OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maça (llinatge)

El llinatge dels Maça era un llinatge aragonès que formà diverses branques: Maça de Liçana, Maça de Sangarrén, Maça de Vergua, Maça de Las Cellas.
Les seves armes heràldiques presenten, per tant, diverses variants. Una d'aquestes era en camp d'atzur tres maces d'or amb els ferro de plata.

## Llista dels Maça del Regne d'Aragó

* Fortún Maça, present a la batalla d'Alcoraz (1096)
* Blasco Maça I (fill)
* Darzo Maça
* Gómez Maça
* Blasco Maça II
* Fortunyo Maça
* Pero Maça
* Blasco Maça de Borja
* Blasco Maça
* Pero Maça de Sangarrén, present a la Conquesta de Mallorca (1229) i mort el 1245

## Llista dels Maça del Regne de València

* Pero Maça de Sangarrén (o Pero Maça I)
* Blasco Maça I
* Blasco Maça II
* Pero Maça II
* Pero Maça III
* Pero Maça IV (o Pero Maça de Liçana)
* Pero Maça V (o Pero Maça de Liçana i d'Alagó)
* Martín Maça I (o Martín Maça de Liçana i Cornel)
* Pero Maça VI (o Pero Maça de Liçana i de Rocafull)
* Pero Maça VII (o Pero Maça de Liçana i Carròs d'Arborea)
* Johan Maça I (o Johan Maça de Liçana i Cascante)

## Bibliografia

* (castellà) Los Maza de Huesca
* (castellà) Jerónimo Zurita: Anales de la Corona de Aragón (Ed. 1562-1580)
* (castellà) Enciclopedia Aragonesa: Linaje de los Maza
* (castellà) Linajes de Aragón: los Maza de Lizana

## Referències

* ↑ «Maça (llinatge)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Asociación Deportiva de Integración Colegial

Asociación Deportiva de Integración Colegial (literalment en català: Associació Esportiva d'Integració Col·legial) és una organització civil que regula l'activitat esportiva dels instituts d'educació privada d'Uruguai.
Fundat el 26 de maig de 1966. Agrupa esports variats com handbol, futbol, basquetbol, tennis de taula o atletisme, entre d'altres disciplines. En els seus inicis només va agrupar a col·legis privats catòlics uruguaians i tenia el nom d'Asociación Deportiva de Institutos Católicos. Són 77 els col·legis privats que participen en les competències de ADIC. L'associació premia els esportistes amb medalles i amb la Copa D'or ADIC. Atletes destacats de l’Uruguai, com ara, Bruno Veglio, van formar part de l’ADIC.
Els directors de l'associació van ser:
* 1966–1967, Washington Bello (Colegio y Liceo Santa María)
* 1968–1969, Prof. Camilo Techera (Colegio y Liceo Santa María)
* ??–??, Roberto Fernández (Colegio y Liceo Pallotti)
* 1978–1981, Gilberto Bentancor (Colegio y Liceo Pallotti)
* 1982–1985, Jorge Ceretta (Santa Rita)
* 1985–1988, Miguel Benzo (Scuola Italiana)
* 1989–1990, Esteban Varela (Colegio San Juan)
* 1991–1992, Julio González (Colegio San Juan)
* 1993–1994, Hno. Pascual Geble (Colegio y Liceo Santa María).
* 1994–1994, Juan C. Menéndez (Colegio y Liceo Pallotti)
* 1994–1997, Esteban Varela (Colegio San Juan)
* 1997–2021, Gustavo Forteza (Scuola Italiana).

## Referències

* ↑ El Observador. «Integración en el deporte» (en castellà), 11-04-2011. [Consulta: 2021].
* ↑ mapeocivil. «Asociación Deportiva de Integración Colegial» (en castellà), 18-05-2020. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ Stella Maris. «Para ellas, el campeonato de ADIC es como un Mundial» (en castellà), 31-05-2017. [Consulta: 2021].
* ↑ Parlamento Uruguayo. «libro Historia de la evolución del deporte infantil en Uruguay» (en castellà), 2017. [Consulta: 2021].
* ↑ ADIC. «Colegios de ADIC» (en castellà). [Consulta: 2021].
* ↑ Colegio Montevideo IV. «En el fútbol de ADIC, el Colegio va por las Copas de Oro» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-06-29. [Consulta: 2021].
* ↑ El Observador. «El jugador diferente se formo en ADIC» (en castellà). [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ ADIC. «Galería de Presidentes» (en castellà). [Consulta: 2021].
* ↑ Historial Marista. «Hermano Pascual Geble» (en castellà). [Consulta: 2021].
* ↑ Colegio Montevideo IV. «Alumnos del Colegio Premiados en Certamen de cuentos de ADIC» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-06-27. [Consulta: 2021].
* ↑ Confederación Atlética del Uruguay. «Proyectando trabajo con ADIC» (en castellà). [Consulta: 2021].
# Tura (Egipte)

