OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 1746
## Esdeveniments
### Resta del món

* 16 d'abril - La batalla de Culloden, xoc final entre jacobites i partidaris de la Casa de Hannover, resulta derrota jacobita del Regne Unit.
* 11 d'octubre - Rocourt (Principat de Lieja, actualment a Lieja) - els francesos obtenen una victòria decisiva en la batalla de Rocourt contra els aliats durant la Guerra de Successió Austríaca.

## Naixements
### Països Catalans

* Rafael d'Amat, baró de Maldà.

### Resta del món

* 30 de març, Fuendetodos, Aragó, Espanya: Francisco de Goya y Lucientes, pintor espanyol.(m. 1828)
* 21 de maig, Londresː Mary Monckton, comtessa de Cork i Orrery i agent literària anglo-irlandesa (m. 1840).
* 28 de setembre, Bohèmia: Giovanni Punto, concertista de corn i compositor.
* París: Madeleine-Céleste Durancy, cantant dramàtica francesa

## Necrològiques
### Resta del món

* 8 d'agost: Dublín: Francis Hutcheson, filòsof escocès-irlandès, un dels fundadors de la Il·lustració escocesa (n. 1694).
* 10 de desembre: Pequín (Xina): Teodorico Pedrini, sacerdot i músic, missioner a la Xina durant els primers anys de la Dinastia Qing. (n. 1671).

## Referències

* ↑ Gombrich, E. H. (Ernst Hans), 1909-2001.. La historia del Arte. Madrid: Debate, 1997. ISBN 84-8306-044-2.
* ↑ «Mary Monckton, countess of Cork and Orrery». Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 4 març 2020].
# Karim Kassem

Karim Kassem (Beirut, 1990) és un director de cinema libanés.
Ha dirigit les pel·lícules Only The Winds (2020), Octopus (2021) i Thiiird (2023). El 2024 estrena, a la Mostra de València, la pel·lícula Moondove.

## Referències

* 1 2 «La Mostra de València acoge el estreno mundial del film libanés “Moondove”». La Vanguardia, 26-10-2024.
* ↑ «Director Karim Kassem on Connecting to His Lebanese Roots Through His Films While Lebanon Heals» (en anglès), 17-11-2020. [Consulta: 28 octubre 2024].
# Annise Parker

Annise Danette Parker (Houston, Texas, 17 de maig de 1956) és una política estatunidenca que fou alcaldessa de Houston. Aquesta és la ciutat més gran del país en escollir una alcaldessa obertament lesbiana. És membre del Partit Demòcrata i va ser membre del Consell de la Ciutat de Houston.
El 16 de gener de 2014 es va casar a Califòrnia (un dels estats on està legalitzat el matrimoni entre persones del mateix sexe) amb Kathy Hubber, després de 23 anys de relació.

## Referències

* ↑ Bustillo, Miguel. «Houston Election May Prove Historic». [Consulta: 15 desembre 2017].
* ↑ Olson, Bradley «Annise Parker elected Houston's next mayor». Houston Chronicle, 13-12-2009 [Consulta: 13 desembre 2009].
* ↑ James C. McKinley Jr. «Houston Is Largest City to Elect Openly Gay Mayor». New York Times, 12-12-2009. [Consulta: 13 desembre 2009].
* ↑ Alcaldesa de Houston, Texas, se casa con su novia a Semana, 18/1/2014 (castellà)

## Enllaços externs

* Web Oficial Arxivat 2006-02-10 a Wayback Machine. (anglès)
* Office of the City Controller for Houston (anglès)
# Malcolm Champion

