OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Okada Keisuke

Okada Keisuke (Fukui, 20 de gener de 1868 - Tòquio, 17 d'octubre de 1952) va ser un militar de la marina i polític japonès, primer ministre del Japó entre 1934 i 1936, període durant el qual va intentar moderar la influència del militars extremistes en el Govern.
Va néixer a Fukui, fill d'un clan samurai local. Va fer carrera militar a la marina. Va graduar-se de l'Acadèmia Naval el 1899 i de l'Escola de Guerra Naval el 1901. Va servír a la Guerra russo-japonesa (1904-1905) com a vicecomandant del creuer pesant Kasuga, i després serví com a director de les Oficines de Personal Naval i Control de Flotes, director general del Departament de Control de Flotes i viceministre de Marina. El 1924 va assolir el grau d'almirall i va ser nomenat comandant en cap de la flota combinada. Posteriorment, va ser nomenat ministre de Marina dels governs de Tanaka Giichi (1927). Va deixar el càrrec el 1929 i esdevingué conseller militar; va estar present a la Conferència Naval de Londres sobre desarmament de 1930, on va tenir un paper important i va demostrar la seva habilitat com a mediador. Tornà a esdevenir ministre durant el govern de Saitō Makoto (1932).
El 1934 va esdevenir primer ministre i va assumir també el ministeri d'Afers d'Ultramar. Durant el seu mandat va aparèixer una teoria controvertida que interpretava la posició de l'emperador com un òrgan més de l'estat, defensada pel professor Minobe Tatsukichi de la Universitat de Tòquio. Aquesta idea xocava amb la doctrina de la divinitat de l'emperador que defensaven els militars més extremistes de la dreta, que van responsabilitzar a Okada de la teoria de Minobe i consegüentment el van censurar. A més, va presentar els tres principis del ministre d'Exteriors Kōki Hirota al govern nacionalista xinès l'octubre de 1935, cercant mantenir l'statu quo, motiu pel qual també va ser criticat. El 26 de febrer de 1936 va ser objectiu d'un atemptat per part de joves oficials de l'exèrcit, però va sobreviure a l'atac. Tanmateix, poc després va dimitir assumint la responsabilitat d'una sèrie d'incidents que van succeir durant el seu govern.
El 1937 es va unir a un grup d'estadistes d'alt nivell i va romandre com una figura important de la política japonesa fins després de la Segona Guerra Mundial. Va intentar de manera infructuosa que el Japó entrés en guerra amb els Estats Units. Després, en la darrera etapa de la guerra, quan el Japó estava a prop de la derrota, va col·laborar i esmerça esforços per posar fi al conflicte cercant derrocar el govern de Tōjō, per després entrar en converses de pau amb els aliats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Okada, Keisuke» (en anglès). Portraits of Modern Japanese Historical Figures. Biblioteca Nacional de la Dieta. [Consulta: 22 novembre 2021].
* 1 2 3 4 5 Shimamoto; Ito, Koji; Sugita, Yoneyuki. Historical Dictionary of Japanese Foreign Policy (en anglès). Lanham, Boulder, Nova York, Toronto, Plymouth: Rowman & Littlefield, 2015, p. 220.
* 1 2 3 4 5 6 7 «Okada Keisuke» (en anglès). Encyclopaedia Britannica, 13-10-2021. [Consulta: 22 novembre 2021].
# Hans-Arnold Metzger

Hans-Arnold Metzger (Stuttgart (Baden-Württemberg), 5 de desembre, 1913 - Esslingen am Neckar (Baden-Württemberg), 2 d'abril, 1977), va ser un músic d'església alemany, organista, compositor i educador musical.
Hans Arnold Metzger va estudiar orgue i cor amb Hermann Keller a la "Musikhochschule Stuttgart" i amb Karl Straube, Carl Adolf Martienssen, Kurt Thomas i Johann Nepomuk David a la "Musikhochschule Leipzig".
Va treballar com a dependent a Eisleben i Heilbronn. Es va convertir en director de música de l'Església a St. Dionys a Esslingen així com professor, i des de 1945 director de l'Escola de Música de l'Església d'Esslingen. També va treballar a l'Escola Superior de Música de l'Estat de Stuttgart: com a professor d'història de la música eclesiàstica evangèlica i d'orgue artístic, més tard també com a cap del departament de música eclesiàstica evangèlica. Va ser fundador i líder de la Oratory Society a Esslingen.
Contribucions a la música d'església evangèlica que va publicar sobretot als diaris de Württemberg per a la música d'església.

