OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alnair

Alnair (Alfa de la Grua / α Gruis) és l'estel més brillant de la constel·lació de la Grua, amb magnitud aparent +1,73. El seu nom prové de l'àrab النائر (an-nayyir), i significa «la brillant». A la Xina era coneguda com a Ke.
Al Nair és una subgegant blanc-blavosa calent de tipus espectral B7IV, la temperatura efectiva del qual és de 13.500 K. És tan lluminosa com 380 sols -incloent-hi la radiació emesa a la regió de l'ultraviolat- i té un radi, calculat a partir de la mesura directa del seu diàmetre angular, 3,3 vegades més gran que el solar. Com altres estels del seu tipus, rota a gran velocitat, 120 vegades més de pressa que el Sol. La seva velocitat de rotació és d'almenys, 236 km/s, completant un gir en menys d'un dia. Quant al seu estat evolutiu, està prop de concloure la fusió nuclear del seu hidrogen intern encara que potser haja aconseguit ja aquest punt. La seva edat s'estima en 100 milions d'anys.
D'altra banda és un estel «molt normal», tant que se la considera com el prototip de la seva classe. Atès que té un espectre simple amb poques línies d'absorció produïdes pels àtoms de la seva atmosfera, se la utilitza com a «fons» per estudiar el gas interestel·lar. S'hi troba a 101 anys llum de distància del Sistema Solar.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 pc--The Southern Sample» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 02-06-2006, pàg. 161–170. DOI: 10.1086/504637.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ Robert Rich «Spectroscopy of New High Proper Motion Stars in the Northern Sky. I. New Nearby Stars, New High-Velocity Stars, and an Enhanced Classification Scheme for M Dwarfs» (en anglès). Astronomical Journal, 3, 3-2003, pàg. 1598–1622. DOI: 10.1086/345972.
* ↑ LTT 8869 -- High proper-motion Star (SIMBAD)
* ↑ Allen, Richard Hinckley. «Grus». A: Courier Dover Publications. Star Names — Their Lore and Meaning (en anglès), 1889, p. 563. ISBN 0-486-21079-0.
* 1 2 Al Nair (Stars, Jim Kaler)
* ↑ Su, K. Y. L.; Rieke, G. H.; Stansberry, J. A.; Bryden, G.; Stapelfeldt, K. R.; Trilling, D. E.; Muzerolle, J.; Beichman, C. A.; Moro-Martin, A.; Hines, D. C.; Werner, M. W. «Debris Disk Evolution around A Stars». The Astrophysical Journal, 653, 1, 2006. pp. 675-689.
# Alpha Sculptoris

Alpha Sculptoris (α Scl / α Sculptoris / HD 5737) és un estel situat en la constel·lació de l'Escultor de magnitud aparent +4,30.
Alpha Sculptoris és un gegant blanc-blavós de tipus espectral B7IIIp. Situada a aproximadament a 680 anys llum del sistema solar, està classificada com un estel variable de tipus SX Arietis la lluentor del qual varia 0,01 magnituds. És aproximadament 1700 vegades més lluminosa que el Sol, sent la seva temperatura superficial de 14.000 K. El seu diàmetre és 7 vegades major que el solar i la seva massa és de 5,5 masses solars.
Alpha Sculptoris és una representant dels anomenats estels Bw o estels amb línies febles d'heli, on l'abundància superficial d'heli és especialment baixa; el contingut d'heli en Alpha Sculptoris és el 45 % de l'habitual. Paral·lelament, les abundàncies d'altres elements com a silici, titani i manganès, són extraordinàriament altes. La lenta rotació de l'estel és responsable d'això; les capes exteriors de l'estel romanen inalterades, permetent que alguns elements s'enfonsin a l'interior mentre que uns altres afloren cap a la superfície. La velocitat de rotació de Alpha Sculptoris és de només 14 km/s, molt baixa en comparació d'altres estels de tipus B.

