OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Johann Wagenaar

Johan Wagenaar (Utrecht, 1 de novembre, 1862 - La Haia, 17 de juny, 1941), va ser un compositor i organista holandès.

## Biografia

Johan Wagenaar va néixer del noble Cypriaan Gerard Berger van Hengst. La mare era d'origen humil i les circumstàncies socials de l'època no permetien el matrimoni. Wagenaar va créixer en unes circumstàncies força pobres i se li va posar el cognom de la seva mare.
Tot i que el talent musical va aparèixer aviat, Wagenaar no va rebre lliçons de piano, violí, teoria i composició fins als 13 anys. Els seus primers professors d'orgue van ser el compositor Rijk Hol i l'organista Samuel de Lange. El 1892 va prendre lliçons de contrapunt amb Heinrich von Herzogenberg a Berlín.
Wagenaar va tocar com a violinista a l'orquestra de la ciutat d'Utrecht. Des de 1887 ocupava una plaça de professor de teoria a l'escola de música d'Utrecht, i el 1888 era -entre altres coses- per la seva interpretació de les obres de Bach i com a improvisador-organista a la catedral d'Utrecht. El 1896 va ser nomenat cap de l'escola de música d'Utrecht. El 1916 va rebre un doctorat honoris causa per la Universitat d'Utrecht. De 1919 a 1937 Wagenaar va ser director del Conservatori Reial de l'Haia. També va treballar com a director de cor a Utrecht, Arnhem, Leiden i La Haia, i va dirigir les estrenes holandeses de nombroses composicions nacionals i estrangeres.
Entre els estudiants de Wagenaar hi havia Willem Pijper, Helena Johanna van Lunteren-Hansen, Peter van Anrooy i el seu fill Bernard Wagenaar.
La seva tomba es troba al cementiri holandès Oud Eik en Duinen a La Haia.

## Treballs

Com un dels principals compositors holandesos de la seva època, Wagenaar va crear òperes, cantates, música d'orgue i obres orquestrals, especialment diverses obertures. En les seves composicions orquestrades amb colors, que sovint presenten elements humorístics en les obres musicals-dramàtiques, es poden reconèixer les influències estilístiques d'Hector Berlioz i, encara més, les de Richard Strauss.

## Selecció de treball

* De schipbreuk, Cantata (1889)
* De doge van Venetië, Òpera basada en Shakespeare (1899)
* Driekoningenavond, Obertura basada en Shakespeare
* King Lear, Obertura op. 9, basada en Shakespeare
* Cyrano de Bergerac, Obertura op. 23 (1905)
* Saul en David, poesia simfònica op. 24 (1906)
* De getemde feeks, Obertura basada en Shakespeare (1909)
* De Cid, Òpera (1916)
* Amphitrion, Obertura op. 45 (1938)
* Calme des nuits, per Cor a cappella

## Bibliografia

* Wagenaar, Johan. A: MGG Online, ed. de Laurenz Lütteken (cal subscripció).
# Agustí Franch Reche

Agustí Franch Reche (Manresa, 1976) és escriptor i dramaturg, autor d’obres de teatre, de guions per a televisió, de contes infantils i de novel·les.
En l’àmbit televisiu, dirigeix el Club Piolet (“el Súper3 d’Andorra”, a AndorraTV) i ha estat guionista de les sèries Laura (1998-1999) i Happy House (1999), així com dels programes de TV3 (S)avis i Anecdotari, històries singulars.
En el món del cinema, ha estat el guionista de la pel·lícula El fred que crema, basada en el seu text teatral anterior Fred. La pel·lícula ha estat dirigida per Santi Trullenque, i estrenada als cinemes el gener del 2023.
En l'àmbit del teatre, a més de ser autor de diverses obres, fou membre fundador de la Cia. Inevitables, especialitzada a portar a escena històries socials a través de produccions de petit format.
També ha escrit diverses novel·les i alguns contes infantils.

## Obres

Algunes de les obres d'Agustí Franch són:

### Novel·la

* Generacions.
* Sota le llei de Murphy (2005), Columna Edicions, 250 p., Premi Ciutat de Badalona.
* L’home que feia núvols de sucre (2021), Editorial Mesclant, sobre la necessitat de felicitat en l’últim tram de la vida.