Tura fou un lloc de l'antic Egipte a mig camí entre el modern Caire i Helwan. Fou una destacada pedrera de pedra calcària. La pedra d'aquestes pedreres era la més fina i blanca de tot Egipte i s'utilitzava per a les tombes dels rics, així com en paviment i als sostres de les mastabes que, d'altra manera, hauria estat feta de maons de fang. Ja fou usada durant el Regne Antic i per a altres piràmides com la piràmide romboïdal de Snefru, la gran piràmide de Khufu -els sarcòfags de molts nobles eren de pedra d'aquesta pedrera-, les piràmides del Regne Mitjà i alguns temples del Regne Nou (almenys els d'Ahmosis I) haurien utilitzat també la pedra de Tura, amb la qual es va començar el temple de Ptah a Memfis i el gran temple d'Amon a Tebes.
Les pedres s'havien d'excavar sota terra; els miners treballaven sota terra per tallar grans pedres deixant diversos túnels que foren inspeccionats el 1941 i, en un d'aquestos, es van trobar algunes pàgines corresponents a llibres d'Orígens i Dídim, dos dels pares d'Alexandria, alguns dels quals van ser controlats per les autoritats i d'altres han desaparegut i apareixen periòdicament en el mercat d'antiguitats. Alguns dels llibres originals tindrien fins a 480 pàgines.
Els antics egipcis l'anomenaven Troyu o Royu. El nom fou mal interpretat per Estrabó, que va pensar que volia dir 'lloc habitat per troians' i la ciutat va portar el nom hel·lenístic de Troia. Es troba a 30° 00′ N, 31° 16′ E﻿ / ﻿30.000°N,31.267°E﻿ / 30.000; 31.267, on hi ha el modern lloc de Tura, en la governació del Caire o al Qahirah. Té un cementiri dels períodes de Naqada II i Naqada III.

## Vegeu també

* Diari de Merer

## Referències

* ↑ Grimal, Nicholas. A History of Ancient Egypt. p.111. Librairie Arthéme Fayard, 1988
* ↑ Grimal, Nicholas. A History of Ancient Egypt. p.27. Librairie Arthéme Fayard, 1988
* ↑ Tura Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. Accés 2009-06-16
* ↑ Helwan Arxivat 2009-01-02 a Wayback Machine. Accés 28 Juliol 2006
* ↑ Grimal, Nicholas. A History of Ancient Egypt. p.109. Librairie Arthéme Fayard, 1988
* ↑ Great Pyramid Arxivat 2006-07-16 a Wayback Machine. Accés 28 Juliol 2006
* ↑ Grimal, Nicholas. A History of Ancient Egypt. p.129. Librairie Arthéme Fayard, 1988
* ↑ Grimal, Nicholas. A History of Ancient Egypt. p.177. Librairie Arthéme Fayard, 1988
* ↑ Grimal, Nicholas. A History of Ancient Egypt. p.200. Librairie Arthéme Fayard, 1988
* 1 2 Pedreres de Masara i Tura Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. Accés 28 de juliol de 2006
* ↑ The Tury Discovery of Manuscripts Accés 20 de juliol de 2006
* ↑ Talbert, Richard. Barrington Atlas of the Greek and Roman World. p. 74. (ISBN 0-691-03169-X)
# Campionat de La Paz de futbol

El campionat de La Paz de futbol fou la màxima competició futbolística boliviana fins a la creació del Campionat Nacional. Hi participaven clubs de la ciutat de La Paz.

