OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Minas Tênis Clube

El Minas Tênis Clube és un club brasiler de basquetbol de la ciutat de Belo Horizonte.

## Seccions
### Gimnàstica artística

El club té secció de gimnàstica artística des de 1977, competint sota el nom Sitran/Minas.

### Basquetbol

El club disposa d'una secció professional campiona de Sud-amèrica el 2007.

#### Palmarès

* Campionat sud-americà de clubs de bàsquet:
** 2007
* Campeonato Metropolitano:
** 1985, 1986, 1988, 1991, 1994
* Campeonato Interestadual:
** 1986

### Futsal

El club té una secció professional de futbol sala que competeix amb el nom Cia. do Terno/Minas.

#### Palmarès

* Taça Brasil de Futsal:
** 2002, 2012
* Liga Sudeste:
** 2009, 2010
* Campionat de Belo Horizonte:
** 2001, 2002, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013
* Campionat de Minas Gerais:
** 2002, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012

### Judo

El club competeix en judo sota el nom Belo Dente/Minas. Destaquen judokes com Luciano Corrêa, Ketleyn Quadros i Érika Miranda.

### Natació

El club té una llarga tradició en la natació, destacant nedadors com Kaio Márcio de Almeida, Joanna Maranhão, Thiago Pereira, Marcus Mattioli, Rogério Romero i César Cielo.

### Tennis

L'equip de tennis del club competeix sota el nom Cultura Inglesa/Minas.

### Voleibol

La secció de voleibol és de les més destacades del club. Va ser creada l'any 1937.

#### Palmarès masculí

* Campionat sud-americà de clubs de voleibol:
** 1984, 1985, 1999
* Lliga brasilera de voleibol masculina:
** 1963, 1964, 1984, 1985, 1986, 1999-00, 2000-01, 2001-02, 2006-07
* Campionat de Minas Gerais:
** 1970, 1971, 1972, 1973, 1976, 1977, 1978, 1979, 1984, 1985, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007
* Campionat Paulista (representant Esporte Clube Pinheiros):
** 2005, 2006

#### Palmarès femení

* Lliga brasilera de voleibol femenina:
** 1963, 1964, 1974, 1992-93, 2001-02
* Campionat de Minas Gerais:
** 1940, 1946, 1949, 2003

## Referències

* ↑ «Perfil». lnb.com.br. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Cia do Terno / Minas fica com o vice da Libertadores de Futsal» (en portuguès). Portal do Torcedor, 14-12-2013. Arxivat de l'original el 2014-03-16. [Consulta: 16 març 2014].
* 1 2 «Minas Tênis Clube titles since 2001». Minas Tênis Clube, 2013. Arxivat de l'original el 2014-03-16. [Consulta: 29 agost 2013].
* ↑ «Cesar Cielo assina com o Minas Tênis Clube até as Olimpíadas do Rio 2016» (en portuguès). ge. Grupo Globo, 2014. [Consulta: 10 març 2014].
* ↑ «Cesar Cielo Signs Mega-Deal With Minas Tenis in Brazil». Swimming World, 10-03-2014. Arxivat de l'original el 2014-03-14. [Consulta: 14 març 2014].
* ↑ «A história do volei no Minas Tênis Clube». Minas Tênis Clube, 2013. [Consulta: 29 agost 2013].
* ↑ «Article about Minas Tênis Clube» (en portuguès). Volei Brasil, 2013. Arxivat de l'original el 2014-02-28. [Consulta: 29 agost 2013].
* ↑ «Lista de Clubes Campeões Brasileiros de Voleibol» (en portuguès). [Consulta: 4 agost 2014].
* ↑ Minas Tênis Clube. «Histórico». Arxivat de l'original el 2009-08-23. [Consulta: 17 gener 2010].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Psi3 d'Aquari

Psi$^3$ d'Aquari (ψ$^3$ Aquarii) és una estrella binària de la constel·lació d'Aquari. Està a 249 anys llum de la Terra. La component primària, ψ³ Aquarii A, és una nana de la seqüència principal blanca del tipus A de la magnitud aparent +4,99. La seva companya, ψ³ Aquarii B, és una estrella de l'11a magnitud a 1,5 segons d'arc de la primària.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2-2007, pàg. 671–682. DOI: 10.1051/0004-6361:20065224.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.
# Stonogobiops medon

Stonogobiops medon és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 5,3 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 26.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 22-35 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: les Illes Marqueses.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Polunin N. V. C. & Lubbock R., 1977. Prawn-associated gobies (Teleostei: Gobiidae) from the Seychelles, western Indian Ocean: systematics and ecology. J. Zool. (Lond.) v. 183 (pt 1). 63-101.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Hoese, D. F. i J. E. Randall, 1982: Revision of the gobiid fish genus Stonogobiops. Indo-Pacific Fishes Núm. 1: 1-18, Pls. 1-3.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Casa Lluís Eduard Pellerín

La Casa Lluís Eduard Pellerín és un edifici situat a l'avinguda Diagonal, 490-500 i el carrer de Balmes, 170 bis de Barcelona.

