OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sistema de suport de vida de l'EEI

El Sistema de Suport Vital i Control de l'Ambient (ECLSS, de l'anglès Environmental Control and Life Support System) de l'Estació Espacial Internacional (EEI) proporciona o controla la pressió atmosfèrica, la detecció i extinció del foc, els nivells d'oxigen, la gestió de residus i el subministrament d'aigua. La major prioritat per al ECLSS és l'atmosfera de la ISS, però el sistema també recull, processa, i emmagatzema les deixalles i l'aigua produïda i utilitzada per la tripulació. Un procés que recicla el fluid del rentaplats, la dutxa, el vàter i la condensació de l'aire. El sistema Elektron a bord del Zvezdà i un sistema similar al laboratori Destiny generen oxigen a bord de l'estació. La tripulació té una opció de reserva en forma d'oxigen embotellat i pots de generadors químics d'oxigen (SFOG). El diòxid de carboni es retira de l'aire mitjançant el sistema Vozdukh al Zvezdà. Els altres subproductes del metabolisme humà, com ara el metà dels intestins i l'amoníac de la suor, s'eliminen amb filtres de carbó activat.

## Vegeu també

* Sistema de suport vital

## Referències

* ↑ Tariq Malik. «Air Apparent: New Oxygen Systems for the ISS». Space.com, 15-02-2006. [Consulta: 21 novembre 2008].
* 1 2 Patrick L. Barry. «Breathing Easy on the Space Station». NASA, 13-11-2000. Arxivat de l'original el 21 de setembre 2008. [Consulta: 21 novembre 2008].
# Portada/efemèride desembre 15

Elisabet Casanovas
« 14 de desembre · 15 de desembre · 16 de desembre »
# Apalis

Apalis és un gènere de petits ocells de la família dels cisticòlids (Cisticolidae) que habiten en zones boscoses i de matoll de la major part d'Àfrica subsahariana. Són moixons prims, amb cues llargues i un bec fi, adaptat a la captura d'insectes. De colors marró, gris o verd per sobre, diverses espècies tenen les parts inferiors de colors vistosos. Hi ha poc dimorfisme sexual, però de vegades els mascles tenen colors més brillants.
Tradicionalment se'ls classificava als sílvids (Silvidae), però actualment són ubicats amb diverses grups de busqueretes, en una família pròpia.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010), aquest gènere conté 24 espècies:
* Apalis thoracica - apalis de collar.
* Apalis flavigularis - apalis gorjagroga.
* Apalis fuscigularis - apalis dels Taita.
* Apalis lynesi - apalis del Namuli.
* Apalis ruddi - apalis de Rudd.
* Apalis flavida - apalis pitgroga.
* Apalis binotata - apalis emmascarada.
* Apalis personata - apalis caranegre.
* Apalis jacksoni - apalis gorjanegra.
* Apalis chariessa - apalis alablanca.
* Apalis nigriceps - apalis de capell.
* Apalis melanocephala - apalis capnegra.
* Apalis chirindensis - apalis de Chirinda.
* Apalis porphyrolaema - apalis gorja-roja.
* Apalis kaboboensis - apalis del Kabobo.
* Apalis chapini - apalis de Chapin.
* Apalis sharpii - apalis de Sharpe.
* Apalis rufogularis - apalis de gorja beix.
* Apalis argentea - apalis de Moreau.
* Apalis karamojae - apalis de Karamoja.
* Apalis bamendae - apalis de Bamenda.
* Apalis goslingi - apalis de Gosling.
* Apalis cinerea - apalis grisa.
* Apalis alticola - apalis capbruna.

## Bibliografia

* Ryan, Peter (2006). Family Cisticolidae (Cisticolas and allies). P. 378-492 in del Hoyo J., Elliott A. & Christie D.A. (2006) Handbook of the Birds of the World. Volum 11. Old World Flycatchers to Old World Warblers Lynx Edicions, Barcelona ISBN 978-84-96553-06-4. (anglès)

## Referències

* 1 2 Ian Sinclair, Birds of Africa south of the Sahara. Struik, 2003. Pàgines 512 – 540. ISBN 1-868-72857-9 (anglès)
* ↑ Don Roberson. Cisticolas & Allies Cisticolidae «Cisticola family». Arxivat de l'original el 2007-04-21. [Consulta: 25 octubre 2012]. Rev. 29-03-2007 (anglès)
# A Seventh Man

A Seventh Man: Migrant Workers in Europe ("Un seté home: treballadors migrants a Europa", en anglès) és un llibre compost de fotografia i text, realitzat per John Berger i Jean Mohr, i que versa sobre el tema del treball migrant a l'Europa de la dècada del 1970, combinant un estudi sociològic, amb una mirada periodística i la tasca artística aportada per les fotografies. La seva primera edició en anglès va aparèixer l'any 1975.

