OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alexandre Deschapelles

Alexandre Deschapelles (7 de març de 1780 – 27 d'octubre de 1847) fou soldat de la revolució i de l'Imperi, i un jugador d'escacs francès, probablement el millor jugador mundial entre la mort de Philidor i l'aparició de Louis de la Bourdonnais, de qui en fou mestre. És considerat el Campió del món no oficial entre els anys 1800-1820.

## Biografia i carrera

Fill de família de militars (el seu pare era oficial de la casa del rei), fou soldat a l'exèrcit de Napoleó, i va perdre la mà dreta a la batalla de Fleurus (1794), per la qual cosa era conegut amb el malnom de Manchot (manc). Va patir també una aparatosa ferida de sabre que li va afectar la cara, i que va provocar que els entusiastes contemporanis de la frenologia suggerissin que les ferides de sabre al crani tenien molt a veure amb la seva capacitat escaquística.
Deschapelles tingué una increïble aptitud per als jocs. Tres mesos després d'aprendre les regles del joc de dames, va derrotar el campió francès d'aquest joc.
També pretenia que havia après tot el que sabia sobre escacs en només tres dies. Havia començat a dedicar-se principalment als escacs el 1815. Cap al 1820 va acceptar en Louis de la Bourdonnais com a estudiant. A continuació, les seves derrotes contra John Cochrane i William Lewis dos anys després, Deschapelles van provocar que passés a jugar al whist, un predecessor del bridge. Va tornar a la competició d'escacs els 1830, i va continuar amb el seu costum de donar sempre avantatge (normalment de moviment i peó) als rivals. El 1842, encara va poder guanyar un matx contra Saint-Amant (+ 3 - 2 = 0).

### Al Café de la Régence

Durant quinze anys Deschapelles fou l'indiscutible millor jugador del Café de la Régence, lloc on hi perdé la supremacia només a partir de 1824, quan fou derrotat pel seu alumne La Bourdonnais, una derrota que el feu abandonar el joc dels escacs. És coneguda l'anècdota que va protagonitzar Deschapelles quan en una ocasió va preguntar a un possible oponent si voldria jugar una partida apostant, i el rival li va contestar que "La meva religió prohibeix jugar per diners"; Deschapelles replicà que "La meva prohibeix ésser absurd!"

## Referències

* ↑ Nota biogràfica a «chessgames.com». [Consulta: 20 febrer 2010]. (anglès)
* ↑ El Cop de Deschapelles en el bridge s'anomena així en honor seu
# Can Macià (urbanització)

Can Macià és una urbanització de Sant Pere de Ribes que actualment es troba quasi enganxada al nucli urbà de Ribes per la seva part sud. En un primer moment, quan es va començar a construir, durant els anys 70 del segle xx, distava del nucli urbà uns 700 m. S'hi accedeix des de la carretera que duu a Sitges, tot travessant un pont sobre la riera de Ribes.
El nom original era Los Viñedos, però se n'ha modificat el nom i s'ha adoptat el que tenia una masia senyorial que es trobava a la zona, i que fou enderrocada per la construcció de la urbanització. El 2006 tenia 230 habitants censats. Al seu interior hi ha el Club Tennis Ribes.

## Referències

* ↑ «Sant Pere de Ribes | enciclopèdia.cat». [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ «Club Tennis Ribes - Club i escola de tennis i pàdel» (en castellà). [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ «Pistes de tennis de Can Macià - Sant Pere de Ribes». Arxivat de l'original el 2020-11-30. [Consulta: 10 gener 2021].
# Gran Premi de Mònaco del 1998

