OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zoltán Petőfi

Zoltán Petőfi (Debrecen, 15 de desembre de 1848 - Pest, 5 de novembre de 1870) va ser un poeta i actor hongarés.
Fill de Sándor Petőfi i de Júlia Szendrey, després de la mort del pare va viure amb l'avi matern a Erdőd, i poc després a Pest amb el padrastre, l'historiador Árpád Horvát. El 1865 va començar els estudis superiors al col·legi luterà de Szarvas. Aviat el seu oncle István Petőfi el va cridar a Csákó (possessió de Kondoros) i durant un breu temps el tingué al seu càrrec. El 1867 va tornar a Debrecen, va deixar els estudis i, seguint els passos de son pare, es va unir a una companyia de teatre com a actor, amb un salari escàs; però el seu cos dèbil no va poder suportar la vida desordenada i l'abús de l'alcohol, s'adormia als assaigs, i el director, que el consentia per ser el fill de Sándor Petőfi, per la seua malaptesa i la veu ronca només li confiava papers insignificants. Per fi va emmalaltir greument de tuberculosi, i va passar el seu darrer estiu prenent banys curatius a Gleichenberg, on es va recuperar una mica; però, tornat a Pest, als pocs mesos va recaure i va morir, faltant-li poc per als vint-i-dos anys. Va ser enterrat al costat dels seus en el cementeri Kerepesi.

## Obres

Els seus poemes, entre ells un de comiat a la mort de Szalay el 1864, van aparéixer en diverses revistes: Vasárnapi Ujság, Szilágy, Egyetértés. Gyula Kéry, en la seua biografia i catalogació de les obres dels Petőfi (A Petőfi-ház története és katalógusa, Budapest, 1911), en va donar a conéixer diversos manuscrits.

## Referències

* ↑ Szinnyei, József. Magyar írók élte és munkai. (Vida i obra dels escriptors hongaresos). Budapest: Hornyánszky, 1891-1914 (14 vols.), s.v. Petőfi Zoltán.
* ↑ «Mi történt Petőfi fiával?» (Què se'n va fer, del fill de Petőfi?), Irodalmi Bableves, 5 gener 2014.
# Servet Tazegül

Servet Tazegül (Nuremberg, República Federal Alemanya 1988) és un taekwondista turc, guanyador de dues medalles olímpiques.
Va néixer el 26 de setembre de 1988 a la ciutat de Nuremberg, ciutat situada a l'estat de Baviera (RFA), en una família d'origen turco-àzeri, de Kars. Va participar, a 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la categoria masculina de pes lleuger. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012, celebrats a Londres (Regne Unit), va aconseguir guanyar la medalla d'or en aquesta mateixa prova en derrotar a la final a l'iranià Mohammad Motamed. En els Jocs del Mediterrani de 2013, celebrats a Mersin, Turquia, va guanyar la medalla de bronze en la prova de 68 kg. Al llarg de la seva carrera ha guanyat tres medalles al Campionat del Món de taekwondo, dues d'elles d'or, l'altre de bronze, i cinc medalles d'or en el Campionat d'Europa de la mateixa disciplina.

## Curiositat

En una entrevista diu que el 2012 a Turquia fou aturat per excés de velocitat a la carretera a Konya. La policia el va multar però el va reconèixer i, també, el va felicitar pels seus èxits. Quan es va saber la notícia a la Federació turca de Taekwondo, el van trucar per telèfon dient-li: "Encara et necessitem, no vagis tan de pressa".

## Referències

* ↑ «Kürt değilim ama...» (en turc). Radikal, 11-08-2012.
* ↑ Milli tekvandocu Servet Tazegül (Kars Doğumlu Azerbaycan Türk'ü) olimpiya şampyonu oldu Arxivat 2014-01-07 a Wayback Machine.(en turc)
* ↑ Türkiye’ye Olimpiyatlarda ilk altın madalyayı getiren sporcu Azerbaycan Türkü Arxivat 2014-01-07 a Wayback Machine. (turc)
* ↑ «Türk Sporcular 2012 Londra Olimpiyatlarında - Tekvando- Servet Tazegül» (en turc). GSB. Arxivat de l'original el 2012-08-02. [Consulta: 7 juny 2016].
* ↑ «Servet İlk Altın'ı Getirdi» (en turc). Arxivat de l'original el 2012-08-11. [Consulta: 7 juny 2016].
* ↑ «Tazegul takes tight fight for gold». Arxivat de l'original el 2013-01-28. [Consulta: 7 juny 2016].
* ↑ «Akdeniz Oyunları için geri sayım» (en turc). Hürriyet, 13-03-2013 [Consulta: 14 maig 2013].
* ↑ http://www.haberturk.com/yasam/haber/769494-olimpiyat-kahramanlarinin-bilinmeyen-dunyasi

