OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hákonarmál

Hákonarmál és un poema skàldic creat per l'skald Eyvindr skáldaspillir tracta sobre la caiguda del rei noruec Haakon el Bo en la batalla de Fitjar i la seva recepció al Valhalla. Aquest poema s'assembla a l'Eiríksmál; està conservat en tota la seva totalitat i és considerat de gran qualitat.
Heus aquí les últimes tres estrofes:
* Góðu dœgri
* verðr sá gramr of borinn,
* es sér getr slíkan sefa.
* Hans aldar
* mun æ vesa
* at góðu getit.
* Mun óbundinn
* á ýta sjǫt
* Fenrisulfr of fara,
* áðr jafngóðr
* á auða trǫð
* konungmaðr komi.
* Deyr fé,
* deyja frændr
* eyðisk land ok láð.
* Síz Hákon fór
* með heiðin goð,
* mǫrg es þjóð of þéuð.

## Enllaços externs

* Lee M. Hollander's English translation and commentary (anglès).
* Samuel Laing's translation Arxivat 2004-01-19 a Wayback Machine. (anglès).
* «Eyvindr skáldaspillir: Hákonarmál 1-21 [Eyv,1,1-21]» (en nòrdic antic, islandès). Arxivat de l'original el 2012-09-23. [Consulta: 13 juny 2017]. (dues versions islandeses)
* «Hákonarmál». Heimskringla..
# Edward Dawkins

Edward "Eddie" Dawkins (Invercargill, 11 de juliol de 1989) és un ciclista de Nova Zelanda, especialista en la pista.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata als Jocs Olímpics de 2016, en la prova de Velocitat per equips, i també diverses medalles, tres d'elles d'or al Campionat del món de Velocitat per equips.

## Palmarès en pista

* 2009
** Campió d'Oceania en Quilòmetre
** Campió d'Oceania en velocitat per equips (amb Simon Van Velthooven i Andrew Williams)
* 2010
** Campió de Nova Zelanda en Quilòmetre
** Campió de Nova Zelanda en velocitat per equips
* 2012
** Campió d'Oceania en Quilòmetre
* 2013
** Campió d'Oceania en velocitat per equips (amb Matthew Archibald i Sam Webster)
* 2014
** Campió del món de velocitat per equips (amb Ethan Mitchell i Sam Webster)
** Campió d'Oceania en velocitat per equips (amb Matthew Archibald i Sam Webster)
* 2015
** Campió d'Oceania en velocitat per equips (amb Ethan Mitchell i Sam Webster)
* 2016
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en Velocitat per equips (amb Ethan Mitchell i Sam Webster)
** Campió del món de velocitat per equips (amb Ethan Mitchell i Sam Webster)
** Campió d'Oceania en keirin
** Campió d'Oceania en velocitat per equips (amb Ethan Mitchell i Sam Webster)
* 2017
** Campió del món de velocitat per equips (amb Ethan Mitchell i Sam Webster)
** Campió d'Oceania en velocitat per equips (amb Ethan Mitchell i Sam Webster)

### Resultats a la Copa del Món

* 2009-2010
** 1r a Pequín, en Velocitat
* 2012-2013
** 1r a Aguascalientes, en Velocitat per equips
* 2013-2014
** 1r a la Classificació general en Velocitat
* 2016-2017
** 1r a Los Angeles, en Velocitat per equips
* 2017-2018
** 1r a Milton, en Velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# .krd

.krd és el domini de primer nivell patrocinat (sponsored TLD en anglès) d'internet per a la llengua i cultura kurdes, inicialment desenvolupat per a la regió kurda de l'Iraq. El 5 de desembre de 2013, el Departament de Tecnologies de la Informació del Govern Regional del Kurdistan (Iraq) va rebre l'autorització firmada per part de la ICANN pel domini .krd, després que aquest passés tots els requeriments del procés necessaris per a registrar el domini. La decisió de l'ICANN va generar controvèrsia a l'Iran, on el govern iranià va advertir que la creació del .krd podria generar «seriosos problemes polítics».

