OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diclorobenzè

Els diclorobenzens són uns composts aromàtics que contenen dos àtoms de clor units a l'anell aromàtic del benzè. Segons la posició relativa dels dos àtoms de clor, el compost és anomenat orto-diclorobenzè, meta-diclorobenzè o para-diclorobenzè, i tenen per fórmula respectivament:
* L'orto-diclorobenzè.
* El meta-diclorobenzè.
* El para-diclorobenzè.
Tots ells tenen propietats físiques diferents; els dos primers són líquids, en canvi, el tercer és sòlid (punt de fusió: 53 °C). El para-diclorobenzè o 1,4-diclorobenzè és una substància formada per cristalls incolors o blancs i posseeix una olor característica molt intensa.
Són obtinguts per cloració del benzè, en presència del clorur d'alumini que actua com a catalitzador i es forma una mescla dels tres isòmers. Hom utilitza l'isòmer para-d especialment com a insecticida per a combatre les arnes i l'orto-d com a dissolvent.

## Referències

* ↑ «diclorobenzè». diclorobenzè. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ BARCELÓ GIL, CARLOS BERNABEU SANS, ALBERT CARBÓ MONMANY, ORIOL MELERO FLECHA, PERE VERDÉS MAS, BERNAT. Marc Peris. Planta per la fabricació de monoclorbenzè (Treball de fi de grau). Universitat Autònoma de Barcelona, 2017, p. 19 [Consulta: 16 gener 2022].
# Lliga ACB 1996-1997

Lliga ACB 1996-1997. El Real Madrid Teka va acabar en el primer lloc al final de la fase regular, però va perdre la lliga a la final davant del FC Barcelona Banca Catalana. Els llocs de descens els van ocupar el CB Murcia Artel i el Baloncesto Fuenlabrada.

## Lliga regular

| Posició | Equip | J | G | P |
| 1 | Real Madrid Teka | 34 | 29 | 5 |
| 2 | FC Barcelona Banca Catalana | 34 | 27 | 7 |
| 3 | Estudiantes Argentaria | 34 | 21 | 13 |
| 4 | Festina Joventut | 34 | 21 | 13 |
| 5 | Taugrés | 34 | 20 | 14 |
| 6 | León Caja España | 34 | 20 | 14 |
| 7 | Unicaja de Málaga | 34 | 19 | 15 |
| 8 | TDK Manresa | 34 | 19 | 15 |
| 9 | Caja San Fernando | 34 | 19 | 15 |
| 10 | Cáceres CB | 34 | 18 | 16 |
| 11 | Pamesa València | 34 | 17 | 17 |
| 12 | CB Gran Canaria | 34 | 17 | 17 |
| 13 | Covirán Granada | 34 | 14 | 20 |
| 14 | Valvi Girona | 34 | 14 | 20 |
| 15 | Fórum Valladolid | 34 | 12 | 22 |
| 16 | Xacobeo 99 Ourense | 34 | 10 | 24 |
| 17 | CB Murcia Artel | 34 | 5 | 29 |
| 18 | Baloncesto Fuenlabrada | 34 | 4 | 30 |

## Playoff 1997

| Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| Real Madrid Teka | 3 | | | | |
| TDK Manresa | 0 | | | | |
| TDK Manresa | 0 | Real Madrid Teka | 3 | | |
| | | Festina Joventut | 0 | | |
| Festina Joventut | 3 | Festina Joventut | 0 | | |
| Taugrés | 1 | | | | |
| Taugrés | 1 | | | Real Madrid Teka | 2 |
| | | | | FC Barcelona Banca Catalana | 3 |
| FC Barcelona Banca Catalana | 3 | | | FC Barcelona Banca Catalana | 3 |
| Unicaja de Málaga | 2 | | | | |
| Unicaja de Málaga | 2 | FC Barcelona Banca Catalana | 3 | | |
| | | Estudiantes Argentaria | 1 | | |
| Estudiantes Argentaria | 3 | Estudiantes Argentaria | 1 | | |
| León Caja España | 1 | | | | |
# George Larner