## Enllaços externs

* (anglès) Servet Tazegül writes history in Montreux Arxivat 2016-05-24 a Wayback Machine.
# Ievhènia Vissotska

Ievhènia Vissotska (en ucraïnès Євгенія Висоцька) (11 de desembre de 1975) és una ciclista ucraïnesa, professional des del 2010 i actualment a l'equip Conceria Zabri-Fanini. Guanyadora de diferents cops del Campionat nacional en ruta i del de contrarellotge. Va participar en els Jocs Olímpics de Pequín.

## Palmarès

* 1997
** Campiona d'Ucraïna en ruta
* 2009
** Campiona d'Ucraïna en ruta
** Campiona d'Ucraïna en contrarellotge
* 2016
** Campiona d'Ucraïna en ruta
** Campiona d'Ucraïna en contrarellotge
* 2017
** Campiona d'Ucraïna en ruta
** Campiona d'Ucraïna en contrarellotge
* 2018
** 1a a l'Horizon Park Women Challenge

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Khazir

Al-Khazir (àrab: الخازر, al-Ḫāzir) és un riu de l'Iraq, afluent de la dreta del Gran Zab que rega la regió de Nakhla, a l'est de Mossul. Localment és conegut com a Barrishu.
La seva fama deriva de la batalla que s'hi va lliurar el 6 d'agost del 686 entre Ibrahim ibn Màlik al-Àixtar i Ubayd-Al·lah ibn Ziyad. Aquest darrer, després d'haver estat derrotat a Ayn Warda, anava cap a l'Iraq quan fou interceptat per les forces d'Ibn al-Àixtar, sota la bandera d'al-Mukhtar. Mercès a una traïció, al-Àixtar va obtenir la victòria.
Una segona batalla es va lliurar a Maruba, a la riba del riu, el 905/906.

## Bibliografia

M. Canard, Histoire de la Dynastie des H'amdânides, Alger 1951.
# Olga Ismayilova

Olga Ismayilova (Khàrkiv, 16 de setembre de 1985) és una ciclista en pista azerbaidjanesa. Fins al 2014 era coneguda com a Volga Panàrina (en belarús: Вольга Юр'еўна Панарына) o Olga Panàrina (en rus: Ольга Юрьевна Панарина) i tenia nacionalitat belarussa i era d'origen ucrainès.
Destaca en el ciclisme en pista on s'ha proclamat Campiona del món en 500 metres contrarellotge, i dos cops Campiona d'Europa.

## Palmarès

* 2010
** Campiona d'Europa en Keirin
* 2011
** Campiona del món en 500 metres
** Campiona de Belarús en Velocitat
** Campiona de Belarús en Velocitat per equips
** Campiona de Belarús en 500m.
** Campiona de Belarús en Keirin
* 2012
** Campiona d'Europa en Velocitat
** Campiona de Belarús en Velocitat
** Campiona de Belarús en Velocitat per equips
** Campiona de Belarús en 500m.
** Campiona de Belarús en Keirin
* 2014
** Campiona de l'Azerbaidjan en Velocitat

### Resultats a la Copa del Món

* 2011-2012
** 1a a Astanà, en 500m.
* 2012-2013
** 1a a la Classificació general i a la prova de Glasgow, en 500m.

