OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Watthab ibn Sàbiq an-Numayrí

Watthab ibn Sàbiq an-Numayrí (mort el 1019) fou xeic dels numairites que governaven a Haran i una part del Diyar Múdar des de vers l'inici del segle x. És el primer membre conegut de la nissaga dels Banu Watthab o Banu Numayr, i fins i tot el nom del pare no consta en algunes fonts o és dubtós; en canvi els seus successors al segle xi són força més coneguts.
Els Banu Numayr són assenyalats ja a Síria central a la regió de Damasc en temps d'Harun ar-Raixid; a l'inici del segle x són esmentats com una de les tribus aliades als càrmates; al segle x s'havien traslladat a la regió de Sindjar i Mossul i junt amb altres tribus qaisites com els Banu Kilab, els Banu Quxayr, el Banu Uqayl, el Banu Hilal, els Banu Sulaym i els Qays Aylan, es van oposar als germans hamdànides Nàssir-ad-Dawla i Sayf-ad-Dawla; els Banu Numayr van atacar Mossul el 970, però van acabar expulsat del Diyar Rabia cap a l'estepa siriana, i allí Sayf al-Dawla els va expulsar cap al nord de l'Eufrates, al Diyar Mudar. El 990 eren en majoria xiïtes i van donar suport a l'intent de restauració dels hamdànides de Mossul. A cavall entre els dos segles els Banu Numayr sota Waththab ibn Sabik van crear el seu primer principat a l'entorn d'Haran; igual que els Banu Kilab a Alep, els Banu Marwan (marwànides) al Diyarbakır, i els Banu Uqayl al Diyar Rabia, volien administrar pel seu propi compte els territoris i les ciutats (que abans es limitaven a saquejar). Haurien dominat Haran, Sarudj, al-Ruha (Edessa), Rakka i Rafika. El 1005 milers de cavallers numàyrides i kilabites dirigits per senyor de Sarudj, Wahthab ibn Djafar, que podria ser la mateix persona que Waththab ibn Sabik emir d'Haran, van donar suport al ghazi Asfar Taghlib contra els bizantins, però després Waththab va buscar l'aliança amb els romans d'Orient per atacar el Diyarbakır, i amb el seu ajut va penetrar al territori marwànida i va sotmetre a Nàssir-ad-Dawla ibn Marwan, saquejant diversos llocs. Ibn Marwan va buscar el suport de Qarwaix ibn al-Muqàl·lad, emir uqàylida de Mossul, mercès al qual el va poder rebutjar; els bizantins es van excusar amb l'emir marwànida.
Wathathab va morir el 1019 i el va succeir el seu fill Xabib ibn Watthab.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, pàgs 196 i 197
# Isabelle White

Isabelle Mary "Belle" White (Willesden, Londres, 1 de setembre de 1894 – Muswell Hill, Londres, 24 de juny de 1972) va ser una saltadora anglesa que va competir en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, totes les compreses entre 1912 i 1928.
El 1912 va guanyar la medalla de bronze en la prova de Palanca de 10 metres del programa de salts, en quedar rere Greta Johansson i Lisa Regnell, or i plata respectivament.
Un cop superada la Primera Guerra Mundial, als Jocs d'Anvers de 1920, fou quarta en la mateixa prova i sisena el 1924, a París. El 1928, als Jocs d'Amsterdam, quedà eliminada en la primera ronda de la prova de palanca de 10 metres.

