OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gertruda d'Hamage

Gertruda d'Hamage († 649), o Gertruda de Cambrai, fou la fundadora i la primera abadessa d'Hamage. Fou l'esposa de Ricomer, patrici de Burgúndia, i probablement la mare de Bertruda, reina dels Francs. Fou declarada santa cristiana i és considerada com a tal per les Esglésies catòlica i ortodoxa; la seva festa és el 6 de desembre.

## Biografia

Segons la Sinopsi Franco Merovingicae, escrita a la fi del segle xii per Andreas Silvius, monjo de l'abadia de Marchiennes, fou filla de Teodebald, duc de Douai. Si l'existència de Teodebald i la seva qualitat de duc no són qüestionades, ja que no aportant cap pretensió genealògica, el qualificatiu de «duc de Douai» és posat de manera seriosa en dubte.
Els noms de Teodebald, de Gertruda i Gerberga (aquest portat per una de les seves filles) indiquen una pertinença als Agilolfings. Cronològicament, Teodebald podria ser un germà de Garibald, primer duc de Baviera.
Es va casar amb Ricomer, citat com a patrici de Burgúndia el 607, i va tenir com a fills a:
* Un fill per al qual l'historiador Jacques Pycke proposa el nom de Ricomer, però segons Settipani, aquest segon Ricomer és el resultat d'un error havent desdoblat un sol personatge.
* Una fille, anomenada Gerberga, mare de:
** Adalbald († 642), duc, casat amb santa Rictruda, abadessa de Marchiennes i pare de Mauront, santa Eusèbia, Clodosinda i Adalsinda.
** Erquinoald († 658), majordom de palau de Nèustria
* Probablement una filla, Bertruda, casada amb el rei Clotari II i mare de Dagobert I, rei dels Francs
Vídua, Gertruda es va retirar a la vida religiosa i va fundar l'abadia d'Hamage sota els consells de sant Amand. Va morir el 6 de desembre del 649 i la seva besneta santa Eusèbia (vers 636, † 16 de març 689) la va succeir com a abadessa. Les seves relíquies foren transferides a Marchiennes el 28 d'octubre del 686 o 691.

## Notes i referències

* ↑ . segons la Vita Rectrudis, datant del començament del segle x
* ↑ segons la Chronologium Marchianensis (segle xii) que precisa que Erquinoald era germà d'Adalbald.

## Referències

* ↑ Nominis: Santa Gertruda de Cambrai.
* 1 2 Settipani, 1989, pàg. 109.
* ↑ Settipani, 1989, pàg. 1024-1025.
* 1 2 Pycke, 1984, pàg. 1062
* ↑ Settipani, 1989, pàg. 108
* ↑ La Crònica de Fredegari precisa que era cosí de Dagobert I per la mare d'aquest darrer.
* ↑ Settipani, 1989, pàgs. 92-93.
* ↑ Settipani, 1989, pàgs. 108-109.
* ↑ Pycke, 1984, pàg. 1063.

## Bibliografia

* J. Pycke, «Gertrude de Hamay (sainte)» dans Dictionnaire d'Histoire et de Géographie Écclésiastique, vol. XX. (Gatianensis - Giry), París, Librairie Letouzey et Ané, 1984 (ISBN 2-7063-0157-0)
* Christian Settipani, Les Ancêtres de Charlemagne, Paris, 1989, (ISBN 2-906483-28-1)
# Gilbert de Montpensier