## Referències

* ↑ «Olga Panarina Ismayilova». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 17 desembre 2014].
* ↑ «Olga Ismayilova». Arxivat de l'original el 2016-08-06. [Consulta: 17 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa 1 a cyclebase.nl Arxivat 2018-12-20 a Wayback Machine.
* Fitxa 2 a cyclebase.nl Arxivat 2018-12-19 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
# Estació de Centelles

Mapa sinòptic línia R3 :
Centelles és una estació ferroviària propietat d'Adif situada a la població de Centelles a la comarca d'Osona. L'estació es troba a la línia Barcelona-Ripoll per on circulen trens de la línia R3 de Rodalies de Catalunya operat per Renfe Operadora.
Aquesta estació de l'antiga línia de Barcelona a Sant Joan de les Abadesses (actualment el tram Ripoll - Sant Joan és una via verda) va entrar en servei l'any 1875 quan es va obrir el tram entre Granollers i Vic.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 108.000 passatgers.
Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| L'Hospitalet de Llobregat | Sant Martí de Centelles | | Balenyà-Els Hostalets | Vic |
| L'Hospitalet de Llobregat | La Garriga | | Vic | Ripoll Ribes de Freser Puigcerdà La Tor de Querol¹ |
¹ En aquesta estació paren els regionals cadenciats direcció Ripoll / Ribes de Freser / Puigcerdà / La Tor de Querol.

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R3». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 26 de març 2010. [Consulta: 22 juliol 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# José Carrera Cejudo

José Carrera Cejudo (Madrid, 1893 - 1983) fou un enginyer i polític espanyol, alcalde de Sòria i governador civil de Lleida durant el franquisme.
Enginyer forestal i llicenciat en dret, durant la Segona República Espanyola va militar a la CEDA i durant la guerra civil espanyola va donar suport al bàndol revoltat lluitant en la batalla de Terol com a oficial d'enginyers. En acabar la guerra civil fou nomenat alcalde de Sòria i el 1940-1941 fou president de la Diputació Provincial de Sòria. Després fou Delegado de Zona del Sindicato Nacional de Madera. El juny de 1945 fou nomenat governador civil de Lleida, càrrec que va ocupar fins a octubre de 1951. El seu perfil, però, el feia més proper a la dreta conservadora espanyola que a FET y de las JONS, raó per la qual aquest va aprofitar les seves bones relacions amb els interessos empresarials locals per vincular-lo amb l'estraperlo. També fou president del Lérida Balompié i va intentar frenar la influència del Caliu Ilerdenc. Deixà el càrrec quan fou nomenat Director General de Montes el setembre de 1951. En març de 1952 va deixar el càrrec. El 1958 fou nomenat president de l'Associació d'Enginyers Forestals i el 1960 de l'Institut de l'Enginyeria d'Espanya, càrrec que va exercir fins 1961. També fou procurador en Corts entre desembre de 1959 i desembre de 1960.

## Referències

* ↑ José Carrera Cejudo al web de la Diputació de Sòria
* ↑ Josep Gelonch i Solé El poder franquista a Lleida, 1938-1951, p. 65-66
* ↑ LES PROMOCIONS D'HABITATGES D'ADIGSA I LA SEVA NOMENCLATURA D'ORIGEN FRANQUISTA. ESTUDI HISTÒRIC I SOCIOLÒGIC Arxivat 2019-01-07 a Wayback Machine., p. 91-92
* ↑ [Decreto de 7 de septiembre de 1951 por el que se nombra Director general de Montes, Caza y Pesca Fluvial a don José Carrera Cejudo. Decreto de 7 de septiembre de 1951 por el que se nombra Director general de Montes, Caza y Pesca Fluvial a don José Carrera Cejudo.]
* ↑ CARRERA CEJUDO, JOSE, Índex del Congrés dels Diputats
* ↑ «Presidentes del IIES». Arxivat de l'original el 2019-01-07. [Consulta: 7 gener 2019].
# Mont Líban

La serralada del Líban (àrab: جبل لبنان, Jabal Lubnan; en els textos antics, àrab: Λίβανος ὄρος, Líbanos oros, i llatí: Libanus Mons) és el principal sistema muntanyós del Líban i del Pròxim Orient. El cim més alt del massís és el Qurnat as-Sawda', amb més de 3.000 metres d'altitud.
El seu nom ve d'una paraula semítica que vol dir 'blanc', en referència a la neu que el cobreix a l'hivern. Els hebreus el consideraven molt important a la seva història perquè amb la seva fusta es va fer el Temple de Jerusalem. En temps de Salomó les muntanyes depenien del rei de Tir.
Van utilitzar la seva fusta Assíria, Pèrsia, el diàdoc Antígon i els selèucides.
Els escriptors antics sempre presenten dues cadenes muntanyoses: el Líban i l'Antilíban des de la costa a Damasc, amb la darrera al sud. Fins a Eusebi i sant Jeroni no estableixen que l'Antilíban és a l'est del Líban.
El Líban començava entre Tir i Sidó i seguia paral·lel a la Mediterrània cap al nord amb la seva màxima altura entre Beirut i Trípoli (uns 3.000 metres); a l'est hi viuen els drusos.
Són famosos els cedres del Líban, però la producció d'encens a la zona és només llegendària.
El nom de Mont Líban es va donar al mutasarrifat de Mont Líban de majoria maronita cristiana sota els otomans (1860-1918) que va esdevenir un territori sota ocupació francesa (1918-1920) després de la primera guerra mundial i un mandat francès el 1920, quan fou ampliat per esdevenir l'estat del Gran Líban. Vegeu també Història del Líban.
# Demòcrates per Andorra

