta classe de variables.
L'estudi detallat de la corba de llum de RY Sagittarii mostra una oscil·lació secundària en la magnitud, de tipus cefeida, quan l'estel es troba amb lluentor màxima. El període d'oscil·lació és de 39 dies i l'amplitud de 0,5 magnituds. Estudis recents suggereixen que aquest període de pulsació pot estar disminuint, bé degut a la ràpida evolució de l'estel en la fase de post-gegant, o per una pèrdua substancial de massa.
Va ser descoberta per Jacobus Kapteyn en 1895.

## Vegeu també

* R Coronae Borealis
* Llista d'estrelles variables

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two-dimensional spectral types for the HD stars, Vol. 3. Autor: Nancy Houk. Pàgina: 0. Data de publicació: 1982.
* 1 2 3 4 5 6 7 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Martin Asplund «New constraints on the chemical evolution of the solar neighbourhood and Galactic disc(s)» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 26-05-2011, pàg. A138. DOI: 10.1051/0004-6361/201016276.
* 1 2 «Fine analysis of three R Coronae Borealis stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1975, pàg. 383–388.
* ↑ «RY Sagittarii» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ RY Sagittarii Jumk.de/astronomie
* ↑ RY Sagittarii. Surastronómico
* ↑ «RY Sagittarii». AAVSO. [Consulta: 11 desembre 2020].
# R de l'Unicorn

R de l'Unicorn (R Monocerotis) és un estel en la constel·lació de l'Unicorn. S'hi troba aproximadament a 2.500 anys llum de distància del Sistema Solar.
R de l'Unicorn és un estel massiu situat en l'extrem sud de la nebulosa mixta d'emissió i reflexió NGC 2261, coneguda també com a «Nebulosa variable de Hubble». És una estrella T Tauri molt jove -en procés de formació- amb una edat que pot ser de només 300.000 anys. Està envoltada d'un disc de pols la grandària del qual és semblant al del Sistema Solar, amb una lluentor que canvia de forma irregular reflectint o tornant a radiar l'energia provinent de l'estel. Aquest anell toroidal que envolta l'estel provoca un flux bipolar asimètric del mateix tipus que l'observat en objectes Herbig-Haro. A més, R de l'Unicorn és un estel variable amb una lluentor que varia entre magnitud +11,00 i +13,80.
L'estel principal té una company més petit i invisible, probablement de la mateixa edat. La massa de l'estel principal pot estar entorn de 10 masses solars amb un radi el doble que el radi solar, mentre que la massa de l'estel secundari pot ser 1,5 vegades major que la del Sol. La distància entre ambdós és de 500 ua.

## Referències

* ↑ Bruno Merín «EXPORT: Spectral classification and projected rotational velocities of Vega-type and pre-main sequence stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 10-2001, pàg. 116–131. DOI: 10.1051/0004-6361:20011098.
* ↑ Manoj Puravankara «Evolution of emission-line activity in intermediate-mass young stars» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1, 12-2006, pàg. 657–674. DOI: 10.1086/508764.
* ↑ Bruno Merín «Accretion-related properties of Herbig Ae/Be stars. Comparison with T Tauris» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2012, pàg. 59–59. DOI: 10.1051/0004-6361/201219110.
* ↑ «Vitesses radiales. Catalogue WEB: Wilson Evans Batten. Radial velocities: The Wilson-Evans-Batten catalogue». Astronomy and Astrophysics, 12-1995, pàg. 269–280.
* 1 2 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ R Monocerotis (SIMBAD)
* 1 2 R Monocerotis (Jumk.de/astronomie)
* ↑ Winter Deep Sky Objects (JR's website on Deep Sky Astronomy)
* ↑ R Monocerotis (General Catalogue of Variable Stars)
# Rho del Bover

Rho del Bover (ρ Bootis) és un estel en la constel·lació del Bover de magnitud aparent +3,57. Forma una doble òptica amb σ Bootis, i la separació entre ambdós és de 52 minuts d'arc. En realitat no formen un veritable sistema binari, doncs mentre Rho Bootis es troba a 149 anys llum del sistema solar, σ Bootis es troba a un terç d'aquesta distància.
Rho del Bover és un gegant taronja de tipus espectral K3III amb una temperatura efectiva de 4400 K. La seva lluminositat és 112 vegades major que la del Sol, amb un diàmetre, obtingut a partir de la mesura del seu diàmetre angular, 18,6 vegades major que el solar. La seva velocitat de rotació és molt baixa, 1,3 km/s, donant lloc a un llarg període de rotació de 1,89 anys com a màxim, i aquests valors són límit, ja que es desconeix la inclinació del seu eix de rotaciórespecte a nosaltres. Es pensa que és un estel gegant la lluentor del qual està augmentant per segona vegada amb un nucli inert de carboni i oxigen.
Un company visual a 42 segons d'arc i magnitud 12 és un estel en la mateixa línia de visió, sense una relació física real amb Rho Bootis.

