OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Graham Swift

Graham Swift (Londres, 4 de maig de 1949) és un escriptor britànic. Nascut a Londres (Anglaterra), es va educar al Queens' College de Cambridge i més tard a la Universitat de York. La seva obra ha estat traduïda a més de vint llengües.

## Biografia

Swift és membre de la Royal Society of Literature. Alguns dels seus llibres han estat adaptats al cinema, com Waterland (1992), Shuttlecock (1993), Last Orders (1996) i Mothering Sunday (2021).
Waterland, publicada el 1983 i considerada la seva millor novel·la, està ambientada a Els Fens, una regió pantanosa de l'est d'Anglaterra. És una història on el paisatge, la història i la família són els temes principals. Considerada sovint entre les més apreciades de la literatura britànica posterior a la Segona Guerra Mundial, s'ha convertit en objecte d'estudi en molts cursos de literatura anglesa.
Sobre el realisme màgic que impregna la novel·la, en una entrevista publicada el 1986 a la revista BOMB, Graham Swift declara: “No hi ha dubte que els escriptors anglesos de la meva generació han estat influenciats per autors estrangers que posseeixen, d'una manera o altra, aquesta atracció per la màgia i pel sobrenatural, com Jorge Luis Borges, García Márquez o Günter Grass. En general, crec que ha estat positiu, perquè en aquest país som de mentalitat tancada, desentesos del que passa a l'exterior i culturalment aïllats. Ja és hora que absorbim coses de fora."
La seva novel·la Last Orders va ser co-guanyadora del James Tait Black Memorial Prize de ficció del 1996 i, per la mateixa novel·la, un controvertit guanyador del Premi Booker del 1996, a causa de les moltes similituds de la trama i l'estructura amb As I Lay Dying ("Mentre agonitzo") de William Faulkner.

## Bibliografia

* The Sweet-Shop Owner (1980)
* Shuttlecock (1981, premi Geoffrey Faber)
* Learning to Swim and Other Stories (1982) (narracions curtes)
* Waterland (1983, premis Guardian, Winifred Holtby i l’italià Grinzane Cavour)
* Fora de món (Out of this World) (1988)
* Ever After (1992)
* Last Orders (1996, premi Booker),
* The Light of Day (2003)
* Tomorrow (2007)
* Wish You Were Here (2011)
* England and Other Stories (narracions curtes)
* Mothering Sunday (2016)
* Here We Are (2020)

## Referències

* ↑ «Graham Colin Swift | enciclopedia.cat». [Consulta: 13 març 2024].
* ↑ «El país del agua - Swift, Graham - 978-84-339-1181-0». [Consulta: 13 març 2024].
* ↑ «BOMB Magazine | Graham Swift» (en anglès). [Consulta: 13 març 2024].
* ↑ Jordison, Sam «Booker club: Last Orders by Graham Swift» (en anglès). The Guardian, 24-07-2012. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «Fora del món». [Consulta: 13 març 2024].
# Soulce-Cernay

Soulce-Cernay és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 105 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Soulce-Cernay era de 105 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 93 habitatges, 44 eren l'habitatge principal de la família, 32 eren segones residències i 16 estaven desocupats. 60 eren cases i 9 eren apartaments. Dels 44 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris i 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 15 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 36 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 28 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Soulce-Cernay el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 12 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 75 persones, 59 eren actives i 16 eren inactives. De les 59 persones actives 55 estaven ocupades (29 homes i 26 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 16 persones inactives 6 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 1 d'una entitat de l'administració pública i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Soulce-Cernay hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 192 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Soulce-Cernay a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Soulce-Cernay a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Premi de Tecnologia del Mil·lenni

El Premi de Tecnologia del Mil·lenni (finès: Millennium-teknologiapalkinto) és un dels premis de tecnologia més importants del món. És un premi bianual atorgat per la Fundació Finlandesa dels Premis en Tecnologia. Aquesta fundació va estar creada per vuit organitzacions finlandeses, que promuen el desenvolupament tecnològic, i el propi estat finlandès per això el premi és presentat pel president de Finlàndia. Té com a objectiu destacar les contribucions tecnològiques amb una repercussió en el benestar, la millora de les condicions de vida i la humanització. El premi va ser inaugurat en 2004.

