OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Fernandes

José Carlos Prates Neves Fernandes, conegut com a José Fernandes, (Santarém, 30 d'octubre de 1995) és un ciclista portuguès. S'ha proclamat dos cops campió nacional sub-23 en contrarellotge.

## Palmarès

* 2015
** Campió de Portugal sub-23 en contrarellotge
* 2017
** Campió de Portugal sub-23 en contrarellotge
** 1r a la Volta a Portugal del Futur i vencedor d'una etapa
* 2018
** 1r al Trofeu Joaquim Agostinho
* 2019
** Vencedor d'una etapa del Trofeu Joaquim Agostinho

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Philippe Gaumont

Philippe Gaumont (Amiens, 22 de febrer de 1973 – Arràs, 17 de maig de 2013) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1994 i 2004.
Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpics de Barcelona de 1992, en què guanyà una medalla de bronze en la prova de contrarellotge per equips, junt a Jean-Louis Harel, Hervé Boussard i Didier Faivre-Pierret.
El 1994 passà a professional. En el seu palmarès destaca la Gant-Wevelgem de 1997, els Quatre dies de Dunkerque de 1996 i el Tour de l'Oise de 1996.
Durant la seva carrera tingué nombrosos problemes amb el dopatge, sent controlat positiu en nombroses ocasions: 1996, 1998, 1999 i veient-se implicat en l'afer Cofidis el 2004. De resultes d'aquest darrer positiu deixà el ciclisme professional i el 2005 publicà el llibre "Prisonnier du dopage" (Presoner del dopatge) on explicava la seva experiència amb el dopatge i on afirmava que el 95% dels ciclistes es dopaven.
En deixar el ciclisme muntà un bar a la seva Amiens natal i passà a col·laborar amb la justícia per tal d'erradicar el dopatge. El 24 d'abril de 2013 fou ingressat a l'hospital en patir un atac de cor, del qual no es recuperà i acabà morint el 17 de maig següent.

## Palmarès

* 1992
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Barcelona en contrarellotge per equips
** 1r al Tour de la Somme
* 1994
** 1r al Tour de Poitou-Charentes i vencedor d'una etapa
* 1996
** 1r als Quatre dies de Dunkerque
** 1r al Tour de l'Oise
** 1r a La Cota Picarda
** 1r al Tour de Vendée
* 1997
** 1r a la Gant-Wevelgem
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
* 1998
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Midi Libre
* 2000
** Campió de França de persecució
** Campió de França de persecució per equips
** Medalla de bronze de persecució per equips al Campionat del món
* 2002
** Campió de França de persecució

### Resultats al Tour de França

* 1997. 139è de la classificació general
* 1998. Abandona (10a etapa)
* 2003. 124è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1995. Abandona (15a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1997. Abandona (7a etapa)
* 1998. Abandona (6a etapa)

## Referències

* ↑ Durán, Santi «Philippe Gaumont, en muerte cerebral». El Mundo Deportivo, 16-05-2013 [Consulta: 8 abril 2015].
* ↑ «Décès de Philippe Gaumont». lequipe.fr, 17-05-2013.

## Enllaços externs

* Fitxa de Philippe Gaumont a sitiodeciclismo.net
* Philippe Gaumont a cyclisme-dopage.com
# Pilota basca als Jocs Olímpics d'estiu de 1968

