OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gonzales (Texas)

Gonzales és una ciutat, seu del Comtat de Gonzales, a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 7.202 habitants. El 1835 hi va tenir lloc la batalla de Gonzales, que va iniciar la Revolució texana.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gonzales tenia 7.202 habitants, 2.571 habitatges, i 1.763 famílies. La densitat de població era de 545,2 habitants per km².
Dels 2.571 habitatges en un 36% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47% hi vivien parelles casades, en un 15,7% dones solteres, i en un 31,4% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 18,7% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.226 $ i la renda mediana per família de 34.663 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.804 $ mentre que les dones 18.217 $. La renda per capita de la població era de 12.866 $. Aproximadament el 14,8% de les famílies i el 20,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gonzales». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gonzales». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].

## Enllaços externs

* Gonzales - Lloc web oficial
* http://www.city-data.com/city/Gonzales-Texas.html
# Les Timbes de Sòl de Riu

Les Timbes de Sòl de Riu, o simplement Les Timbes, són un seguit de platges i cales del municipi d'Alcanar (Montsià) situades al nord de la desembocadura de riu de la Sènia, al límit amb el País Valencià, que s'allarguen des de la platja de Sòl de Riu fins a la platja de l'Estanyet. Són cales de còdols, presidides per penya-segats rogencs, a les que s'hi accedeix a través de baixadors amb escales, o bé travessant les roques. Pel seu alt valor natural i paisatgístic inalterat, tant per la seva flora com per la seva fauna, aquestes platges han rebut el guardó de 'platges verges' que atorga el Grup Ecologista de Tarragona i l'Ebre d'Ecologistes en Acció de Catalunya (GETE-EeAC).

## La Platjola

La Platjola és una de les platges que conformen Les Timbes. Declarada també 'platja verge', és l'única de la zona d'Alcanar que admet gossos. Està senyalitzada i disposa d'una paperera, que conté un dispensador de bosses, per dipositar els excrements dels animals.

## Referències

* ↑ «Les Timbes». Alcanar Turisme.
* ↑ «Les 10 platges imprescindibles de Tarragona». El País, 15-05-2016.
* ↑ «Alcanar senyalitza les seues platges verges a Sól de Riu». Aguaita, 20-03-2015.
* ↑ «El desconocido pueblecito marinero del Ebre: casitas de pescadores, muelles y playas encantadoras». Crónica Global, 24-08-2023.
* ↑ «La Platjola d’Alcanar fa millores per ser de les millors de la costa per banyar-se amb gossos». Ebre Digital, 23-08-2019.
# RR del Cavallet de Pintor

RR del Cavallet de Pintor, també coneguda com Nova del Cavallet de Pintor 1925, és un sistema estel·lar variable cataclísmic que es va encendre com una nova i va il·luminar la constel·lació del Cavallet de Pintor.
L'astrònom sud-africà R. Watson la va observar per primera vegada el 25 de maig de 1925 quan tenia una magnitud aparent de 2,3. Va continuar lluint fins a la magnitud 1,2, que va aconseguir el 9 de juny de 1925. Es va atenuar a la magnitud 4 el 4 de juliol, però va tornar a il·luminar-se a 1,9 el 9 d'agost. Sis mesos després de la seva lluentor màxima, RR Pictoris va desaparèixer per ser invisible a ull nu, i era de magnitud 12,5 en 1975.
Les noves són sistemes binaris propers compostos per una nana blanca i un estel secundari que estan tan a prop que omplen el seu lòbul de Roche amb material estel·lar, que després es transfereix al disc d'acreció del primer estel. Una vegada que aquest material aconsegueix una massa crítica, s'encén i el sistema s'il·lumina increïblement. Els dos estels d'RR Pictoris orbiten entre si cada 3.48 hores. Els càlculs de la velocitat suggereixen que l'estel secundari no és prou dens com perquè la seva grandària encara estiga en la seqüència principal, cosa per la qual ja deu haver començat a expandir-se i refredar-se ja que el seu nucli s'ha quedat sense combustible d'hidrogen. S'estima que el sistema RR Pictoris s'hi troba a uns 520 parsecs (1.700 anys llum) de distància de la Terra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «ASAS photometry of ROSAT sources. I. Periodic variable stars coincident with bright sources from the ROSAT All Sky Survey» (en anglès). Acta Astronomica, 1, 3-2012, pàg. 67-95.
* ↑ Burnham, Robert. Burnham's Celestial Handbook, Volume Three: An Observer's Guide to the Universe Beyond the Solar System. New York, New York: Courier Dover Publications, 2013, p. 1460–62. ISBN 978-0-486-31803-5.
* ↑ Ribeiro, Fabíola M. A. «A Tomographic Study of the Classical Nova RR Pictoris». Publications of the Astronomical Society of the Pacific, 118, 839, 2006, pàg. 84–93. arXiv: astro-ph/0510042. Bibcode: 2006PASP..118...84R. DOI: 10.1086/498458. JSTOR: 498458.
* ↑ Harrison, Thomas E.; Bornak, Jillian; McArthur, Barbara E.; Benedict, G. Fritz «Hubble Space Telescope Fine Guidance Sensor Parallaxes for Four Classical Novae». The Astrophysical Journal, 767, 1, 2013. arXiv: 1302.3245. Bibcode: 2013ApJ...767....7H. DOI: 10.1088/0004-637X/767/1/7.
# Torre de Llebeig