## Descripció

L'any 1972, la novel·la G. de John Berger tractava de manera picaresca i romàntica successos que havien tingut lloc a l'Europa de 1898. Aquest llibre li va proporcionar dos importants premis, el James Tait Black Memorial Prize i el Booker el mateix any de la seva publicació. Berger, en el moment d'acceptar les dotacions econòmiques corresponents a ambdós premis, va decidir contribuir la meitat d'aquesta quantitat a la part britànica del Partit dels Panteres Negres, mentre que faria servir la restant meitat per costejar-se l'estudi dels treballadors immigrants al continent, ambdues opcions importants per poder mantenir la seva lluita política. Amb aquests diners va poder fer realitat el llibre que esdevindria A Seventh Man. Berger hi diu: "Per provar de comprendre l'experiència d'un altre cal desmantellar el món tal com es veu des del propi interior i tornar-lo a muntar tal com es veu des de l'altre."
Aimée Shalan, a un article per al diari britànic The Guardian, en diu que tot i que el pas dels anys no ha estat alié a canvis absolutament transcendents que modifiquen completament el contingut del llibre, la continuada dependència de la immigració per al projecte europeu el converteixen en un llibre que encara se sosté com a document vàlid per entendre el món actual on es deshumanitza l'immigrant i s'exclou de la vida en comú en una realitat neoliberal que Berger anomenava "feixisme econòmic".

## Influències posteriors

El llibre ha estat citat pel músic sud-africà Johnny Clegg com una de les seves influències cabdals per al disc de debut Universal Men.

## Referències

* ↑ Nota Agencia Balcells
* ↑ John Berger remembered – by Geoff Dyer, Olivia Laing, Ali Smith and Simon McBurney a The Guardian
* ↑ A Seventh Man: Migrant Workers in Europe by John Berger and Jean Mohr – review by Aimee Shalan a The Guardian

## Enllaços externs

* Extracte del llibre Arxivat 2017-12-29 a Wayback Machine., publicat a Race & Class, 1975
# Estanys de Dalt de Baciver

Els estanys de Dalt de Baciver son un conjunt d'estanys format per dos de majors i diversos més petits, tots ells situats a la part superior del Circ de Baciver. Si bé el circ geogràficament forma part de la Vall d'Aran, la major part dels estanys són dintre del terme municipal d'Alt Àneu, al Pallars Sobirà. La resta és inclosa en l'antic terme municipal de Tredòs, actualment al municipi de Naut Aran. La part que pertany al municipi d'Alt Àneu està inclosa en el Parc Natural de l'Alt Pirineu. La seva cota d'altitud oscil·la entre el 2.310 i els 2.326 metres.
Els estanys pertanyen a la conca del riu Garona. Dels estanys neix un emissari que desaigua a l'estany de Baix de Baciver.

## Bibliografia

* «Estanys de Dalt de Baciver» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 8 març 2020].
# Liang Xing

Liang Xing :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 梁興 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 梁兴 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Liang.
Liang Xing (mort el 212 EC) va ser un general militar de la Província de Liang durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Ell era de la Comandància Zuopingyi (左馮翊) de capital de província, Sili (司隸).
Liang va ser un dels generals que va respondre a la crida de Ma Chao per resistir a Cao Cao en el 211 EC. Això no obstant, després de la seva derrota a mans de Cao a la Batalla del Pas Tong, l'aliança es va trencar i es convertí en un bandit. Ells van assaltar Zuopingyi i van fer fugir en pànic als funcionaris de la zona. El Gran Administrador de la Comandància, Zheng Hun (鄭渾), observà que els assaltants només es mantenien junts per la força i va ser així que Zheng usà diversos ardits fisiològics per soscavar els bandits de Liang. Liang i els seus seguidors restants es van esporuguir i van fugir a la seva base de Fucheng (a prop de l'actual Lechuan a Shaanxi). Cao Cao llavors en va enviar a Xiahou Yuan i Xu Huang per assistir a Zheng Hun en l'atac a Fucheng, i aviat van prendre el cap de Liang i la resta del seu grup va ser pacificat.