## Referències

* 1 2 3 Abschnitt nach: Wilibald Gurlitt: Hans Arnold Metzger. In: Riemann Musiklexikon.
* 1 2 Abschnitt nach: Carl Dahlhaus: Hans Arnold Metzger. In: Riemann Musiklexikon.
* ↑ Hans Arnold Metzger. Abgerufen am 16. Dezember 2021.

## Bibliografia

* Metzger, Hans Arnold Metzger. A: Wilibald Gurlitt (Ed.): Riemann Music Lexicon. 12a edició totalment revisada. Part de la persona: L–Z. Schott, Mainz 1961, p. 210 (Arxiu de text - Arxiu d'Internet).
* Metzger, Hans Arnold Metzger. A: Carl Dahlhaus (Ed.): Riemann Music Lexicon. 12a edició totalment revisada. Secció de persona: L–Z, volum suplementari. Schott, Mainz 1975, p. 184.
* Metzger, Hans Arnold. A: Paul Frank, Wilhelm Altmann: Lèxic musical concis. Segona part: Addicions i ampliacions des de 1937. Eds.: Burchard Bulling, Florian Noetzel, Helmut Rösner. 15a edició. Volum 2 L-Z. Verlag de Heinrichshofen, Wilhelmshaven 1978, pàg.
# Gorazd Štangelj

Gorazd Štangelj (Novo Mesto, 27 de gener de 1973) és un ciclista eslovè, professional des del 1997 fins al 2011.
En el seu palmarès destaca el Campionat d'Eslovènia en ruta del 2010. Aquest mateix campionat el guanyà el 2000, però en fou desposseït per haver donat positiu en un control antidopatge per efedrina.

## Palmarès

* 1991
** 1r al Tour de l'Abitibi
* 1994
** 1r al Gran Premi de Kranj
* 1996
** 1r al Giro del Belvedere
* 1998
** 1r al Gran Premi de Kranj i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Baixa Saxònia
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Solidaritat Olímpica
* 1999
** 1r a la Commonwealth Bank Classic
* 2000
** 1r al Trofeu Melinda
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Midi Libre
* 2001
** 1r al Giro de la Toscana
* 2010
** Campió d'Eslovènia en ruta

### Resultats al Tour de França

* 2005. 87è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2001. 72è de la classificació general
* 2002. Abandona
* 2004. 95è de la classificació general
* 2005. 67è de la classificació general
* 2006. 59è de la classificació general
* 2007. 78è de la classificació general
* 2009. 96è de la classificació general
* 2010. 92è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2002. 74è de la classificació general
* 2008. 109è de la classificació general

## Referències

* ↑ Stangelj positive a cyclingnews.com (4 d'agost de 2000) (anglès)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Rice-Eccles Stadium

El Rice-Eccles Stadium, anomenat també Rice-Eccles Olympic Stadium, és un estadi de futbol i futbol americà situat a la ciutat de Salt Lake City (Utah, Estats Units), propietat de la Universitat de Utah.

## Història

Aquest estadi fou construït el 1998 amb motiu dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 atorgats a la ciutat de Salt Lake City. Construït sobre l'antic Rice Stadium, que datava del 1927, el nou estadi aconseguí finançament gràcies a la donació de Spencer Eccles, alumne de la universitat de l'estat i propietari d'un dels principals bancs de la regió.

## Usos

Des de la construcció és seu permanent dels Utah Utes, els equips atlètics i esportius de la Universitat de Utah. Durant la celebració dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 fou la seu de les cerimònies d'obertura i clausura. Entre 2005 i 2008 fou la seu de l'equip de futbol Real Salt Lake de la Major League Soccer.

## Enllaços externs

* (anglès) Portal de l'estadi
* (anglès) Portal dels Utah Utes Arxivat 2009-08-17 a Wayback Machine.
# Khaba (faraó)

Khaba va ser el quart faraó de la dinastia III d'Egipte (c. 2638 aC). Manethó va comentar, segons Juli Africà, que Mesocris va regnar deu i set anys. Se'l cita en el cànon de Torí com a Hu (dyefa), amb un regnat de sis anys. En la llista reial d'Abidos, figura com a Sedyes, però en la llista reial de Saqqara no hi apareix. Només governaria un breu període, i seria el seu successor Neferkara.