## El Premi

Hom ha comparat la seva importància amb el premi Nobel, del qual es distingeix (en el camp de les ciències), en que no es reconeix tant la recerca bàsica com l'aplicació, el desenvolupament i la difusió de coneixements previs. És concedit pel president de Finlàndia a partir del veredicte d'un comitè de selecció de vuit membres provinents d'empreses, institucions acadèmiques i de recerca vinculats a la tecnologia. L'import del premi és d'un milió d'euros.

## Comitè de Selecció internacional (ISC)

Alguns dels membres actuals del comitè són:
* Päivi Törmä, Professor at Aalto University and Chairman of ISC
* Hans-Joachim Freund, Director at Fritz Haber Institute
* Sir Peter Knight, Retire Deputy Rector (Research) at Imperial College London
* Jonathan Knowles, chairman of the board at Immunocore Ltd.
* Hamid G Mughal, Director at Rolls-Royce plc.
* Tero Ojanperä. Chairman of Silo.AI company
* Cecilia Tortajada, Senior research at School of Public Policy, NUS
* Hanna Viertiö-Oja, Chief Scientist at GE Healthcare
* Ari Ahonen, CEO of Technology Academy Finland

## Guanyadors

Fou atorgat per primer cop l'any 2004. Des d'aquest any, els guardonats han estat Tim Berners-Lee, Shuji Nakamura (2006), Robert Langer (2008) Michael Grätzel (2010), Shinya Yamanaka, Stuart Parkin (2014), Frances Arnold (2016), Tuomo Suntola (2018) i Shankar Balasubramanian con David Klenerman (2020).

## Referències

* ↑ Shannon, Victoria «Pioneer Who Kept the Web Free Honored With a Technology Prize». The New York Times, 14-06-2004 [Consulta: 10 abril 2014]. «Mr. Berners-Lee will finally be recognized, with the award of the world's largest technology prize, the Millennium Technology Prize from the Finnish Technology Award Foundation»
* 1 2 «Top prize for 'light' inventor». , 08-09-2006 [Consulta: 10 abril 2014]. «The Millennium Technology Prize is the world's largest technology award, equivalent to the Nobel Prizes for science»
* ↑ «Shuji Nakamura, inventor of bright LED lights, gets Millennium Prize». Helsingin Sanomat, 16-06-2006 [Consulta: 10 abril 2014]. «It is the world's largest prize for technology»

## Enllaços externs

* Premi de Tecnologia del Mil·lenni - Lloc web oficial
# Esports d'equip

Els esports d'equip són disciplines realitzades entre grups de persones amb l'objectiu comú de superar al contrincant, utilitzant un sistema de puntuació per a decidir l'equip guanyador. Necessiten la compenetració dels diversos membres de l'equip per aconseguir un bon resultat, es creen estratègies i planificació de jugades en comú, però també es treballa la tècnica individual per ajudar el rendiment del grup. Hi ha valors molt importants que es potencien amb la pràctica esportiva de grup com la participació, cooperació, sacrifici, solidaritat, sentit de grup, progrés i superació que, a més a més d'ajudar el grup, faciliten el desenvolupament individual de cada membre de l'equip. Els esports d'equip acostumen a utilitzar estris per aconseguir el seu objectiu. Majoritàriament s'utilitza la pilota (futbol, bàsquet, rugbi...) però també cintes, sticks, aros, patins, rems..
Poden ser classificats en funció del nombre de components de cada equip. Aquests són alguns dels esports d'equip practicats arreu del món:

## Més de 10 jugadors per equip

* Futbol
* Futbol americà
* Futbol australià
* Futbol gaèlic
* Hoquei sobre herba
* Rugbi a 15
* Rugbi a 13
* Beisbol
* Criquet
* Lacrosse
* Bandy
* Shinty
* Joc d'estirar la corda