## En la ficció

En la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, Liang és representat com un dels vuit generals servint sota Han Sui. Quan les relacions entre Ma Chao i Han Sui es van deteriorar com a resultat de l'ardit de Jia Xu, Liang i Ma Wan (馬玩) planejaren d'assassinar Ma Chao. Ma Chao sentí de la trama, i els va matar de manera preventiva.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Chen, Shou. Sanguo Zhi
* de Crespigny, Rafe (1996). "To Establish Peace: being the Chronicle of the Later Han dynasty for the years 201 to 220 AD as recorded in Chapters 64 to 69 of the Zizhi tongjian of Sima Guang". Volum 2. Arxivat 2012-03-29 a Wayback Machine. Faculty of Asian Studies, The Australian National University, Canberra. ISBN 0-7315-2526-4.
* A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD). Brill, 2007. ISBN 978-90-04-15605-0. .
* Luo, Guanzhong. Romanç dels Tres Regnes
* Sima, Guang. Zizhi Tongjian
# Georgia Gould

Geòrgia Gould (Baltimore, 5 de gener de 1980) és una esportista estatunidenca que competeix en ciclisme de muntanya en la disciplina de camp a través.
Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, obtenint una medalla de bronze en la prova de camp a través. Va guanyar dues medalles de bronze al Campionat Mundial de Ciclisme de Muntanya, en els anys 2007 i 2012.

## Palmarès ciclisme de muntanya

* 2006
** Campiona dels Estats Units en Camp a través
* 2010
** Campiona dels Estats Units en Camp a través
* 2011
** Campiona dels Estats Units en Camp a través
* 2012
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics del 2012 en Camp a través
** Campiona dels Estats Units en Camp a través

## Referències

* ↑ «Geòrgia Gould» Arxivat 2013-02-05 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Geòrgia Gould» en The-sports.org (anglès)

## Enllaços externs

* Pág. web oficial (anglès).
* Perfil de la ciclista en cyclingarchives (anglès).
* Fitxa a cyclebase.nl
# Planter

Planter en agricultura i especialment en horticultura, és una sembra que es fa amb l'objectiu d'aconseguir plantes que seran trasplantades quan adquireixin un cert desenvolupament.
El terme planter ha passat al món de l'esport amb el significat de formar els jugadors dins d'un mateix club o equip.
L'espai on es fa un planter acostuma a ser un tros de terra molt ben acondicionat i adobat o bé en un substrat (de torba, fibra de coco, perlita, vermiculita, etc. o les seves mescles), en testos, caixoneres o dins d'hivernacles.

## Avantatges i desavantatges de fer un planter

Hi ha algunes plantes que es poden fer en planter mentre que altres (per la dificultat del trasplantament o la gran quantitat de plantes que es necessiten) s'han de sembrar directament al lloc definitu
Els dos avantatges principals de fer un planter és escurçar el temps que es dedica a cultivar i que el conreu comenci amb avantatge respecte a les males herbes que poden fer-li competència i possiblement amb millors condicions de temperatura.

## Les hortalisses i el planter

Entre les espècies amb les quals tradicionalment s'ha fet un planter hi ha l'arròs, tanmateix actualment en l'arròs s'opta més aviat per fer una sembra directa donada la gran quantitat d'hores de treball que exigia fer-ne el trasplantament.
El trasplantament amb arrel nua de les plantes del planter s'ha practicat tradicionalment amb espècies com tomaqueres, enciams i cols, entre d'altres però actualment acostumen a presentar-se les arrels envoltades d'un pa de terra o de substrat que miniminitza la crisi del trasplantament. Aquest pa de terra és imprescindible en les cucurbitàcies (carbassons, síndries, melons, etc.)
De vegades es trasplanten les plantes sense treure-les del recipient on an estat sembrades, aquest és el cas dels jyffi pots, que és un tac de torba que, quan s'hidrata, s'infla i forma un petit cilindre i es planten tot sencers.
Algunes hortalisses com la pastanaga o el rave no s'acostuma a fer amb un planter previ perquè és fàcil que es malmeti la rel durant el trasplantament i la seva arrel pot acabar creixent deformada.
Els conreus extensius com els cereals, lleguminoses i d'altres no es fan normalment de planter encara que a petita escala també s'ha arribat a fer, per exemple mongeteres i pèsols criats en testos.
En els planters les plantes creixen normalment més juntes del que estaran en el terreny definitiu. Sovint s'han d'aclarir les plàntules nascudes. Les necessitats de temperatura de cada espècie marquen el moment de fer el planter, també s'ha d'evitar, vigilant el moment de la sembra, que s'espiguin fora del moment adequat.

