OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Euneomys mordax

Euneomys mordax és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.740 i 3.000 msnm al centre-oest de l'Argentina i les parts adjacents de Xile. El seu hàbitat natural són els prats d'altiplà. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, mordax, significa ‘mossegador’ en llatí.

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser descrita originalment l'any 1912 pel zoòleg Oldfield Thomas.
La localitat tipus primerament assignada és el Fuerte de San Rafael, província de Mendoza, però va ser reubicada més cap a l'oest, en àrees del departament Malargüe, en els voltants del volcà Planchón-Peteroa, a la frontera argentina-xilena.
Fou considerada per alguns autors com una subespècie d'Euneomys chinchilloides, és a dir: Euneomys chinchilloides mordax.

## Distribució geogràfica i hàbitat

Aquesta espècie és endèmica d'una àrea andina argentina-xilena. Es distribueix en zones muntanyoses del centre-oest de l'Argentina (especialment a la província de Mendoza) i zones contigües del centre de Xile. Habita estepes andines, en elevacions d'entre 1.740 i 3.000 msnm.
Forma part de l'alimentació del mussol magallànic o tucúquere (Bubo magellanicus).

## Conservació

Segons la Unió Internacional per a la Conservació de la Naturalesa (IUCN), al no posseir grans perills i viure en moltes àrees protegides, la va classificar com una espècie sota «risc mínim» en la seva obra Llista Vermella d'Espècies Amenaçades.

## Referències

* 1 2 D'Elía, G. Euneomys mordax. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 9 abril 2017.
* ↑ Musser, G. G.; M. D. Carleton (2005). Superfamily Muroidea. pp. 894-1531 in Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson and D. M. Reeder eds. Johns Hopkins University Press, Baltimore.
# Habitatges del Congrés Eucarístic

Els Habitatges del Congrés Eucarístic són un polígon del districte de Sant Andreu de Barcelona, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'un conjunt de 2.729 habitatges i 258 locals comercials, equipaments escolars, esportius i religiosos que conformen una petita ciutat que barreja illes tancades i obertes.

## Història

El maig del 1952 es va celebrar a Barcelona el XXXV Congrés Eucarístic Internacional, i aprofitant el seu èxit i superàvit econòmic, provinent principalment de donacions de diverses famílies burgeses a través de l'Asociación Católica de Dirigentes, el bisbe Gregorio Modrego es va proposar pal·liar la manca d'habitatge públic per l'onada massiva d'immigrants arribats a la ciutat. En aquest context, tingué lloc una gran promoció d'habitatges socials de propietat en règim de protecció en 16,5 ha de terreny de la masia de Can Ros o Ca l'Armera (actualment al carrer del Cardenal Tedeschini), adquirides a la família Ros i Ramis.
Va ser triat el projecte d'urbanització elaborat pels arquitectes Josep Soteras Mauri, Antoni Pineda i Carles Marqués, i el febrer del 1953, l'Ajuntament de Barcelona aprovà el Pla parcial d'ordenació del barri. El primer lliurament d'habitatges va ser realitzat l'any 1954, i la darrera illa de cases els anys 1967-1968.
Va realitzar-se una molt correcta urbanització, amb una àmplia avinguda central (carrer de Felip II), diverses places (l'eix central el formen les del Congrés Eucarístic i del Doctor Modrego) i zones verdes i d'esbarjo; un camp de futbol (avui eliminat i convertit en jardins), una pista de patinatge (actualment tancada); un teatre (seu de l'Associació de Veïns), etc. En els inicis, hi havia dues escoles: una de nens, tutelada pels Germans de la Salle, i la de nenes per les Teresianes. Actualment, totes dues són mixtes.
La parròquia de Sant Pius X, que presideix la plaça del Congrés Eucarístic, ja estava prevista en el projecte, però no es va construir fins més tard, el 1963.

## Vegeu també

* Arquitectura de Barcelona
* Urbanisme de Barcelona

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Habitatges del Congrés Eucarístic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Contel, J.M. «Ca l’Armera o Cal Ros». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Capel Sáez, Horacio. La morfología de las ciudades (en castellà). tom III. Ediciones del Serbal, 2013, p. 335. ISBN 8476287356.
* ↑ Capel Sáez, Horacio; Linteau, Paul-André. Barcelona-Montréal: développement urbain comparé (en castellà). Edicions Universitat Barcelona, 1998, p. 450. ISBN 8447520250.
* ↑ «31 de maig de 1953. Comencen les obres del barri del Congrés». ANC1-10-T-91. ANC.