## Historial

Font:

### Campionat amateur

* 1914 The Strongest
* 1915 Colegio Militar
* 1916 The Strongest
* 1917 The Strongest
* 1918-21 no es disputà
* 1922 The Strongest
* 1923 The Strongest
* 1924 The Strongest
* 1925 The Strongest
* 1926 no es disputà
* 1927 Nimbles Sport
* 1928 Colegio Militar
* 1929 Universitario La Paz
* 1930 The Strongest
* 1931 Nimbles Sport
* 1932 Bolívar
* 1933 no es disputà
* 1934 no es disputà
* 1935 The Strongest
* 1936 Ayacucho
* 1937 Bolívar
* 1938 The Strongest
* 1939 Bolívar
* 1940 Bolívar
* 1941 Bolívar
* 1942 Bolívar
* 1943 The Strongest
* 1944 Ferroviario
* 1945 The Strongest
* 1946 The Strongest
* 1947 CD Lítoral
* 1948 CD Lítoral
* 1949 CD Lítoral

### Torneo Departamental (semiprofessional)

* 1950 Bolívar (1)
* 1951 Always Ready (1)
* 1952 The Strongest (1)
* 1953 Bolívar (2)
Entre parèntesis, considerats campionats bolivians.

## Referències

* 1 2 La Paz League (semiprofessional since 1950) a RSSSF
# Mare de Déu de la Foia

La Mare de Déu de la Foia, o Ermita de les Neus, és una ermita del municipi de Cabassers (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació aixecada en dues èpoques diferents i adossades. La primitiva és constituïda per un petit oratori d'una nau amb volta de mig punt i que avui constitueix el presbiteri. A partir d'aquí el temple s'eixampla en la segona construcció, també d'una nau i amb volta rebaixada, reforçada per un arc faixó. L'interior és enguixat i amb un sol altar.
La primitiva construcció és de paredat de morter de pedra i la segona també, però arrebossada. La façana presenta dues portes, dues finestres i un ull de bou, essent rematada per una espadanya. Al davant hom hi ha bastit un porxo doble, amb vessants a dues aigües, amb suports de fusta i cobertes de fibrociment.

## Història

L'ermita fou aixecada el segle xvi i dedicada inicialment a Sant Marc. Comprenia la part que avui és el presbiteri i tenia un atri, el qual va ser enderrocat per ampliar l'església. Era a cura d'un majoral i més endavant d'un ermità. El 1873, quan la visità Maria de les Neus, muller d'Alfons de Borbó, germà de Carles VII, es volgué honorar els il·lustres hostes i es canvia l'advocació de la imatge, que de Mare de Déu de la Foia passà a Mare de Déu de les Neus.

## Referències

* 1 2 3 «Ermita de la Mare de Déu de la Foia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Ermita de la Mare de Déu de la Foia». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Barranc de la Caldera

El Barranc de la Caldera és un barranc de Godall al (Montsià), que neix a la Serra de Godall, a través de cursos fluvials procedents d'una cota màxima de 400m a la Mola de Godall, i té una longitud d'uns 5km. Al seu pas pel poble fou recobert amb una volta subterrània d'uns 400m. Al sortir del nucli urbà continua el seu curs fins a la desembocadura a la Rambla del Toll Roig. És el barranc més destacat del terme pel que fa a abundància d'aigua, ja que en una bona ploguda el seu cabal pot arribar a durar una setmana.

## Referències

* ↑ «Ubicació». Arxivat de l'original el 2022-09-04. [Consulta: 4 setembre 2022].
# Callithrix

Callithrix és un gènere de micos del Nou Món de la família dels cal·litríquids que inclou els titís de la Mata Atlàntica. El gènere Mico fou classificat com a subgènere d'aquest gènere en el passat. Callithrix es diferencia de Mico en la morfologia dental i distribució geogràfica. Les espècies de Callithrix viuen a prop de la costa atlàntica de Sud-amèrica, mentre que les de Mico habiten més a l'interior.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 129-134. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
# Side

Side o Sida és un poble turc a la província d'Antalya, organitzat com un mahalle del districte de Manavgat. Actualment és un complex turístic. Les seves restes arqueològiques foren excavades pels turcs entre 1947 i 1966.

## Història

Side (grec antic: Σίδη; llatí: Sīda, ae) fou una ciutat a la costa de Pamfília, a l'oest del riu Melas. Fou una colònia de Cime (Eòlia). Els colons devien ser poc nombrosos i es van barrejar amb la població local, i parlaven una llengua barrejada i deformada que no entenien ni els grecs ni els pàmfils, el sidètic.
Va romandre ciutat autònoma sota poder de Pèrsia, i el 334 aC es va sotmetre a Alexandre el Gran i va rebre una guarnició macedònica. Després, fou d'Antígon el Borni i dels selèucides. Sota Antíoc III el Gran, es va lliurar prop de Side una batalla naval contra els rodis (Pamfilides i Eudam comandants de sengles estols de guerra rodis), que van obtenir una gran victòria. Durant molt de temps, la seva vida interna va estar marcada per la rivalitat amb la ciutat d'Aspendos.
Al segle i, fou un niu de pirates, una de les seves principals bases a la Mediterrània, i mercat d'esclaus fins que va passar a Roma i va romandre una ciutat de certa importància que, al segle iv, fou la capital de la província de Pamfília.
La divinitat local fou Atena.
D'aquella època, en queden restes de l'àgora, un temple, muralles, portes, columnes, teatre (el més gran i ben conservat de l'Àsia Menor) i el port, així com alguns edificis.