Malcolm Eadie Champion (Illa Norfolk, 10 de novembre de 1882 – Auckland, 26 de juliol de 1939) va ser un nedador d'estil lliure neozelandès de començaments del segle xx. Com a membre de l'equip d'Australasia, un combinat d'atletes australians i neozelandesos, va guanyar una medalla d'or en el relleu 4 x 200 estil lliure metres en els Jocs Olímpics de 1912 a Estocolm.
Champion va néixer el 1882 a l'Illa Norfolk, ara territori australià, però aleshores colònia britànica. De jove es traslladà a Nova Zelanda. La seva mare, Sarah Clara Quintal, descendia de Matthew Quintal, un dels amotinats del Bounty. El seu pare, el capità William Nhill Champion, va comerciar per tot el Pacífic.
Entre 1901 i 1914 va guanyar trenta-dos títols nacionals de Nova Zelanda, arribant a posseir simultàniament tots els títols entre les 220 iardes i la milla. A finals de 1902 va ser suspès per la federació nacional de natació per no pagar les quotes d'inscripció i no fou fins a l'estiu austral de 1907-1908 que se'l va tornar a deixar competir. El 1911 es proclamà campió de llarga distància d'Anglaterra al Tàmesi. Aquell mateix any representà Austràlia al Festival de l'Imperi, un precedent dels Jocs de la Commonwealth.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà tres proves del programa de natació. En els relleus 4x200 metres lliures guanyà la medalla d'or, compartint equip amb Cecil Healy, Leslie Boardman i Harold Hardwick, mentre en els 400 metres lliures quedà eliminat en sèries i en els 1.500 hagué d'abandonar.
Champion fou l'únic medallista d'or olímpic en natació per Nova Zelanda fins als Jocs d'Atlanta de 1996,quan Danyon Loader guanyà les curses dels 200 i 400 metres lliures. El 1990 entrà a formar del New Zealand Sports Hall of Fame i el 2005 del Sport Australia Hall of Fame, sent l'únic no australià que en forma part.

## Referències

* ↑ Births, Deaths & Marriages, Norfolk Island, Pit reg, page 21
* ↑ "New Zealand, Archives New Zealand, Passenger Lists, 1839-1973," database with images, FamilySearch (https://familysearch.org/ark:/61903/1:1:KXCK-9WQ : 12 desembre 2014), Malcolm Champion, 1897; citing, Ship, Arrival Port, National Archives, Wellington; FHL microfilm 004436256
* ↑ «Our Inductees - Malcolm Champion». NZ Hall of Fame. Arxivat de l'original el 2005-03-22. [Consulta: 17 juliol 2006].
* ↑ «Malcolm Champion Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 d'agost 2011. [Consulta: 22 maig 2017].
* ↑ «Hall of Fame». Swimming New Zealand. Arxivat de l'original el 21 juny 2006. [Consulta: 17 juliol 2006].
* ↑ «Men's 4 x 200 m Freestyle Relay Team - Swimming». Sport Australia Hall of Fame. Arxivat de l'original el 2006-08-19. [Consulta: 17 juliol 2006].
# Rubén Cela Díaz

Rubén Cela Díaz (Lugo, 1 de març de 1979) és un polític gallec membre de l'Executiva Nacional del Bloc Nacionalista Gallec i president de la Fundación Galiza Sempre.
Actiu en el nacionalisme gallec des dels setze anys, als Comités Abertos de Estudantes, als Comités Abertos de Faculdade i a Galiza Nova, de la qual fou secretari general. També va ser el director general de joventut de la Xunta de Galícia.
És llicenciat en Economia per la Universitat de Santiago de Compostel·la i treballa en el camp de la consultoria privada. És especialista en Dret Tributari i gerent local del BNG a Santiago de Compostel·la, on ha estat regidor.

## Referències

* ↑ «Rubén Cela asume la presidencia de la Fundación Galiza Sempre» (en castellà), 15-08-2019. [Consulta: 21 juliol 2020].
* ↑ Botran, Albert. «Galícia és una colònia, des del punt de vista psicològic però també econòmic». Catarsi Magazín, 21-07-2020.
* ↑ «Rubén Cela reúne a 160 amigos en su adiós político» (en castellà), 22-09-2019. [Consulta: 21 juliol 2020].
# Helena Oma Giralt