## Enllaços externs

* «Habitatges del Congrés». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Dasyornis

Dasyornis és un gènere d'ocells, únic de la família dels dasiornítids (Dasyornithidae), dins l'ordre dels passeriformes. La família és endèmica d'Austràlia. El gènere va ser situat a la família del acantízids (Acanthizidae) i també com la subfamília dels dasiornitins (Dasyornithinae), juntament amb els acantizins (Acanthizinae) i els pardalotins (Pardalotinae) dins d'una ampliada família dels pardalòtids (Pardalotidae), abans de ser elevada al nivell de família independent per Christidis & Boles (2008).

## Llistat d'espècies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.4, 2009) aquesta família conté un únic gènere amb tres espècies.
* Dasyornis longirostris - becfilós occidental.
* Dasyornis brachypterus - becfilós oriental.
* Dasyornis broadbenti - becfilós roig.

## Referències

* ↑ Higgins, P.J.; & Peter, J.M. (eds). (2003). Handbook of Australian, New Zealand and Antarctic Birds. Volume 6: Pardalotes to Shrike-thrushes. Oxford University Press: Melbourne. ISBN 0-19-553762-9
# Mausoleu de Mulay Al-Idrissí II

El Mausoleu de Moulay Idriss II (en àrab: زاوية مولاي إدريس الثاني) és una zàuiya situada al cor del districte de Fes el-Bali, el districte més antic de Fes (Marroc). El mausoleu està dedicat a l'emir idríssida Al-Idrissí II i acull la seua tomba. Es considera, amb la Mesquita Quarawiyyin, el monument més famós i visitat de la ciutat.

## Història

Els primers fonaments del monument daten del segle IX, quan es va construir un primer allotjament: Dar al-Kaitoun (la casa de la tenda), ocupat per Idrís al-Àkbar, conjuntament amb la Mesquita al-Achraf (dels nobles).
Tanmateix, va ser durant el segle XV (vers el 1437), amb el descobriment del sarcòfag d'Idriss II pel visir wattàssida Zakarîyâ Yahyâ del soldà marínida Abd al-Haqq, que el conjunt urbà es transformà en una zàuiya per venerar l'emir idríssida, i esdevingué un important lloc de pelegrinatge.
El mausoleu ha sofert moltes restauracions i ampliacions, sobretot sota el regnat dels marínides, els wattàssides, els sadites i els alauites. La darrera restauració, la feu el rei Mohamed VI l'any 2009.

## Restauracions del mausoleu

El mausoleu va conservar l'arquitectura original fins al segle XIV. El 1308, els idríssides, descendents d'Al-Idrissí II van reconstruir l'edifici durant l'època marínida. Les obres de restauració, les feren els wattàsides al segle XV, que va permetre el descobriment del sarcòfag d'Al-Idrissí II. Les transformacions més importants s'hi donaren durant el regnat del soldà Mulay Ismail. L'edifici tenia una gran cúpula piramidal verda que albergava la tomba d'Al-Idrissí. Un baldaquí de fusta tallada amb incrustacions d'or i coure cobreix la tomba, envoltada de bigues de marbre blanc. Una font adorna el pati. També s'hi construí el minaret més alt de la medina. El 1824, el soldà Mulay Abd al-Rahman ben Hixam va fundar la nova mesquita.

## Galeria de fotos

* El mausoleu de Mulay Al-Idrissí II al centre del districte de Fes el-Bali
* Tomba d'Al-Idrissí II
* Tomba d'Al-Idrissí II amb el mihrab
* El mihrab del mausoleu
* La porta que portava al minaret
* Porta al vestíbul des de l'entrada oest
* El pati del mausoleu vist des de la porta del nord