## Denominació tradicional

En la tradició astronòmica xinesa, 梗河 (Gěng Hé), és la constel·lació de la llança celestial i que agrupa a un asterísmo format pels estels centrals de la figura del bover: ρ Bootis, ε Bootis i σ Bootis. En conseqüència, ρ Bootis és denominada com el tercer estel de la llança celestial:梗河三 (Gěng Hé sān)

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Henrique Schmitt «Fundamental Parameters of 87 Stars from the Navy Precision Optical Interferometer» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 20-12-2017, pàg. 30-45. DOI: 10.3847/1538-3881/AA9D8B.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 «Homogeneous abundance analysis of FGK dwarf, subgiant, and giant stars with and without giant planets» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 23-07-2015. DOI: 10.1051/0004-6361/201525770.
* 1 2 David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ Rho Bootis (SIMBAD)
* 1 2 Rho Bootis (Stars, Jim Kaler)
* ↑ (xinès) 中國星座神話, written by 陳久金. Published by 台灣書房出版有限公司, 2005, ISBN 978-986-7332-25-7.
* ↑ (xinès) AEEA (Activitats per a l'Exhibició i Educació en Astronomia) 天文教育資訊網 2006 年 6 月 29 日 Arxivat 2021-06-05 a Wayback Machine.
# Tisbe (Beòcia)

Tisbe, o Tisbes (en grec antic Θίσβη) era una ciutat de Beòcia, descrita per Estrabó, situada a poca distància de la costa a la part sud del mont Helicó, limitant amb els territoris de Tèspies i Coronea.
Homer menciona Tisbe al "Catàleg de les naus" a la Ilíada, i diu que era abundant en coloms salvatges (πολυτρήτρωνά τε Θίσβην). Tant Estrabó com Esteve de Bizanci diuen que l'epítet li va donar Homer per l'abundància que d'aquestes aus hi havia al port de Tisbe. Dels coloms de Tisbe en parlen els poetes romans, tant Ovidi com Estaci.
Xenofont diu que Cleombrot I d'Esparta va passar per la ciutat abans de la batalla de Leuctra l'any 371 aC. La ciutat tenia un temple dedicat a Hèracles, l'únic edifici que menciona Pausànies, i diu que se celebrava un festival en el seu honor. També diu que entre la muntanya on s'aixecava la ciutat i la muntanya de costat del mar hi ha una plana que quedaria inundada si no fos perquè havien obert una gran rasa al mig que recollia l'aigua, i cada any la abocaven ara a un costat ara a l'altra, conreant la meitat de la plana no inundada. Tisbe la mencionen també Plini el Vell i Claudi Ptolemeu.
Avui és la ciutat de Kakòsia prop de les muntanyes actualment anomenades Karamúnghi i Paleovuná, i en direcció a la ciutat de Dobrenà (al sud-est). L'antic port de la ciutat es diu avui Vathý.

## Referències

* ↑ Θίσβη = Tisbe, Tisbes : Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle II dC (en grec - català). Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015. ISBN 9788441224223. pàg. 899
* ↑ Smith, William (ed.). «Thisbe». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 8 gener 2021].
# Hidayet Türkoğlu

Hidayet Türkoğlu (Bayrampaşa, İstanbul, 19 de març de 1979), també anomenat "Hedo", és un exjugador de bàsquet professional turc. Va jugar quinze temporades a l'NBA, formant part de les plantilles de Los Angeles Clippers, Sacramento Kings, Orlando Magic i Phoenix Suns, i aconseguint unes mitjanes d'11,1 punts, 4 rebots i 2,8 assistències al llarg de la seva carrera.