## Història i descripció

A finals del segle xix, la societat Guadall i Pellerín, dirigida per Lluís Eduard Pellerín i Hochet, fabricava estampats en una fàbrica del Clot llogada a Isidre Bonsoms i Sicart, i tenien el despatx al carrer de Vergara, 4.
El 1913, l'arquitecte Enric Sagnier va projectar un edifici per a Pellerín, ampliat posteriorment seguint el mateix estil. L'arquitecte hi adoptà un llenguatge classicista d'influència francesa, palesa a les mansardes. La cantonada fou concebuda com a una torre circular, coronada amb una cúpula amb conerta de pissarra.

## Vegeu també

* Cases Volart i Estany

## Referències

* ↑ «Parcel·la cadastral 9432914DF2893C». Punt d'Informació Urbanística de Barcelona. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 Anuario-Riera, 1896, p. 44 (anuncis).
* ↑ «Escritura de convenio entre los fabricantes de estampados y blanqueo estableciendo un Jurado de honor». Industria é invenciones, 01-09-1897, pàg. 11.
* ↑ «Guadall i Pellerin, llogaters de la fàbrica propietat del Isidre Bonsoms, sol·liciten substituir una caldera de la seva fàbrica d'estampats situada al carrer del Clot número 140». 6.8 Llicències i inspeccions industrials 0433_00_1894. AMDSM, 25-09-1894.
* ↑ «Luis Eduardo Pellerin i Hochet. Avinguda Diagonal (490-500) i Balmes (170 B). Construir una casa». Q127 Eixample 14484/1913. AMCB, 01-12-1913.
* 1 2 «Casa Lluís Eduard Pellerín». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Bibliografia

* Barjau, Sergi et al. Sagnier arquitecte: Barcelona 1858-1931. Barcelona: Antonio Sagnier, 2007, p. 324-325. ISBN 978-84-612-0215-7.

## Enllaços externs

* «Casa Lluís Eduard Pellerín». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Ponte Milvio

El ponte Milvio (o també en idioma italià: Ponte Molle, en llatí: pons Milvius o pons Mulvius) és un pont situat al nord de Roma. És un dels ponts més importants sobre el riu Tíber.

## Història

Va ser construït pel cònsol Gai Claudi Neró el 206 aC, després d'haver derrotat l'exèrcit cartaginès a la batalla del Metaure. El 109 aC, el censor Marc Emili Escaure va construir un nou pont de pedra en el mateix lloc: destruí l'antic. Al 312, Constantí I vencé Maxenci, el seu rival, en la famosa batalla del Pont Milvi, a la zona que es troba entre aquest pont i Saxa Rubra.
Durant l'edat mitjana un monjo anomenat Acuzio va renovar el pont, i el 1429 el papa Martí V li va demanar a un famós arquitecte, Francesco da Genazzano, que reparés el pont, ja que estava a punt d'esfondrar-se. Durant els segles xviii i xix, el pont va ser modificat per dos artistes, Giuseppe Valadier i Domenico Pigiani.

## Costum modern

A finals de 2006, inspirats pels protagonistes de la novel·la Tinc ganes de tu de Federico Moccia, el pont va començar a atreure l'interès de les parelles, que fan servir el pal de llum sobre aquest per a penjar cadenats com a senyal del seu amor. En el ritual, la parella subjecta el cadenat al pal i després llança la clau al Tíber sobre les seves espatlles.
Després del 13 d'abril de 2007, les parelles van haver de posar fi a aquest costum perquè aquest dia, a causa del pes de tots els cadenats, va caure el pal. En el seu lloc, es va crear una web a internet que permet a les parelles l'ús de cadenats "virtuals". No obstant això, des de juliol de 2007, els enamorats poden tornar a penjar els seus cadenats gràcies a unes columnes d'acer manades posar per l'alcalde de Roma.

## Bibliografia

* O'Connor, Colin. Roman Bridges. Cambridge: Cambridge University Press, 1994. ISBN 978-0-521-39326-3.