Gilbert de Borbó, nascut el 1443, mort a Pozzuoli el 15 d'octubre de 1496, va ser comte de Montpensier i delfí d'Alvèrnia, comte de Clarmont, senyor de Mercoeur, i virrei de Nàpols.
Era fill de Lluís I de Borbó, comte de Montpensier i de Gabriela de la Tour d'Auvergne.
En vida del seu pare, va portar el títol de comte-delfí, i va fer les seves primeres armes contra Carles el Temerari, duc de Borgonya el 1471 i el 1475. Durant la Guerra boja, va restar fidel a la regenta Anna de França i va combatre a Francesc II, duc de Bretanya el 1487. El 1489, va operar al Rosselló contra els catalans de Ferran el Catòlic.
Finalment va acompanyar a Carles VIII de França a la primera guerra d'Itàlia, i es va quedar a Nàpols com a virrei. Va combatre a Ferran el Catòlic que havia desembarcat a Itàlia, però va morir de les febres que van delmar les seves tropes.
S'havia casat amb a Màntua el 25 de febrer de 1481 amb Clara Gonzaga (1464 † 1503), filla de Frederic I, marquès de Màntua i de Margarida de Baviera, i havia tingut:

## Notes i referències

* ↑ El matrimoni va tenir lloc indirectament; Gilbert fou representat pels seus enviats, Guillaume Coiffier, el seu tresorer, i Jean de Tersac, senyor de Ligonne. El dia abans havia estat signat el contracte de matrimoni que preveia una rica dot. Cf Laurent Vissière loc. cit., pàg. 163 i 166.

## Bibliografia

* 2001: Laurent Vissière, «Capitale malgré elle ? Aigueperse au temps des Bourbon-Montpensier (v. 1415-1505)», Actes du colloque de Moulins Le duché de Bourbon, Saint-Pourçain, 2001, pàg. 153-168.
# Gimnets

Els gimnets (grec antic: γυμνῆτες) o gimnesis (grec antic: γυμνήσιοι) fou una classe d'esclaus públics pròpia d'Argos, equivalents als hilotes d'Esparta i als penestes de Tessàlia. El seu nom prové del fet que servien d'infanteria lleugera, que en grec rebien el nom de gimnets (al seu torn derivat del grec γυμνός 'nu', perquè anaven poc armats).
Hom atribueix als gimnets un relat d'Heròdot a propòsit de la ciutat d'Argos, segons el qual, després de la mort de sis mil ciutadans argius en una batalla contra els espartans, liderats pel rei Cleòmenes I, els esclaus (que serien els gimnets) prengueren el poder a Argos, es casaren amb les dones argives i es convertiren en homes lliures. No obstant això, les dones sentien menyspreu pels antics esclaus i no van tenir gaires fills, de manera que la pròxima generació dels argius (els fills dels ciutadans morts en batalla) va aconseguir expel·lir els gimnets de la ciutat, que es retiraren per la força a la veïna Tirint. Els gimnets feren la guerra contra els argius per recuperar-la, però sortiren derrotats i foren foragitats del territori o bé tornaren a la condició d'esclaus.

## Referències

* ↑ Segons Juli Pòl·lux (Onomasticon, III 83)
* ↑ Segons Esteve de Bizanci (Ethnica, s.v. Χίος)
* ↑ Cartledge, Paul A. «Gymnetes». A: Brill’s New Pauly, 2006 [Consulta: 28 novembre 2022].
* 1 2 3 Smith, William. «Gymnesii». A: A Dictionary of Greek and Roman Antiquities, 1890.
* ↑ Heròdot, Històries, VI, 83.
* ↑ El régimen político de Argos y sus instituciones a fines de los siglos VI y V a. C. por una democracia inestable final, Paul A. Tuci en Argos: una democracia diferente. Serie: Historia. Investigación. Vida y pensamiento editorial.
* ↑ Lucas Fernández Arancibia El límite entre libertad y esclavitud: conceptos e ideologías de los amos en la antigua Grecia.
# Gos d'assistència

Un gos d'assistència és aquell gos entrenat per ajudar i assistir una persona amb alguna discapacitat.
Molts d'aquests gossos són entrenats per associacions específiques, mentre d'altres ho són pels mateixos usuaris amb ajuda d'un entrenador caní professional o sense ajuda.