### Teatre

* Tira-tira o la fábrica de tiras (2004), teatre infantil, sobre el treball infantil.
* Entre pocs i massa (2007), una comèdia.
* Operació Bolquer (2010).
* Fred, sobre la Segona Guerra Mundial.
* Coitus (2019), sobre les relacions de parella.
* Exit (2019), una comèdia.
* Ximpanzé (2021), un monòleg sobre el món de les persones trans.
* Solstici (2023), sobre els trastorns mentals.

### Guió de pel·lícules

* El fred que crema (2023), dirigida per Santi Trullenque.

## Referències

* 1 2 ««A vegades penso que com a novel·lista soc un farsant; fent guions, en canvi, sento que no enganyo ningú»». Nació Manresa (entrevista, per Aina Font), 16-01-2023. [Consulta: 7 febrer 2023].
* 1 2 «Agustí Franch, de la comèdia sobre tòpics de parella al drama de la Segona Guerra Mundial». Nació Manresa (entrevista, per Aina Font), 09-05-2019. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Happy House (Serie de TV)». Filmaffinity. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Agustí Franch Reche». Grup62. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Tribut d'Agustí Franch a l'amor en la tercera edat en la novel·la 'L'home que feia núvols de sucre'». AndorraDifusió, 08-06-2021. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Libros. Tira-tira o la fábrica de tiras». La Vanguardia. [Consulta: 7 febrer 2023].
# Setge d'Arle (430)

El setge d'Arle del 430 fou el segon intent de setge al que els visigots van intentar sotmetre a la ciutat d'Arle, si bé és un episodi menor en l'enfrontament entre romans i visigots. Davant de la presència militar del general romà Aeci, els visigots es rendiren i es retiraren.

## Context

Amb la mort de l'emperador Honori el 423 i el desordre causat en la successió al tron imperial, els visigots, que eren federats de l'imperi des del 418, i estaven establerts a l'Aquitània, amb capital a Tolosa, havien aprofitat l'avinentesa per atacar les terres de la Narbonesa, per intentar accedir a la Provença, assetjant per primera vegada Arle el 425, sense èxit gràcies a l'arribada del general romà Aeci, amb qui els visigots pactaren la pau.

## Setge

La pau entre romans i visigots fou, de fet, duradora. Però el 430 es va trencar quan els visigots van intentar assetjar novament la ciutat d'Arle, però els visigots en trobar-se amb l'oposició militar d'Aeci, davant de qui ja havien perdut el setge anterior, es van rendir i es retiraren a Tolosa, i no seria fins al 435 quan intentarien novament un moviment.

## Referències

* ↑ Wolfram, 1990, p. 175.
* 1 2 Valverde Castro, 2000, p. 48.
* ↑ Abadal i de Vinyals i Sánchez Cantón, 39.
* ↑ Collins, 1991, p. 123.
* ↑ Petersen, 2013, p. 43-44.
* 1 2 Bury, 1911, p. 279.

## Bibliografia

* Abadal i de Vinyals, Ramon d'; Sánchez Cantón, Francisco Javier. Del reino de Tolosa al reino de Toledo (en castellà). Madrid: Real Academia de la Historia, 1960.
* Bury, J.B (Dir.). Cambridge Medieval History (en anglès). Nova York: Macmillan, 1911.
* Collins, Roger. La Europa de la alta edad media: 300-1000 (en castellà). Madrid: Ediciones Akal, 1991. ISBN 84-460-1267-7.
* Petersen, Leif Inge Ree. Siege Warfare and Military Organization in the Successor States (400-800 AD) (en anglès). Brill Publishing, 2013.
* Valverde Castro, María Rosario. Ideología, simbolismo y ejercicio del poder real en la monarquía visigoda: un proceso de cambio (en castellà). Salamanca: Ediciones Universidad de Salamanca, 2000. ISBN 84-7800-940-X.
* Wolfram, Herwig. History of the Goths (en anglès). Berkeley i Los Angeles: University of California Press, 1990. ISBN 0-520-06983-8.
# L'illa dels oblidats