George Edward Larner (Langley, Slough, Berkshire, 7 de febrer de 1875 – Brighton, Brighton and Hove, 4 de març de 1949) va ser un atleta anglès que va competir a primers del segle xx, principalment en proves de marxa.
Larner era policia a Brighton, i que va començar a disputar proves atlètiques el 1903, amb 28 anys. El 1904 guanyà el campionat anglès de l'Amateur Athletic Association d'Anglaterra (AAA) de dues i set milles marxa, títols que revalidà l'any següent. El 1906 va deixar de córrer per dedicar-se sols a entrenar de cara a preparar els Jocs Olímpics de Londres. L'abril de 1908, en la seva primera cursa disputada, fou desqualificat del campionat AAA de les 7 milles marxa, però en la següent, al juliol, guanyà el títol de les 2 milles.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà les medalles d'or en les dues proves de marxa atlètica que es van disputar, els 3500 metres i les 10 milles marxa. Va ser un dels deu participants que guanyà més d'una medalla d'or als Jocs de 1908.
El 1909 va escriure un llibre sobre maxa titulat Larner's Text Book on Walking: Exercise, Pleasure, Sport. El seu darrer títol a l'AAA fou el 1911, quan guanyà el campionat de les 7 milles.

## Referències

* 1 2 «George Larner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 d’octubre 2012. [Consulta: 7 abril 2016].
* 1 2 «Athletics at the 1908 London Summer Games: Men's 3,500 metres Walk». Sports-Reference.com. Arxivat de l'original el 4 de novembre 2012. [Consulta: 7 abril 2016].
* 1 2 3 «British Athletics Championships 1876–1914». GBR Athletics. [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ «Athletics at the 1908 London Summer Games: Men's 10 mile Walk». Sports-Reference.com. Arxivat de l'original el 4 de novembre 2012. [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ «First appearance for flags at Olympic opening ceremony». CBC, 07-08-2009 [Consulta: 9 juliol 2012].
* ↑ «George Larner – The First Olympic Walking Champion» (PDF). Victorian Race Walking Club. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2011. [Consulta: 9 juliol 2012].
# Silvia Laplana Naval

Silvia Laplana Naval (Barcelona, 3 de febrer de 1984) és una meteoròloga catalana.

## Trajectòria

Va néixer a Barcelona i es va criar a Vilanova i la Geltrú fins als disset anys. La seva família procedeix de Monzón, on habitualment viuen els seus pares i d'on es considera ella també.
A Terrassa va estudiar Òptica i Optometria a la Universitat Politècnica de Catalunya i posseeix un Màster en Meteorologia a la Universitat de Barcelona.
Va començar treballant a Canal Meteo com a becària, d'on va passar a Aragó TV a 2009 i des d'agost de 2013 treballa a RTVE, on va començar a Los desayunos de TVE i el Telediario Matinal per passar després a les edicions de cap de setmana del Telediario i el Canal 24 hores, posteriorment va tornar al Telediario Matinal i Els esmorzars de TVE, per passar a la primera edició de El temps de dilluns a divendres.
Les seves presentacions es caracteritzen per l'estil proper i desenfadat i per anar de vegades més enllà dels temes estrictes del temps, com quan va explicar el temps que es va trobar Colón en la seva travessia.A més del seu treball a la televisió, imparteix xerrades a col·legis per acostar la meteorologia al públic en general.
A 2019 un tuit seu, «infern is coming», en què explicava l'onada de calor, i alertava sobre la possibilitat de morir per calor, va tenir un gran impacte en xarxes del que es van fer ressò mitjans internacionals com ' 'The Guardian i The Washington Post.

## Vida personal

Es considera catalanoaragonesa, per la seva relació amb Montsó.
És molt activa a les xarxes socials, on li agrada compartir els seus viatges, amb comentaris sobre el temps. Li agrada el muntanyisme i practica diversos esports.

## Reconeixements

* És ambaixadora de la ciutat de Monzón.
* A 2017 va rebre de l'associació dels barris Sant Joan - Joaquín Costa - El Molino el premi Caragol d'Or per sentir-se partícip de la comunitat de Monzón i el seu apropament als centres escolars.<ref>{{Cita web |url=https://www.heraldo.es/noticias/aragon/huesca/2017/06/25/silvia-laplana-clima-aragon-muy-desconocido-nivel-nacional-1183476-2261127.html%7Ctítol=Silvia%5BEnllaç+no+actiu%5D Laplana: "El clima d'Aragó és molt desconegut a nivell nacional"

## Referències

* ↑ Sánchez-Mellado, Luz «Silvia Laplana: “Vaig tenir una infància difícil a l'escola pel meu cognom”». , 07-07-2019 [Consulta: 8 maig 2022].
# V1500 del Cigne