## Referències

* ↑ «Photoelectric magnitudes and colours of Southern stars». Royal Observatory bulletins, 1962, pàg. 103–248.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Oleg Kochukhov «Interferometry of chemically peculiar stars: theoretical predictions versus modern observing facilities» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 23-07-2014, pàg. 1629–1642. DOI: 10.1093/MNRAS/STU1259.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 «On the nature of sn stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2-2014, pàg. 128–128. DOI: 10.1051/0004-6361/201322091.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «On the nature of sn stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2-2014, pàg. 128–128. DOI: 10.1051/0004-6361/201322091.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ Alpha Sculptoris (SIMBAD)
* 1 2 Alpha Sculptoris (Stars, Jim Kaler)
# Protheosodon coniferus

Protheosodon coniferus és una espècie extinta de mamífer litoptern de la família dels proterotèrids que visqué a Sud-amèrica durant l'Oligocè, fa entre 21 i 29 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província argentina de Chubut. Es tracta de l'única espècie del gènere Protheosodon. A diferència d'alguns proterotèrids més recents, encara tenia la dentadura completa. No tenia cap diastema. Les dents incisives inferiors eren relativament petites i poc especialitzades. El nom genèric Protheosodon significa ‘abans de Theosodon’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Protheosodon coniferus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ Thenius, 1969, p. 91.
* ↑ Palmer, 1904, p. 514 i 515.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
* Thenius, E. Phylogenie der Mammalia: Stammesgeschichte der Säugetiere (einschließlich der Hominiden) (en alemany). Walter de Gruyter & Co., 1969. DOI 10.1515/9783111646824. ISBN 9783111646824.
# Carles Barranco

Carles Barranco (València, 1955 - València, 2002) va ser un cantant valencià.
Publicà un únic LP (Miralls) a Pu-put! (segell català de Zafiro, dirigit per Antoni Parera Fons) l'any 1978, amb una presentació de Joan Fuster que n'ocupà quasi tota la coberta. Conté moltes cançons pròpies (destaca "Cançó d'amor i de noces"), alguns temes coescrits amb altres autors, com Toni Mestre, i la musicació d'un poema de Vicent Andrés Estellés ("Jorns de festeig"). Tot plegat, arranjat amb predomini de les cordes per dos excel·lents músics: Enric Esteve i Toni Xuclà.
En els darrers anys, abans de la seva mort esdevinguda el 2002, s'havia dedicat a la fotografia: va ser el responsable de les cobertes de diversos discos de Joan Amèric.

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 99.

## Enllaços externs

* Article del periòdic El País sobre Carles Barranco. (castellà)
* Audició de la cançó "I direm qui som" de Carles Barranco. (català)
* Audició de la cançó "Jorns de festeig" de Carles Barranco. (català)
# Pseudacris maculata

Pseudacris maculata és una espècie de granota que es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ IUCN «Pseudacris maculata:» (en anglès). IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2015, 25-08-2015. DOI: 10.2305/iucn.uk.2015-4.rlts.t136004a78906835.en.
# Anser (estrella)

Anser (Alfa de la Guineueta / α Vulpeculae) és l'estel més brillant de la constel·lació de la Guineueta, amb magnitud aparent +4,44. El seu nom, provinent del nom tradicional de la constel·lació en llatí Vulpecula cum Ansere, fa referència a l'oca (Anser) que antigament figurava en la constel·lació al costat de la guineu.
Anser és una geganta vermella de tipus espectral M0III amb una temperatura superficial de 3850 K. D'una grandària 53 vegades major que el radi solar —valor obtingut a partir de la mesura del seu diàmetre angular—, la seva lluminositat és equivalent a 390 sols. Un alt contingut de nitrogen —gairebé el doble que en el Sol— suggereix que els subproductes procedents de la fusió termonuclear d'una capa d'hidrogen al voltant d'un nucli inert, estan arribant a la superfície. Per contra, l'abundància de metalls més pesants és baixa, sent el seu contingut de ferro equivalent a 2/3 del que té el Sol.
Anser forma una estrella doble òptica amb 8 Vulpeculae, una gegant taronja de tipus espectral K0III i magnitud +5,82. Encara que visualment ambdues estan separades només 7 minuts d'arc, 8 Vupeculae es troba un 60 % més allunyada que Anser. Aquesta última es troba a 297 anys llum de la Terra.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ Henrique Schmitt «Fundamental Parameters of 87 Stars from the Navy Precision Optical Interferometer» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 20-12-2017, pàg. 30-45. DOI: 10.3847/1538-3881/AA9D8B.
* ↑ «XHIP: An extended hipparcos compilation» (en anglès). Astronomy Letters, 5, 5-2012, pàg. 331-346. DOI: 10.1134/S1063773712050015.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ Caroline Soubiran «Gaia Data Release 2. The catalogue of radial velocity standard stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832795.
* ↑ Verne V. Smith «The chemical composition of red giants. II. Helium burning and the s-process in the MS and S stars» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1986, pàg. 843–863. DOI: 10.1086/164823.
* 1 2 Alfa Vulpeculae (SIMBAD)
* ↑ Traditional Star Names (Name of Stars)
* 1 2 Anser (Stars, Jim Kaler)
# Acoelodus

Acoelodus és un gènere extint de mamífers notoungulats que visqueren a Sud-amèrica durant l'Eocè, fa entre 38 i 56 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província argentina de Chubut. Fou descrit a partir d'un fragment de branca mandibular esquerra que encara presentava la segona i tercera premolars inferiors bastant desgastades i un tros de la quarta. El nom genèric Acoelodus significa ‘sense dent buida’ i es refereix al fet que les dents molars inferiors manquen de les cavitats internes que es donen en altres mamífers primitius sud-americans.