## Referències

* ↑ «Belle White Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 5 de novembre 2012. [Consulta: 15 juliol 2016].
# Mabel Parton

Mabel Bramwell Parton (Hampstead, Londres, Anglaterra, 22 de juliol de 1881 − Limpsfield, Surrey, 12 d'agost de 1962) fou una tennista britànica, guanyadora d'una medalla olímpica de bronze en els Jocs Olímpics d'Estocolm 1912.
Era filla de Sir Peter Squire i Mabel, reconegut farmacèutic britànic. Es casà en dues ocasions, primer amb Ernest George Parton (1906) i després amb el també tennista Theodore Mavrogordato (1924).
Va debutar a Wimbledon l'any 1904 amb 23 anys, i va participar en totes les edicions fins al 1928, amb l'excepció de les edicions suspeses per la Primera Guerra Mundial. Va arribar a jugar les semifinals individuals els anys 1911 i 1920, mentre que en dobles mixtos també va disputar les semifinals l'any 1913 amb Ethel Larcombe com a parella. En els Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912 va concórrer a la competició individual femenina en pista interior, on fou eliminada en semifinals per la seva compatriota i finalment medalla d'or Edith Hannam, però en la final de consolació es va imposar a la tennista sueca Sigrid Fick, amb la qual cosa guanyà la medalla de bronze. També va disputar la prova de dobles mixtos amb el seu futur marit Theodore Mavrogordato.

## Jocs Olímpics
### Individual

| Any | Campionat | Oponent | Resultat |
| 1912 | Jocs Olímpics, Estocolm, Suècia (interior) | Sigrid Fick | 6−3, 6−3 |

## Referències

* ↑ «Biographies of Female Tennis Players» (en anglès). TennisForum. [Consulta: 15 maig 2021].
# Willem van Loon

Willem van Loon (Arnhem, Gelderland, 15 d'agost de 1891 – Arnhem, 29 de novembre de 1975) va ser un esportista neerlandès que va competir a començaments del segle xx. Especialista en el joc d'estirar la corda, guanyà la medalla de plata als Jocs Olímpics de 1920 a Anvers. Era germà del també esportista Antonius van Loon.

## Referències

* 1 2 «Willem van Loon Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2012. [Consulta: 22 juny 2017].
# Zombi Pujol

Zombi Pujol és un grup do it yourself de punk rock català format per membres veterans de l'escena musical provinents de bandes com Suicidal Vailets, Budellam, Anti/Dogmatiks, Afganistan Yeye's, Culandra i Orgy of One.

## Discografia

* 2014: De les barricades a les tragaperres
* 2017: La conjura de les iguals
* 2019: Mediocritat i putamerdisme
* 2023: Imbecil·litat tàctica

## Referències

* ↑ «El BCuestionario: Zombi Pujol» (en castellà). BCore. Arxivat de l'original el 2020-11-28. [Consulta: 22 agost 2021].
* ↑ Vila, Albert. «Cuando Pujol se muera, ya tenemos apalabrado un concierto gratuito ese mismo día en Vallcarca» (en castellà). Science of Noise, 28-02-2020. [Consulta: 22 agost 2021].
* ↑ Mautor, Antonio. «Sonamos a tácticas sudadas de despistado» (en castellà), 02-03-2020. [Consulta: 22 agost 2021].
# Joan Bosch i Verdalet (organista)

Joan Bosch i Verdalet (? - Girona, 1739) va exercir com a organista a la Catedral de Girona entre 1711 i 1714.
És molt probable que Joan Bosch i Verdalet formés part directa de la família Verdalet, una dinastia d'organistes que havien estat actuant a la capella de música de la Catedral de Girona des de finals del segle anterior. Se suposa que era cosí germà de Joan Verdalet (fill), qui anteriorment va ocupar el càrrec d'organista abans del 1711.
Tot i que no es coneix amb certesa ni la data ni el lloc del seu naixement, el 1711 va agafar el càrrec d'organista provisional a la catedral després del traspàs de Joan Verdalet (fill). No obstant això, la seva permanència va ser temporal, deixant la localitat el 1714 i sent reemplaçat per Manuel Jubert.
Els registres biogràfics mostren que va renunciar al càrrec d'organista a Arenys de Mar el 1720. El 1724 va residir a Vic i més tard es va traslladar a Barcelona. El 1726 va tornar a Girona per exercir com a primer violinista a la Capella de Música de la catedral, tot i que va abandonar aquesta posició l'any següent. Va morir el 9 de novembre de 1739, encara essent beneficiari de la catedral, i adscrit a la capella.