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 realitzats a Ciutat de Mèxic (Mèxic) es disputaren 5 proves de pilota basca, totes elles en categoria masculina. Aquesta fou la tercera participació d'aquest esport en uns Jocs Olímpics, en aquesta ocasió però com a esport de demostració.
Participaren pelotaris d'Espanya, França, Mèxic, Argentina, Uruguai, Estats Units i Filipines, i es realitzaren proves en les modalitats de mà, cesta-punta, paleta de cuir, paleta de goma i frontenis.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Cesta-punta | EspanyaGermans Mirapeix Beascoechea Arrien | FrançaEtcheverry Camy Borra Fourneau | MexicoGermans Hamui Andrade Lanzagorta |
| Paleta goma | MexicoBecerra Rendo Gastelumendi Baltazar | ArgentinaSehter Utge Goyeche Caresella | UruguaiIroldi D'Alba Bell |
| Paleta de cuir | FrançaGermans Bareilts Berrotaran Goicoechea | EspanyaAncizu Caballero Reyzabal Casado | MexicoSánchez Beltran Del Valle |
| Frontenis | MexicoLoaiza Hernández Sanciprian | ArgentinaSehter Utge | EspanyaGarraus Lersundi Irigaray |
| Mà | EspanyaEsquisabel Basabe Sacristán Iruzubieta | FrançaArrillaga Minondo Lissar Etchegoin | MexicoHernández Tovar Rivero Izquierdo |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Espanya | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2 | Mexico | 2 | 0 | 3 | 5 |
| 3 | França | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 4 | Argentina | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 5 | Uruguai | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Notes

* ↑ Com a esport de demostració les madalles aconseguides no es tenen en compte en el còmput general de medalles de cada país.
# Arturo Kenny

Arturo Kenny (Buenos Aires, 12 de desembre de 1889 - Després de 1924) va ser un jugador de polo argentí, d'origen irlandès, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or en la competició de polo. Kenny compartí equip amb Juan Miles, Guillermo Naylor, Juan Nelson i Enrique Padilla. Aquesta va ser la primera medalla d'or argentina de la història en uns Jocs Olímpics.

## Referències

* ↑ «Arturo Kenny Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 23 març 2018].
* ↑ Un repaso de la historia. El Gráfico, 2008.
# Frederick Freake

Sir Frederick Charles Maitland Freake, 3rd Baronet (Botley, Hampshire, Anglaterra, 7 de març de 1876 – Moreton-in-Marsh, Gloucestershire, 22 de desembre de 1950) va ser un jugador de polo anglès. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició de polo com a integrant de l'equip BLO Polo Club Rugby. En aquest equip també hi competien Walter Buckmaster, Jean de Madre i Walter McCreery.
Vuit anys més tard, com a membre del Hurlingham Club disputà novament la competició de Polo als Jocs Olímpics de Londres, on tornà a guanyar la medalla de plata.
El 1920 heretà el títol de baronet de Cromwell House i Fulwell Park. El 1939 serví com a High Sheriff a Warwickshire.

## Referències

* 1 2 «Frederick Freake Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 7 de setembre 2011. [Consulta: 25 setembre 2015].
* ↑ "Freake, Frederick "Charles" Maitland (FRK894FM)". A Cambridge Alumni Database. Universitat de Cambridge.
# George Arthur Miller

George Arthur Miller (Kensington, Londres, 6 de desembre de 1867 – Oceà Atlàntic, 21 de febrer de 1935) va ser un jugador de polo anglès. De jove estudià al Marlborough College i al Trinity College. Era germà del també jugador de polo Charles Darley Miller.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la competició de polo, com a integrant de l'equip Roehampton. En aquest equip també hi competien Charles Darley Miller, Patteson Nickalls i Herbert Haydon Wilson.
A banda d'aquesta victòria, com a jugador de golf destaquen sis edicions de la Champions Cup i dues de la Ranelagh Open Cup. Fou capità de la selecció anglesa a la Westchester Cup de 1920.

## Referències

* 1 2 3 «George Miller Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de setembre 2013. [Consulta: 4 desembre 2015].
# Jean de Madre

Jean Pierre Marie Joseph de Madre, Comte de Loos (Meudon, Alts del Sena, 17 de setembre de 1862 - París, 2 de gener de 1934) va ser un jugador de polo francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició de polo com a integrant de l'equip BLO Polo Club Rugby. En aquest equip també hi competien Frederick Freake, Walter Buckmaster i Walter McCreery.