Resultats del Gran Premi de Mònaco de Fórmula 1 de la temporada 1998, disputat al circuit urbà de Montecarlo el 24 de maig del 1998.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 8 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 78 | 1h 51' 24. 4 | 1 | 10 |
| 2 | 5 | Giancarlo Fisichella | Benetton - Playlife | 78 | + 11.475 s | 3 | 6 |
| 3 | 4 | Eddie Irvine | Ferrari | 78 | + 41.378 s | 7 | 4 |
| 4 | 17 | Mika Salo | Arrows | 78 | + 1' 00.363 min. | 8 | 3 |
| 5 | 1 | Jacques Villeneuve | Williams - Mecachrome | 77 | + 1 Volta | 13 | 2 |
| 6 | 16 | Pedro Diniz | Arrows | 77 | + 1 Volta | 12 | 1 |
| 7 | 15 | Johnny Herbert | Sauber - Petronas | 77 | + 1 Volta | 9 | |
| 8 | 9 | Damon Hill | Jordan - Mugen - Honda | 76 | + 2 Voltes | 15 | |
| 9 | 22 | Shinji Nakano | Minardi - Ford | 76 | + 2 Voltes | 19 | |
| 10 | 3 | Michael Schumacher | Ferrari | 76 | + 2 Voltes | 4 | |
| 11 | 21 | Toranosuke Takagi | Tyrrell - Ford | 76 | + 2 Voltes | 20 | |
| 12 | 14 | Jean Alesi | Sauber - Petronas | 72 | Caixa canvi | 11 | |
| Ret | 12 | Jarno Trulli | Prost - Peugeot | 56 | Caixa canvi | 10 | |
| Ret | 11 | Olivier Panis | Prost - Peugeot | 49 | Rodes | 18 | |
| Ret | 10 | Ralf Schumacher | Jordan - Mugen - Honda | 44 | Suspensions | 16 | |
| Ret | 6 | Alexander Wurz | Benetton - Playlife | 42 | Virolla | 6 | |
| Ret | 19 | Jan Magnussen | Stewart - Ford | 30 | Suspensions | 17 | |
| Ret | 7 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 17 | Motor | 2 | |
| Ret | 18 | Rubens Barrichello | Stewart - Ford | 11 | Suspensions | 14 | |
| Ret | 2 | Heinz-Harald Frentzen | Williams - Mecachrome | 5 | Col·lisió | 5 | |
| Ret | 23 | Esteban Tuero | Minardi - Ford | 0 | Virolla | 21 | |

## Altres

* Pole: Mika Häkkinen 1' 19. 798
* Volta ràpida: Mika Häkkinen 1' 22. 948 (a la volta 29)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». [Consulta: 26 març 2010].
# Rachel Katznelson

Rachel Katznelson-Xazar (hebreu: רחל כצנלסון-שזר‎), també coneguda com a Rachel Xazar, (Babruisk, Belarús, 24 d'octubre de 1885 - Jerusalem, 11 d'agost de 1975) fou una escriptora, educadora i activista israeliana nascuda a Rússia. Fou primera dama d'Israel (1963-73) com a esposa de Zalman Xazar, tercer president d'Israel.

## Biografia

Nascuda com a Rachel Katznelson el 24 d'octubre de 1885 a la ciutat de Babruisk, aleshores a l'Imperi Rus i actualment a Belarús, en una família jueva tradicional. Amb 18 anys es va graduar amb honors a l'institut rus. Aquest fet li permetia accedir a la Universitat, que només estava oberta a un percentatge molt petit de jueus. Va ser acceptada la Universitat Estatal de Sant Petersburg per estudiar literatura i història. També va estudiar a l'Acadèmia d'Estudis Jueus de St. Petersburg, on va conèixer el seu marit Zalman Xazar —aleshores conegut com a Shneur Zalman Rubashov— amb qui va contraure matrimoni el 1920.
El 1912, Katznelson va emigrar a Palestina, aleshores part de l'Imperi Otomà i actualment Israel, i immediatament va participar en nombroses organitzacions sionistes, havent format part prèviament del moviment sionista socialista durant 1905 a la seva ciutat natal. El 1916, va ser elegida pel Primer Comitè Cultural del Moviment Socialista, juntament amb Berl Katznelson i Yitzhak Tabenkin (també natius de Babruisk), i va treballar amb ells per millorar l'educació dels obrers. Més tard va ser elegida com a membre del comitè cultural del partit Achdut Ha'avodah i, el 1924, del Histadrut. Durant la seva vida, va participar activament amb el Histadrut i el partit Mapai. També ajudava el seu marit en les seves diverses obligacions públiques com a membre del Kenésset, ministre del govern, membre de l'executiva de l'Agència Jueva per la Terra d'Israel, i finalment president d'Israel des de 1963 fins al 1973.

### Família

Els seus germans eren Avraham Katznelson (un dels signants de la Declaració d'Independència d'Israel), Joseph Katznelson (company de Ze'ev Jabotinsky i un dels dos Caps d'Immigració Il·legal d'Irgun) i Reuben Katznelson (membre de la Legió jueva i sergent i company de Joseph Trumpeldor a la batalla de Gal·lípoli). Reuben Katznelson fou el pare de Shulamit Katznelson i de Shmuel Tamir.