La Torre de Llebeig és una torre de defensa de l'illa de la Dragonera situada davant Cala Llebeig. Va ser construïda a final del segle xvi, i està declarada Bé d'Interès Cultural.
Formava part d'un extens sistema de vigilància i senyalització de tota la costa mallorquina per combatre la pirateria, i tenia la funció de defensar Cala Llebeig, que no era visible de dalt de na Pòpia. La torre no feia senyals d'avís, atès que solament té connexió visual amb la torre de Sant Elm i la torre de la Mola d'Andratx.

## Descripció

Es tracta d'una torre cilíndrica construïda amb pedra i morter. El portal d'accés, al qual s'accedia per una escala de mà, està a uns quants metres d'altura, i condueix a una cambra coberta amb volta de mitja esfera, un armariet de paret i quatre espilleres. El cos inferior, situat davall la cambra, és massís. En un forat a la volta hi ha l'escala que permet l'accés al terrat, on es conserva un canó del calibre 6. El parapet original va ser convertit en una tronera ampla, el trespol és empedrat i un matacà defensa el portal d'entrada; el porxo que cobria el buit de l'escala ha desaparegut. Ha estat restaurada recentment.
Al peu de la torre es conserva l'aljub dels torrers i les alfàbies in situ per emmagatzemar-hi aigua.

## Història

Va ser construïda el 1585 per orde del virrei Lluís Vic amb la finalitat de defensar Cala Llebeig, que no és visible de la torre de na Pòpia i on cabien diverses naus; per això, s'hi portaren dues peces d'artilleria. El 1624, el sòtil es va esfondrar, i consta que es va refer el 1626.
El 1658 es produí un atac de pirates barbarescos a la Dragonera que capturaren el torre i destruïren la torre. Les reparacions per reconstruir-la varen tenir un cost de 150 lliures.
Va ser cedida a Hisenda el 1867, quan es va dissoldre el Cos de Torrers, esdevengut obsolet per la desaparició de l'amenaça pirata i els canvis en les tècniques militars. El 1999 la Comissió Insular de Patrimoni Històric va aprovar restaurar-la, tasques que varen concloure el 2005.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Aparicio, Àngel; Sastre, Vicenç. Mallorca. Torres i talaies costaneres. Palma: Institut d'Estudis Baleàrics, 2019, p. 38. ISBN 84-17389-98-7.
* ↑ Castillo Cuenca, Anabel. Análisis de visibilidad paisajística de las torres defensivas y atalayas litorales en Andratx (tesi). Universitat de les Illes Balears, 2019. Arxivat 2022-09-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Sa Dragonera llueix la seva torre de Llebeig». Diario de Mallorca, 11-06-2005.
# Xerus

Xerus és un gènere de rosegadors de la família dels esciúrids. Són oriünds d'Àfrica i Àsia i ocupen hàbitats oberts. Es tracta d'un animal diürn que forma colònies semblants a les dels gossets de les praderies. El cau d'un grup pot tenir fins a cent sortides i estendre's per una superfície de 2.000 m². Quan un individu detecta un depredador, emet una crida ben forta per advertir tots els altres membres del grup perquè s'amaguin dins del cau.

## Referències

* ↑ Entrada «Xerus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Combretum

Combretum, és el gènere tipus de la família Combretaceae. Són arbres o arbusts que són plantes natives de l'Àfrica tropical i subtropiccl amb algunes espècies asiàtiques o neotropicals americanes. S'assemblen exteriorment als salzes però no n'estan estretament emparentades.
El botànic George Don les estudià exhaustivament.