## Dominis especials

* Lloc web del domini .krd
dot.krd
* Pàgina web del Govern Regional del Kurdistan
cabinet.gov.krd Arxivat 2015-02-06 a Wayback Machine.
* Pàgina web de la Presidència Regional del Kurdistan
presidency.krd

## Referències

* ↑ Delegation Record for .KRD IANA, (en anglès)
* ↑ Internet Assigned Numbers Authority Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., retrieved on 26th of July 2015.
* ↑ ICANN document Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine., retrieved on 26th of July 2015.
* ↑ El Kurdistan aconsegueix domini propi inspirant-se en el .cat, Vilaweb

## Enllaços externs

* www.gov.krd (KRG)
* KRG Department of Information Technology Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine.
Domini de primer nivell genèric :
Actuals :
Proposats :
Llista de dominis de primer nivell territorial :
# Aleksandar Živković (futbolista croat)

Aleksandar Živković (25 de desembre de 1912 - 25 de febrer de 2000) fou un futbolista croat de la dècada de 1930.
Fou 15 cops internacional amb la selecció iugoslava i una amb Croàcia.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Concordia Zagreb i Građanski Zagreb, al seu país natal, i a l'estranger a Grasshopper Club Zürich, RCF Paris, CA Paris i FC Sochaux-Montbéliard.

## Referències

* ↑ Balkan Cup (for Nations), rsssf.com; accessed 9 December 2016.
* ↑ Aleksandar Živković profile Arxivat 2011-07-18 a Wayback Machine., gradskagroblja.hr; accessed 9 December 2016.
* ↑ Aleksandar Živković a reprezentacija
* ↑ Yugoslavia - List of Topscorers a rsssf
* ↑ Barreaud, Marc. Dictionnaire des footballeurs étrangers du championnat professionnel français (1932-1997). L'Harmattan, Paris, 1998. ISBN 2-7384-6608-7.
# Arcosauriformes

Els arcosauriformes (Archosauriformes) és un clade de sauròpsids (rèptils) diàpsids que van evolucionar a partir d'ancestres arcosauromorfos en algun moment del període Permià superior, fa uns 250 milions d'anys i es van distribuir per tot el món.

## Filogènia

Els clades Crurotarsi i Ornithodira van ser usats junts per primer cop per Paul Sereno i A.B. Arcucci al 1990 en el seu estudi filogenètics dels archosaures. Van ser els primers en crear el clade Crurotarsi, mentre que Ornithodira va ser creat Gauthier in 1986. Crurotarsi y Ornithodira van reemplaçar Pseudosuchia i Ornithosuchia, respectivament. Sereno and Arcucci van incorporar noves característiques als archosaures a més del tipus de maluc en el seu anàlisi que va donar un arbre filogenètic diferent del d'anteriors anàlisi. A continuació es mostra el cladograma basat en Sereno (1991), que es similar al proposat per Sereno i Arcucci:
| Archosauriformes | †Proterosuchidae †Erythrosuchidae †Euparkeria †Proterochampsidae Archosauria  Crurotarsi  †Parasuchia †Ornithosuchidae Suchia  Ornithodira  †?Scleromochlus †Pterosauria Dinosauromorpha |

## Taxonomia

* Classe Sauropsida
** Infraclase Archosauromorpha
*** Archosauriformes
**** Uatchitodon
**** Família Proterosuchidae
***** Archosaurus
***** Chasmatosaurus
***** Chasmatosuchus
***** Kalisuchus
***** Proterosuchus
***** Tasmaniosaurus
**** Família Erythrosuchidae
***** Fugusuchus
***** Garjainia
***** Erythrosuchus
***** Shanshisuchus
***** Vjushkovia
**** Família Euparkeriidae
***** Dorosuchus
***** Halazaisuchus
***** Osmolskina
***** Wangisuchus
***** Xilousuchus
***** Euparkeria
**** (sense clasif.)
***** Turfanosuchus
***** Yonghesuchus
**** Família Proterochampsidae
***** Tropidosuchus
***** Cerritosaurus
***** Chanaresuchus
***** Gualosuchus
***** Proterochampsa
**** (sense clasif.) Archosauria