## Referències

* Hort urbà
* ↑ «Planter del Barça». Arxivat de l'original el 2011-11-29. [Consulta: 23 novembre 2011].
Viccionari
# Portada/efemèride desembre 6

Ralph Baer
« 5 de desembre · 6 de desembre · 7 de desembre »
# Karel Knittl

Karel Knittl (Polná (región de Vysočina), 4 d'octubre, 1853 - Praga,17 de març de 1907), Praga va ser un compositor, director d'orquestra i professor de música txec.

## Vida i activitat

El talent musical de Karel Knittl, el va portar aviat a la famosa escola d'orgue de Praga, on es va graduar el 1873 i més tard també hi va ensenyar. Com a professor de música, va ensenyar principalment teoria musical i harmonia, es va ocupar de la melodia i va publicar la seva recerca al llibre La ciència de la composició homofònica. A més de talent musical, també tenia talent literari. En un moment en què la política interferia en tots els àmbits, es va incorporar al camp de "Mladočech" com a oficial musical de "Národní listý". També va escriure les seves crítiques sovint polèmiques a "Vlčkova Osvěta".
Es va convertir en el mestre de cor de l'associació de cant més famosa i prestigiosa de Bohèmia en el seu temps: el Hlahol de Praga (1877-1890 i 1897-1901). L'època de Knittl va estar marcada per actuacions de direcció espectaculars. Però es va fer famós pel seu treball al Conservatori de Praga, on encara es feien classes en les dues llengües nacionals, alemany i txec. Va esdevenir el director del Conservatori de Praga el 1904, però abans va ser el director administratiu sota Antonín Dvořák. Va ser ell qui va preparar la reorganització de l'educació: va ser el creador de currículums detallats que, amb addicions i modificacions, van servir a diverses generacions. Va introduir exercicis pedagògics per als oients per als futurs professors de música i va iniciar una era d'ensenyament de música històrica, especialment peces de cambra.
També es va dedicar a la composició, va compondre moltes cançons, cors i cants d'església, però es va imprimir relativament poc. El treball del pedagog es descriu millor pels èxits dels seus estudiants, entre els quals es trobaven Vítězslav Novák, Jaroslav Kocian, Jaroslav Křička i tota una sèrie de músics d'èxit.
Va morir a Praga el 17 de març de 1907 i està enterrat al cementiri d'Olšan.

## Referències

* ↑ Matriční záznam o narození a křtu
* ↑ Archiv hl. m. Prahy, Matrika zemřelých u sv. Vojtěcha, sign. VO Z11, s. 207
# Dorian Godon

Dorian Godon (Vitry-sur-Seine, 25 de maig de 1996) és un ciclista francès, professional des del 2017. Actualment corre a l'equip AG2R Citroën. El juny de 2021 anuncià la renovació del seu contracte fins al 2024. En el seu palmarès destaca la victòria a la París-Camembert de 2020 i 2021 i la Fletxa Brabançona de 2023.