## Referències

* ↑ «Side» (en anglès). Encyclopædia Britannica. [Consulta: 29 desembre 2020].
Viccionari
# Associazione Calcio Juvenes/Dogana

L'Associazione Calcio Juvenes/Dogana és un club de futbol sanmarinès de la ciutat de Serravalle.
El club es va fundar l'any 2000 com a resultat de la fusió de dos clubs, el S.S. Juvenes (fundat el 1953) i el G.S. Dogana (fundat el 1970).Fins la temporada 2006-07 fou l'únic club que participà en ambdues lligues, la lliga de San Marino i la italiana, fins que es retirà d'aquesta segona.

## Palmarès

* Coppa Titano de San Marino:
       1965, 1968, 1976, 1978, 1984 (com a SS Juvenes)
       1977, 1979 (com a GS Dogana)
       2009, 2011 (com a AC Juvenes/Dogana)

## Referències

* ↑ Web FSGC Arxivat 2012-12-09 at Archive.is
* ↑ Plantilla Arxivat 2009-03-30 a Wayback Machine. eufo.de
* ↑ Emilia Romagna Amateur football yearbook 2007/08 Arxivat 2009-05-21 a Wayback Machine.
* ↑ «San Marino - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].
# Copa Simón Bolívar

La Copa Simón Bolívar és una competició futbolística boliviana. S'inicià el 1960 i fins al 1976 es disputava per decidir el campionat nacional. Després de 12 anys d'interrupció, des de 1989 és disputada pels equips de segona divisió i els campions ascendeixen a primera divisió.

## Historial

Font:

### Campionat nacional

* 1960: Jorge Wilstermann
* 1961: Deportivo Municipal
* 1962: no es disputà
* 1963: Aurora
* 1964: The Strongest
* 1965: Deportivo Municipal
* 1966: Bolívar
* 1967: Jorge Wilstermann
* 1968: Bolívar
* 1969: CD Universitario de La Paz
* 1970: Chaco Petrolero
* 1971: Oriente Petrolero
* 1972: Jorge Wilstermann
* 1973: Jorge Wilstermann
* 1974: The Strongest
* 1975: Guabirá
* 1976: Bolívar
* 1977-1988: no es disputà

### Campionat de segona divisió
#### Copa Símon Bolívar

* 1989: Enrique Happ (1)
* 1990: Universidad de Santa Cruz (1)
* 1991: Enrique Happ (2)
* 1992: Enrique Happ (3)
* 1993: Real Santa Cruz (1)
* 1994: Stormers (1)
* 1995: Deportivo Municipal (1)
* 1996: Blooming (1)
* 1997: Real Potosí (1)
* 1998: Club Unión Central (1)
* 1999: Atlético Pompeya (1)
* 2000: Iberoamericana (1)
* 2001: San José (1)
* 2002: Aurora (1)
* 2003: La Paz FC (1)
* 2004: Destroyers (1)
* 2005: Universitario de Sucre (1)
* 2006: Municipal Real Mamoré (1)
* 2007: Guabirá (1)
* 2008: Nacional Potosí (1)
* 2009: Guabirá (2)
* 2010: Nacional Potosí (2)

#### Símon Bolívar Nacional B

* 2011-12: Club Petrolero (1)
* 2012-13: Guabirá (3)
* 2013-14: Universitario de Pando (1)
* 2014-15: Club Atlético Ciclón (1)
* 2015-16: Guabirá (4)

#### Copa Símon Bolívar

* 2016-17: Club Aurora (2)
* 2017: Royal Pari Fútbol Club (1)
* 2018: Always Ready (1)
* 2019: Municipal Vinto
* 2020: Real Tomayapo
* 2021: Universitario de Vinto
* 2022: Vaca Díez
* 2023: GV San José
* 2024:

## Referències

* ↑ «Liga del Fútbol Profesional Boliviano Página oficial». Arxivat de l'original el 2014-11-09. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ «La Liga tiene 35 años». Periódico La Razón. [Consulta: 21 setembre 2015].
* ↑ «La ANF no invitará a la Copa Simón Bolívar al Club Petrolero.». Periódico Chaco Sports. [Consulta: 2 febrer 2018].
* ↑ Hans Schöggl and Karel Stokkermans. «Bolivia - Cup Tournaments» (en anglès), 02-02-2017. [Consulta: 6 març 2017].
# Parc Nacional Alejandro de Humboldt

El Parc Nacional Alejandro de Humboldt és un parc nacional a les províncies cubanes d'Holguín i Guantánamo. Té el nom del científic alemany Alexander von Humboldt, que va visitar l'illa el 1800 i 1801. El parc és Patrimoni de la Humanitat declarat per la UNESCO el 2001.
A causa de la seva complexa geologia i topografia variada, s'ha desenvolupat una gran varietat d'ecosistemes únics a l'illa, que han donat origen a un dels llocs d'illa tropical al món amb major diversitat biològica. Moltes de les roques d'aquest ambient són tòxiques per a les plantes, per la qual cosa les espècies van haver d'adaptar-se per sobreviure en aquestes condicions hostils. Aquest procés evolutiu únic va produir el desenvolupament de moltes noves espècies, per la qual cosa el parc és un dels llocs més importants en l'hemisferi occidental per a la conservació de flora endèmica. 16 de les 28 formes de vegetació de Cuba es troben en aquesta regió.
Entre les principals espècies endèmiques del parc es troben el pícid reial (gairebé extint), el lloro, el catey, l'esparver caguarero, l'almiquí cubà (mamífer insectívor d'hàbits nocturns), la dracena, la polimita, els cateyes, la jutía andaraz (rosegador). També viuen a la zona manatís, amfibis (en especial granota d'1 centímetre), rèptils i peixos.
El parc concentra, a més, bonics paisatges, boscos latifolis i pinedes. Els rius del parc porten aigües cristal·lines i són freqüents les cascades en el seu curs.

## Característiques

Declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO, el parc presenta el més gran romanent dels ecosistemes conservats a Cuba, d'una excepcional bellesa, i constitueix a més un dels llocs més valuosos per a la conservació de la flora endèmica en tot l'hemisferi occidental.
El parc Nacional Alejandro de Humboldt, constitueix el nucli principal de la reserva de la biosfera de Cuchillas del Toa (ocupa més de la meitat de la seva àrea total), la major i més valuosa de les quatre existents a Cuba. Aquest ecosistema, per la seva bellesa natural i nombrosos llocs d'interès, pot comparar-se amb un escultural conjunt de postals exclusives de muntanyes, altiplans, planes, badies, rius cabalosos i esculls.
És considerat com un dels llocs de major endemisme del món. S'hi troba el 2% de les espècies de flora de la Terra. El parc concentra bonics paisatges muntanyosos amb boscos latifolis i pinedes, rius, pous i cascades.

## Enllaços externs

* Fitxa a la pàgina de la Unesco (inglés).
Parque Nacional Alejandro de Humboldt.
# Mara (Saragossa)

Mara és un municipi a la comarca de la Comunitat de Calataiud (província de Saragossa).

## Referències

* ↑ «Mara. Gobierno de Aragón» (en espanyol europeu). [Consulta: 12 novembre 2024].
Viccionari
# Serra del Lacandón

La Serra del Lacandón és una petita serralada càrstica a Guatemala i Mèxic. Està situada en el nord-oest del departament de Petén i el sud-est de Chiapas. Els seus cims arriben a 636 msnm i se situen prop de la frontera amb Mèxic. La serra es conforma de crestes de pedra calcària d'orientació sud-est a nord-oest, i de pujols de dolomita elevant-se per sobre de la planicie de la conca del Petén.

## Parc nacional Serra del Lacandón

El Parc nacional Serra del Lacandón va ser creat en 1990. El parc nacional té una extensió de 2.028,65 km² i forma part de la Reserva de la biosfera maya. La serra del Lacandón és considerada únic per la seva biodiversitat, i de gran importància per al Corredor Biològic Mesoamericà, ja que connecta les àrees protegides del nord de Guatemala amb les del sud de Mèxic, com la Reserva de la biosfera Montes Azules aChiapas i la reserva ecològica Canó del Usumacinta aTabasco.
Diversos jaciments arqueològics maies es troben dins dels límits del parc. Aquests inclouen Piedras Negras, El Porvenir, Macabilero, La Pasadita, El Hormiguero, i El Ceibo.