V1500 del Cigne o Nova del Cigne 1975 és una nova apareguda a la constel·lació del Cigne (Cygnus) el 1975. Aquesta nova va aconseguir una lluentor de 2,0. Va tenir la segona lluentor intrínseca més alta de qualsevol nova del segle xx, superada només per CP Puppis el 1942.
V1500 Cygni va ser descoberta el 29 d'agost de 1975 per Vicente Ferreira de Assis Neto, de Minas Gerais, i va aconseguir una lluentor aparent de magnitud 1.7 l'endemà. Va romandre visible a ull nu durant aproximadament una setmana, i 680 dies després del màxim, l'estel s'havia atenuat en 12.5 magnituds.
És una estrella del tipus AM Herculis (una variable de tipus polar) que consisteix en una nana roja secundària que diposita un corrent de material sobre una nana blanca altament magnetitzada. La distància d'V1500 Cygni va ser calculada el 1977 per l'Observatori McDonald en 1.95 kiloparsecs (6.360 anys llum). A més, V1500 Cyg va ser el primer polar asíncron descobert. Això es refereix al fet que el període de rotació de la nana blanca és lleugerament diferent del període orbital binari.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ «V1500 Cyg (Nova Cygni 1975)». American Association of Variable Star Observers. [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ «Analise preliminar das características da Nova Velorum 1999 (V382 Vel)» (en portugués). REA-Brasil, 9, pàg. 48-53 [Consulta: 23 febrer 2020].
* ↑ Ferland, G. J. «The interstellar reddening and distance of Nova Cygni 1975 /V1500 Cygni/». Astrophysical Journal, 215, 1977, pàg. 873. Bibcode: 1977ApJ...215..873F. DOI: 10.1086/155424.
# Köprülü Damadı Abaza Siyavuş Paixà

Köprülü Damadı Abaza Siyavuş Paşa (vers 1627-1688) fou un gran visir otomà. Era d'origen abkhaz i a la seva joventut era esclau de Köprülü Mehmed Paşa (1578-1661) i va restar client de la seva família. Fou alliberat i es va casar amb una filla del seu antic amo.
A la mort d'aquest el 1661 va servir amb Köprülü Fazil Ahmed Pasha i va participar en la campanya d'Uvyar (Nové Zámky) el 1663, contra la Canea (Hanya) el 1666-1669 i contra Kàmianets-Podilski el 1672. Després va exercir alguns càrrecs a la cort deixant la seva posició per anar en la campanya contra la fortalesa cosaca de Çehrin el 1677 a les ordes del gran visir Kara Mustafa Paşa, un altre gendre de Köprülü Mehmed Paşa.
Fou comandant d'una divisió de sipahis i va servir a Viena el 1683 com a cop de les tropes cuirassades; després fou visir i beglerbegi de Diyar Bakr però va tornar a servir a Hongria i va fer aixecar el setge de Buda. Estava present a la segona batalla de Mohacs el 12 d'agost de 1687 en què els otomans foren derrotats, i també a la derrota de Siklos. Llavors l'exèrcit es va revoltar i va proclamar gran visir a Siyavuş (setembre del 1687), retornant a Istanbul, rebent la confirmació del càrrec quan era a Nish el 18 de setembre (després de ser cessat el gran visir Sarı Süleyman Paşa).
Però el sultà Mehmet IV que l'havia nomenat (per consell del seu diwan) fou deposat i substituït per Solimà II (2 de novembre de 1687) abans de l'arribada d'Abaza Siyavuş Paşa a Istanbul. Els oficials geníssers i sipahis de la Porta es van revoltar i el gran visir no va poder restablir la seva autoritat sobre ells i Nixandji Ismail Paixà va assolir el càrrec de gran visir (23 de febrer); els geníssers i sipahis revoltats el van assetjar a la seva residència; va perdre la vida defensant les seves dones (3 de març de 1688) i la seva esposa i filla foren greument mutilades i les esclaves femelles venudes com a botí. Fou enterrat a Üsküdar.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, IX, 726
Gran visir otomà :
# Lorne Munroe

Lorne Munroe (Winnipeg, Manitoba, Canadà, 24 de novembre, 1924 - Estats Units, 4 de maig, 2020) va ser un violoncel·lista nord-americà. Va ser violoncel·lista principal de l'Orquestra de Filadèlfia de 1951 a 1964 i violoncel·lista principal de la Filharmònica de Nova York de 1964 a 1996. Va ser solista destacat més de 150 vegades durant les 32 temporades que va tocar per a la Filharmònica de Nova York. La seva darrera actuació amb l'orquestra com a membre del conjunt va ser el 27 de febrer de 1996; encara que més tard va tornar com a artista convidat.