Demòcrates per Andorra (DA) és un partit polític andorrà de centredreta. Va néixer com a coalició política que es va presentar a les eleccions generals andorranes del 2011, com a successora de la Coalició Reformista que havia concorregut a les del 2009. Fou la principal candidatura de l'oposició a les eleccions del 2011, i va guanyar-les per majoria absoluta i essent la candidatura més votada a totes les parròquies. Aquesta coalició estava integrada per membres del Partit Liberal d'Andorra, del Nou Centre, del Partit Reformista d'Andorra i alguns elements del Partit Socialdemòcrata. Durant les eleccions també varen rebre el suport de la Unió Laurediana a nivell nacional i d'Andorra pel Canvi a nivell parroquial.
El cap de llista de la coalició era Antoni Martí Petit, que després de la victòria esdevingué Cap de Govern d'Andorra. Això animà a convertir la coalició en un partit polític. La creació oficial del partit polític es completà el 30 de setembre de 2011 amb un congrés constituent. Al capdavant del nou partit polític hi havia Toni Martí com a president, Esther París i Joan Zamora com a vicepresidents, Carles Torralba com a secretari general i Estanislau Sangrà com a secretari d'organització.

## Resultats electorals
### Consell General

| Elecció | Vots | % | Escons | +/– | Candidat | Govern |
| 2011 | 8.553 | 55,15 | 20 / 28 | 9 | Antoni Martí Petit | Majoria |
| 2015 | 5.662 | 39,36 | 15 / 28 | 5 | Antoni Martí Petit | Majoria |
| 2019 | 6.248 | 35,32 | 11 / 28 | 4 | Xavier Espot Zamora | Coalició |
| 2023 | 6.262 | 32,66 | 16 / 28 | 5 | Xavier Espot Zamora | Majoria |

### Eleccions Comunals

| Elecció | Vots | % | Escons | +/– | Posició |
| 2011 | 6.394 | 50,6 | 62 / 86 | 62 | 1r |
| 2015 | 4.968 | 37,1 | 45 / 80 | 17 | = 1r |
| 2019 | 4.968 | 42,86 | 49 / 80 | 4 | = 1r |

## Referències

* ↑ «Contacte». Demòcrates per Andorra. [Consulta: 2 octubre 2011].
* ↑ Tugas, Aleix; Solanelles, Toni «Martí activa Demòcrates per Andorra exigint joc net i humilitat». Diari d'Andorra, 25-02-2011. Arxivat de l'original el 2011-08-20 [Consulta: 29 setembre 2011].
* ↑ «ApC es decideix a presentar llista nacional i dona suport a les territorials de DA». Andorra pel Canvi, 24-02-2011. Arxivat de l'original el 6 de juliol 2011. [Consulta: 7 maig 2011].
* ↑ «DA es constitueix com a partit polític». El Periòdic d'Andorra, 30-09-2011. Arxivat de l'original el 10 de març 2012 [Consulta: 2 d’octubre 2011]. Arxivat 10 de març 2012 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Demòcrates per Andorra - Lloc web oficial
# Wappos

Els wappos són un grup d'amerindis dels Estats Units. Les seves terres tradicionals es trobaven a la vall de Napa, el marge sud del llac Clear, vall de l'Alexander i vall del riu Russian.

## Cultura

Els wappo formaven una societat caçadora-recol·lectora i vivien formant grups petits i sense autoritat política centralitzada en cases construïdes de branques, fulles i fang. Els cistells estaven tan ben elaborat que eren capaços de retenir aigua.