## Palmarès

* 2018
** Vencedor d'una etapa als Boucles de la Mayenne
* 2019
** Vencedor d'una etapa als Boucles de la Mayenne
* 2020
** 1r a la París-Camembert
* 2021
** 1r a la Copa de França
** 1r a la París-Camembert
** 1r al Tour del Doubs
** Vencedor d'una etapa al Tour del Llemosí
* 2023
** 1r a la Fletxa Brabançona
** 1r al Giro del Vèneto
* 2024
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Romandia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2019. 77è de la classificació general
* 2020. 38è de la classificació general
* 2023. 51è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2021. 75è de la classificació general

## Referències

* ↑ G. Sc. «AG2R-Citroën prolonge Aurélien Paret-Peintre, Clément Venturini et Dorian Godon». lequipe.fr: L'Équipe, 02-06-2021.
* ↑ «Paris-Camembert : Classement», 22-09-2020. [Consulta: 23 setembre 2020].
* ↑ «Dorian Godon repite triunfo en la París-Camembert» (en castellà), 15-06-2021. [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ «Coupe de France : Dorian Godon (AG2R Citroën) double la mise à Paris-Camembert!» (en francès). Le Dauphiné libéré, 15-06-2021 [Consulta: 16 juny 2021].
* ↑ Farrand, Stephen. «Brabantse Pijl: Dorian Godon seizes victory in Overijse». Future plc, 12-04-2023. [Consulta: 12 abril 2023].

## Enllaços externs

* Dorian Godon a ProCyclingStats
# Liu Qi (fill de Liu Biao)

    En aquest nom xinès, el cognom és Liu.
Liu Qi :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 劉琦 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 刘琦 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Liú Qí |
| | Wade-Giles: | Liu Ch'i |
Liu Qi (mort el209) va ser el fill major del senyor de la guerra Liu Biao durant el període tardà de la Dinastia Han Oriental period of història xinesa. Ell va proporcionar reforços i refugi a Liu Bei quan aquest últim estava fugint de les forces de Cao Cao després de la batalla de Changban, i va assistir Liu Bei i Zhou Yu en la posterior Batalla dels Penya-segats Rojos.

## Lluita fraternal

Encara que Liu Qi, era el fill gran de Liu Biao, el seu germà menor Liu Cong s'havia casat millor, amb la neboda de la Dama Cai, la segona esposa de Liu Biao. La família Cai tenia una forta presència a la cort, incloent generals com Cai Mao i Zhang Yun. A mesura que la facció Cai guanyava influència, ells exerceixen pressió sobre Liu Biao perquè fes a Liu Cong el seu hereu.

## Referències

* ↑ Registres dels Tres Regnes, capítol 6, p. 213
* ↑ Generals of the South, p. 241 (capítol 4 Arxivat 2011-08-27 a Wayback Machine.)

## Bibliografia

* Chen Shou. Pei Songzhi. 三國志 [Registres dels Tres Regnes]. Taibei: Dingwen, 1977 (original 280).
* Fan Ye. 後漢書 [Llibre de l'últim Han]. Beijing: Zhonghua, 1965 (original 445).
* Sima Guang. 資治通鑒 [Zizhi Tongjian]. Beijing: Zhonghua, 1956 (original 1084).
* National Defense University Historical Warfare Compilation Committee. 中國歷代戰爭史. 4. Taibei: Military Translation Press, 1983 (original 1972).
* Crespigny, Rafe de. Generals of the South. Rafe de Crespigny Publications, Australian National University Faculty of Asian Studies, 2004 (original 1990) [Consulta: 18 març 2012]. Arxivat 2007-06-07 a Wayback Machine.
# Dong

El dong (del vietnamita đồng, literalment "coure" i, per extensió, "moneda") és la unitat monetària del Vietnam. El codi ISO 4217 és VND i s'acostuma a abreujar amb un símbol especial: ₫, o bé D. Tradicionalment s'ha dividit en 10 hào, tot i que a causa del poc valor de la moneda fa temps que la fracció ja no circula. Històricament, el hào se subdividia en 10 xu.
A mitjan 2009, el dong era la segona unitat monetària de valor més baix del món, després del xíling somali.