## Algunes espècies

* Combretum aculeatum
* Combretum albidum
* Combretum albopunctatum Suesseng.
* Combretum apiculatum Sond.
** Combretum apiculatum ssp. apiculatum
** Combretum apiculatum var. leutweinii (Schinz) Exell
* Combretum bracteosum (Hochst.) Brandis
* Combretum caffrum –
* Combretum celastroides Welw. ex Laws.
* Combretum coccineum
* Combretum collinum Fresen.
** Combretum collinum ssp. gazense (Swynn. & Bak.f.) Okafor
** Combretum collinum ssp. ondongense (Engl. & Diels) Okafor
** Combretum collinum ssp. suluense (Engl. & Diels) Okafor
** Combretum collinum ssp. taborense (Engl.) Okafor
* Combretum comosum
* Combretum constrictum (Benth.) M.A.Lawson
* Combretum decandrum
* Combretum dolchipeles
* Combretum edwardsii –, Natal Combretum
* Combretum elaeagnoides Klotzsch
* Combretum elegans Camb.
* Combretum engleri Schinz
* Combretum erythrophyllum (Burch.) Sond. – muvuvhu
* Combretum extensum
* Combretum flagrocarpum
* Combretum fragrans F.Hoffm.
* Combretum fruticosum (Loefl.) Stuntz, Espècie tipus
* Combretum ghasalense
* Combretum grandiflorum
* Combretum gueinzii Sond.
* Combretum hereroense Schinz
* Combretum holstii Engl.
* Combretum imberbe –
* Combretum indicum
* Combretum kraussii Hochst.
* Combretum latifolium
* Combretum lanceolatum Pohl.
* Combretum laxum
* Combretum leprosum Mart.
* Combretum llewelynii
* Combretum micranthum – Kinkeliba
* Combretum microphyllum
* Combretum moggii Exell
* Combretum molle R.Br. ex G.Don
* Combretum monetaria Mart.
* Combretum mossambicense
* Combretum nelsonii Duemmer
* Combretum obovatum F.Hoffm.
* Combretum ovalifolium
* Combretum padoides –
* Combretum paniculatum Vent. (= C. microphyllum)
* Combretum petrophilum Retief
* Combretum pisoniiflorum (Klotzsch) Engl.
* Combretum platypterum
* Combretum psidioides Welw.
** Combretum psidioides ssp. dinteri (Schinz) Engl.
** Combretum psidioides ssp. psidioides
* Combretum quadrangulare
* Combretum racemosum
* Combretum rupicola
* Combretum schumannii Engl.
* Combretum trifoliatum
* Combretum vendae Van Wyk
* Combretum wattii Exell
* Combretum woodii Duemmer
* Combretum zeyheri Sond.
# Saint Seiya

Saint Seiya (聖闘士星矢, Seinto Seiya), és un manga i que posteriorment ha estat adaptat a diversos animes.

## Naixement de la sèrie

L'any 1986, la ment ardent de Masami Kurumada, semidesconegut autor japonès, va concebre la idea de Saint Seiya (Els cavallers del Zodíac), manga de combat de forta connotació mitològica, després publicat en el mensual japonès Shonen Jump. L'èxit és immediat i clamorós, també gràcies a l'anime, a càrrec del mag del disseny de personatges Shingo Araki, la sèrie es transforma aviat en un autèntic i veritable fenomen, l'enorme dimensió del qual és apreciable no tan sols al Japó, sinó en tot el món. Saint Seiya s'interromp en 1991 amb una producció de més de cinc mil pàgines en el seu actiu. A Itàlia, però més aviat a Europa en general, la fama i l'èxit de la sèrie animada han enfosquit el nom de Kurumada. De fet, fins a 1993 Granata Press decideix publicar l'obra de l'autor japonès, labor que encara es veu afectada per una traducció simplista i aproximada, l'esperit de la qual està molt lluny de l'original. Més fidel, encara que una mica tardana, és la curada edició de la Star Comics, que ha mantingut el format original publicant l'obra, des de juny del 2000, en el mensual Shot.

## Argument

Molt temps enrere, la deessa Atena comptava amb el servei d'uns lluitadors anomenats els «Sants», els quals tenien el poder dels Cosmos en el seu interior. En l'actualitat un noi anomenat Seiya s'ha entrenat per convertir-se en un d'aquests cavallers i aconseguir l'armadura de Pegàs. Al llarg de la història, se li uniran altres cavallers portadors d'armadura per lluitar pel bé d'Atena.