## Varietat de definicions a Espanya

A Espanya, hi ha quatre definicions de gos d'assistència, les de les comunitats autònomes d'Euskadi, Galícia, Comunitat Valenciana i Catalunya.
De forma genèrica, es pot considerar gos d'assistència aquell gos que, havent estat ensinistrat en centres especialitzats oficialment reconeguts, hagi conclòs l'ensinistrament i adquirit així les aptituds necessàries per a l'acompanyament, conducció i auxili de persones amb discapacitat.

## Classificació

De forma àmplia i divulgativa es podrien detallar fins a sis categories de gossos d'assistència. La major part dels gossos estaran entrenats per a una d'aquestes funcions, encara que n'existeixen alguns amb coneixements combinats.
* Gossos guia o Gos pigall. Ensinistrat per guiar una persona amb discapacitat visual o ceguera.
* Gossos de senyalització de sons. Els gossos senyal o gossos per a persones sordes estan ensinistrats per avisar físicament les persones amb discapacitat auditiva de diferents sons quotidians i conduir-los a la seva font de procedència, o alertar-les en el cas de sons com les alarmes.
* Gossos de servei. Ensinistrats per ajudar persones amb alguna discapacitat física en les activitats de la vida diària, tant en el seu entorn privat com a l'entorn extern. Exemples d'això són l'assistència per a la mobilitat, petició d'ajuda mitjançant telèfon o sistema de comunicació exterior, transport d'informació, bloqueig de la persona davant un objecte o situació de perill, etc.
* Gossos d'avís. Ensinistrats per donar alerta mèdica a les persones que pateixen epilèpsia, diabetis ...
* Gossos per a persones amb trastorns de l'espectre autista. Ensinistrats per tenir cura de la integritat física d'una persona amb trastorns de l'espectre autista, guiar-la i controlar les situacions d'emergència que pugui patir.
* Gossos inclosos en projectes de teràpia assistida amb animals de companyia, destinats a visites a hospitals, centres geriàtrics, pisos tutelats, centres per a persones amb discapacitat, habitatges particulars, etc.

## Referències

* ↑ Gos d'assistència a Optimot
* ↑ Per informació més detallada, vegeu web de AEPA-Euskadi, on es recopila informació sobre lleis, definicions i categories a Espanya de gossos d'assistència

## Vegeu també

* Gos guia
* Equinoteràpia, teràpia amb cavalls

## Enllaços externs

* Cossos d'Assistència per a persones sordes (castellà)
* AEPA - Euskadi (basc)
* Associació de gossos de teràpia i assistència de Múrcia. (castellà)
# Governació de Port Saïd

La governació de Port Saïd (àrab: محافظة بور سعيد, muḥāfaẓat Būr Saʿīd) és una de les governacions o muhàfadhes d'Egipte, situada al nord del país, a prop de la desembocadura del Canal de Suez a la Mediterrània. La seva capital és Port Saïd, i l'any 2006 tenia 570.768 habitants.

## Referències

* ↑ Dades a Geohive basades en dades de la CAPMAS (Central Agency for Public Mobilisation and Statistics)

## Enllaços externs

* Governació de Port Saïd Arxivat 2012-12-06 a Wayback Machine. Lloc web oficial
# Grzegorz Fitelberg

Grzegorz Fitelberg (18 d'octubre de 1879, Daugavpils, Letònia – 10 de juny de 1953, Katowice, Polònia) fou un director d'orquestra, violinista i compositor polonès.
Fou membre del grup Młoda Polska (Jove Polònia), juntament amb altres músics com ara Karol Szymanowski, Ludomir Różycki i Mieczysław Karłowicz. El 1908 dirigí l'òpera de Varsòvia, el 1912 l'Òpera de Viena. Durant la I Guerra Mundial va col·laborar amb els Ballets Russos; va dirigir la primera representació de Mavra d'Ígor Stravinski. Des de 1921 fins a 1934 fou el director principal de l'Orquestra Filharmònica de Varsòvia. El 1935 va organitzar l'Orquestra Simfònica de la Ràdio Polonesa.
La Competició Internacional Grzegorz Fitelberg per a Directors d'Orquestra, una de les més importants competicions musicals a Polònia, se celebra a la Filharmònica de Silèsia des de 1979.
El seu fill Jerzy (1903-1951) també fou un músic reconegut malgrat la seva mort en plena carrera.