## Referències

* ↑ «Mausolée de Moulay Idriss» (en francés). fes.fr. [Consulta: 27 juny 2020].
* 1 2 3 Mohamed Mezzine. «Mausolée Moulay Idriss" dans Discover Islamic Art, Museum With No Frontiers» (en francés). museumwnf.org. [Consulta: 30 juny 2020].
* ↑ «Fès: Le mausolée Moulay Idriss restauré à l’identique» (en francés). leconomiste.com, 11-11-2014. [Consulta: 30 juny 2020].
* ↑ «Mausolée Moulay Idriss - Discover Islamic Art - Virtual Museum». islamicart.museumwnf.org. [Consulta: 22 febrer 2023].
# Sigmodon leucotis

Sigmodon leucotis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'interior de Mèxic, des del sud-oest de Chihuahua i Nuevo León fins al centre d'Oaxaca. El seu hàbitat natural són els boscos mèsics de pins i roures. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, leucotis, significa ‘orella blanca’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T. et al. Sigmodon leucotis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 18 abril 2017.
# OXO

OXO és un videojoc del 1952 per a jugar al tres en ratlla, i fou el primer videojoc gràfic que s'executava en un ordinador. Tot i que existeix una patent d'un videojoc anterior del 1947 per a fer simulacions d'un míssil, aquest no usava un ordinador, sinó un tub de raigs catòdics. El popular Pong fou el primer videojoc comercialitzat de la història.
El joc va ser inventat per un estudiant de la Universitat de Cambridge el 1952, que es deia A. S. Douglas, més conegut per "Sandy". Per descomptat l'OXO havia de córrer en un computador, allí estava la monumental EDSAC (Electronic Delay Storage Automatic Calculator), la primera computadora operacional que podia emmagatzemar programes electrònics de computadora "Sandy" crea OXO com a forma d'il·lustrar la seva tesi en el Doctorat (PhD) sobre la interacció entre l'ésser humà i un computador.
La comesa del joc és conegut, en aquest cas no existia un contrincant sinó que el jugador enfronta a la computadora en un tub de raigs catòdics de 35×16 píxels. Per descomptat el joc no podia ser gaire popular, ja que EDSAC era un computador únic, i no existia un altre. L'objectiu del joc és conegut per tots, es tracta de completar una fila, ja sigui en horitzontal, diagonal o vertical amb zeros o uns. En aquest cas el jugador havia d'enfrontar-se a la computadora i el resultat era visualitzat en una pantalla de 35x16 píxels.

## Referències

* ↑ «EDSAC 99: 15–16 April 1999» p. 68–69. University of Cambridge Computer Laboratory, 06-05-1999. [Consulta: 29 juny 2013].

## Enllaços externs

* Edsac Simulator: Un emulador de l'EDSAC, també inclou el codi per l'OXO (anglès)
* PONG-Story: A.S. Douglas' 1952 Noughts and Crosses game (anglès)
# Andreas Leknessund

Andreas Leknessund (Tromsø, 21 de maig de 1999) és un ciclista noruec, professional des del 2018, quan fitxà pel Uno-X Norwegian Development. El 2021 fitxà pel Team DSM.
En el seu palmarès destaquen diversos campionats nacionals i l'Arctic Race of Norway del 2022.´

## Palmarès

* 2017
** Campió d'Europa de contrarellotge júnior
** Campió de Noruega de contrarellotge júnior
** Campió de Noruega de contrarellotge per equips júnior
** 1r al Tour al País de Vaud i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour Te Fjells júnior i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau júnior
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Centre Morbihan
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Baixa Saxònia júnior
* 2018
** Campió de Noruega de contrarellotge per equips júnior
** 1r al Grenland GP ITT
* 2019
** Campió de Noruega en contrarellotge
** Campió de Noruega en contrarellotge per equips
** 1r al Gran Premi Priessnitz spa i vencedor d'una etapa
* 2020
** Campió d'Europa de contrarellotge sub-23
** Campió de Noruega en contrarellotge
** Campió de Noruega en contrarellotge per equips
** 1r a l'Aktiv Bemanning ITT
** 1r al Hafjell TT
** 1r al Lillehammer GP
** 1r al Giro del Friül-Venècia Júlia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour te Fjells
* 2022
** 1r a l'Arctic Race of Norway i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
* 2024
** Vencedor d'una etapa al Sibiu Cycling Tour

### Resultats al Tour de França

* 2022. 28è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2023. 8è de la classificació general
** & de la 4a a la 8a etapa