## Premis

* El 1947, Katznelson-Xazar va rebre el Premi Brenner.
* El 1958, va rebre el Premi Israel, en ciències socials.
* El 1968, va rebre el Premi Yakir Yerushalayim.

## Notes

* ↑ Algunes fonts diuen que va néixer l'any 1888.

## Referències

* ↑ Harshav, Benjamin. Language in Time of Revolution (en anglès). University of California Press, 1993-08-06. ISBN 9780520912960.
* 1 2 3 4 «Katznelson-Shazar, Rachel (1888–1975) - Dictionary definition of Katznelson-Shazar, Rachel (1888–1975) | Encyclopedia.com: FREE online dictionary» (en anglès). [Consulta: 15 febrer 2018].
* 1 2 3 Hagati-Chomsky, Michal. «Rahel Katznelson» (en anglès). Jewish Women's Archive. [Consulta: 15 febrer 2018].

## Enllaços externs

* «La Mujer De Israel En Sus Diferentes Épocas». Por Israel, 2015. (castellà)
# Jesús Vázquez Gayoso

Jesús Vázquez Gayoso (A Pontenova, 5 d'abril de 1909 – Ciutat de Mèxic, 9 de maig de 1970) fou un advocat i polític gallec. Es llicencià en dret a la Universitat Central de Madrid el 1931, especialitzant-se en dret indià, i participà activament en política, figurant el 1934 entre els fundadors d'Izquierda Republicana. En esclatar la guerra civil espanyola fou nomenat secretari tècnic de governació i es va allistar voluntari al Cos de carrabiners de costes i fronteres, en el que assolí el grau de comandant. En acabar el conflicte travessà els Pirineus a peu i passà a França, d'on marxà cap a l'Havana el juny de 1939.
Amb Álvaro de Albornoz va fundar la revista antifranquista Nuestra España i fou professor de dret a la Universitat de l'Havana. El gener de 1940 fou nomenat president d'Amigos de la República Española i també fou professor de dret a la Universitat de Panamà (1941-1945) i a la de Caracas (1945-1951). El 1945 fou nomenat cònsol general a Caracas del govern de la República espanyola en l'exili, càrrec que aprofità per a millorar les condicions dels refugiats espanyols a tota Amèrica Llatina i aconseguir-los visats. Després del cop d'estat contra Rómulo Gallegos el 1948 marxà a Mèxic, on hi va romandre fins a la seva mort. Fou ministre delegat en el govern republicà en l'exili d'Emilio Herrera Linares (1960-1962).

## Referències

* ↑ «Historical Background». Arxivat de l'original el 2014-03-07. [Consulta: 17 juny 2012].
* ↑ Exiliados, víctimas del olvido a el progreso.es, 30 de maig de 2010

## Bibliografia

* Entrada Jesús Vázquez Gayoso a El Exilio Republicano Español en Cuba de Jorge Domingo, p. 520
# Selina Todd

Selina Todd (Newcastle upon Tyne, 1975) és una historiadora i docent anglesa. Des del 2015 és professora d'Història Moderna a la Universitat d'Oxford. La investigació de Todd se centra en la història de la classe treballadora, la dona i el feminisme, a la Gran Bretanya moderna. Des de 2017, Todd també és president de l'Associació Socialista de l'Educació.
Després del període escolar, va completar la seva llicenciatura en història a la Universitat de Warwick. Després de treballar a Canadà i Cuba, va obtenir un màster i després un doctorat en filosofia a la Universitat de Sussex.
Després d'obtenir una beca Scouloudi i un postdoctorat del Consell d'Investigació Econòmica i Social a l'Institut d'Investigació Històrica, Todd va ser elegida per a la beca Ottilie Hancock Research in History al Girton College, de Cambridge, el 2004. L'any següent, va ser nomenada professora a la Universitat de Warwick, i el 2007 va fer una conferència sobre història moderna britànica a la Universitat de Manchester. El 2010 va ser nomenada membre del St Hilda's College, d'Oxford, i professora d'història a la Universitat d'Oxford. El 2015 va rebre el títol de professora d'Història Moderna per la universitat. És membre de la Royal Historical Society i, a partir del 2016, és vice-directora del St Hilda's.
Al juliol de 2017, es va anunciar que Todd havia acceptat la nominació com a presidenta de l'Associació Socialista de l'Educació.