Helena Oma Giralt (Terrassa, 23 d'octubre de 1996) és una jugadora de bàsquet catalana.
Formada al Joventut Esportiva Terrassa, posteriorment va jugar amb el Basket Almeda on va competir durant tres temporades. L'estiu de 2016 va fitxar per l'Uni Girona, debutant a la Lliga Femenina. La segona meitat de la temporada 2017-18 va ser cedida al Cadí La Seu. Tot i les lesions, amb el club gironí va guanyar una Lliga espanyola (2019) i una Supercopa d'Espanya (2020). El gener del 2021 va desvincular-se de l'Uni Girona í i va fitxar per l'Ensino Lugo gallec. La temporada 2022-23 jugà al Casademont Zaragoza, amb el qual ha guanyat la Copa de la Reina de 2023, essent escollida MVP de la final. Internacional amb selecció espanyola de basquetbol en categories inferiors, es proclamà campiona d'Europa sub-20 (2016) i amb la selecció catalana ha sigut internacional en dues ocasions.
Ha competit en la modalitat de basquet 3x3, participant als Jocs Europeus de 2019 celebrats a Minsk, on va arribar als quarts de final, i aconseguint una medalla de bronce als Jocs Europeus de 2023. També ha guanyat diverses proves del circuit estatal de 3x3.

## Referències

* ↑ «Helena Oma ficha por el Spar Citylift Girona». Diari de Terrassa, 22-06-2016 [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «L'Uni cedeix Helena Oma al Cadí per donar-li minuts». Diari de Girona, 08-12-2017 [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «Helena Oma es desvincula de l'Uni Girona». Esports3, 25-01-2021 [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ Vallejo, Luis. «La escalada de Helena Oma y su cumbre en la Copa de la Reina» (en castellà). Relevo, 03-04-2023. [Consulta: 16 juny 2023].
* ↑ «Laia Flores, Ainhoa López, Helena Oma, Helena Orts i Iho López es proclamen campiones d'Europa U20». FCBQ, 18-07-2016. [Consulta: 16 juny 2023].
* ↑ «Oma, als quarts de final del 3x3 a Minsk». L'Esportiu, 24-06-2019 [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «Helena Oma se cuelga el bronce con España 3x3 en los Juegos Europeos» (en castellà). CARTV, 24-06-2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ Sánchez, Borja. «Helena Oma lliga la tercera, a Madrid». L'Esportiu, 23-07-2019. [Consulta: 27 gener 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Helena Oma - FEB
# Mojaisk

Mojaisk - Можайск (rus) - és una ciutat de l'óblast de Moscou, a Rússia. És a 110 km a l'oest de Moscou, sobre la via històrica que va cap a Smolensk i a Polònia.
A l'oest de Mojaisk hi ha un poble petit anomenat Borodinó, on hi hagué la batalla de Borodinó entre l'exèrcit francès dirigit per Napoleó Bonaparte i l'exèrcit d'Alexandre I de Rússia.

## Demografia

Evolució demogràfica de Mojaisk. :
| 1897 | 1926 | 1939 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 1992 | 2002 | 2008 | 2010 | 2014 |
| 4.800 | 5.100 | 11.800 | 15.700 | 20.300 | 27.100 | 30.700 | 31.200 | 31.459 | 30.888 | 30.151 | 30.595 |
# Batalla de Hummelshof

Batalla d'Hummelshof tingué lloc el 19 de juliol de 1702 (C.J.) prop de la petita ciutat d'Hummelshof a la Livònia Sueca (actualEstònia). Fou la segona victòria russa significativa en la Gran Guerra del Nord.

## Preludi

Durant la meitat de l'any posterior a la batalla d'Erastfer no hi hagué cap gran batalla entre russos i suecs. Al juliol l'exèrcit rus començà a avançar cap a Tartu. Els dos exèrcits es trobaren prop de la ciutat d'Hummelshof.

## Batalla

Al principi les tropes de Suècia guanyaren la batalla contra l'avantguarda russa i capturaren 5 o 6 cannons. Les forces principals russes arribaren al camp de batalla i atacaren als suecs. Les tropes de Suècia rebutjaren el primer atac rus, però els russos tornaren a atacar. La infanteria russa aconseguir encerclar les forces de Suècia. L'exèrcit de Suècia fou destruït completament.

## Seqüeles

Després d'aquesta batalla Boris Sheremetev marxà a través del sud de la Livònia Sueca, sense trobar cap resistència i saquejant el territori.
# Sofie Castenschiold

Thora Gerda Sofie Castenschiold (Copenhaguen, Dinamarca, 2 de febrer de 1882 − Helsingborg, Suècia, 30 de gener de 1979) fou una tennista danesa, guanyadora d'una medalla olímpica d'argent en els Jocs Olímpics d'Estocolm 1912.
Fou membre de l'equip de Kjøbenhavns Boldklub que va guanyar el primer campionat danès de tennis femení l'any 1906. A més, el van defensar amb èxit les quatre edicions següents.