## Joventut

Munroe, quan tenia tres anys va aprendre a tocar el violoncel utilitzant una viola amb una cama enganxada. Va guanyar el festival de "Winnipeg Music Competition"" als 10 anys. Als 14 anys, va ser patrocinat pel compositor Arthur Benjamin per assistir al Royal College of Music de Londres el 1937–39. En el seu darrer any, va tocar amb Benjamin una peça que el compositor va escriure per a Munroe. Va continuar els seus estudis a Filadèlfia al Curtis Institute of Music, on va ser alumne del violoncel·lista Gregor Piatigorsky i Orlando Cole.

## Carrera

Després de servir a l'exèrcit dels Estats Units durant la Segona Guerra Mundial, es va graduar a Curtis. El 1949, va ser l'únic guanyador del premi Naumburg i va debutar en recital a Nova York el novembre d'aquell any. El 1949-50, va actuar amb l'Orquestra de Cleveland, abans d'assumir dues posicions com a violoncel principal, primer amb l'Orquestra Simfònica de Minneapolis el 1950-51, i l'Orquestra de Filadèlfia el 1951.
El 1964, va ser convidat per Leonard Bernstein per convertir-se en el violoncel·lista principal de la Filharmònica de Nova York. Aquest període també el va veure actuar com a solista. Una d'aquestes ocasions va ser durant un Concert de joves emès el dia de Nadal de 1968, en una interpretació del Quixot de Richard Strauss.
També va ensenyar a la Juilliard School i a l'Acadèmia Musical de Filadèlfia (ara Universitat de les Arts).

## Vida personal

El 1945 es va casar amb la violista Janée Munroe, amb qui va tenir 10 fills i una filla. Janée va morir el 10 de setembre de 2006.
Lorne Munroe va morir el maig de 2020 a l'edat de 95 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Gibson, Ronald and Winters, Kenneth, "Munroe, Lorne* Archived June 8, 2011, at the Wayback Machine, Encyclopedia of Music in Canada. Accessed March 12, 2009
* ↑ Broznan, Nadine, "Chronicle", New York Times, January 22, 1996. Accessed March 12, 2009
* ↑ "Making a Move". The New York Times. September 13, 1964. Retrieved March 17, 2018.
* ↑ Obituary of Janee Munroe
* ↑ NY and Philly Lament Principal Cellist
# Grete Rosenberg

Margarete "Grete" Rosenberg (Hannover, Niedersachsen, 7 d'octubre de 1896 – Hildesheim, Niedersachsen, 5 de febrer de 1979) va ser una nedadora alemanya que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà dues proves del programa de natació. En la prova dels 100 metres lliures fou quarta a la final, a dues dècimes del tercer de Jennie Fletcher. En la prova dels relleus 4x100 metres lliures guanyà la medalla de plata conjuntament amb les seves companyes d'equip Wally Dressel, Louise Otto i Hermine Stindt.
El 1913 va guanyar el seu primer títol del campionat alemany dels 100 metres estil lliure. Posteriorment, entre 1916 i 1922 en guanyà set més de manera consecutiva.
El 2010 se li dedicà un carrer de Hannover.

## Bibliografia

* Volker Kluge: Olympische Sommerspiele. Die Chronik I. Athen 1896 – Berlin 1936. Berlin 1997 ISBN 3-328-00715-6

## Referències

* 1 2 «Grete Rosenberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de juny 2012. [Consulta: 10 juliol 2016].
* ↑ Profile a databaseolympics.com]
* ↑ Deutsche Meisterschaften: Freistilschwimmen der Damen
* ↑ Conrad von Meding: Sechs neue sportliche Namen rund um die Arena, a: Hannoversche Allgemeine Zeitung, 16 de novembre de 2010, pàg. 17
# Gran Premi de Mònaco del 2006