## Enemics

La trama de Saint Seiya es desenvolupa per mitjà de tres sagues, articulades al seu torn en àmplies subtrames. Cadascuna d'aquestes seccions té un antagonista divers, que sovint s'envolta d'una multitud de cavallers, no necessàriament "dolents". En un inici de la sèrie, el dolent sembla Ikki (ajudat pels seus Black Saints), però aviat el Gran Sacerdot assumeix el paper d'enemic principal, llançant els seus cavallers de plata i d'or contra els cinc protectors d'Atenea. Tot seguit, amb l'evolució de la sèrie, l'amenaça estarà representada pel déu Neptú, emperador dels mars, i després per Hades, déu dels inferns.

## Referències

* ↑ «Saint Seiya (TV)» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 7 març 2015].

## Enllaços externs

* Lloc Oficial de l'Autor Masami Kurumada(japonès)
* Lloc Oficial Saint Seiya / Masami Kurumada - Shueshia Arxivat 2007-05-15 a Wayback Machine.(japonès)
# Pygeretmus

Pygeretmus és un gènere de rosegadors amb tres espècies de la família dels dipòdids que viuen al Kazakhstan.
* Pygeretmus platyurus viu a dues zones diferents de l'oest i a l'est del Kazakhstan.
* Pygeretmus shitkovi viu a l'est del Kazakhstan.
* Pygeretmus pumilio
Les espècies de Pygeretmus viuen a deserts, semideserts i altres zones amb vegetació seca. Són animals nocturns que romanen a terra i només excaven caus senzills, que mesuren fins a 20 cm de llargada i fins a 15 cm de profunditat. La hibernació dura, com a màxim, des de l'octubre fins a l'abril.

## Referències

* ↑ Entrada «Pygeretmus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :
# Wilaya Unida de Kabarda, Balkària i Karatxai

La Wilaya Unida de Kabarda, Balkària i Karatxai (en rus: Объединенный вилайят Кабарды, Балкарии и Карачая) també coneguda com a Wilaya KBK és una organització terrorista islamista gihadista que opera a la República de Kabardino-Balkària i de Karatxai-Txerkèssia des de la segona meitat de la dècada de 1990 (com a Djamaat) fins a l'actualitat.

## Djamaat Yarmuk

El Djamaat Yarmuk fou format l'any 2002 per una dotzena de residents de Kabardino-Balkària liderat per Muslim Ataièv, que va ser entrenat per Ruslan Gelaièv. Gran part de la gent que formava part d'aquest Djamaat eren natius de Kendelen, el poble natiu d'Ataièv.
Es calcula que durant l'any 2005, el djamaat tenia un nombre estimat de 15–70 voluntaris.

## Referències

* ↑ «The North Caucasus: The Challenges of Integration (II), Islam, the Insurgency and Counter-Insurgency». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ «Кабардино-Балкария: На пути к катастрофе». Мемориал, 2008. Arxivat de l'original el 2008-10-22. [Consulta: 4 setembre 2023].
* ↑ «Oleg Guseinov. Witness calls meeting of underground bandit leaders with Basayev an omission». Arxivat de l'original el 2009-07-19. [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Alexander Andryukhin, Maria Grebenkina, Nikolai Gritchin, Maria Rogacheva, Alexander Stepanov, Madina Shavlokhova». Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Юлия Латынина. Милицейское государство в отдельно взятой республике Что привело». [Consulta: 11 octubre 2024].
# Salpingotus

Salpingotus és un gènere de rosegadors de la família dels dipòdids. Conté cinc espècies oriündes de l'Àsia central, on viuen a deserts sorrencs amb vegetació dispersa. Aquests rosegadors tenen una llargada de cap a gropa de 4–6 cm i una cua de 9–12 cm. Es caracteritzen per la presència de tres dits a les potes posteriors, que mesuren 2–2,5 cm. Tenen una mata de pèl a les plantes dels peus. Algunes espècies tenen la cua gruixuda.

## Referències

* ↑ Entrada «Salpingotus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :
# Gando

Gando és una petita península a l'est de l'illa de Gran Canària (Canàries, Espanya). En aquesta zona es troba l'Aeroport de Gran Canària, que té una zona militar i una altra civil. El recinte de l'antiga base aèria militar coincidia amb els límits d'un antic llatzaret, que fou construït a mitjans del segle xix per acollir els afectats d'una epidèmia de tuberculosi que infestà l'illa.
Aquí si trobava la Torra de Gando (avui reconstruïda), al voltant d'aqui tingué lloc una batalla entre aborígens i conqueridors.
El topònim original guanxe era A-gando, de possible significat el pou. Els lingüistes veuen connexions lèxiques amb un mot similar "Bir Gandus," en una de les llengües del Sàhara meridional.
# Batalla del Convent dels Caputxins

La batalla del Convent dels Caputxins es lliurà el 17 de maig de 1714 i fou un dels episodis del setge de Barcelona durant la Guerra dels Catalans (1713-1714), la darrera campanya militar de la Guerra de Successió Espanyola a Catalunya.