## De 3 a 10 jugadors per equip

* Bàsquet
* Corfbol
* Curling
* Fistbol
* Futbol sala
* Handbol
* Hoquei sobre gel
* Hoquei sobre patins
* Motoball
* Netball
* Polo
* Ultimate
* Voleibol
* Xinlone
* Waterpolo

## De parelles

* Joc de pilota (també esport individual)
* Bàdminton
* Pàdel
* Tennis de taula (també esport individual)
* Tennis (també esport individual)
* Voleibol platja
* Jorkyball

## Referències

Jesús Ariño i Rossend Bernabarre. Educació física. Tercer i quart cursos d'ESO. Ediciones del Serbal. Barcelona. Projecte Olimpia 4. 2009.
# Philippe Villiers de L'Isle-Adam

Philippe de Villiers de L'Isle-Adam (Beauvais, 1464 - Malta, 1534), fou el darrer Gran Mestre que va regir l'orde a Rodes. Fou l'ideòleg d'una defensa sorprenent d'una petita ciutat davant de tot un imperi.
Va ser elegit Gran Mestre de l'Orde el 1521, fins llavors havia estat el prior de la Llengua d'Alvèrnia. El 1522 va haver de defensar amb 600 cavallers i 4500 homes l'illa de Rodes davant dels atacs d'un exèrcit de 200 mil homes del soldà Solimà el Magnífic. Traït, va haver d'acceptar el dia d'any nou de 1523 la capitulació de l'illa, amb les felicitacions per part de Solimà per la seva valentia i coratge. Primer va passar a Càndia i després a Messina, Viterbo i Niça (1527-1529) fins que va arribar a Malta cedida per l'emperador Carles V d'Alemanya i I de Castella el 1530. Quan el Mestre Villiers de l'Isle-Adam va morir, el 21 d'agost de 1534, Solimà el Magnífic va fer proclamar un dol general en el seu imperi en memòria del seu valent adversari.
Fou enterrat a la capella de Santa Anna, al Fort de Sant Àngel, de Birgu, fins que es va construir la nova església conventual de Sant Joan a La Valletta el 1577, quan s'hi va traslladar el seu cos a la cripta.
# Abu-Yússuf Yaqub ibn Abd-al-Haqq

Abu-Yússuf Yaqub ibn Abd-al-Haqq fou sultà del Marroc de la dinastia marínida (1258-1286).
Se sap que durant uns anys va tenir al seu servei a Alonso Pérez de Guzmán (Guzmán el Bueno). El 1260 va expulsar els castellans que estaven saquejant Salé. El 1275 va enviar dos cossos expedicionaris que van creuar l'Estret i es van apoderar Tarifa i Algesires, derrotant els castellans en la batalla d'Écija, iniciant la Guerra de l'Estret i en 1278 va arribar a les portes de Sevilla, i la qual cosa va obligar els cristians a demanar una treva, que va durar fins a 1290.

## Referències

* ↑ O'Callaghan, Joseph F. Alfonso X and the Cantigas De Santa Maria (en anglès). Brill, 1998, p. 101. ISBN 9789004110236.
* ↑ Thacker, Shelby; Escobar, Jose. Chronicle of Alfonso X (en anglès). University Press of Kentucky, 2015, p. 17. ISBN 0813158885.
# Jaume de la Geltrú

Jaume de la Geltrú fou un cavaller de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem, que fou successivament comanador de Susterris i Siscar (1439) així com membre de la comanda de Vallfogona de Riucorb.
Era fill del donzell barceloní Guadalbert de la Geltrú, procurador del comtat d'Empúries, i de Constança de Gualbes.
Va arribar a ser Prior de Catalunya i com a tal es va oposar a la política de Joan II, d'aquí que estigués en el bàndol rebel durant la Guerra Civil Catalana, juntament amb el qui fou castellà d'Amposta i des de 1461, Mestre de l'Hospital, Pere Ramon Sacosta.
Va marxar en diverses ocasions a Rodes per defensar-la dels atacs mamelucs i turcs, així el trobem en el setge de 1453 i el de 1479. A Rodes fou lloctinent del mestre Sacosta i ho era el 1466 quan Sacosta va morir a Roma on havia anat per demanar ajuda al papa davant les pretensions de Joan II d'Aragó i per tenir-hi Concili de l'Orde.
# László Cseh