## Referències

* 1 2 Sereno, P.C. «Basal archosaurs: phylogenetic relationships and functional implications». Memoir (Society of Vertebrate Paleontology), 2, 1991, pàg. 1–53. DOI: 10.2307/3889336. JSTOR: 3889336.
* ↑ Sereno, P. C.; Arcucci, A. B. «The monophyly of crurotarsal archosaurs and the origin of bird and crocodile ankle joints». Neues Jahrbuch für Geologie und Paläontologie, Abhandlungen, 180, 1990, pàg. 21–52.
* Gauthier, J. A. 1986. "Saurischian monophyly and the origin of birds". Memoirs of the Califòrnia Academy of Science 8:1–55
* Gauthier, J. A., Kluge A. G., and Rowe, T. (1988) "Amniote phylogeny and the importance of fossils". Cladistics 4:105–209
# Ibn Raixiq

Abu-Muhàmmad Abd-ar-Rahman ibn Raixiq al-Quxayrí (àrab: أبو محمد عبد الرحمن بن رشيق القشيري, Abū Muḥàmmad ʿAbd ar-Raḥmān ibn Raixīq al-Quxayrī), més conegut simplement com a Ibn Raixiq, fou emir de Múrsiya (1081-1088).
Apareix a la història quan era valí i àmil (governador militar) de Bilj (Vilches). Les tropes sevillanes del visir Abu-Bakr Muhàmmad ibn Ammar volien conquerir l'emirat de Múrsiya, i el 1078 van ocupar Cartagena. Es va produir un cop d'estat i Muhàmmad ibn Àhmad ibn Thir fou enderrocat i empresonat, sent substituït pel seu fill Abd-ar-Rahman Abu Abd-Al·lah ibn Muhàmmad. En la campanya del 1079 els sevillans van vèncer a Mula, Alacant i Oriola, deixant Múrcia assetjada. Ibn Ammar va passar un temps amb Ibn Raixiq i es van fer amics i van planejar la conquesta de Murcia. La ciutat fou ocupada mercès a la traïció d'Ibn Rashik, el 1079 o 1081. Abd al Rahman fou fet presoner però es va poder escapar cap a València.
Ibn Ammar finalment es va declarar sobirà independent de Múrcia potser el 1081. Es va dirigir llavors contra Toledo, deixant a Múrcia com a virrei a Ibn Raixik, que el va trair i es va apoderar del tron. Ibn Ammar va fugir a Saragossa amb Yússuf ibn Àhmad al-Mútaman al servei del qual va entrar. La posició d'Ibn Raixiq era delicada: amenaçat per les lluites internes al regne de Múrcia, i per la pressió dels cristians que dominaven un castell aïllat, Aledo, a 45 km al sud-oest de Múrcia.
Després de la victòria almoràvit a la batalla de Sagrajas el 1086, Ibn Raixiq va haver de pagar un tribut simbòlic a Muhàmmad ibn Abbad al-Mútamid de Sevilla, però els cristians van romandre en possessió d'Aledo. Però el 1088 una segona expedició almohade dirigida per Yússuf ibn Taixfín va signar un tractat amb Sevilla pel qual Múrcia li seria entregada, i es va dirigir contra Aledo que va ser assetjada amb el suport dels seus aliats i vassalls d'al-Àndalus.
Ibn Raixiq va tractar de retardar el moment definitiu en què la ciutat havia de ser entregada als almoràvits, però sota l'acusació falsa d'haver ajudat als cristians assetjats d'Aledo, fou deposat i enviat presoner a al-Mútamid. Segurament fou empresonat (segons Ibn al-Khatib) i encara era viu quan els almoràvits van entrar a Sevilla el 1091 i el van alliberar, sense que es conegui la seva sort posterior.