## Antecedents

El 14 de març de 1713 a Utrecht els plenipotenciaris de Carles d'Àustria firmaren el «Conveni per a l'evacuació de Catalunya». Aquest tractat fou ratificat el 22 de juny de 1713 pels representants de Felip V i Carles d'Àustria en el «Conveni de l'Hospitalet», que establia la fi de la guerra per l'1 de juliol de 1713. Però malgrat el tractat els Tres Comuns de Catalunya —institucions d'autogovern catalanes— convocaren una Junta General de Braços de Catalunya que el 9 de juliol de 1713 proclamà unilateralment que continuaven la guerra contra Felip V i contra França. Evacuades les tropes austriacistes, ocupada quasi tota Catalunya per les tropes borbòniques, i reduïts els resistents a Barcelona, els Tres Comuns alçaren ràpidament l'exèrcit de Catalunya nomenant-ne per general comandant Antonio de Villarroel.
Finalment el 25 de juliol de 1713 les tropes borbòniques al comandament del duc de Pópoli van arribar davant les muralles de Barcelona. Tot seguit Pópoli va sol·licitar l'obediència de la ciutat a Felip V, sol·licitud rebutjada el mateix dia. Davant la impossibilitat de prendre Barcelona a l'assalt per la manca d'artilleria pesant que pogués abatre les muralles i limitat per les carències tècniques i tàctiques de les tropes de Felip V, Popoli va adoptar l'estratègia que des de feia segles s'havia seguit en els setges als quals s'havia sotmès Barcelona. Va bloquejar la ciutat per terra i va centrar el millor de les seves tropes a la conquesta de la fortalesa de Montjuïc des de la qual, una vegada presa, podria obligar a la rendició de la ciutat.

## Batalla

El 17 de maig una bateria d'artilleria de 16 peces va obrir una esquerda als murs del convent, i els seus defensors van fugir fins al Convent de Jesús (Barcelona). Tot i la defensa que en feu l'Artilleria de Catalunya, els borbònics destruïren el convent, situat en el turó de Montcalvari.

## Conseqüències

La conquesta del convent dugué que els borbònics estrenyessin més el setge sobre la muralla i aconseguissin un bon punt per bombardejar la ciutat.

## Referències

* ↑ Sanpere (1905: 202)
* ↑ Sanpere (1905: 226)
* ↑ Sanpere i Miquel, Salvador. Fin de la nación catalana, 1905, p. 485.
* ↑ Basilio de Rubí, [Els Caputxins a la Barcelona del segle XVIII: aproximació històrico-bibliogràfica], p.190

## Bibliografia

* Sanpere i Miquel, Salvador. Fin de la Nación Catalana. Base, 2001 (1905). ISBN 84-85031-12-1.
# Musseromys

Musseromys és un gènere de rosegadors de la família dels múrids.

## Etimologia

El nom genèric deriva de la combinació del cognom de Guy Graham Musser, zoòleg estatunidenc expert en múrids i el sufix grec -mys, que es fa servir per a formes semblants als ratolins.

## Descripció
### Dimensions

El gènere Musseromys agrupa rosegadors de petites dimensions, amb una llargada corporal de 74–88 mm, una cua de 82–101 mm i un pes de fins a 22 g.

### Característiques cranials

El crani és petit però robust amb el rostre relativament curt, sense crestes i un neurocrani gros, arrodonit i llis. Les bul·les auditives són petites.

### Aspecte

El pelatge és curt, espès i tou. Les parts dorsals varien del vermell-taronja al marró-rogenc fosc, mentre que les parts ventrals són més clares. El cap és proporcionalment gros i ample, amb el musell curt, les vibrisses són bastant llargues i són presents també en una àrea de pell nua a sobre dels ulls.

## Distribució

El gènere és conegut només a la serralada central de l'illa de Luzon, a les Filipines.

## Referències

* ↑ Heaney et al., 2014

## Bibliografia

* Lawrence Heaney et al. «A new genus and species of small "tree-mouse" (Rodentia, Muridae) related to the Philippine giant cloud rats» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 331, 2009.
* Heaney LR, Balete DS, Rickart EA, Veluz MJ i Jansa SA «Three new species of Musseromys (Muridae, Rodentia), the endemic Philippine tree mouse from Luzon Island» (en anglès). American Museum Novitates, 3802, 2014.