## Referències

* 1 2 Gregori i Cifré, Josep Maria Inventari dels fons musicals de Catalunya. Volum 10: Fons de Catedral de Girona, 2019.
* 1 2 Civil Castellví, Francesc «La capilla de Música de la Catedral de Gerona (Siglo XVIII)». Annals de l’Institut d’Estudis Gironins, 1968, pàg. 131-188.
* ↑ Marquès, Josep M. «Organistes i mestres de capella de la diòcesi de Girona». Anuario Musical, 54, 24-01-2019, pàg. 89. DOI: 10.3989/anuariomusical.1999.i54.255. ISSN: 1988-4125.
* ↑ Garbayo, Javier. «Bosch Verdalet, Juan ». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Vol. 2. Madrid: SGAE, 1999-2002. ISBN 8480483059.
# The Testaments

The Testaments és una novel·la del 2019 de Margaret Atwood. És una seqüela de The Handmaid's Tale (1985). Els esdeveniments de la novel·la es produeixen quinze anys després dels esdeveniments de The Handmaid's Tale. La novel·la està narrada per la tieta Lydia, un personatge de la novel·la anterior; Agnes, una jove que viu a Galaad; i Daisy, una jove que viu al Canadà.
La novel·la va ser guanyadora del premi Man Booker 2019, juntament amb la novel·la Girl, Woman, Other de Bernardine Evaristo.

## Protagonistes

Les principals protagonistes de la novel·la són Agnes, una òrfena adoptada per una família de Gileadean que es prepara per assumir el seu paper assignat com a dona d'un comandant al començament de la novel·la; i Daisy, que va ser exiliada fora de Gilead i viu a Toronto amb pares adoptius que posseeixen una botiga de roba vintage al barri de Queen Street West. Tant Agnes com Daisy són filles d'Ofred, la protagonista de The Handmaid's Tale. Les dues dones van ser criades sense conèixer l'origen de l'altra.

## Recepció

Serena Davies de The Daily Telegraph va descriure The Testaments com "una seqüela descarada i poderosa". Va concloure que "Atwood ens ha entregat una peça de narració propulsora, gairebé sense alè, plena de amb voltes i girs dignes d'una novel·la gòtica ".

## Referències

* ↑ Stelter, Brian. «Margaret Atwood is writing a 'Handmaid's Tale' sequel». CNN, 18-11-2018. [Consulta: 28 novembre 2018].
* 1 2 Grady, Constance. «Margaret Atwood's Handmaid's Tale sequel is a giddy thrill ride» (en anglès). Vox, 04-09-2019. [Consulta: 4 setembre 2019].
* ↑ , 14-10-2019 [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Desta, Yohana. «Margaret Atwood's Handmaid's Tale Sequel: Offred's Daughters Tell Their Stories» (en anglès). Vanity Fair, 04-09-2019. [Consulta: 4 octubre 2019].
* ↑ Davies (en anglès) , 04-09-2019 [Consulta: 4 setembre 2019].

## Enllaços externs

* The Testaments al LibraryThing
* Entrada de The Testaments al directori Internet Speculative Fiction Database
# Tots els drets invertits (All rights reversed)