## Nota

* ↑ en unes fonts apareix 1079, en altres el 1081

## Bibliografia

* A. Huici Miranda, Las grandes batallas de la reconquista, Madrid 1956
# El bany (Sorolla)

El bany és una pintura a l'oli sobre llenç del pintor valencià Joaquim Sorolla i Bastida el 1905. Té unes dimensions de 90,2 × 128,3 cm i està exposat al Museu Metropolità d'Art a Nova York des de 1909.
La pintura mostra la família de Sorolla, les dues filles i la mare, jugant a l'aigua ade la platja de Xàbia entre roques. En primer pla, dominada pels colors arenosos, es troba la filla petita, l'Elena, nua, amb deu anys. Al fons, sobre un color blau fosc, hi són l'esposa del pintor, Clotilde, i la seva filla gran, Maria. L'últim pla està dominat per roques fosques que tapen completament l'horitzó.
La pintura forma part d'una de les sèries més famoses de pintura de nens nus, que li va valer un encàrrec de la Hispanic Society. Aquest últim museu va exhibir la pintura el 1909, el New York Times va elogiar l'«aigua multicolor, assotant i formant bromera contra la superfície iridescent de les roques humides».

## Referències

* 1 2 «Fiche de l'œuvre». met museum.
# Batalla del Quebec (1690)

La batalla del Quebec va ser lluitada l'octubre de 1690 entre les colònies de Nova França i la badia de Massachusetts, llavors governats pels regnes de França i Anglaterra, respectivament. Fou la primera vegada en que el Quebec va provar les seves defenses.
Després de la captura de Port Royal a Acàdia, durant Guerra del rei Guillem, el New Englanders esperaraven agafar Mont-real i Quebec, la capital de Nova França. La pèrdua del Fort Acadian va impressionar els Canadencs, i el Governador General Louis de Buade de Frontenac va ordenar la preparació immediata de la ciutat pel setge.
Quan els enviats van repartir els termes de rendició, el Governador-General va declarar que la seva única resposta seria per "la boca dels meus canons."El Major John Walley va dirigir l'exèrcit invasor, el qual va aterrar a Beauport en el Basin de Quebec. Tanmateix, la milícia en la riba era constantment assetjada per la milícia canadenca fins a la seva retirada, mentre els vaixells de l'expedició, comandats per Sir William Phips, foren gairebé destruïts per les bales de canó de la part superior de la ciutat.
Ambdós costats van aprendre de la batalla: el francès va millorar les defenses de la ciutat, mentre els New Englanders es van adonar de la necessitat de més artilleria i millor suport d'Anglaterra per guanyar la ciutat.

## Referències

* ↑ Eccles, 1964, p. 184.
* 1 2 Chartrand, 2005.

## Bibliografia

* Chartrand, René. French Fortresses in North America 1535–1763: Quebec, Montreal, Louisbourg and New Orleans (Fortress 27). Osprey Publishing, 2005. ISBN 978-1-84176-714-7.
* Eccles, W.J.. Canada Under Louis XIV, 1964.
# Enric Bosch i Herreros

Enric Bosch i Herreros († Madrid, 18 de maig de 1930) fou un polític català establert a Madrid, diputat pel districte de Gandesa a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Era fill d'Albert Bosch i Fustegueras, polític tortosí que fou alcalde de Madrid i ministre de Foment. Llicenciat en dret, va exercir com a advocat i durant un temps fou director del diari El Imparcial. Es casà amb Pilar Baíllo, neta dels comtes de Las Cabezuelas.
Fou elegit diputat pel districte de Gandesa pel Partit Conservador a les eleccions generals espanyoles de 1903.