## Referències

* ↑ «Jean De Madre Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2011. [Consulta: 13 desembre 2015].
# Juan Miles

Juan Miles (Buenos Aires, 24 de juny de 1895 - Buenos Aires, 18 de desembre de 1981) va ser un jugador de polo argentí, d'origen britànic, que va competir entre les dècades de 1910 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or en la competició de polo. Miles compartí equip amb Arturo Kenny, Guillermo Naylor, Juan Nelson i Enrique Padilla. Aquesta va ser la primera medalla d'or argentina de la història en uns Jocs Olímpics.

## Referències

* ↑ «Juan Miles Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 25 març 2018].
* ↑ Un repaso de la historia. El Gráfico, 2008.
# Robert Fournier-Sarlovèze

Mortimer Henri-Robert Fournier-Sarlovèze (París, 14 de gener de 1869 – Compiègne, Oise, 18 de juliol de 1937) va ser un jugador de polo francès.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la competició de polo com a integrant de l'equip Bagatelle Polo Club de Paris. En aquest equip també hi competien Frederick Agnew Gill, Maurice Raoul-Duval i Edouard Alphonse de Rothschild. La seva dona, Madeleine Fournier-Sarlovèze, disputà la prova femenina de golf en aquests mateixos Jocs.
Posteriorment es dedicà a la política i fou membre del parlament de l'Oise entre 1910 i 1914 i entre 1918 i 1932. També fou alcalde de Compiègne.

## Referències

* 1 2 3 «Robert Fournier-Sarlovèze Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 d’octubre 2011. [Consulta: 21 octubre 2015].
# Walter Buckmaster

Walter Selby Buckmaster (Wimbledon, Londres, 16 d'octubre de 1872 – Warwick, Warwickshire, 30 d'octubre de 1942) va ser un jugador de polo anglès.
Buckmaster va ser educat a la Repton School i al Trinity College de Cambridge. Va jugar futbol en ambdues escoles i posteriorment fou capità de l'equip de Polo a Cambridge.
En finalitzar la universitat treballà a la borsa i, junt al seu amic Charles Armytage-Moore, va fundar la corredoria de borsa Buckmaster & Moore. Buckmaster va continuar practicant el polo en diferents equips dels voltants de Londres, guanyant nombrosos títols. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició de polo com a integrant de l'equip BLO Polo Club Rugby. En aquest equip també hi competien Frederick Freake, Jean de Madre i Walter McCreery.
Vuit anys més tard, com a membre del Hurlingham Club disputà novament la competició de Polo als Jocs Olímpics de Londres, on tornà a guanyar la medalla de plata.
Buckmaster va formar part de l'equip del Hurlingham Club que va guanyar la International Polo Cup el 1902.
Tot i que ja era gran i superava l'edat d'allistament, va prendre part en la Primera Guerra Mundial al Servei Sanitari, adscrit a l'Exèrcit francès.

## Referències

* ↑ University of Cambridge «Buckmaster, Walter Selby.». Cambridge Alumni Database [Consulta: 21 octubre 2015].
* 1 2 3 «Walter Buckmaster Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 21 octubre 2015].
# La Riereta (Vallès Occidental)

La Riereta o el torrent de la Riereta és un curs d'aigua del Vallès Occidental que neix a l'extrem nord-occidental del terme de Sabadell. Travessa la ciutat i passa avui soterrada per sota l'Eix Macià, la ronda de Ponent i la rambla d'Ibèria; finalment desemboca al riu Sec a l'alçada de l'aeroport de Sabadell. Els seus principals afluents són el torrent del Mas Canals i el torrent de Can Feu.

## Referències

* ↑ «Rius i torrents». Ajuntament de Sabadell. Arxivat de l'original el 2022-09-30. [Consulta: 2 octubre 2018].
* ↑ «Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Barcelona. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Combat de Saint-Aubin-des-Ormeaux

La batalla de Saint-Aubin-des-Ormeaux va tenir lloc el 7 de juny de 1832 durant la Cinquena Guerra de la Vendée.