Tots els drets invertits (all rights reversed en anglès) és una frase que indica una alliberació de drets d'autor o un estat de llicència copyleft. Es tracta d'un joc de paraules sobre l'exempció de responsabilitat comuna sobre drets d'autor " Tots els drets reservats (all rights reserved en anglès)", una formalitat de drets d'autor requerida originalment per la Convenció de Buenos Aires de 1910. "All Rights Reversed" (de vegades escrits ritus) va ser utilitzat per l'autor Gregory Hill per autoritzar la reimpressió gratuïta dels seus Principia Discordia a finals de la dècada de 1960. L'exempció de responsabilitat de Hill anava acompanyada del símbol kosher "Ⓚ" (per a kallisti), una broma en referència a la ©, el símbol dels drets d'autor.
El 1984-1985, el programador Don Hopkins va enviar a Richard Stallman una carta amb l'etiqueta "Copyleft: tots els drets invertits". Stallman va triar la frase per identificar el seu mètode de distribució de programari lliure. Sovint s'acompanya d'una versió invertida del símbol de copyright (vegeu il·lustració). Dit això, aquest ús es considera legalment arriscat per la Free Software Foundation.
"Tots els drets invertits", el seu homòfon, "Tots els ritus invertits" i/o el símbol "Copyleft", s'utilitzen ocasionalment entre els qui publiquen o produeixen mitjans (o qualsevol altre material que normalment podria tenir drets d'autor) com a mitjà intel·ligent dient "Això no té drets d'autor. Si us plau, fes-hi el que vulguis." i fomentant la duplicació i l'ús del material "copy-left" del mateix.

## Referències

* ↑ Engelfriet, Arnoud. «The phrase "All rights reserved"». Ius mentis. Arxivat de l'original el 1 January 2008. [Consulta: 27 desembre 2007].
* ↑ Hill, Gregory. Principia Discordia, 1965.
* ↑ Stallman, Richard. Open Sources: Voices from the Open Source Revolution. O'Reilly Media, 1999, p. 59. ISBN 1-56592-582-3.
* ↑ Muffatto, Moreno. Open Source: A Multidisciplinary Approach. Imperial College Press, 2006, p. 40. ISBN 1-86094-665-8.
* ↑ «What is Copyleft?». Free Software Foundation. Arxivat de l'original el October 6, 2015. [Consulta: 6 maig 2017].
# Va'aiga Tukuitonga

Va'aiga Paotama Tukuitonga és una política niueana i exministra del gabinet. És membre de l'Assemblea de Niue per al poble d'Alofi Nord.
Tukuitonga es va educar a la Universitat Victòria de Wellington. Anteriorment ha treballat com a jutgessa de pau, servidora pública i mestra d'escola. Va ser escollida per primera vegada a l'Assemblea en les eleccions de 1999, derrotant el primer ministre en funcions Frank Lui en el seu propi escó. Va ser reelegida en les eleccions de 2002 i 2005, i va ser membre del Gabinet de Young Vivian, qui la va nomenar ministra d'Educació. Va ser escollida sense oposició en les eleccions de 2008 .
El 2013, Tukuitonga va culpar la caiguda de la població de Niue a l'ús d'anticonceptius.
Tukuitonga es va retirar de la política en les eleccions generals de 2023.

## Referències

* 1 2 «Hon. Va'aiga Paotama Tukuitonga». Pacific Women in politics. [Consulta: 26 gener 2014].
* ↑ Stephen Levine The Contemporary Pacific, 12, 1, 2000, pàg. 231–236. DOI: 10.1353/cp.2000.0020.
* ↑ Michael Sergel and Finian Scott. «Niue politician blames family planning experts for 'depopulation' threat». Pacific Scoop, 20-04-2013. [Consulta: 26 gener 2014].
* ↑ Esther Pavihi. «Hon. Va’aiga Tukuitonga announced retirement from politics today at the closing of the 17th Fono Ekepule». TV Niue, 01-03-2023. [Consulta: 14 abril 2023].
# Super deformed

El super deformed (també conegut simplement com a "SD") és l'estil de dibuix del que comunament es diu «personatge capgròs». Entre els otakus occidentals, a aquests personatges se'ls sol anomenar chibis.
Són caricatures de qualsevol tipus de personatge, generalment d'anime i manga i la seva principal característica és la reducció d'alçada i l'augment de la mida del cap, de vegades fins i tot fins a la mateixa mida que el mateix cos.
Normalment aquest tipus de dibuixos solen tenir tocs d'humor i fer escenes gracioses, o també poden ser "bonic" (kawaii en japonès) el que fan que siguin bastant graciosos.
Donades les facilitats que dona reproduir un figura en format SD, aquest estil s'utilitza també per a la creació i venda d'articles d'alguna sèrie anime o videojocs.