## Biografia

Va ser seleccionat per Sacramento Kings en la posició 16 del draft de l'any 2000 procedent de l'Efes Pilsen de Turquia. La seva segona temporada a l'NBA va ser finalista en la cursa pel premi al Millor Sisè Home amb una mitjana de 10,1 punts per partit, 4,5 rebots i 2 assistències sortint des de la banqueta. El 2003 va ser protagonista d'un traspas a tres bandes a San Antonio Spurs. En els Spurs va aconseguir una mitjana de 9,2 punts en 25,9 minuts de joc. El 2004 es va convertir en agent lliure i va firmar pels Orlando Magic, on ha passat les 3 darreres temporades, rendint a gran nivell i superant els 13 punts de mitjana les temporades. El 4 d'abril del 2007 va anotar 37 punts a Toronto Raptors, el seu rècord personal en anotació.
El novembre de 2015 va anunciar oficialment la seva retirada com a jugador.
Des de l'octubre de 2016 és el president de la Federació Turca de Basquetbol.

## Vegeu també

* Birsel Vardarlı
* Ersan Ilyasova
* Mehmet Okur
* Ömer Aşık

## Referències

* 1 2 «Hedo Turkoglu, nuevo CEO de la Federación Turca» (en castellà). acb.com. Arxivat de l'original el 2015-11-18. [Consulta: 18 novembre 2015].
* ↑ «Hidayet Türkoğlu TBF Başkanı Seçildi» (en turc). tbf.org.tr. Arxivat de l'original el 2017-01-05. [Consulta: 5 gener 2017].
# Iuri Voronov

Iuri Nikolàievitx Voronov (Юрий Николаевич Воронов; nascut l'1 de juny de 1874 a Tiflis- 10 de desembre de 1931 a Leningrad) va ser un botànic rus. Treballà al jardí botànic de Leningrad.
Les transcripcions del seu nom inclouen la de Jurij Nikolaewitch Woronow.
Entre 1907 i 1919, publicà 'Kavkaza i Kryma' (1907-1919) amb Aleksandr Vasiljevich Fomin, sobre espècies de plantes del Caucas.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ David G. Frodin Plantilla:Google book
* «Yury Nikolayevich Voronov (1 June 1874 – 10 December 1931)». Cybertruffle. [Consulta: 14 maig 2014].
* Plantilla:Literatur
* Plantilla:Literatur
# Papir de Greenfield

El papir de Greenfield és un papir que conté un antic llibre egipci dels morts i porta el nom de la Sra. Edith Mary Greenfield, que el va presentar als administradors del Museu Britànic el maig de 1910. En l'actualitat forma part les col·leccions del Museu Britànic de Londres, és un dels papirs més llargs que existeixen amb una longitud de 37 metres.

## Manuscrit

El papir de Greenfield és un rotllo de papir amb una longitud original d'uns 37 metres i uns 47 cm d'ample. Actualment, està dividit en 96 peces. Conté tant text com dibuixos, el text està escrit al recto i en escriptura hieràtica i en part en jeroglífics. El Llibre dels Morts inclou una sèrie d'himnes, lletanies, homenatges i homenatges. El papir està datat entre els anys 950 i 930 aC durant la dinastia XXI d'Egipte. El manuscrit descriu l'enterrament del sacerdot Pinedjem II i la filla de la seva dona Neskhons, Nesitanebetaixru, cap a l'any 930 aC. Una de les escenes mostra quan el déu Shu (Déu de l'aire) ajuda a Nut (Deessa del Cel) a dividir el cel i la terra, representat com Geb (Déu de la Terra). Entre les escenes també hi ha parts de la creació del món segons el mite de la creació egípcia amb el déu Atum al centre.

## Procedència

No se sap quan i com es va descobrir el papir, però el col·leccionista anglès Greenfield va adquirir el manuscrit cap al 1880. Es creu que el lloc del descobriment és la necròpolis de Deir el-Bahri. Després de la mort de Greenfield, la seva vídua Edith Mary Greenfield va donar el manuscrit el 1910 al Museu Britànic, el número d'arxiu del papir és BM EA 10554-87. El 1912, el conservador de la col·lecció egípcia del museu, Ernest Alfred Wallis Budge va publicar una traducció al llibre The Greenfield papyrus in the British Museum - The funerary papyrus of Princess Nesitanebtȧshru, filla de Painetchem II i Nesi-Khensu, i sacerdotessa de Ȧmen -R̄a a Tebes, cap al 970 aC.