László Cseh (Budapest, 3 de desembre de 1985) és un ex nedador hongarès olímpic.
Les seves especialitats són les proves d'estils, papallona i esquena.
En els Jocs Olímpics d'Atenes 2004, va acabar tercer en la prova de 400 metres estils amb un temps de 4: 12.15, per darrere de Michael Phelps i Erik Vendt. El 8 de desembre de 2005, en els Campionats d'Europa d'Hivern a Trieste, va establir un nou rècord mundial en 200 metres estils en piscina de 25 metres amb un temps d'1: 53.46 (el qual, va ser batut posteriorment per Ryan Lochte en el campionat Mundial de Natació en Piscina Curta de 2006). Aquest mateix any va ser campió del món dels 400 m estils en el Campionat Mundial de 2005. En els Jocs Olímpics de Pequín va guanyar la medalla de plata en els 200 m papallona, 200 m estils i 400 m estils, i a Londres 2012 una medalla de bronze en els 200 m estils.
És ex plusmarquista mundial dels 200 m estils i 400 m estils en piscina curta.
Els seus entrenadors han estat György Turi i Zoltán Nemes, i el seu club és el Köbánya Sport Club.

## Referències

* ↑ Perfil a swimrankings
* ↑ «Watch Laszlo Cseh win 200 butterfly – world championships race video». Swimswam, 05-08-2015. [Consulta: 4 setembre 2016].
# Anna Txítxerova

Anna Vladímirovna Txítxerova (en rus: А́нна Влади́мировна Чи́черова; 22 de juliol de 1982 a Erevan, Armènia) és una atleta russa d'1,78 m d'altura i 53 kg de pes, especialitzada en salt d'alçada. Ha estat campiona d'Europa indoor a Madrid 2005, finalista olímpica en Atenes 2004 i és una de les millors saltadores d'altura que hi ha actualment.
Encara que va néixer a Armènia, a principis dels anys noranta es va traslladar a viure a Rússia amb la seva família, i competeix per aquest país.
Es va donar a conèixer el 2003 quan va aconseguir saltar 2,04 m a la ciutat russa de Iekaterinburg, que era la tercera millor marca mundial de tots els temps en pista coberta, solament per darrere de l'alemanya Heike Henkel (2,07) i de la búlgara Stefka Kostadínova (2,09). Actualment és cinquena en aquest rànquing.
Resideix habitualment a Moscou i pertany al CSKA Moscou. El seu entrenador és Ievgueni Zagorulko.

## Resultats

* Mundials Juvenils de Bydgoszcz 1999 - 1ª (1'89)
* Mundials Junior de Santiago de Xile 2000 - 4ª (1'85)
* Universiada de Beijing 2001 - 8ª (1'85)
* Mundials Indoor de Birmingham 2003 - 3ª (1'99)
* Mundials de París 2003 - 6ª (1'95)
* Mundials Indoor de Budapest 2004 - 2ª (2'00)
* Jocs Olímpics d'Atenes 2004 - 6ª (1'96)
* Europeus Indoor de Madrid 2005 - 1ª (2'01)
* Mundials de Hèlsinki 2005 - 4ª (1'96)
* Europeus de Gotemburg 2006 - 7ª (1'95)
* Jocs Olímpics Londres 2012 - 1ª (2'05)

## Millors marques

* Aire lliure - 2,07 m (Cheboksary, 22 de juliol de 2011)
* Pista coberta - 2,06 m (Arnstadt, 4 de febrer de 2012)