## Referències

* ↑ Shen, LT. et al.. «SD Models: Super‐Deformed Character Models» (en anglès), 2012. [Consulta: 16 març 2018].
* ↑ Consalvo, M.. «Visiting the Floating World: Tracing a Cultural History of Games Through Japan and America.» (en anglès), 2007. Arxivat de l'original el 2010-07-03. [Consulta: 16 març 2018].
* ↑ Cooper-Chen, Anne. «Anime, The International Encyclopedia of Communication» (en anglès), 2008. [Consulta: 16 març 2018].
# Variable FS Canis Majoris

Una variable FS Canis Majoris (estrella FS CMa) és un tipus d'estrella variable eruptiva. La classe d'estrelles variables té el nom del seu prototip, FS Canis Majoris.
Són poc conegudes, probablement sistemes d'estrelles binàries en els quals l'intercanvi de massa és permanent o ha succeït recentments,i el més probable és que estigui compost d'almenys una estrella de seqüència principal de tipus B en un embolcall de pols. Sostenen variacions irregulars de la llum durant llargs períodes, amb una variació de magnitud d'aproximadament 2 magnituds. Les línies d' emissió d'hidrogen d'aquestes estrelles són molt més fortes que les estrelles Be normals, i algunes línies prohibides estan presents també en l'espectre, per la qual cosa es classifiquen com a estrelles B[e].
Les estrelles del FS CMa són rares i ha estat difícil determinar les seves propietats tan bé com per adeterminar que causa el seu caràcter inusual. S'han detectat diversos en cúmuls estel·lars massius i això ha descartat algunes teories sobre el seu origen. L'explicació preferida encara continua sent per un origen binari, possiblement com a resultat de fusions estel·lars.

## Referències

* ↑ ; Watson, C.; Wils, P.«Variable Star Type Designations in the VSX». AAVSO Website. American Association of Variable Star Observers. [Consulta: 17 desembre 2014].
* ↑ de la Fuente, D.; Najarro, F.; Davies, B.; Figer, D. F. «First detections of FS Canis Majoris stars in clusters. Evolutionary state as constrained by coeval massive stars». Astronomy and Astrophysics, 575, 2015, pàg. A10. arXiv: 1412.7988. Bibcode: 2015A&A...575A..10D. DOI: 10.1051/0004-6361/201425371.
# Vācaspati Miśra

Vācaspati Miśra (Mithila Bihar, vers el 900-980) era un brahman hindú considerat com una de les grans figures de la literatura filosòfica de l'Índia. Ha comentat textos fonamental de les sis escoles (darxanes) ortodoxes hindús amb la virtut de saber exposar l'essència de cadascuna d'elles. Ha creat una de les principals escoles d'estudi dels Vedes de la filosofia índia : la "escola Bhāmatī" orientada sobre l'Advaita Vedanta.

## Obres principals

Les seves obres principals són:
* Tattva-Vaisharadi
* Samkhya-Tattva-Kaumudi
* Bhāmatī (sobre Brahmasūtrabhāsya de Xankara).
* Tattvabindu
* Tātparyaţīkā (sobre Nyāyavārttika d'Uddyotakara)
* Nyāyasūcīibandha
* Tattvakaumudī (sobre Sāmkhyakārikās de Īśvarakrishna)
* Tattvavaiśāradī: El seu títol significa claredat de la veritat. És un comentari del comentari realitzat per Vyâsa sobre el Ioga sutra de Patañjali.
* Nyāyakanikā (sobre Vidhidviveka de Mandana Miśra)

### Estudis secundairs

* SS Hasurkar,Vācaspati Miśra sobre l'Advaita Vedanta. Darbhanga : Nithila Institute of Post-Graduate Studies, 1958.
* Karl H. Potter, "Vācaspati Miśra" (in Robert L. Arrington. HA Companion to the Philosophers. Oxford: Blackwell, 2001. ISBN 0-631-22967-1)
* JN Mohanty, Classican Indian Philosophy.