## Referències

* ↑ Aniversari al diari ABC, 17 de maig de 1932
* ↑ «Sotuélamos. Ruinas de un paraíso». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 8 agost 2015].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Ibrahim ibn Abd-Al·lah

Ibrahim ibn Abd-Al·lah (Medina, 715 - prop de Bàssora, 763) fou un rebel hassànida enfrontat al califa abbàssida al-Mansur.
Era net d'al-Hàssan al-Muthanna ibn al-Hàssan ibn Alí ibn Abi-Tàlib i de Fàtima bint al-Hussayn ibn Alí ibn Abi-Tàlib i fill d'Abd-Al·lah ibn al-Hàssan, que per part de pare era hassànida i per part de mare hussàynida, la qual cosa li va valdre el sobrenom d'al-Mahd («de pura sang») i que fos considerat cap tant dels haiximites (alides i abbàssides) com dels hassànides. Abd-Al·lah ibn al-Hàssan va aconseguir en una reunió de caps que el seu fill Muhàmmad ibn Abd-Al·lah an-Nafs az-Zakiyya (de 32 anys) fos reconegut com a pretendent al califat.
Ibrahim va acompanyar el seu germà Muhàmmad, exercint una forta propaganda per tots els dominis califals arribant fins al Sind. Quan l'abbàssida as-Saffah va pujar al tron (750), els alides van haver d'acceptar el fet consumat, però no van renunciar a la seva propaganda i van continuar predicant, ara secretament i fent als abbàssides l'objectiu de les seves queixes. El nou califa al-Mansur (754-775) es va amoinar per aquesta activitat i el 758 va fer empresonar a Abd-Al·lah ibn al-Hàssan a Medina; després el van seguir altres caps alides i finalment foren tots portats a Kufa, on foren tancats en un calabós com a ostatges per atreure Muhàmmad i Ibrahim, però aquests van seguir la seva propaganda i no es van deixar prendre.
Davant una possible detenció, finalment Muhammad va decidir revoltar-se el 25 de setembre del 762 a Medina. La revolta va acabar amb la seva mort el 6 de desembre del 762. Mentre Ibrahim era a Bàssora, des d'on s'havia unit a la revolta el 23 de novembre del 762 amb el suport del governador local que simpatitzava amb la causa alida. Poc després es va apoderar d'Ahwaz, de les ciutats del Fars i de Wasit. El califa va abandonar la construcció de Bagdad i es va traslladar a Kufa, on s'havien de concentrar les tropes de la Jazira i de Síria, que va fer creure que eren més nombroses del que eren. Issa ibn Mussa ja havia sufocat la revolta al Hijaz i va ser cridat per agafar el comandament contra Ibrahim a Bàssora. Quan a Bàssora es va saber la mort de Muhàmmad, Ibrahim fou reconegut pels seus com a nou califa, com a hereu del seu germà, i tot seguit van avançar cap a Kufa on els alides locals el cridaven; però enganyat per les maniobres del califa sobre el nombre de tropes, es va retirar i va establir posicions a Bakhamra, tot esperant l'atac d'Issa ibn Mussa (21 de gener del 763) on va lliurar batalla contra els enemics. Encara que l'avantguarda d'Issa fou derrotada, al final es va endur la victòria, i els partidaris d'Ibrahim es van dispersar; Ibrahim, ferit, va morir el 14 de febrer del 763, a l'edat de 47 anys.

## Referències

* ↑ Bosworth, Clifford Edmund. The mediaeval islamic underworld (en anglès). Brill, 1976, p. 288. ISBN 9004045023.

## Bibliografia

* W. Muir, The Caliphate, Londres 1891.
# Batalla del Trèbia (1799)

La batalla del Trebia va tenir lloc el 19 de juny de 1799, durant la Campanya d'Itàlia del 1799-1800 de la guerra de la Segona Coalició, en una plana prop de Piacenza, a la frontera entre la Llombardia i l'Emília-Romanya, on el riu Trebia i el rierol Tidone conflueixen amb el riu Po. Es va saldar amb una victòria dels austríacs i dels russos, manats pel general Suvórov, sobre els francesos manats pel general Macdonald. Francesos i aliats van perdre aproximadament 6.000 homes, morts o ferits, en l'enfrontament.