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 434. (ISBN 84-7291-227-2)
# Grèvol de Franklin

El grèvol de Franklin (Falcipennis franklinii) és una espècie de tetraònida emparentat amb el grèvol del Canadà i el siberià que habita a la Serralada d'Alaska, la serralada de la Costa i el nord de les muntanyes Rocoses, des del sud-est d'Alaska fins al nord de Wyoming i Idaho central.

## Taxonomia

Actualment és inclosa al gènere Canachites, arran treballs com ara Persons 2016. Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional, versió 13.2. 2023 es tracta en realitat d'un grup de dues subespècies del grèvol del Canadà.

## Referències

* ↑ del Hoyo, J.; Collar, N.; Christie, D.A.; Kirwan, G.M.. «Franklin's Grouse (Falcipennis franklinii)». A: del Hoyo, J., Elliott, A., Sargatal, J., Christie, D.A. & de Juana, E. (eds.).. Handbook of the Birds of the World Alive (en anglès). Barcelona: Lynx Editions, 2019 [Consulta: 7 octubre 2019].
* ↑ Bendire, Charles. «19. Dendrapagus Franlinii (Douglas)». A: Special Bulletin (en anglès). U.S. Government Printing Office, 1892, p. 56-59.
* ↑ NW Persons, PA Hosner, KA Meiklejohn, EL Braun, RT Kimball. 2016. Sorting out relationships among the grouse and ptarmigan using intron, mitochondrial, and ultra-conserved element sequences. Mol Phylogenet Evol. 2016 Maig 98:123-32
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.2). doi : 10.14344/IOC.ML.13.2.
# Guerres il·líries

Es coneix com les Guerres Il·líriques les guerres que van enfrontar entre els anys 229 aC - 219 aC a Roma i a les tribus de Il·liria assentades sobre la vall del Neretva. Al final de la invasió romana, la República va aconseguir acabar amb la pirateria d'aquests territoris, que posava en perill el comerç itàlic a través del mar Adriàtic. El conflicte va comprendre dues campanyes, la primera contra la reina Teuta i la segona contra Demetri de Faros. La campanya inicial, que va començar l'any 229 aC, va suposar la primera vegada que l'armada romana travessava el Mar Adriàtic per tal d'enfrontar a un enemic.
* Primera guerra il·líria
* Segona guerra il·líria
* Tercera guerra il·líria

## Referències

* ↑ Wilkes, J. J. The Illyrians, 1992, p. 120, ISBN 0-631-19807-5. Pàgina 158: « ... l'èxit dels il·liris va continuar a la mort del seu rei Agrón, que va delegar el poder a la seva dona, Teuta. Al seu ascens al poder, Teuta va concedir als pirates vaixells destinats a abordar els vaixells mercants que circulaven per la seva àrea d'influència. L'any 231 aC, la flota pirata va atacar Messènia »
* ↑ Arthur Edward Romilly Boak, William Gurnee Sinnigen, A History of Rome to A.D. 565. Página 111: « L'illa de Fars i algunes possessions il·liries es van cedir a Demetri de Faros »
* ↑ Gruen, 359.
# Guillem IV d'Angulema