## Referències

* ↑ Òscar Pujol. Yogasūtra. Els aforismes del ioga. lleida: Pagès editors, 2014. ISBN 978-84-9975-504-5 [Consulta: 26 març 2016].
* ↑ Glossaire de Culture Indienne, Ed. InFolio, ISBN 978-2-88474-604-5
* ↑ Jagadisha Chandra Chatterji. Hindu Realism, 1912, p. vi.
* ↑ Gerald James Larson and Ram Shankar Bhattacharya (1987), The Encyclopedia of Indian Philosophies, Volum 4, Princeton University Press, pàgines 301-312
* ↑ Glossaire de Culture Indienne, Ed. InFolio, ISBN 978-2-88474-604-5
# Wöllstein

Wöllstein és un municipi situat al districte d' Alzey-Worms, a l'estat federat de Renania Palatinat (Alemanya). La seva població estimada a finals de 2016 era de 4.587 habitantes.
Està situat a l'est de l'estat, a poca distància al nord de la ciutat de Worms, al sud de Magúncia —la capital de l'estat— ia l'oest del riu Rin, que el separa de l'estat de Hesse.

## Geografia

El municipi es troba a la regió de Rheinhessen aproximadament 8 km al sud-est de Bad Kreuznach, i 30 km al sud-oest de Mainz. És la seu de la denominada Verbandsgemeinde

## Història

Des de la segona meitat del segle xvi, hi havia una estació postal a Wöllstein a la ruta holandesa de correus que anava des de Brussel·les (avui a Bèlgica més que als Països Baixos) passant per Rheinhausen i Augsburg fins a Innsbruck, Trento i Itàlia. L'estació postal va tenir la seva primera menció documental al llibre de viatges postal de Giovanni da l'Herba de 1563 com a Bilstain ò Vilstain, villa (és a dir, poble). A partir de 1578, una branca de la Ruta de Correus holandesa conduïa de Wöllstein a Colònia. Durant l'època en què el sistema postal va quedar insolvent a finals del segle XVI i a causa de la vaga d'operadors de les estacions postals resultant, tant l'operador de les estacions postals Valentin Dill (Till) com la seva vídua, la Postfrau zu Welstein Margarethen, van tenir un paper decisiu com a líders de vaga, en què es van negar a portar cap bossa de correu a cap lloc més enllà de Wöllstein. Després de la consolidació i de la fundació del Correu Imperial (Kaiserliche Reichspost) el 1597, l'estació postal de Wöllstein encara estava oberta al negoci, però a partir de finals del segle xvii, per raó dels canvis de ruta i la influència creixent de les ciutats, va anar perdent lentament la seva importància.

## Ciutadans famosos

* Georg Heinrich Baró de Langsdorff, investigador de la natura, nascut el 18 d'abril de 1774 a Wöllstein, mort el 9 de juny de 1852 a Friburg de Breisgau
* Helene Fischer, cantant d'èxit, nascuda el 5 d'agost de 1984 a Krasnoyarsk, va créixer a Wöllstein després de traslladar-se des de Rússia amb la seva família el 1988.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadísticas del municipio. Consultado el 19 de junio de 2018
* ↑ Ernst-Otto Simon: Der Postkurs von Rheinhausen bis Brüssel im Laufe der Jahrhunderte, in: Archiv für deutsche Postgeschichte 1/1990, Tafel S. 17.
* ↑ Martin Dallmeier: Quellen zur Geschichte des europäischen Postwesens 1501−1806, Teil II, Urkunden-Regesten, Verlag Michael Lassleben, Kallmünz 1977, Regest 56 S. 17, sowie Regest 71 S. 34.