## Antecedents

Les tropes franceses de l'Exèrcit d'Itàlia, sota el comandament del general Moreau, havien estat vençudes a Cassano d'Adda el 27 d'abril per Suvórov i hagueren de sortir de la ciutat de Milà dos dies després. El general Moreau es retirà vers Torí, allunyant-se així de l'Exèrcit de Nàpols del general Macdonald que avençava a marxes forçades i amenaçava de sorprendre els aliats per l'esquena.
El 14 de juny, l'Exèrcit de Nàpols va ocupar Parma i al vespre del dia 16 ja era a Piacenza, que els austríacs del general Ott acabaven tot just d'evacuar deixant només 5 companyies i 35 canons. Macdonald, que havia estat ferit a Mòdena uns dies abans, es va trobar que les tropes del general Moreau, al qui esperava haver trobat a Parma, no hi eren.

## Batalla

Suvórov, que estava perseguint Moreau, va comprendre que estava cometent una errada i es va afanyar a corregir-la. Tornant sobre els seus passos, va marxar ràpidament contra el seu nou enemic, va replegar totes les tropes que es trobava al seu camí i, entre el 17 i 19 de juny, va lliurar una batalla a la confluència dels rius Trebia i Po, enfront de les muralles de Piacenza, on els francesos van ser finalment rebutjats amb pèrdues considerables.

## Conseqüències

El general Macdonald es va retirar vers La Spezia deixant als aliats austríacs i russos tota la conca esquerra del riu Po, forçant-los a tornar als Alps francesos i a la costa de Gènova, on foren assetjats. No obstant això, els exèrcits russos a Suïssa van ser derrotats per André Massena, i l'exèrcit de Suvórov es va retirar per motius polítics.

## Referències

* ↑ Duffy, 1999, p. 93-109.
* ↑ Nafziger, George F. Historical Dictionary of the Napoleonic Era (en anglès). Scarecrow Press, 2001, p. 266.

## Bibliografia

* Duffy, Christopher. Eagles Over the Alps: Suvarov in Italy and Switzerland, 1799. Chicago, Ill.: The Emperor's Press, 1999. ISBN 1-883476-18-6.
# Dietilcarbamazina

Dietilcarbamazina (DEC) és un medicament usat pel tractament de la filariosi incloent la filariosi simpàtica eosinofilia pulmonar tropical i la loiasi. Es pren oralment.
Els efectes secundaris comuns inclouen picor, inflament facial, mal de cap i sentir-se cansat. Altres efectes secundaris inclouen pèrdua de visió i mareig.
La dietilcarbamazina va ser descoberta el 1947. La DEC és un inhibidor del mecanisme de l'acid araquidònic en microfilaria.

## Referències

* 1 2 «Our Formulary Infectious Diseases Laboratories CDC», 22-09-2016. Arxivat de l'original el 16 desembre 2016. [Consulta: 7 desembre 2016].
* ↑ «Diethylcarbamazine Citrate». Arxivat de l'original el 22 de gener 2018. [Consulta: 1r desembre 2016].
* 1 2 «Diethylcarbamazine Advanced Patient Information - Drugs.com». Arxivat de l'original el 20 desembre 2016. [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ Busvine, James [2017-09-10]. Disease Transmission by Insects: Its Discovery and 90 Years of Effort to Prevent it (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012, p. 260. ISBN 9783642457166.
# Província de Muğla