## Referències

* 1 2 Entrada «Acoelodus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ Simpson, 1970, p. 8.
* ↑ Palmer, 1904, p. 75.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
* Simpson, G. G. «Mammals from the early Cenozoic of Chubut, Argentina» (en anglès). Breviora, 360, 1970, pàg. 1-13.
# Ixopo

Ixopo és un poble situat en un afluent del riu Mkhomazi, a la regió de KwaZulu-Natal (Sud-àfrica), i forma part d'una important plantació de sucre i d'una àrea forestal.
Durant un temps, Ixopo va ser coneguda com a Stuartstown, després que M Stuart, magistrat resident del districte d'Ixopo, fos mort en el transcurs de la batalla d'Ingogo el 1881. El seu nom deriva de l'onomatopeia en llengua Zulu eXobo, que descriu el so que fan els bous de la zona.
Ixopo és conegut sobretot per la famosa descripció que en fa Alan Paton en les primeres línies de la seva obra Cry, The Beloved Country: "Hi ha una bonica carretera que va d'Ixopo fins als turons. Aquests turons són de pendents suaus, verds d'herba; un encant per als ulls - tant, que ningú encara no ha sabut dir-ho ni en prosa ni en vers."
El poble té dues escoltes, inclòs un institut, amb una gran proporció d'alumnes internats que provenen de pobles del voltant (tals com Bulwer, Underberg o Creighton) i que són massa petits per justificar la construcció i el manteniment d'una escola de secundària.
Des de mitjans dels anys '80 del segle xx, Ixopo té una estació de tren de la línia Umzinto - Donnybrook.
Abans i després que Sud-àfrica esdevingués una democràcia, a principis de la dècada de 1990, Ixopo va ser el centre dels enfrontaments armats entre els partits polítics del Congrés Nacional Africà i el Partit Inkatha per la Llibertat.
El Buddhist Retreat Centre, un dels majors centres budistes de Sud-àfrica, es troba a Ixopo.

## Enllaços externs

* http://www.ixopohigh.co.za/ Arxivat 2013-06-30 a Wayback Machine. - Institut d'Ixopo

## Referències

* ↑ «Dictionary of Southern African Place Names (Public Domain)» p. 421. Human Science Research Council.
* ↑ http://www.sa-venues.com/attractionskzn/ixopo.php
* ↑ Paton, Alan Plora, pàtria estimada (2011) Club Editor, Barcelona. Traducció de Ramon Planes.
# Zaiga Jansone

Zaiga Jansone-Ivanova (Riga, 24 de gener de 1951) és una extennista i entrenadora soviètica.

## Biografia

Filla de Jānis Jansone, que també fou el seu primer entrenador. Va representar els clubs Daugava (Riga), CSKA (Moscou) i ASK (Riga), i fou entrenada també per Serguey Andreev i Semyon Belits-Geiman.
Durant els primers anys de la dècada del 1970 va formar parella amb Olga Morozova per guanyar cinc ocasions consecutives el campionat soviètic en dobles. Individualment només va aconseguir disputar la final l'any 1970, curiosament enfront Morozova, però fou derrotada. El seu millor resultat en un Grand Slam fou arribar a quarta ronda de Wimbledon l'any 1971.
Ja retirada com a jugadora, es va graduar el 1981 en la Universitat de Letònia en periodisme, però bàsicament va exercir com a entrenadora, primer a "Jūrmala Sports School", i el 1993 va crear la seva pròpia escola "Zaiga Jansone-Ivanova Tennis School" en la mateixa ciutat.
Va participar en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic (1968) en l'esdeveniment de tennis, que fou esport de demostració i d'exhibició. Va disputar cinc de les sis les proves en les quals podia participar, dues de demostració (individual i dobles mixts amb Vladimir Korotkov) i les tres d'exhibició (individual, dobles femenins amb Cecilia Rosado i dobles mixts amb Vladimir Korotkov). En les dues darreres proves va aconseguir guanyar una medalla olímpica, la de bronze en dobles femenins i la d'or en dobles mixts.