## Vegeu també

* Ponte Sant'Angelo
* Ponte Rotto
* Ponte Sisto

## Enllaços externs

* & sll = 34.08854, -118.47564 & sspn = 0.009969,0.015106 & ie = UTF8 & ll = 41.917352, 12.480297 & spn = 0.071659,0.177155 & t = h & z = 13 & iwloc = addr & om = 1 Mapa a Google.
* Alessandra Rizzo. _ylt = As8MLGvu5FvYD5_pb7Q5N3DMWM0F Ritual draws Sweethearts to Rome bridge (en anglès), 8 març 2007 [Consulta: 30 gener 2008]. Article que descriu el ritual dels cadenats.
# Ponte Sampaio

Santa María de Ponte Sampaio és una parròquia del municipi de Pontevedra, a Galícia. L'any 2008 tenia 1.111 habitants repartits entre les entitats d'Acevedo, A Ponte, O Rañadoiro i O Vilar.
Des de 1833, Ponte Sampaio va ser un municipi independent, format per dues parròquies: Ponte Sampaio i A Canicouva. L'abril de 1960 és annexionat al municipi de Pontevedra.
Rep el seu nom del pont sobre el riu Verdugo que uneix la parròquia amb Arcade, al municipi de Soutomaior. Per ell passa la via portuguesa del Camí de Sant Jaume i en ell va tenir lloc la batalla de Ponte Sampaio, decisiva a la Guerra del Francès el 7 i 8 de juny de 1809.

## Referències

* ↑ "Lo de Pontesampaio fue una chapuza, nuestra vida es con Arcade"
# Saitō Makoto

    En aquest nom japonès, el cognom és Saitō.
Saitō Makoto (Mizusawa, 13 de novembre de 1858 – Tòquio, 26 de febrer de 1936) va ser un oficial de la marina i polític japonès.

## Biografia

Nascut a la prefectura d'Iwate, fill d'un samurai del clan Mizusawa. Va fer carrera militar, el 1879 va graduar-se de l'Acadèmia Naval. El 1884 va fer viatge d'estudis als Estats Units i va esdevenir agregat militar de l'ambaixada japonesa.

### Activitat política i militar

Quan el 1888 va tornar al Japó va servir com a membre de l'Estat Major de l'Armada i va ser designat capità dels vaixells de guerra Akitsushima i Itsukushima. Va ser nomenat viceministre de Marina quan va esclatar la guerra russojaponesa (1904-1905). Després va ser nomenat ministre de Marina, càrrec que va ocupar durant 8 anys, des de 1906 a 1914, des del primer govern de Saionji Kinmochi fins al primer de Yamamoto Gonnohyōe. Va continuar la tasca d'ampliació i modernització de l'armada; també va ser ascendit a almirall, l'any 1912.
De 1919 a 1927 va ser Governador General de Corea; durant el seu mandat es va promoure més l'administració civil i militar. El darrer any va participar en la Conferència de Ginebra sobre el desarmament com a comissionat plenipotenciari. Quan va tornar de la conferència, va renunciar al càrrec de governador i, d'altra banda, va ser nomenat membre del Consell Privat.

### Primer ministre

Després de l'assassinat d'Inukai Tsuyoshi el 1932, a resultes del cop d'estat del 15 de maig, va ser nomenat primer ministre en un govern d'unitat nacional, mantenint el general Sadao Araki com a ministre de Guerra. Durant el seu mandat es van prendre decisions com el reconeixement de l'estat titella de Manxukuo i l'abandonament de la Societat de Nacions. El seu govern va dimitir en bloc el 1934 després d'un escàndol vinculat a un cas de suborns amb l'empresa tèxtil Teijin.

### Mort

Poc després va esdevenir Guardià del Segell Privat, però va morir assassinat durant els fets del 26 de febrer de 1936 a mans d'uns oficials extremistes, que el consideraven massa moderat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Frédéric, Louis. Japan Encyclopedia. Cambridge i Londres: Harvard University Press, 2002, p. 809.
* 1 2 3 4 5 6 7 «Saito, Makoto» (en anglès). Portraits of Modern Japanese Historical Figures. Biblioteca Nacional de la Dieta. [Consulta: 28 novembre 2020].
* 1 2 3 4 «Shishaku Saitō Makoto» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 28 novembre 2020].
# Gelanoglanis stroudi