Guillem IV Tallaferro (francès Guillaume Taillefer; llatí Guillermus, dictus Sector-ferri; + 1120 a Deutz), fou un comte d'Angulema de la casa dels Tallaferro. Era fill del comte Folc d'Angulema (Folc Tallaferro) i Condoha d'Eu (filla del comte Robert d'Eu). Segons algunes crònique estava dotat d¡'una força poc comuna.
Les seves primeres lluites foren contra Alduí de Barbezieux, Aymar d'Archiac i Bardon de Cognac. Va tornar victoriós de diverses expedicions. En el conflicte amb el comte Bosó III de la Marca, aquest va atacar el seu castell de Cofolents el 1091, però fou assassinat. Guillem es va enfortir a la Marca llemosina recolzant allí a Odo I de la Marca contra la germana del comte mort. Això va portar tanmateix a un conflicte amb Hug VI de Lusignan que reclamava l'herència de la Marca. Guillem va poder rebutjar un atac dels Lusignan sobre l'abadia de Charroux on va derrotar completament als Lusignan i va obligar a Hug VI a reconèixer la seva supremacia.
Al final de la seva vida va anar en pelegrinatge a Terra Santa. A la tornada va caure malalt i va morir quan era a Alemanya, morint a l'abadia de Deutz, prop de Colònia on fou enterrat.

## Matrimoni i fills

En primeres noces es va casar amb Vitapoi, filla d'Amanieu, senyor de Bénauges i de Saint-Macaire, en Gascunya. Van tenir quatre fills:
* Vulgrí II d'Angulema, que el va succeir com a comte
* Ramon, que va rebre el vescomtat de Fronsac.
* Folc, que va rebre la senyoria de Montausier i fou el tronc de la casa senyorial de Montausier. Hi hauria hagut diverses famílies de Montausier, perquè el 1214 es va signar un acord entre el senyor de Barbezieux i Olivier de Chalais que preveia el matrimoni de l'hereva de Montausier i del germà del senyor de Barbezieux. Itier de Barbezieux va fer homenatge el 1229 à Hug X de Lusignan, comte de la Marca i d'Angulema, i a la seva muller Isabel d'Angulema; no obstant aquesta branca dels Barbezieux hauria recuperat el nom Montausier, doncs se sap que entre 1320 i 1330, Margarida de Montausier, filla i hereva del baró Folcald de Montausier i de Peronel·la de Mosnac senyora de Janzac (a Santonya) i de Chaux i Mosnac, va aportar el domini a la família de Saint-Maure.
* Graula, dita d'Angulema, casada amb Aimard III, vescomte de Llemotges.

## Biografia

* Sidney Painter: The Lords of Lusignan in the Eleventh and Twelfth Centuries, a: Speculum Vol. 32 (1957), pàg. 37

## Referències

* ↑ Com tots els membres de la casa de comtes d'Angulema Guillem també tenia el sobrenom "Taillefer", en record al seu avantpassat, el comte Guillem I Tallaferro.
* ↑ Chronicon sancti Maxentii Picravensis, Chroniques des Eglises d'Anjou, ed. de P. Marchegay i E. Mabille (1869), pàg. 410
* ↑ Ex Historia pontificum et comitum engolismensium, a: Recueil des Historiens des Gaules et de la France, 12 (1877), pàg. 393
* ↑ Ex Historia pontificum et comitum engolismensium, a: Recueil des Historiens des Gaules et de la France, 12 (1877), pàg. 394
# Guillem March Dolls

Guillem March Dolls (Palma, 28 de setembre de 1979) nom artístic de Guillem March Dolls és un il·lustrador mallorquí.

## Biografia

Guillem March va començar a despuntar dins el món del còmic mallorquí amb unes tires d'un diari universitari i en fanzines com Coma o Creativa i a la revista Esquitx. Per Dolmen i d'altres editorials va crear il·lustracions eròtiques. En el mercat de còmic francobelga va debutar amb l'àlbum de còmic eròtic Souvenirs (Paquet, 2004), de còmic detectivesc l'àlbum Jours gris (2008) i de còmic fantàstic Vampyres(2009).
En el còmic de superherois va dibuixar a l'univers DC el personatge de Batman (Batman and Robin, Battle for the Cowl, Birds of Prey, Catwoman, Detective Comics, Gotham City Sirens) en aquestes sèries i va posar un punt d'erotisme que no va passar desapercebut pels lectors. Per la mateixa editorial DC Comics, ha dibuixat en les sèries Wonder Woman, Batman Eternal, Trinity i Action Comics.
Per l'editorial Dupuis va dibuixar dos àlbums amb una combinació de suspens i erotisme, Monika i The Dream.