L'illa dels oblidats (títol original en noruec Kongen av Bastøy) és una pel·lícula dramàtica d'acció del 2010 dirigida per Marius Holst. La pel·lícula es va estrenar a Noruega el 17 de desembre de 2010 i es va projectar després als festivals de cinema d'Estocolm (gener de 2011), Rotterdam (febrer de 2011) i al Lübeck Nordic Film Days 2011. Ha estat doblada al català.
La història es basa en fets reals que van passar a la presó de Bastøy. La pel·lícula és un relat ficcionat d'una rebel·lió al reformatori de Bastøy el maig de 1915. El reformatori estava situat a l'illa de Bastøy del fiord d'Oslo al sud del municipi d'Horten, al comtat de Vestfold. El govern noruec va comprar l'illa el 1898 per 95.000 corones i el reformatori es va obrir el 1900. El rodatge de Kongen av Bastøy va tenir lloc principalment a Estònia.

## Argument

A l'illa de la presó per a joves de Bastøy, el pres acabat d'arribar Erling «C19» aviat es fa amic d'Olav «C1». Sota el govern del guardià Håkon, Erling entoma el dur hivern i els maltractes per part del personal.

## Premis

Va rebre el Premi del Públic de la Secció Oficial de la XXXII edició de la Mostra de València.

## Referències

* ↑ Fernández, Fausto. «La isla de los olvidados» (en espanyol europeu). Fotogramas, 25-10-2011. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ «King of Devil's Island (2010) - IMDb» (en anglès americà). [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ L'illa dels oblidats a esadir.cat
* ↑ «Review: 'King of Devil's Island'». Variety, 10-02-2011.
* ↑ Torrero, Soledad. «La isla de los olvidados - Críticas | Sinopsis | Comentarios» (en castellà), 19-12-2012. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ Palmarés de la XXXII Mostra de Valencia, el Festival de Cine de Acción y Aventura, espinof.com
# Téntol

Téntol és un programa de ràdio emès a IB3 Ràdio d'entreteniment i divulgació sobre el patrimoni lingüístic de les Balears. El dirigeix la periodista Margalida Mateu.
El programa s'emet de dilluns a divendres de 15 h a 18 h. En la primera hora de programa hi ha un concurs en viu en en què s'enfronten dos jugadors que han de contestar preguntes de cultura general, llengua i desafiaments. Seguidament hi ha una taula de redacció amb les notícies del dia i, finalment, hi ha un espai de col·laboradors i entrevistes.
El programa serveix per donar a conèixer la riquesa lingüística i patrimoni de llengua, actualitat i cultura de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ «IB3 a la carta | Téntol Ràdio». [Consulta: 12 novembre 2024].
# Palau Solterra (Torroella de Montgrí)

El Palau Solterra de Torroella de Montgrí (Baix Empordà) és un edifici inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Des del 2000, és una de les seus de la Fundació Vila Casas, on s'exposa fotografia contemporània.

## Història

És un notable edifici senyorial dels segles xv-xvi, i sembla que el va fer construir la família Sanesterra de Santaeugènia. Posteriorment va passar als Sarriera-Pons, comtes de Solterra.
A finals del segle xix, Robert Robert i Surís (1851-1929), primer marquès de Robert i comte de Torroella, va encarregar-ne la reforma i ampliació a l'arquitecte Joan Martorell i Montells. Entre 1929-1934, Rafael Masó i Valentí hi realitzà una nova reforma per encàrrec de Joaquim de Robert i de Carles.

## Descripció

És un edifici amb tres façanes, que donen als carrers de l'Església (oest), de les Cadires (nord) i de l'Hospital (est).
La part més antiga és la que té accés pel carrer de l'Església. El sector esquerra de la façana d'aquest carrer és gòtic (portal dovellat, finestral tripartit d'arquets trilobulats, finestra trilobulada, sembla que traslladats d'un altre indret a començament del segle XX). El sector oest és plenament renaixentista, amb una porta i una finestra amb llindes i muntants decorats
Les altres dues façanes, construïdes o refetes posteriorment, segurament a finals del segle xix (a l'angle que formen les dues façanes hi ha l'escut dels Robert amb la data 1893), dins d'un estil neoclàssic, sembla que responen a un projecte de Joan Martorell, un dels primers arquitectes del país que va aconseguir d'harmonitzar els seus pròpis projectes i les seves pròpies solucions en restauracions d'edificis històrics, gòtics, renaixentistes, etc
L'element més interessant del palau és, però, el pati renaixentista, un dels pocs exemples que s'han conservat, al qual l'arquitecte Rafael Masó va donar un tractament gairabé esceneogràfic a inicis del segle xx.