## Testimonis de la seva època

Se li atribueix la piràmide estratificada, inacabada, situada a Zawyet al-Aryan. El seu nom s'ha trobat gravat en algunes conques de pedra a Zawyet el-Aryan.
# Partit Verd dels Estats Units

El Partit Verd dels Estats Units (Green Party of the United States en anglès) és un partit polític dels Estats Units fundat el juliol de 2001. El partit és el quart més gran als Estats Units i promou l'ambientalisme, la no-violència, la justícia social, la democràcia participativa, la igualtat de gènere, i el moviment social LGBT.
Jill Stein va ser la candidata pel Partit Verd a les eleccions presidencials dels Estats Units de 2012, de 2016 i a les de 2024 i pocs dies abans de les eleccions de 2024, davant dels resultats incerts, diversos partits verds europeus li van demanar que renunciés i demanés el vot per la demòcrata Kamala Harris.

## Referències

* ↑ «History» (en anglès). Green Party of the United States. Arxivat de l'original el 2016-07-22. [Consulta: 15 juliol 2016].
* ↑ Associated Press «Mass. doctor Jill Stein wins Green Party's presidential nod». USA Today. Associated Press, 14-07-2012 [Consulta: 15 juliol 2012].
* ↑ Jakob Hanke Vela, Zoya Sheftalovich. «Europe’s Greens ask Jill Stein to pull out of US election to prevent Trump victory» (en anglès). Politico, 01-11-2024. [Consulta: 3 novembre 2024].
# Ocell (rei)

Ocell el nom provisional d'un un efímer faraó de la darreria de la primera dinastia de l'antic Egipte que va governar vers el 2890 aC.
En egiptologia hi molta incertesa sobre el nom d'aquest governant perquè els pocs artefactes que hi ha són molt danyats i el nom de jeroglífic és difícil per a desxifrar. La majoria dels egiptòlegs, inclosos Wolfgang Helck i Peter Kaplony, almenys estan d'acord que la figura semblant al serekh és un ocell semblant a una oca. Per tant, Helck llegeix el nom com «Hor Sa» (G39) o «Hor Geb» (G38). L'egiptòleg Nabil Swelim, ans al contrari, llegeix el nom com «Hor Ba» (G29).
Se'n coneix un serekh trobat a la piràmide escalonada de Djoser, a Saqqara, en un recipient de pedra. Per comparació es creu que podria pertànyer al final de la primera dinastia, ja que és semblant als de l'època i a més s'ha trobat un serekh de Qa'a (trobat a Abidos el 1902) que també porta un ocell, si bé no és prou clar.
El seu antecessor o predecessor hauria sigut un altre efímer sobirà de nom Sneferka.

## Referències

* ↑ Raffaele, Francesco. «Horus Sneferka (Seneferka, Neferseka), Horus Ba, Horus Sekhet (?), Horus Bird / Vogel» (en anglès). Late predynastic and early dynastic Egypt. [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Helck, Wolfgang. Geschichte des alten Ägypten (en alemany). Leiden – Colònia: Brill, 1968, p. 34-35.
* ↑ Swelim, Nabil «Some Problems on the History of the Third Dynasty» (en anglès). Archaeological and Historical Studies. Archaeological Society of Alexandria, vol. 7, 1983.
* ↑ Hill, J. «Sneferka» (en anglès). Ancient Egypt Online, 2009. [Consulta: 3 novembre 2024].

## Bibliografia

* Schneider, Thomas. Lexikon der Pharaonen [Lèxic dels faraons] (en alemany). Düsseldorf: Albatros, 2002. ISBN 978-3-491-96053-4.
# Sneferka

Sneferka fou un faraó de la primera dinastia de l'antic Egipte, potser el darrer, que va governar després de Qa'a, potser va precedir o succeir el faraó de nom desconegut, que va rebre el nom provisional Ocell. En el convuls temps que va originar el canvi de la dinastia Sneferka va governar poc temps i no es coneix la relació que podia tenir amb altres governants anteriors. El seu nom apareix en dos fragments trobats a Saqqara, al complex funerari de Djoser.