Resultats del Gran Premi de Mònaco de Fórmula 1 del 2006, disputat al circuit urbà de Montecarlo el 28 de maig del 2006.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 1 | Fernando Alonso | Renault | 78 | 1'43:43.116 | 1 | 10 |
| 2 | 4 | Juan Pablo Montoya | McLaren - Mercedes | 78 | + 14.567 seg | 4 | 8 |
| 3 | 14 | David Coulthard | Red Bull - Ferrari | 78 | + 52.298 seg | 7 | 6 |
| 4 | 11 | Rubens Barrichello | Honda | 78 | + 53.337 seg | 5 | 5 |
| 5 | 5 | Michael Schumacher | Ferrari | 78 | + 53.830 seg | 22 | 4 |
| 6 | 2 | Giancarlo Fisichella | Renault | 78 | + 62.072 seg | 9 | 3 |
| 7 | 16 | Nick Heidfeld | Sauber - BMW | 77 | + 1 Volta | 15 | 2 |
| 8 | 7 | Ralf Schumacher | Toyota | 77 | + 1 Volta | 10 | 1 |
| 9 | 6 | Felipe Massa | Ferrari | 77 | + 1 Volta | 21 | |
| 10 | 20 | Vitantonio Liuzzi | Toro Rosso - Cosworth | 77 | + 1 Volta | 12 | |
| 11 | 12 | Jenson Button | Honda | 77 | + 1 Volta | 13 | |
| 12 | 19 | Christijan Albers | Midland - Toyota | 77 | + 1 Volta | 16 | |
| 13 | 21 | Scott Speed | Toro Rosso - Cosworth | 77 | + 1 Volta | 18 | |
| 14 | 17 | Jacques Villeneuve | Sauber - BMW | 77 | + 1 Volta | 14 | |
| 15 | 18 | Tiago Monteiro | Midland - Toyota | 76 | + 2 Voltes | 17 | |
| 16 | 23 | Franck Montagny | Super Aguri - Honda | 75 | + 3 Voltes | 20 | |
| 17 | 8 | Jarno Trulli | Toyota | 72 | Hidràulics | 6 | |
| Ret | 15 | Christian Klien | Red Bull - Ferrari | 56 | Transmissió | 11 | |
| Ret | 10 | Nico Rosberg | Williams - Cosworth | 51 | Accident | 8 | |
| Ret | 3 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 50 | Protector termic | 3 | |
| Ret | 9 | Mark Webber | Williams - Cosworth | 48 | Probl. físics | 2 | |
| Ret | 22 | Takuma Sato | Super Aguri - Honda | 46 | Part elèctrica | 19 | |

## Altres

* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 15. 143
* Pole: Fernando Alonso 1' 13. 962

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». [Consulta: 25 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Gran Premi de Mònaco
* Resultats complets del GP de Mònaco Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
# ZMODEM

ZMODEM és un protocol de transferència d'arxius amb control i recuperació d'errors. Va ser desenvolupat per Chuck Forsberg. Es va convertir en el protocol més popular a les BBS.
La seva taxa de transferència és a prop del protocol YMODEM-G. Com YMODEM-G, ZMODEM no espera confirmació positiva per cada bloc de dades transmeses, però envia els blocs en ràpida successió. Si una transferència ZMODEM falla o és anul·lada, la transferència es pot reprendre més tard i les dades transmeses anteriorment no són pas reexpedides.
En una terminal Unix, l'ordres sz (per enviar) i rz (per rebre) permeten gestionar el ZMODEM.

## Referències

* ↑ «Glossari d'Informàtica». La web del profe. [Consulta: 7 juny 2010].
* ↑ «Zmodem» (en castellà). Arxivat de l'original el 2008-12-06. [Consulta: 7 juny 2010].
* ↑ «Kermit y zmodem» (en castellà). [Consulta: 7 juny 2010].

## Vegeu també

* XMODEM

## Enllaços externs

* Chuck Forsberg. XMODEM/YMODEM PROTOCOL REFERENCE (anglès)
# Casa Carles Casades

La Casa Carles Casades és un edifici situat al carrer de Provença, 318 de Barcelona, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Va ser encarregada el 1915 per l'hisendat Carles Casades de Còdol a l'arquitecte Adolf Florensa, autor d'altres edificis a la ciutat de Barcelona per al mateix propietari.