## Procés

El 6 de juny de 1832, Jean-Félix Clabat du Chillou, segon al comandament del 2n cos de l'Exèrcit Catòlic i Reial, va ordenar un aplec al bosc d'Angenaudières, prop de la ciutat de La Gaubretière. El comandant en cap d'aquest 2n cos, Auguste de La Rochejaquelein, es trobava aleshores als Països Baixos per comprar armes. Tanmateix, es va fer una proclama al seu nom i la seva dona, Félicie de Durfort, comtessa de Rochejaquelein, vestida d'home, es va encarregar d'arengar les tropes. Du Chillou va marxar a Beaurepaire, després a Saint-Aubin-des-Ormeaux on les banderes tricolors van ser substituïdes per banderes blanques. Tanmateix, du Chillou dubta de l'èxit de la insurrecció i pretén evitar el combat amb els orleanistes. Informada d'aquests moviments, la guàrdia nacional de Cholet va formar una columna mòbil i va anar a trobar-se amb els insurgents legitimistes.

## Forces presents

Segons Émile Gabory, du Chillou només comandava 220 homes, només la meitat dels quals estaven armats amb rifles. Els orleanistes eren 125 homes forts, entre ells 65 guàrdies nacionals de Cholet i 60 soldats del 29è regiment d'infanteria, comandats pel capità Torcheboeuf i el capità Charles Cesbron-Lavau.

## Procés

El 7 juny, després de passar per La Verrie i La Gaubretière, els orleanistes van atacar els legitimistes a Saint-Aubin-des-Ormeaux. La lluita va començar a la granja de La Rouillère, entre la població de Saint-Aubin-des-Ormeaux i la de Saint-Martin-des-Tilleuls.
Avisats de l'arribada dels orleanistes, els vendéans no es van sorprendre i van ocupar una posició avantatjosa, atrinxerats darrere de munts de fagots i bardisses. Després d'una hora de tiroteig, els orleanistes es van retirar i van retrocedir sobre Mortagne sense ser perseguits. Després tornen a Cholet.
Tanmateix, la victòria va ser de curta durada per als insurgents. Aquest últim es va traslladar després a La Gaubretière i La Verrie, on du Chillou va saber que la insurrecció havia fracassat en gairebé tots els altres punts. Aleshores dispersa la seva tropa.

## Pèrdues

Els revoltats van deixar tres morts: camperols anomenats Diot, Loiseau i Lucas. Els orleanistes van comptar de vuit a deu morts i van deixar tres presoners que posteriorment van ser alliberats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Deniau 1899, p. 703-708.
* 1 2 3 Gabory 2009, p. 1002-1003.

## Bibliografia

* Félix Deniau, Histoire de la Vendée d'après des documents nouveaux et inédits, t. VI, Angers, La Chèse et Dolbau, 1899, 778 p. (llegir en línia [arxiu]).
* Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, Éditions Robert Laffont, coll. «Bouquins», 2009, 1504 p. (ISBN 978-2221113097).
# Megathericulus

Megathericulus és un gènere de mamífers pilosos de la família dels megatèrids que visqueren a Sud-amèrica durant el Miocè, fa entre 10 i 16,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina, Bolívia, el Perú i Xile. És el representant més primitiu de la subfamília dels megaterins. Tenia el crani més aviat llarg i esvelt. Se n'han descrit tres espècies, però hi ha dubtes considerables sobre la ubicació taxonòmica de dues d'elles. Així mateix, és possible que dues espècies classificades habitualment en el gènere Eomegatherium pertanyin en realitat a Megathericulus. El nom genèric Megathericulus significa ‘Megatherium petit’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Megathericulus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 5 novembre 2024].
* ↑ Brandoni et al., 2017, p. 328.
* ↑ Brandoni et al., 2017, p. 333.
* ↑ Brandoni et al., 2017, p. 334 i 335.