## Referències

* ↑ «Team DSM». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 2 gener 2021. [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ «Team Sunweb sign Andreas Leknessund to the WorldTour program from 2021». Team Sunweb. Sunweb Group B.V., 12-08-2019 [Consulta: 4 setembre 2020]. Arxivat 22 de setembre 2020 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-09-22. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ «Andreas Leknessund gana la última y la general final de la carrera del Ártico / Profesionales / Noticias del ciclismo / BICI CICLISMO». [Consulta: 14 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats.com
* Fitxa a siteducyclisme.net
# Benjamin Christensen

Benjamin Christensen (Viborg, 28 de setembre de 1879 – Copenhaguen, 2 d'abril de 1959) va ser un director de cinema danès, així com guionista i actor. Va dirigir Häxan, la seva pel·lícula més coneguda, en 1922.

## Trajectòria

Va estudiar medicina, però es va matricular, en 1901, en la famosa escola del Teatre Reial de Copenhaguen. Una vegada format, Christensen va ser actor tant en el teatre de Aarhus, a Jutlàndia, com en el Folkteatret de Copenhaguen.
Va abandonar l'escena en 1907. Va treballar durant un lustre per a una marca francesa de xampany. Va tornar en 1912 al seu treball com a actor en la ja puixant indústria del cinema danès.
Cada vegada més interessat per cinema, Christensen va passar a la direcció de pel·lícules. La primera va ser Det Hemmelighedsfulde X (1913), gran obra del cinema mut encara que l'argument fos simple, que a més era interpretada pel propi Christensen.
La seva segona pel·lícula va ser un melodrama social Haevnens Nat (1915), en el qual posava una altra vegada de manifest el seu estil visual, tan inventiu. Va tenir èxit també i el propi Dreyer diria en 1922 que van suposar un extraordinari progrés, malgrat ser precari encara.
Amb Häxan (1922), de gran èxit, va aconseguir un relat d'interès, trufado de troballes, i amb gran geni poètic.
Christensen, el 1924 va ser el protagonista de Mikaël de Carl Theodor Dreyer en la qual va interpretar Claude Zoret, l'amant masculí del personatge principal de la pel·lícula en una pel·lícula gai emblemàtica.

## Filmografia

* Det hemmelighedsfulde X (1914)
* Manden uden Ansigt (1915)
* Hævnens Nat (1916)
* Häxan (1922)
* Seine Frau, die Unbekannte (1923)
* Mikaël (1924)
* Die Frau mit dem schlechten Ruf (1925)
* The Devil's Circus (1926)
* Cirkusdjævlen (1926)
* Mockery (1927)
* The Hawk's Nest (1928)
* The Haunted House (1928)
* Seven Footprints to Satan (1929)
* House of Horror (1929)
* The Mysterious Island (1929)
* Skilsmissens børn (1939)
* Barnet (1940)
* Gå med mig hjem (1941)
* Damen med de lyse handsker (1941)

## Referències

* ↑ Stevenson, Jack. Witchcraft Through the Ages: The Story of Häxan, the World's Strangest Film, and the Man Who Made It. Guildford: FAB Press, 2006, p. 7. ISBN 1903254426.
* ↑ Dreyer, Reflexiones sobre mi oficio, Paidós, 1999, pp. 32-33.
* ↑ Dreyer, Reflexiones sobre mi oficio, Paidós, 1999, pp. 36.

## Fonts

* Kendrick, James (October 13, 2003). "A witches' brew of fact, fiction and spectacle". Kinoeye 3 (11).
* Realizing the Witch: Science, Cinema, and the Mastery of the Invisible by Richard Baxstrom and Todd Meyers, 2015, Fordham University Press - about Christensen's 1922 film Haxan (The Witch)
* Carl Th. Dreyer, Reflexiones sobre mi oficio, Paidós, 1999, pp. 31-36 (or. 1922).
# Bumblefuck, USA

Bumblefuck, USA és una pel·lícula estatunidenca del 2011 escrita, dirigida i produïda per Aaron Douglas Johnston que conté elements tant dramàtics com documentals sobre la vida lesbiana i gai que viu una dona holandesa que arriba al centre dels Estats Units. La pel·lícula ha estat presentada a Autostraddle com una de les "8 pel·lícules lesbianes més boniques que encara no has vist".