## Història

A l'època de la colonització francesa, el Vietnam feia servir la piastra de la Indoxina francesa, que fou substituïda pel dong, tant al Vietnam del Nord (el 1946) com al Vietnam del Sud (el 1953), en ambdós casos en termes paritaris (1 dong = 1 piastra). La sucursal a Saigon de l'Institut d'Emission des Etats du Cambodge, du Laos et du Vietnam va ser l'encarregada d'emetre els primers bitllets del Vietnam del Sud, amb la doble denominació en piastres i dongs, que el 1955 serien substituïts pels emesos pel Banc Nacional del Vietnam.
Al nord, el dong va patir dues revaluacions, el 1951 i el 28 de febrer de 1959, la primera a raó de 100 nous dongs per un d'antic i la segona al canvi de 1.000:1 (en aquesta només es varen encunyar noves monedes d'1, 2 i 5 xu datades el 1958). Al sud, el 22 de setembre del 1975, després de la caiguda de Saigon, es va canviar la moneda pel "dong de l'alliberament" a raó de 500 antics dongs sud-vietnamites per cada nou dong.
La unificació monetària es va produir el 3 de maig del 1978, en què el dong nord-vietnamita tenia un canvi paritari 1:1 mentre que el "dong de l'alliberament" sud-vietnamita es canviava per tan sols 8 hào. El 14 de setembre del 1985 el dong va experimentar una nova revaluació a raó de 10 nous dongs per cada un dels antics.

## Monedes i bitllets

Emès pel Banc Estatal del Vietnam (Ngân hàng Nhà nước Việt Nam), en circulen monedes de 200, 500, 1.000, 2.000 i 5.000 dongs, i bitllets de 100, 200, 500, 1.000, 2.000, 5.000, 10.000, 20.000, 50.000, 100.000, 200.000 i 500.000 dongs. A partir del bitllet de 10.000, tots són fets de polímer, un plàstic especial, en comptes del paper tradicional.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 24.902,0979 VND (13 de juliol de 2009)
* 1 USD = 17.805 VND (13 de juliol de 2009)

## Enllaços externs

* Banc Estatal del Vietnam (vietnamita) (anglès)
* Monedes i bitllets del Vietnam i de la Indoxina Francesa (anglès)
# Henri Dallier

Henri Édouard Dallier, (Reims (regió del Gran Est), 20 de març, 1849 - París, 21 de desembre, 1934), va ser un organista i compositor francès.

## Biografia

Va estudiar orgue amb César Franck i composició amb François Bazin al Conservatori de París i va obtenir el seu primer premi d'orgue el 1878. Va esdevenir cap de l'orgue gran de l'església de Església de Sant Eustaqui de París el 1879, després va succeir a Gabriel Fauré al gran orgue de l'església de la Madeleine el 1905. Organista talentós, és reconegut com un improvisador brillant.
A París, el 1880, es va casar amb la filla del novel·lista Lucien Biart. El 1884 va inaugurar l'orgue de l'església de Saint-Jean de Joigny modificat per Joseph Merklin.
Va ensenyar primer a l'escola Niedermeyer, on va comptar amb Joseph Noyon entre els seus alumnes. El 1898, va guanyar el Premi Chartier de l'Acadèmia de Belles Arts pel seu Trio amb piano. De 1908 a 1928, va ensenyar harmonia al Conservatori de París. Va tornar a la seva ciutat natal de Reims per inaugurar el bell orgue de la sala de festes de l'Ajuntament l'any 1928.
Va morir el 21 de desembre de 1934 a casa seva, al 17è districte de París, i va ser enterrat al nou cementiri de Neuilly-sur-Seine després d'un servei a la Madeleine.

## Editor científic

Henri Dallier va publicar edicions per piano revisades i digitades de diverses obres i col·leccions de Johann Sebastian Bach, a la col·lecció "Édition nationale française Panthéon des pianistes" a Henry Lemoine a París, de 1917 a 1924.
* El clavicèmbal ben temperat, preludis i fugues
* suites angleses
* Fantasia cromàtica i fuga
* Partites
* suites franceses
* Concert italià

## Referències

* ↑ L'orgue de Saint Jean-Baptiste a retrouvé toute sa splendeur [archive] », sur L'Yonne républicaine, 26 juin 2018 (consulté le 1er novembre 2022).
* ↑ Isabelle Clermont, «L'orgue ranimé par un virtuose [archive]», sur le site du quotidien L'Yonne républicaine, 26 septembre 2011 (consulté le 1er novembre 2022).
* ↑ Séance publique annuelle / Académie des beaux-arts [archive], sur Gallica, 29 octobre 1898 (consulté le 5 août 2020)
* ↑ Archives de Paris 17e, acte de décès no 2372, année 1934 (vue 18/25) [archive]

## Fonts

* Marc Honegger, Dictionnaire de la Musique - Les hommes et leurs œuvres, París, éd. Bordas, 1970.