## Referències

* ↑ Pierre Lacau & Jean-Philippe Lauer: La Pyramide à Degrés IV. – Inscriptions gravées sur les Vases: Fouilles à Saqqarah., Service des antiquités de l’Égypte, Cairo 1936
* ↑ Raffaele, Francesco. «Horus Sneferka (Seneferka, Neferseka), Horus Ba, Horus Sekhet (?), Horus Bird / Vogel» (en anglès). Late predynastic and early dynastic Egypt. [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Hill, J. «Sneferka» (en anglès). Ancient Egypt Online, 2009. [Consulta: 3 novembre 2024].

## Bibliografia

* Schneider, Thomas. Lexikon der Pharaonen [Lèxic dels faraons] (en alemany). Düsseldorf: Albatros, 2002. ISBN 978-3-491-96053-4.
# Romeo Neri

Romeo Neri (Rímini, 26 de març de 1903 - Rímini, 23 de setembre de 1961) fou un gimnasta artístic italià, guanyador de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 26 de març de 1903 a la ciutat de Rímini, població situada la província del mateix nom, que en aquells moments formava part del Regne d'Itàlia i avui dia de la República Italiana. Va morir el 23 de setembre de 1961 a la seva residència de Rimini.

## Carrera esportiva

Va participar, als 25 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova de barra fixa, a més de finalitzar quart en la prova del concurs complet individual i anelles, i sisè en la prova del concurs complet per equips com a resultats més destacats.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova del concurs complet individual i per equips, així com en l'exercici de barres paral·leles. En aquesta mateixa competició participà en la prova d'exercici de terra, on fou quart.
Participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi), si bé no tingué èxit en la prova del concurs complet individual, i no finalitzà la resta de proves en les quals participà.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar dues medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, una d'elles de plata.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Romeo Neri». [Consulta: 3 novembre 2024].
# Resurrectio

Resurrectio és una pel·lícula dramàtica italiana del 1931 dirigida per Alessandro Blasetti i protagonitzada per Lya Franca, Daniele Crespi i Venera Alexandrescu. La producció de la pel·lícula va ser problemàtica i no va ser un èxit comercial.

## Argument

Un director d'orquestra, decebut i amargat perquè va ser abandonat per la seva amant, vol suïcidar-se. Està a punt de dur a terme el seu propòsit però al mateix temps es veu que ha de salvar un nen que està a punt de ser atropellat per un camió. Aquí coneix una noia bonica i sensible, a qui ja havia conegut a l'autobús i que l'havia seguit.
A partir d'aquest moment decideix trencar tots els vincles amb el passat i es dedica amb renovat vigor a la seva música. I així començarà la seva resurrecció.

## Repartiment

* Lya Franca: la noia
* Daniele Crespi: Pietro Gadda
* Venera Alexandrescu: la dona fatal
* Olga Capri: la dama grossa de l'autobús
* Aldo Moschino: un senyor del tabarin Astoria
* Giorgio Bianchi: un senyor del tabarin Astoria
* Aristide Baghetti: un senyor del tabarin Astoria
* Umberto Sacripante: un cavaller al tabarin Astoria
* Giuseppe Pierozzi: el cambrer
* Italo Tancredi: treballador de la parada

## Producció

Resurrectio és la primera pel·lícula produïda pr la nova Società Italiana Cines de Stefano Pittaluga i la primera pel·lícula sonora italiana, distribuïda però només el 1931 després de la posterior La canzone dell'amore de Gennaro Righelli, per consideracions comercials.
Blasetti, per primera i última vegada únic guionista d'una de les seves pel·lícules, la va definir com «el fracàs més colossal de la meva vida», però la pel·lícula s'ha de jutjar sobretot pel seu caràcter experimental pioner.
Només existeix la còpia negativa, dipositada a la Cineteca Nazionale.