## Sinopsi

L'Alexa és una jove que va venir a Bumblefuck, EUA, des d'Amsterdam amb la seva càmera per recollir informació que podria explicar les motivacions del suïcidi del seu amic Matt i per fer un documental sobre l'homosexualitat a la ciutat. Durant la seva estada coneixerà diverses persones amb les quals establirà diverses relacions, en particular Jennifer que li revelarà una part desconeguda de la seva sexualitat.

## Repartiment

* Cat Smits: Alexa
* Brooke Johnson: Finn
* Heidi M. Sallows: Jennifer
* Ryan Gourley: Employé du cimetière
* Ryan Overton: Matt
* John Watkins : Lucas
* Jeff Smith : Barman

## Reconeixements

* Frameline 35 - selecció oficial
* Outfest 2011 - selecció oficial
* Festival Internacional de Cinema Gai i Lèsbic de Barcelona; va entrar en la competició oficial en substitució de Without Men de Gabriela Tagliavini, a causa de la censura en algunes escenes.

## Referències

* ↑ Harvey, Dennis «Review: 'Bumblefuck, USA'» (en anglès). Variety, 30-06-2011.
* ↑ «8 Pretty Great Lesbian Movies You Haven't Seen Yet» (en anglès). Autostraddle, 03-11-2014.
* ↑ «Frameline35» (en anglès). Frameline Film Festival.
* ↑ Indiewire Staff. «Outfest Reveals 2011 Festival Line-up, Ones to Watch, and More» (en anglès). IndieWire, 08-06-2011.
* ↑ El festival de cine gay de Barcelona retira una película de Eva Longoria, la Voz de Galicia, 24 d'octubre de 2011

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Kolponomos

Kolponomos fou un gènere d'os prehistòric marí del període Miocè. Com que vivia a l'oceà, aquest os primitiu s'alimentava probablement de mol·luscs i crustacis i possiblement tenia un estil de vida similar al de les llúdries marines actuals. Quan fou descobert el 1960, es cregué que pertanyia a la família dels prociònids, però avui en dia se sap que era un os.

## Referències

* ↑ R. H. Tedford, L. G. Barnes i C. E. Ray «The early Miocene littoral ursoid carnivoran Kolponomos: Systematics and mode of life.». Proceedings of the San Diego Society of Natural History 29:11–32, 1994.
# SimpleX

SimpleX és una aplicació de missatgeria centrada a preservar la privacitat dels seus usuaris. Per complir aquest objectiu basa la identificació dels usuaris en codis identificatius temporals que es poden compartir mitjançant tecnologia QR entre usuaris.
SimpleX utilitza el seu propi protocol de comunicació de codi obert anomenat Simple Message Protocol (SMP), el qual envia els missatges a través d'un servidor intermediari a través de cues unidireccionals creades pels mateixos destinataris. SMP s'executa sobre el protocol de transport (TLS) que proporciona integritat, autenticació de servidor, confidencialitat i enllaç de canal de transport. Els servidors intermediaris tant poden ser els que proporciona SimpleX com servidors propis creats pels mateixos usuaris.
La inspiració per crear aquesta aplicació vingué després del cas de Mohamedou Ould Salahi el qual descrigué a les seves memòries The Mauritanian la seva detenció al camp de Guantánamo, sense judici, i com allà va ser torturat durant 15 anys després d'una trucada telefònica al seu familiar a l'Afganistan, sota sospita d'estar implicat en els atemptats de l'11 de setembre, tot i que va viure a Alemanya durant els 10 anys anteriors als atacs.

## Característiques de l'aplicació

* Privacitat total de la vostra identitat, perfil, contactes i metadades: A diferència d'altres aplicacions de missatgeria, SimpleX no té identificadors assignats als usuaris, ni tan sols números d'identificació aleatoris. Això protegeix la privadesa de qui es comunica, amagant-la dels servidors de la plataforma SimpleX i de qualsevol observador.
* Millores de la protecció contra el correu brossa i l'abús: Com que no es té cap identificador a la plataforma SimpleX, no es pot contactar amb els usuaris tret que comparteixin un enllaç d'invitació únic o una adreça d'usuari temporal opcional.
* Propietat total, control i seguretat de les dades per part dels usuaris: SimpleX emmagatzema totes les dades d'usuari als dispositius client, els missatges només es mantenen temporalment als servidors de retransmissió SimpleX fins que es reben.
* Utilitzar xarxes pròpies de SimpleX: Els usuaris poden utilitzar SimpleX amb els seus propis servidors i comunicar-se amb persones que utilitzen els servidors que estan preconfigurats a les aplicacions o a qualsevol altre servidor SimpleX.