## Obres

* Tastes of Honey: the making of Shelagh Delaney and a Cultural Revolution (London: Chatto & Windus, 2019).
* The People: the Rise and Fall of the Working Class 1910–2010 (London: John Murray, 2014).
* "Class, experience and Britain's twentieth century", Social History, vol. 39, no. 4 (2014), pp. 489–508.
* "Family, welfare and social work in post-war England, c.1948–c.1970", The English Historical Review, vol. 129, no. 537 (2014), pp. 362–387.
* "People Matter", History Workshop Journal, vol. 76 (2013), pp. 259–265.
* (Coautora amb Hilary Young) "Baby-boomers to 'beanstalkers': Making the modern teenager in post-war Britain", Cultural and Social History, vol. 9, no. 3 (2012), pp. 451–467.
* "Domestic Service and Class Relations in Britain, 1900–1950", Past & Present, vol. 203, no. 1 (2009), pp. 181–204.
* "Affluence, class and Crown Street: Reinvestigating the post-war working class", Contemporary British History, vol. 22, no. 4 (2008), pp. 501–518.
* "Breadwinners and dependants: Working-class young people in England, 1918–1955", International Review of Social History, vol. 52, no. 1 (2007), pp. 57–87.
* Young Women, Work, and Family in England 1918-1950 (Oxford: Oxford University Pres, 2005).
* "Poverty and aspiration: young women's entry into employment", Twentieth Century British History, vol. 15, no. 2 (2004), pp. 119–142.

## Referències

* ↑ "Academic Staff – Dr Selina Todd" Arxivat 2016-11-22 a Wayback Machine., St Hilda's College, Oxford. Retrieved 22 November 2016.
* ↑ «Professor Selina Todd will be the new President of the Socialist Education Association». St Hilda's College, University of Oxford, 21-07-2017 [Consulta: 28 desembre 2017]. Arxivat 29 de desembre 2017 a Wayback Machine.
# Altagracia Calderón

Altagracia Calderón (Jalacingo, 1837 - Puebla de Zaragoza, 17 d'octubre de 1917), també sobrenomenada com a"La cabra" o "La charra", fou una infermera i miliciana mexicana. Va participar, entre d'altres accions d'armes, a la Segona Intervenció Francesa al seu país, a Mèxic.
Va néixer a Jalacingo, a l'estat de Veracruz, població que en aquells moments formava part del municipi de Teziutlán. Va formar part de les milícies que es van formar a Teziutlán contra les tropes del Segon Imperi Francès al costat de la seva parella, Gabino Ortega, comandant de les tropes de cavalleria, que va morir en aquestes accions militars. Es va integrar a les tropes d'Ignacio Zaragoza per a la defensa de la ciutat de Puebla de Zaragoza a les accions d'armes del 4 i 5 de maig, a la batalla de Puebla. En aquesta acció va treballar a la infermeria de l'exèrcit de la República Federal de Mèxic, on va conèixer Porfirio Díaz.
Fou empresonada per les tropes imperials, i alliberada posteriorment per les tropes de Porfirio Díaz després de la Presa de Puebla de 1867. Romandria a les tropes liberals fins a 1872.
Va morir el 1917 a la ciutat de Puebla. Fou sepultada al Panteó Municipal de Pobla.

## Referències

* ↑ Marín, María Luisa González; López. Límites y desigualdades en el empoderamiento de las mujeres en el PAN, PRI y PRD (en castellà). UNAM, 2008. ISBN 978-970-819-114-2 [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ Florilegio de poetas y escritores poblanos por nacimiento, o por haber hecho en el estado su carrera literaria (en castellà). E. del Moral, 1913 [Consulta: 8 març 2021].
* 1 2 3 «Altagracia Calderón, en busca de su historia | El Popular, diario imparcial de Puebla» (en castellà). Periódico El Popular. Arxivat de l'original el 21 juny 2020. [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ «Ciudadanos recuerdan a Altagracia Calderón, mujer combatiente de Puebla - Puebla - Cultura» (en castellà). La Jornada de Oriente.
* ↑ Staff. «Héroes de la patria descansan en Panteón Municipal de Puebla» (en castellà). Poblanerías en línea. [Consulta: 8 març 2021].
# Rafael Gómez Nieto

Rafael Gómez Nieto (Adra, 29 de gener de 1921 - Estrasburg, 31 de març de 2020) fou un militar espanyol, membre de l'Exèrcit Republicà espanyol.