Gelanoglanis stroudi és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Meta, Apure i Masparro.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Böhlke, J. E., 1980. Gelanoglanis stroudi: a new catfish from the Rio Meta system in Colombia (Siluriformes, Doradidae, Auchenipterinae). Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 132: 150-155.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Soares-Porto, L.M., S.J. Walsh, L.G. Nico i J.M. Netto, 1999. A new species of Gelanoglanis from the Orinoco and Amazon river basins, with comments on miniaturization within the genus (Siluriformes: Auchenipteridae: Centromochlinae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 10(1):63-72.
* ↑ Soares-Porto, L.M., 2000. A new species of Centromochlus (Siluriformes: Auchenipteridae) from the rio Negro drainage, Amazon basin, Brazil, with comments on its relationships. Ichthyol. Explor. Freshwat. 11(3):279-287.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr., 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Presa de Fraisse

La Presa de Fraisse fou una de les batalles de la Guerra dels armanyaguesos

## Antecedents

Joan III d'Armagnac reclamava el tron de la Corona de Mallorca pels drets que deia tenir a través d'Elisabet de Mallorca a la mort de Lluís I de Provença, i a través de la seva germana Mata d'Armanyac, primera dona de Joan el Caçador.
Les companyies mercenàries de Joan III d'Armagnac van atacar Catalunya del 1389 i 1390 ocupant el Rosselló fins a ser derrotats a la batalla de Navata per Bernat IV de Cabrera el 1390. Joan el Caçador va aplegar el seu exèrcit a Girona d'on va sortir el 31 de març per anar a buscar als armanyacs, que van fugir a les Corberes. El rei va estar a Perpinyà fins al maig i els armanyacs van tornar a atacar quan el rei va tornar a Barcelona l'agost de 1390, prenent Mosset, Salses i Sant Hipòlit de la Salanca.

## La presa

Gilabert de Centelles i Riu-sec, governador de Rosselló, coneixedor que Berenguer de Calms un dels capitans armanyaguesos, havia arribat de Rodés al castell de Fraisse, d'on era senyor, va passar al contraatac, sortint de Montpeller amb seixanta cavallers i seixanta ballesters el 15 d'agost de 1390 i arribant a Fraisse l'endemà. Com Berenguer de Calms havia fugit a Narbona, Gilabert de Centelles el va cremar però fou capturat a Ceret.

## Conseqüències

A finals de mes, Berenguer de Calms va reunir un exèrcit de 500 homes a Fraisse. s'encomanà a Arnau de Cervelló a recuperar Rivesaltes i posteriorment a Gilabert de Centelles, acompanyat de Ramon d'Abella i Arnau de Cervelló sortir a l'encontre dels armanyagueos i recuperar el castell de Rasigueres, on foren derrotats per Bernard d'Armagnac, però Joan III d'Armagnac, veient que no podria aconseguir la corona, va marxar el 1391 a Milà per ajudar els gibel·lins contra Joan Galeàs Visconti, participant en la batalla d'Alessandria on va ser ferit i va morir, sent succeït per Bernard VII d'Armagnac.

## Referències

* ↑ Júlia Butinyà, Un altre metge, si us plau (a propòsit de la mort del rei Joan a Foixà, a propòsit de noves fonts de "Lo Somni" i d'una reconsideració sobre la data
* ↑ (anglès) H. J. Chaytor, A History of Aragon and Catalonia
* ↑ Zurita, Jerónimo. «cap. XLVI Anales de la corona de Aragón». A: (en castellà). vol.2, p. 380.
* 1 2 (francès) D.M.J. Henry, Histoire de Roussillon, comprenant l'histoire du royaume de Majorque
* ↑ Zurita, Jerónimo. «cap. XLVI Anales de la corona de Aragón». A: (en castellà). vol.2, p. 379.
* ↑ «Presa de Fraisse». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vaquette d'Hermilly, Nicolas-Gabriel. Histoire du Royaume de Majorque (en francès), 1777, p. 388.
* ↑ Rasiguères, Bref aperçu historique Arxivat 2009-05-11 a Wayback Machine.
* ↑ grec.net, Rasigueres
# Ptolemeu de Cària

Ptolemeu de Cària (en grec antic Πτολεμαῖος) va ser un militar macedoni fill de Filip, un alt oficial de l'exèrcit.
Va dirigir l'esquadró d'avantguarda macedoni durant la batalla del Grànic, segons diu Flavi Arrià. Probablement és el mateix Ptolemeu que Alexandre el Gran va deixar després amb una força de tres mil infants i dos-cents cavallers a Cària com a governador o sàtrapa, i que poc després, junt amb les forces de Asandre de Cària, el governador de Lídia, va derrotar el general persa Orontobates.

## Referències

* ↑ 2.Ptolemaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 565
# Puente de los Franceses

El Puente de los Franceses és un viaducte ferroviari situat en el districte de Moncloa-Aravaca de Madrid (Espanya). Va ser aixecat en la segona meitat del segle xix per permetre el pas del Ferrocarril del Nord (Madrid-Venta de Baños-Irun), en el seu encreuament amb el riu Manzanares.