## Crítica

| « | La història es pot resumir en dues paraules: un home de geni, enganyat per una bruixa, troba en l'amor d'una noia de puresa estàndard la força per ascendir a una nova vida. Tothom sap que Resurrectio es va rodar dues vegades, tot i que la versió original no va viure cap dels accidents (foc del negatiu, convulsió) que justificarien una nova edició. El subjecte es condemna a si mateix. Pel que fa a les figures que voldrien animar-lo, va de mal en pitjor... | » |
| — Raoul Quattrocchi a Kines del 14 de juny de 1931 |||

## Notes

* 1 2 3 Gianfranco Gori, Alessandro Blasetti. Firenze, La nuova Italia, 1984. p. 20
* ↑ Roberto Chiti, Enrico Lancia, Dizionario del cinema italiano. I film, Gremese Editore, 2005

## Bibliografia

* Francesco Savio Ma l'amore no, Sonzogno Milano 1975
* Il Corriere Cinematografico, 28 de juny de 1930
* Filippo Sacchi, a Corriere della Sera, 31 de maig de 1931
* Alfredo Trimarco, a Roma della Domenica, 21 de setembre de 1930

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Ivor Newton

Ivor Newton CBE (Londres (Regne Unit), 15 de desembre, 1892 - Bromley (barri de Londres), 21 d'abril, 1981), va ser un pianista anglès que va ser especialment conegut com a acompanyant de cantants i intèrprets de corda internacionals. Va ser un dels primers a aportar una personalitat diferent al paper de l'acompanyant. Va fer nombroses gires per tots els continents i va aparèixer en festivals de música com Salzburg i Edimburg. La seva carrera va durar més de 60 anys.

## Biografia

Newton va néixer a Limehouse, Londres. Els seus estudis van ser amb York Bowen, Isidor Snook a Amsterdam, Raimund von zur-Mühlen, Coenraad V. Bos a Berlín i Victor Beigel a Londres.
El 1926 va persuadir William Primrose, aleshores violinista, perquè estudiés amb Eugène Ysaÿe, qui, al seu torn, el va persuadir de prendre la viola, l'instrument que el va fer famós. L'any 1940 va organitzar un concert a l'ambaixada del Regne Unit a Washington en ajuda de "British War Relief". També va ser membre de festes de concert entretingint tropes a Egipte, Iraq, Iran i el Golf Pèrsic.
Kirsten Flagstad era coneguda per no canviar mai d'opinió una vegada que s'havia retirat. No obstant això, Ivor Newton va aconseguir persuadir-la de sortir de la seva jubilació per a un concert de graduació el 1957 en honor al 50è aniversari de la mort del seu compatriota Edvard Grieg.
El 1966 va publicar una autobiografia, At the Piano: the world of an acompanyant (Londres: Hamish Hamilton). Va ser nomenat Comandant de l'Ordre de l'Imperi Britànic (CBE) el 1973.
Ivor Newton va viure gran part de la seva jubilació a Old Portsmouth. Va morir a Bromley el 1981. Va llegar la seva finca per crear la "Ivor Newton House", una casa per a músics jubilats a Bromley. Va ser dirigit pel Musicians' Benevolent Fund, que va anunciar el 2008 la seva intenció de tancar Ivor Newton House l'octubre de 2009. Els ocupants notables havien inclòs Vilém Tauský, Stanford Robinson, Roy Henderson, i Richard Arnell.

## Artistes associats

Els artistes que van aparèixer inclosos amb Ivor Newton: Isobel Baillie, Jussi Björling, Dino Borgioli, Maria Callas, Pau Casals, Feodor Chaliapin, Giuseppe Di Stefano, Robert Easton, Emanuel Feuermann, Kirsten Flagstad, Elena Gerhardt, Beniamino Gigli, Frederick Grinke, Ida Haendel, Josef Hassid, Victoria de los Ángeles, John McCormack, Nellie Melba, Yehudi Menuhin, Grace Moore, Maria Müller, Gregor Piatigorsky, Lily Pons, Vladimir Rosing, Tito Schipa, Elisabeth Schumann, Oda Slobodskaya, Concepció Supervia, Clara Butt, Maggie Teyte i Eugène Ysaÿe.