## Vegeu també

* Palau Solterra-Barberà
* Palau Robert

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Palau Solterra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Palau Solterra». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Reforma Casa del Marquès de Robert (antic Palau Solterra)». L'obra de Rafael Masó (exposició). Fundació Rafael Masó.

## Enllaços externs

* «Palau Solterra». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Cal Pau Canterer

Cal Pau Canterer és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de grans dimensions, entre mitgeres, que consisteix en planta baixa i dos pisos. La porta principal consisteix en un gran arc de mig punt amb portes de fusta; en aquesta planta no trobem més obertures. En els pisos superiors trobem tres finestres rectangulars per planta sense cap mena de decoració. La teulada és a dues vessants amb un petit ràfec que sobresurt de la façana.

## Referències

* ↑ «Cal Pau Canterer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Cal Porret

Cal Porret és una casa al municipi de Cornudella de Montsant (Priorat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Casa de planta baixa i un pis a la façana principal que ha sofert ampliacions i reformes. La planta baixa és de paret de pedra irregular, i el pis de paret de tàpia. Les parets del carrer Nou són arrebossades, i totes tenen reforç de carreu als angles. A la façana principal s'hi obren dos balcons no sobresortits amb barana de fusta, i a la del carrer Nou hi ha balcons sortits i de construcció moderna. Les portes principal i del darrere tenen dentells de pedra que suporten una biga de fusta, constituint una llinda recta. A l'interior de l'entrada, que és enrajolada, hi ha dues arcades gòtiques de pedra d'una amplada de 50 cm que suporten el pis superior.
Es tracta, possiblement, de la casa millor conservada de l'edat mitjana o, fins i tot, de l'única que es conserva d'aquell període en condicions regulars d'habitabilitat, atès que ha sofert condicionaments que no han afectat, però, la seva estructura primera. La seva proximitat a la plaça de la vila fa que hom hagi de considerar l'edificació com a component del primitiu nucli urbà. De forma versemblant, a la fi del segle passat o principis de l'actual, hom refeu les parets posteriors per la incorporació de balcons i, segurament, reformes interiors. La façana davantera acusa també una ampliació per la banda esquerra, realitzada en una època indeterminada.

## Referències

* 1 2 «Cal Porret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Làmpada d'inducció

Una làmpada d'inducció o llum d'inducció és una nova llum que pot il·luminar sota el principi d'inducció electromagnètica, però sense elèctrodes de contacte.

## Descripció

Es basa en la descàrrega elèctrica en un gas a baixa pressió. La làmpada d'inducció és una barreja entre làmpada de mercuri i fluorescent. La seva principal característica és que no necessita elèctrodes per originar la ionització aquest és substituït per una bobina d'inducció sense filaments. Es crea un camp electromagnètic que introdueix el corrent elèctric al gas, provocant la seva ionització. L'avantatge principal que ofereix aquest avenç és l'enorme augment de la vida útil del llum.

## Plasma

Ceravision ha introduït una làmpada i una lluminària combinades amb el nom comercial Alvara per al seu ús en aplicacions d'enllumenat públic i d'enllumenat públic. Utilitza una guia d'ones de quars òpticament transparent amb un cremador integral perquè hi passi tota la llum del plasma. La font petita també permet que la lluminària utilitzi més del 90% de la llum disponible en comparació amb el 55% dels accessoris HID típics. Ceravision reclama la qualificació d'eficàcia de lluminària (LER) més alta de qualsevol llum encesa mercat, i haver creat la primera làmpada de plasma d'alta eficiència (HEP). Ceravision utilitza un magnetró per generar la potència de RF necessària i reclama una vida útil de 20.000 hores. La làmpada LIFI de Luxim reclama 120 lúmens per watt de RF (és a dir, abans de tenir en compte les pèrdues elèctriques). La tecnologia s'ha utilitzat a la llum de capçal mòbil ROBIN 300 Plasma Spot, i en els televisors Panasonic.