## Referències

* ↑ «Sierra del Lacandón National Park». Parkswatch. Arxivat de l'original el 2011-05-18. [Consulta: 13 juliol 2016].
* ↑ Marshall, Jeffrey S. «The Geomorphology and Physiographic Provinces of Central America». A: Bundschuh, Jochen & Guillermo E. Alvarado (Eds). Central America: Geology, Resources and Hazards. Taylor & Francis, 2007, p. 1–30. ISBN 978-0415416474.
* ↑ CONAP. «Listado de Áreas Protegidas (enero, 2011)». conap.gob.gt. Arxivat de l'original el 2011-10-08. [Consulta: 27 juny 2011].
* ↑ «Sierra del Lacandón National Park». Sierra del Lacandón National Park. Arxivat de l'original el 2010-02-24. [Consulta: 11 juny 2009].
* ↑ «Sierra del Lacandón National Park. Archeaology project overview». Sierra del Lacandón National Park. Arxivat de l'original el 2010-02-24. [Consulta: 11 juny 2009].
# Turan-T İdman Klubu

El Turan-T İdman Klubu és un club de futbol azerbaidjanès de la ciutat de Tovuz.

## Història

Fundat per Vidadi Ahmadov el 23 de febrer de 1992 amb el nom Turan Tovuz, fou el primer club professional del país. Es proclamà campió de la primera divisió la temporada 1993-94. No obstant, a partir de 1997, el club partí problemes econòmics que el portaren a la part baixa de la taula. El 2013 adoptà el nom Turan-T.

## Palmarès

* Lliga azerbaidjanesa de futbol:
** 1993-94

## Partits a Europa

A desembre de 2008.
| Temporada | Competició | Ronda | País | Club | Casa | Fora | Total |
| 1994/95 | Copa de la UEFA | 1 | | Fenerbahce | 0-2 | 0-5 | 0-7 |

## Referències

* ↑ “Turan” klubunu türkiyəli Səlahhətdin Dərvənd çalışdıracaq(àzeri)
* ↑ «Tovuz şəhər stadionunun 30 yaşı tamam oldu». stadium.az. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2013. [Consulta: 3 agost 2010]. (àzeri)
* ↑ «Президент ПФЛ - Финансовый кризис в мире может стать причиной распада азербайджанского футбольного клуба "Туран"». navigator.az. Arxivat de l'original el 8 de març 2012. [Consulta: 3 agost 2010]. (rus)
* ↑ Piriyev, Rustam. «Товузские "игрушки"» (en rus). extratime.az. Arxivat de l'original el 26 de març 2012. [Consulta: 21 setembre 2011].
* ↑ «Сакит АЛЫЕВ: "Тот, кто назвал "Туран" "Тураном Т", ничем не отличается от армянина"» (en rus). Extratime.az. Arxivat de l'original el 10 de setembre 2013. [Consulta: 10 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del club Arxivat 2016-04-22 a Wayback Machine.
* Turan Tovuz a UEFA.COM
* Turan Tovuz a EUFO.DE Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
* Turan Tovuz a Weltfussball.de
* Turan Tovuz a Football-Lineups.com
# Ángel Blasco Marqueta

Ángel Blasco Marqueta (Saragossa, 1957) és un productor i director de cinema espanyol. També és professor del Centro Universitario Villanueva i soci numerari de l'Acadèmia del Cinema Català.
Va debutar en la producció el 1994 amb el curtmetratge Tradición familiar - Soliloquios de Diana Gálvez i el 2000 va produir el seu primer llargmetratge, El viaje de Arián. El 2002 va debutar com a director amb l'adaptació de Miguel Mihura Cásate conmigo, Maribel, de la que també en fou productor. El mateix any també va produir la pel·lícula d'animació Puerta del tiempo. Després de dirigir el curtmetratge Erik (2005) va dirigir i produir La carta del rajà (2009), que fou nominada als Premis Gaudí 2010 a la millor pel·lícula d'animació. El 2010 també va produir Bruc i Lope, i el 2012 va produir Les aventures de Tadeu Jones.

## Referències

* ↑ Membres numeraris al web de l'Acadèmia
* ↑ Ángel Blasco dirige "Cásate conmigo Maribel", un nuevo filme sobre la obra de Mihura, Libertad Digital, 10 de novembre de 2003
* ↑ Ángel Blasco a catalanfilms
* ↑ “Bruc, el desafío”: cine de acción con el sello del CUV Arxivat 2021-06-13 a Wayback Machine., cuv3.com