## Referències

* 1 2 Grove's Dictionary of Music and Musicians, 5th ed., 1954, Vol. VI, pp. 75, 76
* ↑ Terry King, Gregor Piatigorsky: The Life and Career of the Virtuoso Cellist
* ↑ Quality of Life: Tribute to Flagstad - by Ivor Newton
* ↑ Answers.com
* ↑ Coders
* ↑ The Sunday Times, 9 October 2008[dead link]
* ↑ BBC News, 5 August 2008
* ↑ International Who’s Who in Music, David M. Cummings
* ↑ Music Web International
# Gymnocranius oblongus

Gymnocranius oblongus és una espècie de peix pertanyent a la família dels letrínids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 35,8 cm de llargària màxima.
* Cos oblong i fusiforme
* 10 radis tous a l'aleta dorsal i 10 a l'anal.
* 4 fileres d'escates a les galtes.
* Musell lleugerament arrodonit.
* Cua allargada i amb les puntes arrodonides.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima subtropical (22°S-23°S, 166°E-167°E).

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic: Nova Caledònia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Klunzinger C. B., 1870. Synopsis der Fische des Rothen Meeres. I. Theil. Percoiden-Mugiloiden. Verh. K.-K. Zool.-Bot. Ges. Wien v. 20. 669-834.
* ↑ Borsa, P., Béarez, P. & Chen, W.-J., 2010. Gymnocranius oblongus, a new large-eye bream species from New Caledonia (Teleostei: Lethrinidae) / Gymnocranius oblongus, une nouvelle espèce de bossu blanc de la Nouvelle-Calédonie (Teleostei: Lethrinidae). Comptes Rendus Biologies, 333 (3): 241-247.
* 1 2 3 4 «Gymnocranius oblongus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Santa Elena (Jaén)

Santa Elena és un municipi de la comarca de Sierra Morena, a la província de Jaén. La part nord del seu terme municipal es troba dintre del Parc Natural de Despeñaperros, i la seva posició la converteix en el major punt de passada obligat en les comunicacions entre Andalusia i l'altiplà central, pel que rep l'àlies de Porta d'Andalusia. Pel seu terme discorren els rius Despeñaperros i Renegadero.

## Economia

Al contrari que la majoria de la província, l'economia santaelenera no se centra en l'agricultura ni en el monocultiu de l'olivera, ja que tot just un 1% de les seves terres estan dedicades a cultius. La majoria del seu terme municipal és foresta, sent predominants les activitats forestals i ramaderes, especialment el bestiar boví. A causa de l'intens trànsit suportat a la zona, amb la travessia de l'Autovia d'Andalusia, l'oferta hostelera i el desenvolupament del turisme s'han acrescut fins a adquirir certa importància en l'economia de la zona.

## Història

En temps dels Ibers es trobava en els voltants de Santa Elena uneixo dels seus grans centres de culte, el Santuari del Serral de los Jardines, en el qual van aparèixer una gran quantitat d'exvots ibèrics (petites estatuetes que s'oferien als déus). En la zona superior d'aquest assentament, sobre un altiplà, hi ha un ampli conjunt d'estructures que hagueren de formar un poblat tant en època ibèrica, com en la romana i medieval. El santuari és també conegut com a Cueva de los muñecos i va ser utilitzat pels romans per al culte religiós fins a finals del segle iv. De l'antic poblament del seu terme municipal són testimonis tant les innombrables pintures rupestres oposades, esquemàtiques i llevantines, com els abundants exvots ibèrics trobats sobretot en refugis excavats en les crestes quarsítiques de Despeñaperros com és el Serral de los Jardines, veritable santuari ibèric.
Atès que en els voltants de la localitat es va celebrar la batalla de les Navas de Tolosa, aquesta localitat n'està molt lligada, porta de la conquesta de les terres del sud pels cristians i on, en l'escenari de la lluita, va manar construir el rei Alfons VIII de Castella una ermita en honor de la Santa Creu, per a commemorar el triomf sobre els almohades. Encara que seria Carles III, per mitjà del seu intendent Olavide, qui prenent nom d'aquella església, va fundar una de les Noves Poblacions en l'any 1767, volent anomenar-laa Aranda del Presidente amb els colons agricultors de centreuropa, francesos, alemanys i flamencs, amb la intenció d'establir població i generar riquesa en els despoblats paratges de Sierra Morena i alhora assegurar el recent pas de Despeñaperros (Camí de Madrid a Cadis), a més d'altra sèrie d'utopies com la instal·lació i funcionament d'una societat rural model basada en nuclis urbans igualitaris i fundada en el treball de la terra com principal font de riquesa.

## Enllaços externs

* Santa Elena - Lloc web oficial