## Enllaços externs

* Zaiga Jansone a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
# Carles d'Ollers

Carles d'Ollers va néixer probablement a Barcelona al segle xvi.Rector de la Universitat de l'Estudi General de Barcelona l'any 1586.

## Biografia

Carles d'Ollers, doctor en dret civil i canònic; jurista. Va ser nomenat Rector de la Universitat de l'Estudi General de Barcelona l'any 1586 quan era assessor de la Batllia General.
El seu nomenament generà tensió i aldarulls en ser acusat d'incompatibilitats per catedràtics i estudiants que no van veure amb bons ulls que fos assessor jurídic de la Batllia i proposaren un altre rector. Els consellers finalment el van destituir del càrrec i el va succeir Francesc Robuster. Va morir probablement a Barcelona a finals del segle XVI o principi del segle xvii.

## Referències

* ↑ Fernández Luzón, Antonio. La Universidad de Barcelona en el siglo XVI. Barcelona : Publicacions i Edicions de la Universidad de Barcelona, 2005, p. 102. (Consulta: 27 novembre 2014)

## Bibliografia

* Fernández Luzón, Antonio. La Universidad de Barcelona en el siglo XVI. Barcelona : Publicacions i Edicions de la Universidad de Barcelona, 2005. 342 p. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB
* "Venda d'una casa". 1586, juliol 23-24. Barcelona. Biblioteca de Catalunya. Disponible a: Catàleg de la Biblioteca de Catalunya
# Polla blava comuna

La polla blava, gall de canyar o gall faver o fotja de bec vermell a les Balears (Porphyrio porphyrio) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids, de l'orde dels gruïformes. És sedentària i habita en aiguamolls i canyars de vegetació densa del sud d'Europa (el sud e la península Ibèrica, Sicília, Sardenya, el Marroc i Algèria). A l'Albufera de València, les poblacions de polles blaves són molt escasses a causa de la pressió urbanística de finals del segle xx i principis del xxi, i a la resta dels Països Catalans, és molt rara.
És un ocell de color blau amb zones més fosques a la part superior i més clares al pit. Té el bec robust i vermell, i les potes i dits molt llargs, també de color vermell. Duu una fava vermella al front.
Menja fulles de bova i algues de fons. És bo per menjar.

## Sistemàtica

Hi ha un total de 13 o més subespècies de polla blava que varien segons l'autor, que difereixen principalment pel color del plomatge. Les subespècies són agrupades en:
* Porphyrio porphyrio (Linnaeus) 1758.
** Porphyrio porphyrio bellus Gould 1841.
** Porphyrio porphyrio caspius Hartert 1917.
** Porphyrio porphyrio indicus Horsfield 1821.
** Porphyrio porphyrio madagascariensis (Latham) 1802.
** Porphyrio porphyrio melanopterus Bonaparte 1856.
** Porphyrio porphyrio melanotus Temminck 1820.
** Porphyrio porphyrio pelewensis Hartlaub & Finsch 1872.
** Porphyrio porphyrio poliocephalus (Latham) 1802.
** Porphyrio porphyrio porphyrio (Linnaeus) 1758.
** Porphyrio porphyrio pulverulentus Temminck 1826.
** Porphyrio porphyrio samoensis Peale 1848.
** Porphyrio porphyrio seistanicus Zarudni i Harms 1911.
** Porphyrio porphyrio viridis Begbie 1834.
Modernament però, i arran diversos estudis s'ha considerat que aquesta espècie és en realitat un complex que engloba sis espècies:
* Porphyrio porphyrio (sensu lato) - polla blava occidental (Western Swamphen).
* Porphyrio madagascariensis - polla blava africana.
* Porphyrio poliocephalus - polla blava capgrís.
* Porphyrio indicus - polla blava dorsinegra.
* Porphyrio pulverulentus - polla blava de les Filipines.
* Porphyrio melanotus - polla blava australasiana.