## Jocs Olímpics
### Individual

| Any | Campionat | Oponent | Resultat |
| 1912 | Jocs Olímpics, Estocolm, Suècia (interior) | Edith Hannam | 4−6, 3−6 |

## Referències

* ↑ «Tennishistorie - DM-vindere» (en anglès). B93.dk. [Consulta: 25 maig 2016].
# Pont 516 Arouca

El pont 516 Arouca és el pont penjant de vianants més llarg del món, amb 516 m d'extensió i 1,20 metres d'amplada, localitzat al municipi portuguès d'Arouca, al districte d'Aveiro. El nom fa referència a la seva extensió en metres (516) i al municipi on està localitzat (Arouca).
El pont d'acer travessa el riu Paiva a 175 metres d'altura i supera en llargada el pont Charles Kuonen, inaugurat el 29 de juliol de 2017, que té una extensió de 494 m i que connecta les localitats de Grächen i Zermatt, a Suïssa.

## Referències

* ↑ «El pont més llarg del món: 516 metres de llargada i molt lluny del terra», 10-11-2024. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «World's longest pedestrian suspension bridge is opening in Portugal» (en inglés). CNN Travel, 09-10-2020. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Ponte 516 Arouca abre amanhã a moradores e segunda ao público em geral».
* ↑ «World's longest pedestrian suspension bridge opens in Switzerland».
# Cristià de Danneskiold-Samsoe

Cristià de Danneskiold-Samsoe (en danès Christian Danneskiold-Samsøe; Verona, 1 d'agost de 1702 - Copenhaguen, 17 de febrer de 1728) fou un noble danès, fill de Cristià de Gyldenlove-Samsoe (1674-1703) i de Dorotea Krag (1675-1754).
Era fill d'una família de nobles danesos, comte de Samsoe i baró de Lindsborg i Høgholm. El 1721 va ser nomenat Cavaller de Dannebrog i 4 anys més tard, diputat de Søetatens Generalkommissariat. Des de molt jove va mostrar un gran interès per l'estudi i va reunir una gran biblioteca.

## Matrimoni i fills

Cristià es va casar dues vegades. En primeres núpcies, el 24 d'abril de 1721 amb la comtessa Conradina Cristina de Friis (1699-1723), filla de Niels Friis (1665-1699) i de Cristina Sofia de Reventlow (1672-1757). D'aquest primer matrimoni en nasqueren tres fills:
* Frederic Cristià (1722-1778), casat primer amb la baronessa Nicol de Rosenkrands (1721-1771), i després amb Sofia Frederica de Kleist (1747-1814).
* Cristià Nicolau (1723-1724)
* Ulric Adolf (1723-1751)
I en segones núpcies, el 4 d'octubre de 1724, es va casar amb Caterina Cristina de Holstein (1704-1795), filla de Cristià Frederic de Holstein. Fills d'aquest segon matrimoni són:
* Conradina Cristina (1726-1786)
* Sofia Dorotea (1727-1797)
* Cristina (1728-1814)

## Enllaços externs

* Ancestrylibrary
# L'últim comanxe

L'últim comanxe (títol original: Last of the Comanches) és una pel·lícula western estatunidenca de 1953 dirigida per André De Toth i protagonitzada per Broderick Crawford, Barbara Hale, Johnny Stewart i Lloyd Bridges. La pel·lícula és un remake de la pel·lícula Sahara de la Segona Guerra Mundial de 1943, protagonitzada per Humphrey Bogart. Lloyd Bridges va aparèixer a les dues pel·lícules. Està doblada al català.

## Argument

El 1876 tots els indis estan en pau excepte els comanxes liderats per Núvol Negre. Quan acaba amb una ciutat sencera, deixant només ruïnes cremades, només queden sis soldats i es retiren al desert amb l'esperança d'arribar a la seguretat de Fort Macklin. Però es troba a almenys 100 milles de distància i els falta aigua. Són reforçats per membres d'una diligència i troben aigua limitada en una missió deserta. Envien un noi indi que estava presoner al fort a buscar reforços, mentre lluiten contra Núvol Negre.