## Referències

* ↑ «Анна Владимировна Чичерова» (en rus). Cska.ru. Arxivat de l'original el 2013-10-02. [Consulta: 30 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Perfil - IAAF
* eng.rusathletics.com
# Dent canina

En anatomia oral dels mamífers, les dents canines són unes dents punxegudes i relativament llargues. Tanmateix, poden semblar més aplanades, fent que s'assemblin a les incisives; en aquest cas, se les qualifica de «canines incisiviformes». El seu ús principal és agafar aliments amb certesa per esquinçar-los, i de vegades se les usa com a armes. Solen ser les dents més grosses de la boca d'un mamífer. Moltes de les espècies que en tenen en tenen quatre per individu, dues al maxil·lar superior i dues al maxil·lar inferior; a cada maxil·lar queden separades entre si per les incisives; els humans i els gossos en són exemples. En molts animals, les canines són les dents més davanteres de l'os maxil·lar.
Les quatre canines dels humans són les dues canines maxil·lars i les dues canines mandibulars.
En el llenguatge quotidià hom les anomena ullals i, a les Balears, claus —si són de persona— o escàtils si són d'animal, per exemple, les de porc o de porc senglar.
Viccionari
# José Acevedo (pintor)

José Acevedo (Castropol, segle XIX - valor desconegut) va ser un pintor asturià.
Va néixer a Castropol. Es va formar a l'escola de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran. A l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1860 va presentar una pintura titulada Un nen aiguader contemplant amb tristesa un càntir que se li ha trencat. Va ser membre de la Societat Protectora de Belles Arts, participant a les seves sessions pràctiques i a la qual va presentar un esbós realitzat amb llum artificial titulat La sorpresa. Així mateix, va fer dibuixos per gravar i litografies per a la Historia del Escorial, publicada per Antonio Rotondo, també per a l'obra Viaje a Oriente de la fragata Arapiles, participant en nou làmines entre 1873 i 1880 a l'establiment de José María Mateu, un total de quatre aquarel·les i dibuixos de la seva mà i la resta litografies o cromolitografies, i finalment va executar-ne per a diverses obres mèdiques. Segons Ossorio, va ser ajudant de les classes de dibuix de l'Escola d'Arts i Oficis, de la qual, segons Papí, posteriorment va arribar a ser-ne catedràtic.

## Referències

* 1 2 3 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 2-3.
* 1 2 Papí Rodes, Concha; Martín Díaz, Mónica. El Museo Arqueológico Nacional en el Museo Español de Antigüedades (en castellà). Madrid: Ministerio de Educación, Cultura y Deporte, 2013, p. 16.
# Abu Tawr

Abu-Tawr fou valí de Waixqa. Del llinatge dels Banu Salama, una branca dels Banu Qassi, va tractar amb Carlemany juntament amb Sulayman ibn Yaqdhan, el valí de Barxiluna, a la Dieta de Paderborn, per tal d'oferir els seus territoris a canvi de suport militar en una nova revolta contra l'emir Abd-ar-Rahman I, amb l'objectiu darrer de restaurar el poder del Califat Abbàssida a l'Àndalus. L'aliança va acabar amb la derrota dels francs en la batalla de Roncesvalls, en la seva retirada del fallit setge de Saraqusta. El 790 va proposar una aliança a Lluís I el Pietós.

## Referències

* ↑ (francès) Lévi-Provençal, Évariste. Histoire de l'Espagne musulmane, p.122-123.
* ↑ (castellà) GEA, Abu Tawr Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Georgios Orfanidis

Georgios D. Orfanidis (en grec Γεώργιος Δ. Ορφανίδης, Esmirna, 1859 – 1942) va ser un tirador grec que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1896, a Atenes, als Jocs Intercalats de 1906 a Atenes i als de Londres de 1908. Va treballar com a advocat durant molts anys i entre 1921 i 1930 fou membre del Comitè Olímpic Grec.