## Referències

* ↑ Cleveland, Cutler J.; Morris, Christopher G. Dictionary of Energy: Expanded Edition (en anglès). Elsevier, 2009, p. 263. ISBN 0080965172.
* ↑ Procediment per determinar les qualificacions d'eficàcia de lluminària per a lluminàries industrials de descàrrega d'alta intensitat (HID) Arxivat 1 de maig de 2009 a Wayback Machine.
* ↑ «Luxim llança LIFI STA-40 series solid Fonts de llum de plasma d'estat» (en anglès americà). [Consulta: 30 octubre 2019].
* ↑ «Robe Launches ROBIN 300 Plasma Spot». Robe lighting, 27-04-2009.
* ↑ «The gift of LIFI: Panasonic projection TVs don't burn out». cnet, 09-01-2007.

## Enllaços externs

* Electrodeless Induction Lamps, Electric Lamp Technology
# .cl

.cl és el domini de primer nivell territorial (ccTLD) de Xile i és administrat per la Universitat de Xile. El registre de dominis de segon nivell en virtut d’aquest TLD està obert a qualsevol persona, tal com va establir el Reglament actual per a l’operació del registre de noms de domini .Cl des de desembre de 2013, que va eliminar el requisit dels registradors estrangers amb un contacte local amb Una tirada, el número d’identificació nacional xilena.
El registre de noms que inclouen lletres accentuades (á, é, é, de, th), ñ i ü es va obrir el 2005.
Des de l’abril de 2011, admet DNSSEC.
Microsoft l'utilitzava en un Hack de domini per al seu servei de xarxes socials So.cl. Oracle Corporation va utilitzar el domini hack ora.cl com a escurçament d'URL

## Referències

* ↑ NIC Chile. «Carta enviada por el Sr. Rector de la Universidad de Chile al Sr. Contralor General de la República». www.nic.cl, 19-11-2001. [Consulta: 12 maig 2011].
* ↑ La Verdadera y Real Historia de Internet en Chile (University of Chile)
* ↑ NIC Chile. «Reglamentación para el funcionamiento del Registro de Nombres del Dominio .CL». www.nic.cl, 01-12-2013. [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ NIC Chile. «NIC Chile anuncia modificación a la Reglamentación». www.nic.cl, 20-09-2005. [Consulta: 15 març 2016].
* ↑ NIC.cl. «Extensiones de seguridad DNSSEC disponibles para todos los dominios .CL», 14-12-2011. [Consulta: 15 març 2016].
* ↑ «NIC Chile».
Dominis de primer nivell territorial :
Dominis de primer nivell internacionalitzats :
Alfabet ciríl·lic:
.бел (.bel, Belarús)
.қаз (.qaz, Kazakhstan)
.мкд (.mkd, Macedònia)
.мон (.mon, Mongòlia)
.рус (.rf, gent de parla russa)
.рф (.rus, Rússia)
.срб (.srb, Sèrbia)
.укр (.ukr, Ucraïna)
Alfabet àrab:
الجزائر. (al-Jazā'ir, Algèria)
مصر. (masr, Egipte)
بھارت. (bharat, Índia)
ایران. (Iran)
الاردن. (al-urdun, Jordània)
فلسطين. (filastin, Territoris Palestins)
پاکستان. (pakstan, Pakistan)
قطر. (qatar, Qatar)
السعودية. (al-saudiah, Aràbia Saudí)
سوريا. (sūryā, Síria)
تونس. (tunis, Tunísia)
امارات. (emarat, UAE)
عمان. (Oman)
مليسيا. (maleesya, Malàisia
المغرب. (almahgrib, Marroc)
سودان. (Sudan)
اليمن. (alyemen, Iemen)
Alfabets indis:
.বাংলা (bangla, Bangladesh)
.ভারত (bharôt, Índia)
.भारत (bharat, Índia)
.భారత్ (bharat, Índia)
.ભારત (bharat, Índia)
.ਭਾਰਤ (bharat, Índia)
.இந்தியா (inthiyaa, Índia)
.ලංකා (lanka, Sri Lanka)
.இலங்கை (ilangai, Sri Lanka)
.ไทย (thai, Tailàndia)
.சிங்கப்பூர் (cinkappūr, Singapur)
Caràcters xinesos:
.中国 (Zhōngguó, Xina)
.中國 (Zhōngguó, Xina)
.香港 (Hong Kong)
.台灣 (Taiwan)
.台湾 (Taiwan)
.新加坡 (Xīnjiāpō/Sin-ka-po, Singapur)
Altres alfabets i escriptures del món:
.გე (ge, Geòrgia)
.한국 (Hanguk, Corea del Sud) :
ccTLDs internacionalitzats proposats :
.бг (bg, Bulgària, rebutjat) .κπ (kp, Xipre) .ελ (el, Grècia, rebutjat) ישראל. (yisrael, Israel) .日本 (nippon, Japó) .ລາວ (lao, Laos) :
Altres dominis :
Reservats / sense assignarAssignats / sense úsEn fase de desaparició / Entrada a ISO 3166-1 esborradaRetirats / esborratsProposats
.bl .bq .eh .mf
.bv .gb .sj
.su
.bu .cs .dd .um .yu .zr .an .tp
.ct :
Vegeu també Dominis de primer nivell genèrics :
Viccionari
# Family Cash