## Biografia

Gómez participà a la Guerra Civil espanyola, cridat a files per la Lleva del Biberó i enquadrat a l'Exèrcit Republicà espanyol, amb el qual participà a la batalla de l'Ebre.
Acabada la guerra, emigrà a França on fou internat al camp de refugiats de Sant Cebrià de Rosselló. Quatre mesos després pogué arribar a Algèria al costat del seu pare, que es trobava al camp d'internament d'Argelers. Després de la invasió del nord d'Àfrica per part de les potències aliades durant la Segona Guerra Mundial, passà a formar part de la 9a Companyia blindada de la 2a Divisió blindada de la França Lliure que, integrada per republicans espanyols, fou la primera unitat militar aliada que entrà a París després de la seva ocupació per la Wehrmacht.
Morí el 31 de març de 2020 en una residència geriàtrica d'Estrasburg (França), ciutat on visqué des de 1955, a causa del COVID-19 durant la pandèmia per coronavirus de 2019-2020.

## Vegeu també

* Amado Granell Mesado

## Referències

* ↑ Martí, Pep «El coronavirus s'endú l'últim supervivent de La Nueve, la companyia que va alliberar París». Nació Digital, 31-03-2020 [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «Fallece con coronavirus Rafael Gómez, último superviviente de 'La Nueve', la compañía de españoles que liberó París de los nazis». eldiario.es, 31-03-2020. [Consulta: 31 març 2020].
* 1 2 3 4 Playà Maset, Josep. «Fallece el último superviviente de la compañía que liberó París de los nazis». La Vanguardia, 31-03-2020. [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ Fernández, Juan José. «Rafael Gómez, el último de La Nueve: "No hagáis guerras, solo las ganan los ricos"» (en castellà). elperiodico, 31-08-2019. [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «Muere por coronavirus el último superviviente de los españoles que liberaron París de los nazis» (en castellà). ELMUNDO, 31-03-2020. [Consulta: 31 març 2020].
# Teatre de la Renaixença

El teatre de la Renaixença són aquelles produccions teatrals que es van realitzar durant el període conegut com a Renaixença catalana.

## Context polític i social

La segona meitat del segle xix va ser marcada a Catalunya per la Renaixença, moviment polític, cultural i literari que s'inicià el 1833 amb la publicació de La Pàtria, de Bonaventura Carles Aribau. Vuit anys més tard, Joaquim Rubió i Ors escrigué el pròleg per a un recull dels seus propis poemes, text que serà considerat el manifest d'aquest corrent.
Els Jocs Florals foren fonamentals per a la consolidació de la Renaixença. La primera edició, celebrada el 1859, es convertí en punt de trobada dels principals escriptors en llengua catalana i en un aparador per donar-los a conèixer. Amb el temps, els Jocs serien una important plataforma de foment de la cultura catalana, tant a nivell institucional com popular.

## Teatre

El moment de plenitud de la Renaixença es va donar entre les dècades de 1870 i 1890, un llarg període durant el qual va conviure amb altres tendències, com el romanticisme, el realisme o el naturalisme. En aquesta època, els autors més importants del moviment —Jacint Verdaguer, Àngel Guimerà i Narcís Oller— van iniciar la seva producció artística. Cal tenir en compte que durant aquests anys publicar en català comportava moltes dificultats, però les edicions en aquesta llengua foren cada cop més nombroses; la premsa periòdica, a més, resulta cabdal com a eina de divulgació literària.
El teatre a la capital catalana a finals del segle xviii i inicis del XIX s'articulà al voltant de dos nuclis. Un fou el Teatre Principal de Barcelona —o Casa de les Comèdies—, on companyies professionals presentaven obres en llengua castellana, i l'altre, els grups d'aficionats, formats per persones procedents de totes les classes socials, que duen a terme una intensa activitat.
Una de les peces que més es representava al Teatre de Barcelona era el sainet. Substitut de l'antic entremès, era la forma dramàtica que reflectia la vida quotidiana de menestrals, artesans o petits terratinents i de les capes més marginals de la societat. Es tractava d'obres breus, de contingut costumista i polític, que presentaven una visió satírica de la realitat i generalment inclouen un triangle sentimental. Els dos màxims exponents del sainet en llengua catalana són Francesc Renart i Arús i Josep Robreño), tot i que la majoria dels seus textos són bilingües. Un altre autor important és Joaquim Dimas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Teatre de la Renaixença». Centre de Documentació i Museu de les Arts Escèniques, 2012. Arxivat de l'original el 20-07-2011.
# Derek Kwok

Derek Kwok Chi-kin (郭子健, nascut el 10 d'octubre de 1976) és un director de cinema i guionista de Hong Kong. Va guanyar els 28ns Premis de Cinema de Hong Kong al millor director novell amb la seva pel·lícula The Moss.