## Història

Quan els mexicans van arribar a colonitzar Califòrnia, hi havia viles wappo vora les actuals ciutats de Yountville, St. Helena i Calistoga. Els que estan al marge sud del llac Clear van ser completament absorbits i dispersats per les missions espanyoles a Califòrnia. La missió comptà almenys 550 bateigs wappo.
El nom wappo és una americanització del castellà guapo terme, que significa, entre altres coses, "valent". Tenien fama de valents per la seva tenaç resistència a la dominació mexicana, en particular la seva resistència a tots els intents militars del general Vallejo i els seus aliats. En 1836 les parts en conflicte van signar un tractat de pau.

## Població

Alfred L. Kroeber va comptar la població wappo en 1770 en uns 1.000 individus. Sherburne F. Cook (1976:174) augmentà la seva estimació en 1.650.
En la primera dècada del 1850 els wappo supervivents foren calculats entre 188 i 800. Tanmateix, la població va caure a 1880 en 50, i el cens de 1910 va comptar només 73.

## Llengua

El wappo és una llengua extinta de la família de les llengües yuki-wappo. S'ha escrit una gramàtica wappo.

## Notes

* ↑ "Wappo Indians." Arxivat 2013-09-30 a Wayback Machine. SDSU: California Indians and Their Reservations. Retrieved 16 Dec 2012.
* 1 2 Cook, p. 174
* ↑ 1500 California Place Names: Their Origin and Meaning by William Bright. University of California Press, Berkeley and Los Angeles, 1998.
* ↑ Gudde, Erwin; William Bright. California Place Names. Fourth ed.. University of California Press, 2004, p. 163. ISBN 0-520-24217-3.
* ↑ Kroeber, p. 883
* ↑ Cook, pp.239, 351, 357
* ↑ Cook, pp. 239, 351
* ↑ "Wappo." Ethnologue. Retrieved 16 Dec 2012.

## Referències

* Cook, Sherburne F. The Conflict Between the California Indian and White Civilization. Berkeley, CA: University of California Press, 1976. ISBN 0-520-03143-1.
* Kroeber, Alfred L. 1925. Handbook of the Indians of California. Bureau of American Ethnology Bulletin No. 78. Washington, D.C.

## Enllaços externs

* «Justin-Siena works with Wappo tribe to create 'Braves' mascot». [Consulta: 15 agost 2012].
# Torrespaña

Torrespaña, coneguda popularment com a el Pirulí, és una torre de comunicacions pertanyent a l'empresa Cellnex Telecom (abans va pertànyer a Retevisión i RTVE) i situada a Madrid (Espanya), a la confluència del carrer d'O'Donnell amb l'autovia de circumval·lació M-30. A més, Torrespaña és el nom del complex que tenen els Serveis Informatius centrals de TVE al costat de la torre. Allà es produeixen els "Telediarios" i els programes informatius dels canals públics espanyols La 1, La 2 i el Canal 24 Horas. La nova divisió de Mitjans Interactius de RTVE (iRTVE) té també la seva seu en aquest complex.
Torrespaña té una alçada de 220 metres (232 metres amb l'antena de comunicacions). Va començar a aixecar-se el 17 de febrer del 1981, acabant aquesta en tretze mesos. La inauguració va ser el 7 de juny del 1982, just a punt per utilitzar la torre durant la Campionat del Món de futbol Espanya-82. La torre va ser construïda per una unió temporal d'empreses formada per les empreses espanyoles Dragados i Agroman, amb projecte de l'arquitecte Emilio Fernández Martínez de Velasco. Té una superfície interior de 1.945 m².
El 2003 va passar a pertànyer al grup Abertis, després d'haver estat prèviament propietat primer de RTVE i més tard de Retevisión. Les instal·lacions situades a la base sí que són el complex de RTVE on hi ha la base de l'ens audiovisual, els platós dels informatius, la redacció principal i la seu del Canal 24 hores.
Sobre el fust de 120 metres apareix el volum del centre de control que es compon de quatre plantes, tancades amb panells d'acer. Per sobre s'eleven quatre plataformes per a les antenes i, finalment, una antena de 45 metres. L'accés a les zones superiors de la torre, només permès al personal que treballa en elles, es realitza mitjançant un ascensor instal·lat a l'interior del fust. L'escala té 1.208 esglaons.
Des de Torrespaña s'emeten vuit cadenes de televisió, catorze cadenes de ràdio analògica FM, divuit canals de ràdio digital (DAB) i vint canals de televisió digital terrestre.