## Toponímia

El pont deu el seu nom a la nacionalitat dels enginyers que van idear el projecte, d'origen francès. Per extensió, també es coneix com a Puente de los Franceses al nus de carrers i carreteres existent en els seus voltants i, en concret, als passos elevats inaugurats el 1998.

## Història

El pont es va realitzar entre els anys 1860 i 1862, dins de les obres de construcció de la línia fèrria del nord, que van donar començament en 1856, a iniciativa de la Compañía de los Caminos de Hierro del Norte de España. El viaducte es troba en les proximitats de l'antiga Estació del Norte (avui denominada Príncipe Pío), cap a la qual dirigia els trens de llarg recorregut. Aquesta terminal, que va començar a edificar-se en 1859, només dona servei en l'actualitat als trens de Rodalies. Durant la Guerra Civil espanyola, el pont va ser escenari d'alguns moments fonamentals en la defensa de Madrid, significant el baptisme de foc de les Brigades Internacionals en la Batalla de la Ciutat Universitària. Aquests episodis històrics van donar lloc a una popular cançó, utilitzada pel bàndol republicà, amb el pont com a tema principal:
| « | Puente de los Franceses, mamita mía, nadie te pasa, porque los milicianos qué bien te guardan. Por la Casa de Campo, mamita mía, y el Manzanares, quieren pasar los moros, mamita mía, no pasa nadie. Madrid ¡qué bien resistes!, mamita mía, los bombardeos. De las bombas se ríen, mamita mía, los madrileños. | » |

## Descripció

El Puente de los Franceses se sosté sobre cinc ulls, en forma d'arc de mig punt en biaix, i tres dels seus quatre pilars s'aixequen directament sobre la llera del riu. Donat el seu caràcter ferroviari, presenta un aire funcional, caracteritzat per la pràctica absència d'elements ornamentals. Està construït en maó vermell, si bé el dovellat apareix recobert amb carreu de pedra de granit.

## Vegeu també

* Copla del Puente de los Franceses
* Riu Manzanares
* Compañía de los Caminos de Hierro del Norte de España
* Estació de Príncipe Pío
* Defensa de Madrid

## Referències

* ↑ AAVV (1929), Los puentes sobre el Manzanares, Revista de Obras Públicas, Nº 2417
* ↑ Félix Cristóbal Sánchez, (1986), Recuperación del tramo urbano del río Manzanares, Madrid (España), Informes de la Construcción, Vol 37, No 378, doi:10.3989/ic.1986.v37.i378.1776
* ↑ Manuel Requena Gallego (2007). Canciones de las Brigadas Internacionales, Primera ed., pág. 11
# Ramon d'Oms i de Calders

Ramon d'Oms i de Calders (mort el 1615) fou un capità català.
Fill d'Antoni d'Oms, que havia estat batlle de Cotlliure, serví durant 45 anys al mar amb la seva galera Porfiada, lluità a la batalla de Lepant i la Guerra de Successió Portuguesa en la que comandà puntualment la Galera Reial; fou també alcaid del castell d'Elna i superintendent de la fàbrica de galeres de les Drassanes Reials de Barcelona. El 1586 era armador de galeres i, juntament amb altres armadors concertà amb la corona servir a les Índies. En 1605 fou nomenat el primer capità general de l'esquadra de galeres del Principat, i en 1609 va posar la flota al servei de l'expulsió dels moriscos.

## Referències

* ↑ Baró i Queralt, Xavier. La historiografia catalana en el segle del Barroc (1585-1709). L'Abadia de Montserrat, 2009, p. 90. ISBN 8498831822.
* ↑ «Ramon d'Oms i de Calders». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lomas Cortés, Manuel. El desterrament morisc valencià en la literatura del segle xvii. Universitat de València, 2011, p. 70. ISBN 8437082943.
# Ramon de Borgonya

Ramon de Borgonya (v 1050 - Grajal, Castella 1107).
Noble francès fill del comte Guillem I de Borgonya. Va arribar a Castella, vers el 1087, després de la realització de la batalla de Sagrajas, on els musulmans van guanyar el rei lleonès.
Es casà el 1087 amb la infanta Urraca de Castella, que després de la mort del seu germà Sanç fou designada hereva del Regne de Castella.
D'aquest matrimoni en nasqueren dos fills:
* la infanta Sança de Castella
* l'infant Alfons de Castella, futur Alfons VII.
Ramon de Borgonya, però, morí el 27 de maig de 1107, dos anys abans que Urraca rebés el reialme a la mort del seu pare.