## Bibliografia

* Brandoni, D.; Carlini, A. A.; Anaya, F.; Gans, P.; Croft, D. A. «New Remains of Megathericulus patagonicus Ameghino, 1904 (Xenarthra, Tardigrada) from the Serravallian (Middle Miocene) of Bolivia; Chronological and Biogeographical Implications» (en anglès). Journal of Mammalian Evolution, 25, 3, 2017, pàg. 327-337. DOI: 10.1007/s10914-017-9384-y.
# Siiri Rantanen

Siiri Rantanen (Tohmajärvi, 14 de desembre de 1924 - Lahti, 5 de maig de 2023), nascuda Siiri Lintunen, fou una esquiadora de fons finlandesa que va competir durant les dècades 1950 i 1960.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Oslo, on guanyà la medalla de bronze en la cursa dels 10 quilòmetres del programa d'esquí de fons. Aquesta cursa fou dominada per l'equip finlandès, que ocupà les cinc primeres posicions finals. Quatre anys més tard, als Jocs de Cortina d'Ampezzo, disputà dues proves del programa d'esquí de fons. Guanyà la medalla d'or en la prova dels relleus 3x5 quilòmetres, formant equip amb Sirkka Polkunen i Mirja Hietamies, mentre en la prova dels 10 quilòmetres fou cinquena. La seva tercera i darrera participació en uns Jocs fou el 1960, a Squaw Valley, on tornà a disputar dues proves del programa d'esquí de fons. En aquesta ocasió guanyà la medalla de bronze en la prova dels relleus 3x5 quilòmetres, formant equip amb Eeva Ruoppa i Toini Pöysti, mentre en la cursa dels 10 quilòmetres fou quinzena. En el seu palmarès també destaquen tres medalles de plata i dues de bronze al Campionat del Món d'esquí nòrdic.
Rantanen també guanyà sis títols nacionals individuals i cinc de relleus en esquí de fons. També destacà com a atleta, guanyant tres títols finlandesos, i com a ciclista, amb un títol nacional. Fou escollida la millor esportista femenina de Finlàndia de l'any els anys 1954, 1956, 1958 i 1959. Continuà practicant diferents esports fins als anys 80.
El 2012 fou inclosa al Saló de la fama de l'esport finlandès.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Siiri Rantanen». [Consulta: 5 novembre 2024].
* 1 2 3 «Siiri Rantanen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ «RANTANEN Siri». International Ski Federation. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ Urheilujuttuja: Urheilugaala: Hall of Fame, 6 gener 2012 (finès)
# Emilio Rodríguez Barros

Emilio Rodríguez Barros (Ponteareas, 28 de novembre de 1923 - 21 de febrer de 1984) va ser un ciclista espanyol, que va córrer entre 1946 i 1958. Va pertànyer a una família de tradició ciclista en la qual també foren professionals els seus germans Delio, Manuel i Pastor.
El seu major èxit esportiu l'aconseguí el 1950, en adjudicar-se la Volta Ciclista a Espanya, a més de cinc triomfs d'etapa i la classificació de la muntanya, la qual ja havia guanyat en les edicions de 1946 i 1947. Fou Campió d'Espanya en ruta el 1954 i guanyà dues vegades la Volta a Catalunya, el 1947 i 1948.