## Referències

* 1 2 3 Polo, Juan. «¿Qué es y para qué sirve el Pirulí (Torrespaña)?» (en castellà), 21-06-2012. [Consulta: 4 maig 2022].
* 1 2 3 4 TORRES, LAURA G. «En las entrañas del Pirulí» (en castellà), 15-03-2014. [Consulta: 4 maig 2022].
* ↑ «Torrespana - The Skyscraper Center». [Consulta: 4 maig 2022].
* ↑ Gosálvez, Patricia «Emilio Martínez de Velasco, arquitecto del ‘Pirulí’» (en castellà). El País, 03-03-2014. Arxivat de l'original el 09-03-2014. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 4 maig 2022].
* ↑ Terán, Borja «El Pirulí cumple 30 años» (en castellà). 20 minutos, 07-06-2012 [Consulta: 23 octubre 2024].

## Enllaços externs

* El Pirulí ja te 25 anys (2007)
# Slovo predostavliaetsia Kirsanovu

Slovo predostavliaetsia Kirsanovu (Kirsanov té la paraula), de Solomon Telingater, va ser publicat per Gosudarstvennoe Izdatel’ stvo (GIZ) el 1930 per l'editorial estatal soviètica. La grandària i les qualitats materials del llibre el converteixen en una peça que va poder arribar a un públic ampli en l'època, gràcies també a l'ajuda de la portada la qual segueix idees futuristes i dadaistes.

## La coberta

Aquesta coberta és un treball que il·lustra el lloc que Telingater ocupa en el disseny gràfic soviètic d'avantguarda.
Destaquen la singularitat de la seua grandària i forma vertical que trenca amb la jerarquia dels títols de poemes i amb els enunciats, el programa compositiu i de disseny utilitzat en la portada contínua que ocupa les dues cobertes i els elements que acull com: les diferents tipografies emprades, la gamma de tintes i colors triats (roig sobre línies, blanc, negre i groc) seguint-li a això la resta de títols i creant així contrastos assegurant que els textos inclosos siguen llegibles, sobretot com a imatge que conté i ha de transmetre un missatge. La relació que estableix entre exterior i interior del llibre es deu al fet que en la coberta apareixen escampats tots els títols dels poemes de Semen Kirsanov, conservant en tots dos casos la mateixa grafia i fins i tot grandària i concedint-li dinamisme a la composició.
Aquesta coberta, mitjançant el disseny gràfic, és utilitzada tant com obra constructivista, de peça propagandística o de publicitat en un mitjà de comunicació.

## El llibre

En la concepció d'aquest llibre, Telingater utilitza tant els treballs de propaganda com amb l'ús del fotomuntatge, amb la finalitat de definir el seu objecte i missatge. En aquest cas, el seu objecte és la imatge fotogràfica del cap de Kirsanov.
Utilitza la idea que l'autor/creador té un rostre identificable, concepte compartit pels contemporanis cineastes.
En aquest treball es reconeixen les memòries de l'ambient artístic i literari que l'autor podia haver conegut durant el seu període juvenil en Tiflis.

## Referències

* 1 2 50 obras maestras de la colección de IVAM 1900-1950, 17-11-2021, p. 100-101. ISBN 978-84-482-6416-1. Arxivat 2021-11-17 a Wayback Machine.
# Lambda de l'Àguila

Lambda de l'Àguila (λ Aquilae) és una estrella de la constel·lació de l'Àguila. Coneguda també amb el nom tradicional de Al Thalimain, nom que comparteix amb ι Aquilae. El nom deriva del mot àrab الثالمين ath-thalīmain que significa "el Dos Estruços".
Lambda de l'Àguila és una estrella blava-blanca del tipus B de les nanes de la seqüència principal amb una magnitud aparent de +3,43. Està aproximadament a 125 anys llum de la Terra.

## Referències

* 1 2 Christopher J. Corbally «The Discovery of λ Bootis Stars: The Southern Survey I». Astronomical Journal, 1, 7-2017. DOI: 10.3847/1538-3881/AA6D5E.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2-2007, pàg. 671–682. DOI: 10.1051/0004-6361:20065224.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 Parsecs: The Northern Sample. I» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 10-2003, pàg. 2048–2059. DOI: 10.1086/378365.