## Carrera olímpica

Orfanidis va disputar totes les proves del programa de tir dels Jocs Olímpics d'Atenes de 1896, amb resultats desiguals. En la prova de pistola lliure finalitzà cinquè, sense que se sàpiga la seva puntuació. En la prova de pistola militar es desconeix la posició, però se sap que no va aconseguir medalla. En la prova de pistola ràpida aconseguí la medalla de plata en quedar rere el seu compatriota Ioannis Frangoudis. En la prova de rifle lliure en tres posicions aconseguí la medalla d'or, amb 1.583 punts i 37 encerts de 40 possibles. En la prova de rifle militar acabà en cinquena posició.
El 1906 va disputar els Jocs Intercalats que es disputaren a Atenes. Allà participà en deu proves de pistola i rifle, però sols en la prova de pistola lliure aconseguiria medalla, la l'or. Destaca la quarta posició en la prova de rifle militar en tres posicions per equip.
El 1908 participà per darrera vegada en uns Jocs Olímpics, tot disputant quatre proves del programa de tir, sense aconseguir cap medalla.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Georgios Orfanidis Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 23 d’octubre 2013. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Casa Joana Coll i Portabella

La Casa Joana Coll i Portabella és un edifici de Barcelona inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Casa Joana Coll i Portabella està ubicada a l'illa del districte de l'Eixample delimitada per la Gran Via de les Corts Catalanes i els carrers de Calàbria, Diputació i Viladomat.
La façana principal afronta a la Gran Via, on es troba l'únic accés. És un edifici d'habitatges entre mitgeres de planta rectangular que consta de planta baixa i cinc plantes pis. L'accés principal, flanquejat per dos locals comercials, dona pas a una zona de vestíbul que conté l'escala comunitària d'accés als immobles superiors.
La façana té una composició en tres mòduls verticals, contenint el mòdul central vàries obertures. La resta de plantes tenen un cos de tribunes central, la primera i segona planta el tenen tancat amb vidres, les dues següents el tenen obert amb baranes. Els altres mòduls disposen d'un sol balcó individual. La planta superior aprofita el terrat de l'última tribuna com a balcó corregut.
El parament de la façana està fet amb revestiment continu i texturat d'un sol color, que contrasta amb els elements sortints d'estucat llis clar.
La teulada és plana amb terrat del qual surt un àtic prudencialment retirat de la façana.
El perímetre del coronament es soluciona amb una barana de balustres d'estètica centreeuropea sobre un voladís d'obra, sota aquest element en voladís apareix una sanefa amb elements sinuosos en relleu i obertures per ventilar la càmera del terrat.
Artísticament cal destacar l'acurada decoració de la llinda de la porta principal, que a la vegada fa de mènsula de suport de la tribuna que té a sobre. Per altra banda, són notables les decoracions dels escuts situats entre balcons de la planta superior i els frisos sobre aquests balcons que representen figures; mig medallons, mig cortines. Escuts i frisos tenen una marcada influència centreeuropea. També són notables les reixes de ferro forjat de les baranes dels balcons.
L'interior del vestíbul conserva els elements originals com les fusteries vidriades i els revestiments amb sanefes de formes geomètriques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa Joana Coll i Portabella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2017].
# Serge Dassault

Serge Dassault (4t districte de París, 4 d'abril de 1925 - 8è districte de París, 28 de maig de 2018) va ser una hereva, empresari i polític francès. Va exercir com a president i conseller delegat de Dassault Group i un polític conservador. Va néixer a París. Segons Forbes, el patrimoni net de Dassault el 2016 es va estimar en 15.000 milions de dòlars.
Dassault va servir al Senat francès per Essonne del 2004 al 2017 com a independent conservador.
Dassault va morir als 93 anys el 28 de maig de 2018 a París d'un atac de cor.
Serge Dassault és educat a l'École polytechnique, SUPAERO i HEC Paris.

## Referències

* ↑ The 20 Richest French Billionaires
* ↑ Comment Serge Dassault a déversé des millions d’euros sur Corbeil-Essonnes
* ↑ L’industriel, patron de presse et ancien sénateur Serge Dassault est mort
* ↑ Mort de l’industriel et homme politique Serge Dassault