## Referències

* ↑ http://ibdigital.uib.es/greenstone/collect/monografiesHistoriaNaturalVolums/index/assoc/Monograf/ies_SHNB/_2016_vo/l024.dir/Monografies_SHNB_2016_vol024.pdf Arxivat 2018-02-01 a Wayback Machine.
* ↑ A les Balears també rep el nom de gall favat https://docplayer.es/83714272-Conreu-de-l-arros-i-l-explotacio-de-l-albufera-de-muro-i-sa-pobla-plecs-de.html
* ↑ G Sangster. 1998. Purple Swamp-hen is a complex of species. Dutch Birding 20: 13–22.
* ↑ JC García-R et SA Trewick. 2015. Dispersal and speciation in purple swamphens (Rallidae: Porphyrio). Auk 132: 140–155.
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.2). doi : 10.14344/IOC.ML.13.2.
* «Polla blava comuna». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Odontopodisma rubripes

Odontopodisma rubripes és una espècie d'ortòpter celífer de la família Acrididae és endèmica d'Hongria. El seu estat de conservació és vulnerable.

## Referències

* ↑ Orthopteroid Specialist Group 1996. Odontopodisma rubripes. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Downloaded on 10 August 2007.
* ↑ Nagy, B. (2005) Orthoptera fauna of the Carpathian basin - recent status of knowledge and a revised checklist, Entomofauna Carpathica 17:14-22
* ↑ Harz (1975) Die Orthopteren Europas II, Series Entomologica (Ser. Entomol.) 11:1-939, 3519 figs.
* ↑ Bei-Bienko & Mishchenko (1951) Keys to the Fauna of the U.S.S.R. [1963 English translation, no. 38], Locusts and Grasshoppers of the U.S.S.R. and Adjacent Countries, Zoological Inst. of the U.S.S.R. Academy of Sciences, Moscow/Leningrad 1:1-373 [1-400]
* ↑ Ramme (1951) Zur Systematik Faunistik und Biologie der Orthopteren von Südost-Europa und Vorderasien, Mitteilungen aus dem Zoologischen Museum in Berlin (Mitt. Zool. Mus. Berlin) 27:1-431, 39 plates
* ↑ Ramme (1931) Beiträge zur Kenntnis der palaearktischen Orthopterenfauna (Tettig. et Acrid.), Mitteilungen aus dem Zoologischen Museum in Berlin (Mitt. Zool. Mus. Berlin) 17(1):165-200, Tafel I
* ↑ Mishchenko (1952) Catantopinae. Orthoptera, IV (2)., The Fauna of Russia (= The USSR Fauna). New Series. (Fauna of Russia) 54:611
* ↑ «Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.». Species 2000: Reading, UK., 24-09-2012.
* ↑ OrthopteraSF: Orthoptera Species File. Eades D.C., Otte D., Cigliano M.M., Braun H., 2010-04-28
# Asellus Borealis

Asellus Borealis (Gamma del Cranc / γ Cancri) és un estel en la constel·lació del Cranc de magnitud aparent +4,67. L'origen del nom es relaciona amb el cúmul del Pessebre (M44), que es troba flanquejat per dos ases a l'est —Asellus significa «ase» en llatí—; Asellus Borealis és el que es troba més al nord, mentre que Asellus Australis (δ Cancri) és el més meridional.
Situada a 158 anys llum del Sistema Solar, Asellus Borealis apareix catalogada com una subgegant blanca de tipus espectral A1IV. Amb una temperatura superficial de 9400 K —estimada a partir del seu tipus espectral—, brilla amb una lluminositat equivalent a 29 sols, sent el seu radi el doble del radi solar. A partir d'aquests paràmetres es pot avaluar la seva massa, 2,3 vegades major que la del Sol, i indiquen que més que una subgegant és un estel blanc de la seqüència principal de 780 milions d'anys. La seva velocitat de rotació projectada, 79 km/s, comporta un període de rotació igual o inferior a 1,3 dies; la mescla de gasos a causa de la ràpida rotació comporta una composició química normal, excloent-la del grup dels estels peculiars.
Asellus Borealis té dues companyes visuals a 1 i 2 minuts d'arc respectivament. La segona d'elles, denominada Gamma Cancri B, és un estel binari. No obstant això, cap d'elles està gravitacionalmente unida a Asellus Borealis, simplement es troben en la mateixa línia de visió que aquesta.

## Referències

* ↑ Anne Cowley «A study of the bright A stars. I. A catalogue of spectral classifications» (en anglès). Astronomical Journal, 4-1969, pàg. 375–406. DOI: 10.1086/110819.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2-2007, pàg. 671–682. DOI: 10.1051/0004-6361:20065224.
* ↑ Afirmat a: Gaia DR3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 13 juny 2022.
* 1 2 NAME Asellus Borealis - Star in double system (SIMBAD)
* ↑ Asellus Borealis Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* 1 2 3 Asellus Borealis (Stars, Jim Kaler)