La província turca de Muğla [ˈmuːla] (anomenada així per la seva capital homònima Muğla) es troba a la part exterior del sud-oest d'Anatòlia. Representa la part essencial de l'antiga Cària.
Forma una banda de més o menys 50 x 250 km davant de la costa de Rodes, que es corba, amb tres penínsules, en una banda de la mar Egea (Ege Deniz) a l'est del Mediterrani.
El turisme és una activitat econòmica important a la regió, particularment a la península de Bodrum. També és important la manufactura de catifes, alguns llocs antics o bé els museus i basars locals.
Hi ha bones condicions per al trànsit nàutic - malgrat el predomini de penya-segats -, així com des del nord per carretera amb İzmir o Aydın. Hi ha aeroports amb connexió internacional a Dalaman i a Bodrum.
Al sud de la ciutat de Muğla, per la costa escarpada, trobem entre altres coses, les antigues ciutats en ruïna de Kerme, Cnidos, Telmesos (Fethiye) i Caune. Són conegudes també algunes necròpolis amb els sarcòfags construïts en alt, típics de la Cària.

## Districtes

La província de Muğla consta dels següents districtes:
| Kavaklıdere Yatağan Milas Bodrum Ula Köyceğiz | Marmaris Datça Ortaca Dalaman Fethiye Muğla |

## Enllaços externs

* Oficina de turisme de Muğla Arxivat 2011-02-27 a Wayback Machine. (turc) (anglès) (alemany) (rus) (àrab)
* iMugla (turc) (anglès) (francès)
# Família Imperial del Japó

La Família Imperial del Japó (皇室, kōshitsu) es compon dels membres de la família de l'actual Emperador del Japó que compleix amb les seues obligacions oficials i participa en actes públics, així com els xiquets. En la Constitució del Japó vigent, l'emperador és el símbol de la nació nipona i de la unitat del poble. Els altres membres de la família imperial compleixen amb les seues obligacions cerimonials i socials però no intervenen en assumptes governamentals.
La dinastia japonesa és la monarquia hereditària continuada més antiga del món. La Casa Imperial japonesa reconeix la legitimitat dels cent vint-i-cinc monarques que s'han succeït des de l'ascens de l'Emperador Jinmu, (la data tradicional del qual és la de l'11 de febrer del 660 aC) fins a arribar a l'actual Emperador, Naruhito. La majoria dels historiadors opinen que els catorze primers emperadors més que reals són personatges llegendaris (des de l'Emperador Jimu, a l'Emperador Chuai).

## Membres

* Branca principal
** Akihito (Emperador emèrit), fill de l'Emperador Showa.
** Michiko (Emperadriu emèrita)
** Naruhito (Emperador)
** Masako (Emperadriu)
** Aiko de Toshi (Princesa imperial), filla de l'Emperador Naruhito.
* Família Akishino
** Fumihito d'Akishino (Príncep hereu), Príncep Akishino, 1r a la línia de successió.
** Kiko d'Akishino (Princesa hereva), Princesa Akishino.
** Kako d'Akishino (Princesa imperial), filla del Príncep Akishino.
** Hisahito d'Akishino (Príncep imperial), fill del Príncep Akishino, 2n a la línia de successió.
* Família Hitachi
** Masahito de Hitachi (Príncep imperial), Príncep Hitachi, 3r a la línia de successió.
** Hanako de Hitachi (Princesa imperial), Princesa Mikasa.
* Família Mikasa
** Nobuko de Mikasa (Princesa imperial), viuda del 2n Príncep Mikasa.
** Akiko de Mikasa (Princesa imperial), filla del 2n Príncep Mikasa.
** Yōko de Mikasa (Princesa imperial), filla del 2n Príncep Mikasa.
* Família Takamado
** Hisako de Takamado (Princesa imperial), viuda del Príncep Takamado.
** Tsuguko de Takamado (Princesa imperial), filla del Príncep Takamado.
* Mon de la família Akishino
* Mon de la família Hitachi
* Mon de la família Mikasa
* Mon de la família Takamado

## Vegeu també

* Emperador
* Emperadriu
* Príncep hereu
* Monarquia
* Monarca
* Príncep
* Princesa

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'Agència de la Casa Reial
* Zona del Japó | La Família Imperial (japonès)