## Filmografia
### Director

* 2007 The Pye-Dog
* 2008 The Moss
* 2010 Gallants
* 2010 Frozen
* 2013 Journey to the West: Conquering the Demons
* 2014 As the Light Goes Out
* 2015 Full Strike
* 2017 The Tales of Wukong
* TBD The Unleashed Blaze

### Guionista

* 2000 Skyline Cruisers
* 2001 2002
* 2002 The Mummy
* 2002 Dry Wood Fierce Fire
* 2004 Leaving Me, Loving You
* 2007 The Pye-Dog
* 2008 The Moss
* 2010 Gallants
* 2010 Frozen
* 2013 Journey to the West: Conquering the Demons
* 2014 As the Light Goes Out
* TBD The Unleashed Blaze

## Referències

* 1 2 «The Pye-Dog (2007)». imdb.com. [Consulta: 25 juny 2016].
* 1 2 «The Moss (2008)». imdb.com. [Consulta: 25 juny 2016].
* 1 2 «Gallants (2010)». imdb.com. [Consulta: 25 juny 2016].
* 1 2 «Frozen (2010)». imdb.com. [Consulta: 25 juny 2016].
* 1 2 «Xi you xiang mo pian (2013)». imdb.com. [Consulta: 25 juny 2016].
* 1 2 «As the Light Goes Out (2014)». imdb.com. [Consulta: 25 juny 2016].
* ↑ «悟空传 (2017)» (en chinese). movie.douban.com. douban.com. [Consulta: 13 setembre 2016].
* ↑ «Skyline Cruisers (2000)». imdb.com. [Consulta: 25 juny 2016].
* ↑ «2002 (2001)». imdb.com. [Consulta: 25 juny 2016].
* ↑ «Dry Wood Fierce Fire (2002)». imdb.com. [Consulta: 25 juny 2016].
* ↑ «Dai sing siu si (2004)». imdb.com. [Consulta: 25 juny 2016].
# Temporada 1956-1957 del Club Joventut Badalona

La temporada 1956-1957 va ser la 18a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. La Penya va disputar la 1a temporada a la màxima categoria del bàsquet espanyol en l'any de la seva creació, acabant la competició en la sisena posició. Aquesta temporada es va proclamar campió del XXXII Campionat de Catalunya.

## Resultats
### Lliga espanyola

El Joventut va participar en aquesta primera edició de la lliga espanyola, en la que va acabar en sisena posició de sis equips participants. En els 10 partits que va disputar va obtenir un bagatge de 2 victòries i 8 derrotes, amb 520 punts a favor i 592 en contra (-72).

### Campionat de Catalunya

La Penya es va proclamar campiona de la darrera edició del Campionat de Catalunya, per davant de l'Aismalíbar i el Barça, sent aquest el cinquè campionat aconseguit pel club d'aquesta competició.

### Altres competicions

El Joventut va guanyar aquesta edició del Trofeu Samaranch després d'eliminar els Josepets, BIM i Aismalíbar a les rondes prèvies a la final, en la que es va imposar al Barcelona per 55 a 46.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1956-57
* Jugadors
* Josep Brunet
* Jaume Bassó
* Joaquim Ballester
* Jaume Fajeda
* Tomàs Carbonell
* Joaquim Enseñat
* Artur Auladell
* Francesc Granados
* Jordi Castellà
* Enric Utrillas
* Jordi Colomé
* Aleix Escutié
* Gasull
* Entrenador
* Joaquim Broto

## Referències

* ↑ «Liga española 1957» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992, p. 63-65 [Consulta: 15 maig 2018].
* ↑ «Història. Anys 50: Els èxits segueixen i arriba la lliga nacional». Penya.com. [Consulta: 1r maig 2018].
* ↑ «Un paseo por la primera liga» (en castellà). ACB.com [Consulta: 1r maig 2018]. Arxivat 31 de març 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-03-31. [Consulta: 1r maig 2018].