## Enllaços externs

* «Verbandsgemeinde Wöllstein» (en alemany). [Consulta: 27 desembre 2022].
# La flor de pedra

La flor de pedra (en rus: Сказ о каменном цветке, Op 118) és el vuitè ballet que va escriure Serguei Prokófiev durant 1948-1950. Es tracta de l'últim ballet de Prokófiev, que ni tan sols va poder veure l'estrena al Teatre Bolxoi de Moscou el 12 de febrer de 1954, ja que va morir el 5 de març de 1953.
L'estrena fou dirigida per Y. Fayer, amb coreografia de Leonid Lavrovsky. Els ballarins incloïen Galina Ulanova (Katerina), Aleksey Yermolayev (Severyan), Maia Plissétskaia (Senyora de la Muntanya de Coure), i V. Preobrazhensky (Danilo).
Es basa en el conte homònim popular rus dels Urals de Pavel Bazhov i és també l'últim de la trilogia dels ballets que Prokófiev va escriure en la tradició del ballet rus.
Va ser un gran èxit a l'URSS però fins fa poc temps no es va estrenar i va recuperar per a la resta del món. L'explicació és que és el ballet més rus-soviètic de Prokófiev: una mena d'epopeia de l'obrer-artesà que busca la manera de fer arribar el gran art al món, que es pot entendre com una metàfora de la lluita per l'emancipació del poble treballador.
El 1957, al Teatre de Kirov de Sant Petersburg, Grigorovich va estrenar una nova versió que simplificava la trama respecte de la versió original. I el va recuperar per a la resta del món. Va fer de Danilo l'encarnació de l'artista, en el fons és la manifestació poètica del ballet romàntic: James, el camperol escocès que abandona la seva vida senzilla per perseguir la sílfide, en aquest cas seria la inspiració. La doble dimensió de la realitat i la fantasia. Mentrestant, Katerina, d'una banda és fràgil i infantil, però de l'altra, acaba per demostrar un gran coratge guiada pel seu amor cap a Danilo.
Les danses populars són la base del vocabulari coreogràfic de les escenes reals. Les escenes fantàstiques, però, estan realitzades servint-se de la dansa clàssica. També la parella protagonista s'expressa utilitzant el vocabulari de la dansa clàssica.

## Argument

L'acció es desenvolupa a la regió dels Urals, on Danilo, un picapedrer, somia tallar una flor feta de pedres precioses de la muntanya de coure. Katerina és la seva promesa. En la seva festa de compromís apareix la Propietària de la muntanya de coure, que és l'única que posseeix el secret de com tallar una flor de pedra. Danilo decideix acompanyar-la per complir el seu desig.
Mentre Katerina troba a faltar a Danilo, és assetjada per Severyan, el capatàs dels miners. A la fira del poble, la propietària de la muntanya apareix per castigar Severyan, que s'enfonsa en l'abisme, on van a parar els éssers malvats.
Katerina, guiada per l'esperit del foc, arriba a la muntanya de coure. Danilo troba a faltar al seu poble, del qual la propietària de la muntanya el manté allunyat. Després del dolç retrobament entre Katerina i Danilo, la propietària de la muntanya intenta que Danilo no l'abandoni, però acaba renunciant davant l'amor dels dos joves.

## Referències

* ↑ Israel V. Nestyov, trans. Florence Jones, Prokofiev, 1960
# (183) Istria

(183) Istria és un asteroide descobert el 8 de febrer del 1878 des de Pola per Johann Palisa (1848-1925).
Va ser anomenat pel sotsalmirall B. Freiherr von Wüllerstodf, comandant de la primera expedició austríaca de circumnavegació amb la fragata Novara, per la península d'Ístria, al mar Adriàtic, on es troba la ciutat de Pola.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 29. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].