## Repartiment

* Broderick Crawford com Sgt. Maj. Matt Trainor
* Barbara Hale com Julia Lanning
* Johnny Stewart com Petit Ganivet
* Steve Forrest com tinent Floyd
* Lloyd Bridges com Jim Starbuck
* Mickey Shaughnessy com Rusty Potter
* George Mathews com Romany O'Rattigan
* Hugh Sanders com Denver Kinnaird
* Chubby Johnson com Henry Ruppert
* Martin Milner com Billy Creel
* Milton Parsons com Satterlee el profeta
* Carleton Young com Major Lanning
* Ric Roman com soldat Martinez
* John War Eagle com Núvol Negre

## Referències

* ↑ L'últim comanxe a Catàleg de l'American Film Institute (anglès)
* ↑ «Last of the Comanches». Tcm.com. [Consulta: 14 novembre 2023].
* ↑ «L'últim comanxe». esadir.cat. [Consulta: 18 febrer 2024].
# Greta Johansson

Anna Teresa Margareta Johansson (Estocolm, 9 de gener de 1895 - San Mateo, 28 de gener de 1978) més coneguda com a Greta Johansson, va ser una saltadora i nadadora sueca que va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 1912. Va guanyar la medalla d'or als salts de palanca de 10 metres i va acabar quarta amb Suècia als 4x100 m relleus lliures, convertint-se en la primera dona guanyadora d'una medalla d'or per a Suècia.
Finalitzats els Jocs Olímpics de 1912 va emigrar a Califòrnia on es casà amb el també saltador suec Ernst Brandsten. El 1973 va entrar al Saló de la Fama de la Natació Internacional per la seva contribució als salts.

## Referències

* ↑ «Biografies de grans atletes olímpics» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-10-25. [Consulta: 12 desembre 2015].
* ↑ «La 2 emite 'Las olimpiadas del sol'» (en castellà). RTVE.es, 07-04-2015. [Consulta: 12 desembre 2015].
* ↑ «Biografia de Greta Johansson» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de juliol 2015. [Consulta: 12 desembre 2015].
* ↑ Solskensolympiaden 1912 (Jens Lind, 2011)
# Vera Pàvlova

Vera Pàvlova (Moscou, 4 de maig de 1963) és una poeta russa.

## Biografia

Pàvlova va estudiar a l'Oktyabryskaya Revolyutsiya Music College i va començar a publicar després de graduar-se. Després es va graduar en composició musical a l'Acadèmia Gnessin i està especialitzada en història de la música.
És autora de vint reculls de poesia, quatre llibrets d'òpera i lletres de dues cantates. L'amor, el sexe o la fisiologia femenina són els temes que tracta a la seva obra amb total llibertat. Les seves obres han estat traduïdes a vint-i-cinc idiomes. El seu treball ha estat publicat a The New Yorker. A banda i banda del petó (El Gall Editor, 2018) va ser la primera obra de Pàvlova traduïda al català, que li va valer a Xènia Dyakonova el III Premi PEN Català de Traducció.

## Referències

* ↑ Biography and Works by Vera Pavlova Arxivat September 27, 2007, a Wayback Machine. Novy Mir
* 1 2 «Vera Pavlova». Poetry International Rotterdam. [Consulta: 25 novembre 2017].
* ↑ Miró, Carme. «Entrevista amb Vera Pàvlova». Sonograma Magazine, 29-06-2018. [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ «El amor en los labios de la poesía de Vera Pavlova» (en castellà). [Consulta: 26 novembre 2024].
* 1 2 «Vera Pàvlova». CCCB. [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ Ferrer, Clara. «El 24 de febrero de 2022 mi vida acabó, me desperté en un mundo diferente» (en castellà), 22-11-2024. [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ «Four poems by Vera Pavlova». The New Yorker, 30-07-2007.
# Omar Fraile Matarranz

Omar Fraile Matarranz (Barakaldo, 7 de juliol de 1990) és un ciclista espanyol, professional des del 2012. En el seu palmarès destaca la victòria al Giro dels Apenins del 2015 i una etapa al Quatre dies de Dunkerque del mateix any.
El 2015, en la seva primera participació en la Volta a Espanya, va aconseguir guanyar el Gran Premi de la Muntanya, classificació que va repetir l'any següent. El 2017 guanya una etapa al Giro d'Itàlia i el 2018 una altra al Tour de França. El 2021 es proclamà Campió d'Espanya en ruta.