## Palmarès

* 1946
** 1r a la Volta a Galícia
** 1r del Gran Premi de la muntanya de la Volta a Espanya
* 1947
** 1r a la Volta a Catalunya, vencedor d'una etapa i 1r del Gran Premi de la Muntanya.
** 1r a la Volta a Galícia
** 1r a la Volta a Astúries
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya i 1r del Gran Premi de la muntanya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Burgos
* 1948
** 1r a la Volta a Catalunya i vencedor d'una etapa.
** 1r a la Volta a Llevant
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Marca
* 1950
** Campió d'Espanya de Muntanya
** 1r a la Volta a Espanya, vencedor de 5 etapes i 1r del Gran Premi de la muntanya
* 1954
** Campió d'Espanya en ruta
* 1955
** 1r a la Volta a Galícia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1945. Fora de control (1a etapa)
* 1946. 8è de la classificació general. 1r del Gran Premi de la muntanya
* 1947. 47 de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r del Gran Premi de la muntanya
* 1948. 2n de la classificació general
* 1950. 1r de la classificació general. Vencedor de 5 etapes. 1r del Gran Premi de la muntanya
* 1955. 24è de la classificació general
* 1956. 11è de la classificació general
* 1957. 42è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1949. Abandona (5a etapa)
* 1951. Abandona (2a etapa)
* 1954. 43è de la classificació general

## Referències

* ↑ «RODRÍGUEZ BARROS Emilio». [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «Emilio Rodríguez, vencedor de la etapa de ayer y Delio de la etapa de Albacete» (en castellà). Mundo Deportivo, 14-05-1947. [Consulta: 18 octubre 2018].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Emilio RODRIGUEZ BARROS» (en italià). [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «Emilio Rodríguez, la forja de un campeón». [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «5ème Vuelta a España 1945 - 1ère étape». [Consulta: 6 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a siteducyclisme.net
# Giuseppe Buratti

Giuseppe Buratti (Motta Visconti, 3 de novembre de 1929 - Motta Visconti, 26 de maig de 2008) va ser un ciclista italià, professional durant la dècada de 1950. En el seu palmarès destaca la victòria al Gran Premi de la muntanya de la Volta a Espanya de 1955.

## Palmarès

* 1954
** Vencedor d'una etapa al Giro dels Alps Apuans
* 1955
** Vencedor del Gran Premi de la muntanya a la Volta a Espanya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1953. Abandona
* 1955. Abandona (2a etapa)
* 1956. Abandona
* 1958. Abandona (9a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1955. 8è de la classificació general. 1r del Gran Premi de la muntanya
* 1956. 13è de la classificació general
* 1958. Abandona (7a etapa)

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a memoire-du-cyclisme.eu
# Cícons

Els cícons (grec antic: Κίκονες, llatí: Cicones) foren un poble de Tràcia que vivia a la costa, entre els rius Lissos, a l'oest, i l'Hebros, a l'est. El seu heroi epònim fou Cícon, fill d'Apol·lo i Ròdope. Orfeu va conviure amb ells, i allí es van iniciar els misteris d'Apol·lo.
A la Ilíada figura com un dels pobles aliats de Príam a la guerra de Troia. Manats per Mentes, no es van destacar gaire a la batalla.
Els cícons tenen un paper més important a l'Odissea. Quan Odisseu va arribar al seu territori en una primera escala al sortir de Troia, va acostar-se a una de les seves ciutats, Ísmaros, i la va assetjar i conquerir. Va saquejar-la, i només perdonà un sacerdot d'Apol·lo, Maró, que, agraït, li va donar diversos presents i dotze àmfores d'un vi boníssim, que havia de permetre a Odisseu emborratxar Polifem en una etapa següent del seu viatge. Després de saquejar la ciutat, Odisseu va aconsellar als seus homes que marxessin, i s'acontentessin amb el botí que havien pres. Però no el van escoltar, i llavors van organitzar-se altres pobles de cícons de l'interior que van acudir per atacar-los. Van morir sis homes de cada nau, i Odisseu i els supervivents es van embarcar i van fugir.
Els cícons encara existien en època històrica. Heròdot els cita entre els pobles i els territoris que travessà Xerxes en temps de les guerres mèdiques.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Cicones». A: Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès). J. Murray, 1854.
* ↑ Apol·loni Rodi. Argonàutiques VIII, 2
* ↑ Homer. Ilíada II, 846
* ↑ Homer. Odissea IX, 39-66; 196; 211
* ↑ Heròdot. Històries VII, 59
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 101-102. ISBN 9788496061972.