## Referències

* 1 2 «simplex-chat/simplex-chat» (en anglès). GitHub, 06-09-2024. [Consulta: 6 setembre 2024].
* ↑ «App de mensajería SimpleX Chat» (en castellà). Burp.es, 01-08-2023. [Consulta: 6 setembre 2024].

## Enllaços externs

* SimpleX - Lloc web oficial
# Rhipidomys macrurus

Rhipidomys macrurus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la meitat oriental del Brasil. Es tracta d'un animal arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos primaris i secundaris. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, macrurus, significa ‘cua grossa’ en llatí.

## Referències

* ↑ Patton, J. et al. Rhipidomys macrurus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 25 abril 2017.
# Enric IV de Bar

Enric IV de Bar, nascut entre 1315 i 1320, mort el 1344, va ser comte de Bar de 1336 a 1344. Era fill d'Eduard I, comte de Bar, i de Maria de Borgonya.

## Biografia

Citat una primera vegada el 1323, i després el 1329 quan el seu pare considera casar-lo amb una filla de Joan de Luxemburg, rei de Bohèmia, va esdevenir comte de Bar el 1336.
L'entesa que regnava amb el duc de Lorena Raül va prendre fi el 1337 i es feren la guerra, destrossant-se mútuament les seves terres. Va caldre l'arbitratge de Felip VI de Valois, rei de França, senyor feudal del comte de Bar, per posar-hi fi.
Llavors es va unir a l'exèrcit de Felip VI de Valois, rei de França, el 1339 i 1340, quan Eduard III, rei d'Anglaterra amenaçava d'envair el regne de França, però una treva fou signada a finals de 1340.
La inacció de les tropes que va seguir fou la causa d'un nou enfrontament amb Raül de Lorena, al voltant de la ciutat de Neufchâteau, i el rei de França va haver d'intervenir de nou per posar-hi fi.
El 1344, el rei d'Anglaterra amenaçava de posar fi a la treva amb França, i el rei d'aquest país va enviar una ambaixada, composta de Joan, duc de Normandia, el seu hereu, Eudes IV de Borgonya i Enric IV de Bar, cosí del rei d'Anglaterra, al papa Climent VI perquè aquest imposés una nova treva. Una epidèmia els va obligar a anar-se'n de la ciutat d'Avinyó, i l'ambaixada es va dirigir a Tolosa de Llenguadoc. Enric IV hi va contreure una malaltia, va deixar els seus companys el juliol i va tornar a Vincennes l'octubre. La malaltia va posar fi a la seva vida i va morir el 24 de desembre de 1344.

## Matrimoni i fills

Es va casar el 1338 amb Iolanda de Dampierre (1331 † 1395), filla de Robert de Dampierre, senyor de Marle i de Cassel, i de Joana de Bretanya, neta de Robert III, comte de Flandes, de Iolanda de Borgonya, comtessa de Nevers, d'Artur II, duc de Bretanya, i de Iolanda, Comtessa de Montfort. Van tenir a:
* Eduard II (1339 † 1352), comte de Bar
* Robert I (1344 † 1411), comte i després duc de Bar

## Fonts

* Georges Poull, La Maison souveraine et ducale de Bar, 1994
# Congosorex

Congosorex és un gènere de mamífers de la família dels sorícids. El gènere conté les espècies següents:
* Congosorex phillipsorum
* Musaranya ratolí de Kasai (Congosorex polli)
* Congosorex verheyeni

## Referències

* ↑ W. T. Stanley, M. A. Rogers i R. Hutterer «A new species of Congosorex from the Eastern Arc Mountains, Tanzania, with significant biogeographical implications». Journal of Zoology, 265, 2005, pàg. 269–280. DOI: 10.1017/S0952836904006314.