## Palmarès

* 2011
** Campió del País Basc de contrarellotge sub-23
** 1r a la Soraluzeko Saria
** 1r a la Pujada a Gorla
** 1r a la Ronda del País Basc
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Palència
* 2014
** Vencedor de la classificació de les metes volants a la Volta al País Basc
* 2015
** 1r al Giro dels Apenins
** Vencedor d'una etapa als Quatre dies de Dunkerque
** Vencedor de la classificació de la muntanya a la Volta al País Basc
* 2016
** 1r del Gran Premi de la Muntanya a la Volta a Espanya
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2018
** Vencedor d'una etapa a la Volta al País Basc
** Vencedor d'una etapa al Tour de Romandia
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 2021
** Campió d'Espanya en ruta
* 2023
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2015. 88è de la classificació general. 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 2016. 69è de la classificació general. 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 2017. Abandona (13a etapa)
* 2018. 63è de la classificació general
* 2019. 79è de la classificació general
* 2020. 64è de la classificació general
* 2023. 115è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2016. Abandona (5a etapa)
* 2017. 65è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 2018. 57è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2019. 71è de la classificació general
* 2020. 60è de la classificació general
* 2021. 57è de la classificació general
* 2023. 60è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Omar Fraile Matarranza». Arxivat de l'original el 2015-11-03. [Consulta: 22 març 2015].
* ↑ «Fraile wins Giro dell'Appennino». Cyclingnews.com. Future plc, 26-04-2015 [Consulta: 26 abril 2015].
* ↑ «Fraile vuelve a ganar». Marca, 09-05-2015 [Consulta: 10 maig 2015].
* ↑ «Omar Fraile:"No me esperaba ganar la montaña en mi primera grande"». mundodeportivo.com, 13-09-2015 [Consulta: 15 setembre 2015].
* ↑ «Omar Fraile se impone en Bagno di Romagna». mundodeportivo.com, 17-05-2017 [Consulta: 17 maig 2017].
* ↑ Piedrabuena, Celes «Omar Fraile vuela en el aeródromo de Mende y se estrena en el Tour». El Mundo Deportivo, 21-07-2018 [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2015-12-17 a Wayback Machine.
* Fitxa a procyclingstats.com
# Projecte Fink

El Projecte Fink és una iniciativa per a dur alguns dels programes més populars de les plataformes UNIX al Mac OS X. El seu manteniment és a càrrec d'una comunitat de col·laboradors. El projecte va nàixer el desembre del 2000 gràcies al furoner alemany Christoph Pfisterer. Aquest deixà el projecte el novembre del 2001, lamentant la manca de col·laboració en els projectes de codi obert. El 2006, Fink esdevé una organització sense ànim de lucre anomenada Fink Developer Network des d'on es mira de dirigir el futur desenvolupament del projecte.
Fink utilitza el sistema de gestió de paquets de Debian, apt, i una interfície pròpia de programa, fink (basada en mòduls del Perl). Sovint Fink es recomana com la forma més fàcil per als usuaris d'instal·lar i mantenir programes d'unix en llurs sistemes Mac OS X. Disposa d'una distribució binària, per a una instal·lació ràpida i fàcil, com també una en codi font per a aquells usuaris que demanen una major flexibilitat. A part de les eines de la línia d'ordres, existeix també una interfície gràfica anomenada FinkCommander.
Fink no compleix el filesystem hierarchy standard, i emmagatzema totes les dades en una jerarquia amb arrel en el seu propi directori, «/sw» per defecte, en comptes de, per exemple, «/usr/local». Açò va ser triat intencionadament pels desenvolupadors i permet que sigui molt fàcil suprimir una instal·lació de Fink simplement desfent-se d'aqueix directori.
El nom de «Fink» és la traducció alemanya de pinsà, que està relacionat amb el sistema operatiu Darwin (on descansa el nucli del Mac OS X), fent referència als estudis fets per Charles Darwin sobre la diversitat dels pinsans.

## Enllaços externs

* Pàgina del projecte Fink (anglès)
* Wiki del Fink Arxivat 2006-07-09 a Wayback Machine. (anglès)