Family Cash és una cadena de supermercats valenciana amb seu a Xàtiva, ciutat on va ser fundada el 17 de febrer de 2013. Family Cash és el patrocinador principal del club Alzira Futbol Sala.

## Referències

* ↑ «L'empresa valenciana Family Cash obre el seu primer hipermercat a Catalunya». Nació Digital, 14-05-2020. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ Vázquez, Cristina. «Cómo un bazar de Xàtiva se convierte en una cadena de hipermercados que factura 297 millones de euros» (en castellà), 05-08-2021. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ «Family Cash: de bazar de pueblo a facturar 297 millones» (en castellà), 31-08-2021. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Family Cash creará 130 nuevos puestos de trabajo» (en castellà), 26-09-2022. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ Chordà, David. «El Alzira FS cierra la primera vuelta sin ganar ante su público» (en castellà), 11-12-2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
# Llinda de coure de Tell al-'Ubaid

La Llinda de Tell al-'Ubaid o Relleu d'Anzu és un gran plafó de coure trobat a l'antiga ciutat sumèria de Tell al-'Ubaid, al sud de l'Iraq. Excavat per l'arqueòleg anglés Henry Hall el 1919, el fris és una de les escultures de metall més grans que han sobreviscut de l'antiga Mesopotàmia i es troba encara al Museu Britànic.

## Descobriment

Fou descoberta el 1919 en la base dels fonaments del temple de tova i rajola al jaciment sumeri aïllat de Tell al-'Ubaid, a prop de l'antiga ciutat d'Ur al sud de l'actual Iraq. Els arqueòlegs han determinat a partir de les inscripcions i escultures trobats que el temple estava dedicat a la dea Ninhursag. Segons el lloc on es va trobar, sembla que aquest gran plafó de coure era damunt la porta del temple, decorant la llinda, a la vista del poble.

## Descripció

L'impressionant relleu de metall es va trobar en un estat lamentable i es va haver de restaurar. La figura central en la llinda restaurada mostra l'àguila amb cap de lleó Anzu, que era el símbol del déu Ninurta. Flanquejant-lo, hi ha dos cérvols, un dels caps dels quals ha estat totalment reconstruït. El relleu és una peça molt gran de coure i gairebé sembla separar-se'n del fons. Que un objecte d'aquesta grandària i antiguitat haja sobreviscut és excepcional, ja que en l'antiguitat la majoria d'objectes de metall acabaven fosos en lingots pel seu valor.

## Referències

* ↑ «British Museum Highlights». Arxivat de l'original el 18 d'octubre de 2015. [Consulta: 2 desembre 2020].
* ↑ «Relief | British Museum» (en anglés). [Consulta: 6 juny 2024].

## Vegeu també

* Toro de coure de Tell al-'Ubaid.