## Premis

El 1999 començaren a arribar els premis de l'art jove. Que tornà a guanyar el 2001 compartit amb Canizales, el 2002 compartit amb Alex Fito i el 2005, els buits es deuen al fet que l'organització no deixava presentar-se l'any següent als guanyadors.

## Referències

* ↑ «Guillem March 'resucita' a Catwoman» (en castellà). Diario de Mallorca, 21-06-2011. [Consulta: 24 juliol 2013].
* 1 2 3 4 Félix Cepriá i Félix López. «Guillermo Guillem March Dolls» (en castellà). Tebeosfera. Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2008. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ Historietes. El còmic de les Illes Balears. Pàgines 214-221. Dipòsit Legal:PM-2573-2006

## Enllaços externs

* Biografia a Guia del Comic Arxivat 2010-01-04 a Wayback Machine.
* Guillem March al Comic Vine
# HBsAg

L'acrònim HBsAg significa Antigen de superfície de l'hepatitis B , també conegut com a Antigen Austràlia, ja que va ser aïllat per primera vegada d'un aborigen australià. Descobert el 1963 per Baruch Blumberg, consta d'una glucoproteïna que s'insereix en la superfície del Virus de l'hepatitis B (VHB) i quan es detecta en el torrent sanguini indica una infecció actual d'hepatitis B aguda i crònica.

## Diagnòstic

El HBsAg apareix abans del començament dels símptomes, aconsegueix el seu pic durant el curs de la malaltia simptomàtica per després declinar a nivells indetectables en un interval de 3 a 6 mesos. Per aquesta raó, té un important valor el diagnòstic en l'avaluació d'aquestes infeccions, que s'utilitza també en proves de detecció dels donants per evitar la possibilitat d'infecció. La producció d'anticossos naturals o induïts per la vacuna contra aquest antigen confereix protecció contra la malaltia. El HBsAg és present a la sang més enllà dels 6 mesos en subjectes amb hepatitis B crònica, que és comú en les persones infectades amb els sistemes immunes debilitats (per exemple, les persones amb sida).
Es pot trobar en el sèrum en tres formes morfològicament diferents: la coberta externa de la partícula de DANE intacta, una partícula esfèrica de 22 nm i una tubular allargada. No obstant això, la coberta externa de la partícula de DANE és l'única que conté àcid nucleic i que és infecciosa. Es coneixen diversos subtipus antigènics: a, d, i, w, r, e i l. per diagnosticar l'hepatitis

## Referències

* ↑ Vinay Kumar, Abul K. Abbas, Nelson Faust Robbins & Cotran Patologia humana amb CD i accés a Student Consult (en castellà). 7dt edició; Publicat per Elsevier Espanya, 2005; pàg 898. ISBN 84-8174-841-2
* ↑ J Miale Hematologia Medicina de Laboratori (en castellà). Publicat per Reverté, 1985; pàg 559. ISBN 84-291-5550-3
# Harzianu

Herzianu fou una ciutat de l'antiga Mèdia, esmentada per les fonts assíries en temps de Sargon II (716 aC). Levine la situa a les muntanyes Zagros propera a la ruta del Gran Khorasan, però altres experts com Inna Medvedskaya proposen situar-la més a l'est, a la plana d'Hamadan.
L'any 716 aC Sargon II va fer una expedició a Mèdia i al país escita (saka) i va imposar tribut a diversos caps locals, entre els quals Zardukka de Ḫarzianu; El nom reial de Zardukku voldria dir “cor”. El mateix Zardukku de Ḫarzianu apareix citat a la llista de representants de ciutats pagant tribut a Sargon II quan va estar als regnes de Parsua. Ḫarzianu és esmentada també a la llista de ciutats tributaries d'Assíria que s'hauria redactat entre el 716 i el 713 aC