## Referències

* ↑ BritishMuseumcollection-database search © Trustees of the British Museum. Retrieved approx. 19:48GMT 2011-9-29
* ↑ Wallis Budge, Ernest Alfred. The Greenfield Papyrus in the British Museum. Londres: Trustees of the British Museum, 1912.
* ↑ Thorpe, Vanessa «Book of the Dead: Scroll down and learn how to die like an Ancient Egyptian» (en anglès). The Observer, 23-10-2010. ISSN: 0029-7712.
* ↑ «papyrus | British Museum» (en anglès). [Consulta: 16 maig 2023].

## Vegeu també

* Medjed
# Súber

El súber és el teixit vegetal mort que protegeix d'altres teixits de l'interior d'una planta sigui per deshidratació, danys mecànics, insectes o herbívors. El súber, juntament amb el càmbium suberós i el floema formen l'escorça del tronc.
La majoria de les plantes no només tindrà una major alçada amb l'edat, sinó també creixerà en diàmetre. El procés pel qual les plantes amb flor augmenten el gruix dels seus troncs, tiges, branques i arrels, es coneix com a creixement secundari. Els teixits vegetals involucrats en aquest procés s'anomenen teixits secundaris. Les cèl·lules del súber, que moren ben aviat, són de dimensions petites, tabulars, amb les parets cel·lulars impregnades del biopolímer suberina, i disposades radialment i de manera compacta. El súber dona lloc al suro, material que és extraordinàriament impermeable a l'aigua i als gasos i constitueix un bon aïllant tèrmic. A la vegada dificulta la penetració dels fongs i dels paràsits animals.
El biopolímer suberina que caracteritza el súber, es basa en un complex de glicerol i d'una gran cadena de polièster α, ω-diàcid i ω-hidroxi àcids. La suberina és present en totes les cèl·lules del súber, el que representa fins a un 50% de la composició química de les seves parets cel·lulars. Algunes plantes tenen quantitats importants de cèl·lules suberoses, un dels més coneguts és l'alzina surera del qual se n'extreu el suro.

## Vegeu també

* Banda de Caspary

## Referències

* ↑ Curtis, H., et al., Biología. Setena ed. 2008, Santiago de Chile: Panamericana. 1009.
# Lambda d'Andròmeda

Lambda d'Andròmeda (λ Andromedae) és una estrella binària de la constel·lació d'Andròmeda. Està aproximadament a 84,2 anys llum de la Terra.
Lamba d'Andròmeda és una binària espectroscòpica amb un període orbital de 20,52 dies. Està classificat com una estrella gegant del tipus G amb una magnitud aparent mitja de +3,81. El sistema binari és una variable RS Canum Venaticorum i el seu esclat varia de la magnitud +3,69 a +3,97 amb un període de 54,2 dies.

## Localització

La forma de localitzar aquesta estrella es pot veure al diagrama següent:

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 Parsecs: The Northern Sample. I» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 10-2003, pàg. 2048–2059. DOI: 10.1086/378365.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* 1 2 Jeremy J. Drake «Close to the dredge: precise X-ray C and N abundances in λ Andromeda and its precocious red giant branch mixing problem» (en anglès). Astronomical Journal, 5, 28-09-2011, pàg. 144. DOI: 10.1088/0004-6256/142/5/144.
* ↑ Jesus Maldonado «The metallicity signature of evolved stars with planets» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 6-2013, pàg. 84–84. DOI: 10.1051/0004-6361/201321082.
* ↑ Caroline Soubiran «Vertical distribution of Galactic disk stars. IV. AMR and AVR from clump giants» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 3-2008, pàg. 91–101. DOI: 10.1051/0004-6361:20078788.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 Eva Grebel «SP_Ace: a new code to derive stellar parameters and elemental abundances» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 11-02-2016, pàg. 2–2. DOI: 10.1051/0004-6361/201526758.
* ↑ «Stellar Properties of Active G and K Stars: Exploring the Connection between Starspots and Chromospheric Activity». Astronomical Journal, 3, 9-2019, pàg. 16. DOI: 10.3847/1538-3881/AB2E04.
* ↑ «Kinematics of chromospherically active binaries and evidence of an orbital period decrease in binary evolution» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 3, 4-2004, pàg. 1069–1092. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2004.07588.X.