## Descripció

És un edifici d'habitatges entre mitgeres de planta rectangular que consta d'una planta baixa desdoblada en semisoterrani i entresòl i quatre plantes pis. L'accés principal, al centre de la façana, dona pas a una àmplia zona de vestíbul aixecada respecte de la cota del carrer on trobem l'escala comunitària d'accés als immobles superiors.
La façana té una composició d'obertures de cinc mòduls verticals dels quals el central és més ample. La planta baixa disposa d'un portal a doble alçada amb arc de mig punt d'estètica classicista flanquejat per pilastres noucentistes. Adossades al mòdul central i continuant amb les pilastres de sota apareixen unes altres que abasten tota l'alçada de les plantes pis, arribant a alçar-se tota una planta per sobre de la coberta per formar un frontó de perfil ovalat apuntat que remarca la força del mòdul central i la simetria de la façana. Aquest frontó té un cornisament amb perfils classicistes combinats amb cassetons, però la seva força expressiva la dona la seva integració amb el mòdul central de la façana que abasta tota l'alçada de l'edifici.
Respecte a la composició d'obertures, la primera planta disposa d'un balcó corregut, de baranes metàl·liques. La resta de balcons són individuals o aparellen dues balconeres, essent els de la planta tercera ovalats.
La coberta és plana amb terrat del qual sobresurt, a manera de golfes, el volum construït darrere del frontó central de la façana. Aquest disposa de les tres obertures ovalades que es veuen a sota del frontó i aprofita el terrat com a terrassa.
Artísticament cal destacar la decoració dels elements de façana com són les pilastres, el frontó i el cornisament.
A l'interior, la zona de vestíbul integra una escalinata i disposa d'una volta cassetonada d'ansa-paner amb dos arcs faixons suportats per columnes de marbre. Aquest vestíbul connecta amb la zona de l'escala comunitària que està a la cota de l'entresòl. La zona d'escala integra també el cel obert amplificant les dimensions d'aquests espais.

## Vegeu també

* Casa de la Reina Sibil·la

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa Carles Casades». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Carlos Casades de Codol; C. Provença, 318; permís per construir casa». Q127 Obres majors 15965/1915. AMCB.
* ↑ «BARCELONA - cases Carles Casades». Modernisme (blog). Valentí Pons Toujouse, 11-02-2017.

## Enllaços externs

* «Casa Carles Casades». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Belle Moore

Isabella "Belle" Mary Moore (Glasgow, Escòcia, 23 d'octubre de 1894 – Baltimore, Maryland, 7 de març de 1975), posteriorment coneguda amb el nom de casada de Belle Cameron, va ser una nedadora escocesa que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà dues proves del programa de natació. En la prova dels 100 metres lliures fou eliminada en semifinals, mentre que en la prova dels relleus 4x100 metres lliures guanyà la medalla d'or conjuntament amb les seves companyes d'equip Annie Speirs, Jennie Fletcher i Irene Steer. L'equip britànic, amb un temps de 5' 52.8", va establir un nou rècord del món de la distància, superant per un ampli marge als equips alemany i austríac. El rei suec Gustau V fou l'encarregat de fer-li entrega de la medalla i els honors olímpics.
Moore estrenava en distàncies més llargues, però en aquests Jocs les dones sols van disputar proves de 100 metres. Amb 17 anys i 226 dies, continua sent la dona britànica més jove a guanyar una medalla d'or olímpica, alhora que és l'única dona escocesa que ha guanyat una medalla d'or en natació.
Moore era el vuitè fill de nou de la seva família. Va començar a entrenar molt jove i amb 17 anys ja exercia com a instructora de natació. El 1919 es va casar amb George Cameron, un arquitecte naval, i poc després es va traslladar a viure a Maryland, als Estats Units. Allà va viure la resta de la seva vida, on va ensenyar a nedar a milers de nens. El 1989 fou inclosa, pòstumament, a l'International Swimming Hall of Fame com a "pionera de la natació".

## Referències

* 1 2 «Isabella Moore Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de maig 2011. [Consulta: 10 juliol 2016].
* ↑ «Isabella Mary “Belle” Moore Cameron (1894-1975) -...» (en anglès). Find a Grave. [Consulta: 3 setembre 2024].
* 1 2 3 Maggie Barry, 'Forgotten Olympic golden girl Belle Moore remembered 100 years after landmark win", Daily Record (29 d'abril de 2012). Consulta 2 de juny de 2015.
* ↑ Sports-Reference.com, Olympic Sports, Swimming at the 1912 Stockholm Summer Games, Women's 4 × 100 metres Freestyle Relay Arxivat 2015-10-08 a Wayback Machine.. Consulta 10 juliol 2016.
* 1 2 3 4 5 International Swimming Hall of Fame, Honourees, Belle Moore (GBR) Arxivat 2015-09-05 a Wayback Machine.. Consulta 10 juliol 2016.
# Sphaenorhynchus palustris

Sphaenorhynchus palustris és una espècie de granota endèmica del Brasil.

## Referències

* ↑ «Sphaenorhynchus palustris» (en anglés). [Consulta: 9 novembre 2024].
* Fordham et al (2006). Sphaenorhynchus palustris. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès). (anglès)