## Referències

* ↑ Louis D. Levine, Two Neo-Assyrian Stelae from Iran, The Royal Ontario Museum, Toronto, 1972. Idem, “Geographical Studies in the Neo-Assyrian Zagros,” Iran 12, 197, pàg. 50
* ↑ A. Grantovoskiĭ, The early history of the Iranian tribes in the Near East (en rus), Moscou, 1970
* ↑ François Thureau-Dangin, Une relation de la huitieme campagne de Sargon, Musee de Louvre, Textes Cuineformes 3, Paris, 1912. pàg. 49
* ↑ Haim Tadmor, “The Campaigns of Sargon II of Assur: A Chronological-Historical Study,” Journal of Cuneiform Studies 12/3, 1958.

## Bibliografia

* Article Harzianu a l'Enciclopèdia Irànica.
# Herklotsichthys ovalis

Herklotsichthys ovalis és una espècie de peix pertanyent a la família dels clupeids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 10 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, pelàgic-nerític i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: la Xina i el Vietnam.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1951. New fish names and records. Proc. R. Zool. Soc. N. S. W. v. for 1949-1950. 61-68.
* ↑ Anònim -Bennett-, E. T., 1830. Class Pisces. Pp. 686-694. A: Memoir of the Life and Public Services of Sir Thomas Stamford Raffles.... By his Widow (Lady Stamford Raffles). Memoir of the Life and Public Services of Sir Thomas Stamford Raffles...: 701 pp.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nguyen, H.P. i N.T. Nguyen, 1994. Checklist of marine fishes in Vietnam. Vol. 2. Osteichthyes, from Elopiformes to Mugiliformes. Science and Technics Publishing House, Vietnam.
* ↑ Nguyen, H.P. i N.T. Nguyen, 1994.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Xu, G., W. Zheng i G. Huang (eds.), 1994. Atlas of the fishes and their biology in Daya Bay. Anhui Scientific and Technical Publishers, P.R.O.C. 311 p.
* ↑ Zhang, S., 2001. Fauna Sinica. Osteichthyes. Acipenseriformes, Elopiformes, Clupeiformes, Gonorhynchiformes. Science Press, Beijing, la Xina. 209 p.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Hierochloe odorata

Hierochloe odorata o Anthoxanthum nitens, també coneguda en anglès com: sweet grass o vanilla grass, és una planta herbàcia aromàtica que creix al nord d'Euràsia (de Suïssa cap al nord) i a Amèrica del Nord. Es fa servir en herboristeria i per produir algunes begudes alcohòliques destil·lades. Conté cumarina.

## Característiques

És una planta perenne, glabra molt resistent que creix en ombra parcial. Les tiges no són erectes i fa fins a 20 cm de llarg. Hi ha diverses varietats d'aquesta planta.

## Taxonomia

El nom Hierochloe odorata prové del grec, i literalment significa "herba santa fragant". Alguns taxonomistes inclouen el gènere Hierochloe dins Anthoxanthum; i en aquest cas aquesta espècie rep l'epítet nitens per evitar la confusió amb l'espècie Anthoxanthum odoratum

## Referències

* 1 2 3 Hope, Tom, & Gray, Alan, Grasses of the British Isles: BSBI Handbook No. 13, Botanical Society of the British Isles, 2009, p 311. ISBN 978-0-901158-420.
* ↑ Sweetgrass Growing information. Redwood City Seed Company. http://www.ecoseeds.com/sweetgrass.html
Guédon, Marie-Françoise. Sacred Smudging in North America, Walkabout Press 2000.