OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# You Shou Yan

You Shou Yan (xinès simplificat: 有兽焉, pinyin: Yǒu shòu yān), conegut també com Fabulous Beasts, és un còmic i sèrie d'animació xinesos produïts per Feirenzai Studio. Els drets d'autor originals pertanyen a Xue xia mao. S'han publicat uns 5 llibres recopilatoris.

## Història

"You Shou Yan" és una obra de l'autor Xue xia mao, que es pot traduïr com "Gat amb Botes". A partir del 15 d'octubre de 2017, el webcomic s'actualitza tots els dimarts, dijous i diumenges al canal oficial en Weibo de l'autor, afiliat a Feiren. El còmic va ser publicat en paper posteriorment per l'estudi l'1 de desembre de 2018.
El còmic narra la història de les bèsties celestials que van a viure al món humà. Els protagonistes són un grup de "bèsties" que baixen a la terra per diferents motius. Els personatges de l'obra també interactuen ocasionalment amb "Inhumans".
Tencent Animation té els drets contractuals de l'obra, però ha deixat de serialitzar-la . També hi hagué una col·aboració amb Hokuto Penguin per produir un còmic d'àudio dinàmic.
L'11 de gener de 2021, Youshouyan Comics va llançar-la a la plataforma Bilibili.
El 14 d'abril de 2023, s'estrena l'adaptació animada a la plataforma Bilibili. Cada episodi dura uns 6-8 minuts i s'actualitza cada divendres a les 10 del matí, hora de Beijing.

## Referències

* ↑ 靴下猫腰子. 晓航. 《有兽焉》. 中国友谊出版公司, 2018年12月1日. ISBN 9787505745827.
* ↑ 盾牌动漫 «漫画《有兽焉》：建国后的发展太迅速，神兽们迫于无奈深居大山» (en xinès (Xina)). , 2020年1月22日.
* ↑ «有兽焉-有兽焉在线漫画». 腾讯动漫. [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ «【北斗企鹅】《有兽焉》动态有声漫画 第一话». 哔哩哔哩. [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ 骨朵国漫 «2021Q1漫画｜快看新作《遇蛇》《撒野》表现强劲» (en xinès (Xina)). 腾讯新闻, 13-04-2021 [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ «有兽焉». bilibili. Arxivat de l'original el 2023-05-29. [Consulta: 14 abril 2023].
# Universitat eclesiàstica San Dámaso

La Universitat Eclesiàstica San Dámaso (UESD) és una universitat eclesiàstica erigida per la Santa Seu a l'Arxidiòcesi de Madrid (Espanya). Imparteix formació en Filosofia, Teologia, Literatura Cristiana i Clàssica, Dret canònic i Ciències Religioses amb validesa oficial a totes les universitats. El seu nom està pres del Papa d'origen hispànic Damas I.
Es troba localitzada al carrer Jerte, al centre de Madrid, al costat de la basílica de San Francisco el Grande, els Jardins de les Vistilles i contigua al Seminari Conciliar de Madrid, on hi ha la seu de la biblioteca i de la Facultat de Literatura Cristiana i Clàssica Sant Justí. El seu lema és "Veritatis Verbum communicantes". El seu Gran Canceller és José Cobo Cano. El seu Rector és Javier María Prades López.

## Referències

* ↑ «Biblioteca de la Universidad Eclesiástica San Dámaso» (en español).
* ↑ «Mons. José Cobo es nombrado nuevo Arzobispo de Madrid y nuevo Gran Canciller de la UESD» (en español). Arxivat de l'original el 2023-07-10. [Consulta: 3 juny 2024].
# Guia Gourmetour

La Guia Gourmetour és una guia espanyola biennal de turisme gastronòmic que es publica des de 1979. Conté una selecció (nota a partir de 8/10) de restaurants qualificats amb una nota que en principi pot anar de 0 a 10 sobre 10, una selecció (a partir de 7/10) de vins qualificats de la mateixa manera i qualificacions generals d'anyades de vins.
A més, publiquen una guia de formatges, la Gourmetquesos, amb els que consideren que són els millors d'Espanya; i una de vins únicament, la Guia de Vinos Gourmets.
Cada dos anys, la publicació Gourmetour atorga 18 premis de la Guia Gourmetour a partir dels vots dels usuaris de la guia.

## Referències

* ↑ «La prestigiosa guía «Gourmetour» eleva al estrellato a tres restaurantes de la provincia de Lugo» (en castellà), 21-12-2005. [Consulta: 9 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Lloc web de la publicació (castellà)
* Premis "Gourmetour" Arxivat 2008-09-29 a Wayback Machine.
# Enterococcus faecalis

L'Enterococcus faecalis és un bacteri Gram-positiu comensal, que habita el tracte gastrointestinal d'humans i altres mamífers. Com altres spp. del gènere Enterococcus, E. faecalis pot causar infeccions compromeses en humans, especialment en ambient d'hospital. L'existència d'enterococs es potencia perquè ha tingut l'habilitat d'adquirir resistència a virtualment tots els antibiòtics en ús.
L'hàbitat normal d'aquests és el tub digestiu d'animals de sang calenta. Són indicadors de contaminació fecal, pel que la seva presència en els aliments indica falta d'higiene o defectuoses condicions de conservació, excepte en aliments en què intervé com a flora bacteriana natural de processos fermentatius, com és el cas de formatges, embotits crus i fins i tot productes carnis.
Són molt resistents a condicions adverses (congelació, dessecació, tractament tèrmic, etc.) pel que són bons indicadors per valorar les condicions higièniques i de conservació dels aliments congelats i dessecats.

## Referències

* ↑ Ryan KJ; Ray CG (editors). Sherris Medical Microbiology. 4th ed.. McGraw Hill, 2004. ISBN 0-8385-8529-9.

## Enllaços externs

* Enterococcus en el Bug Index de la U. de Florida Arxivat 2007-02-09 a Wayback Machine.
# Sa Talaia (possessió)

Sa Talaia és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca. Està situada a la marina, a la carretera que uneix Llucmajor amb s'Estanyol de Migjorn.
En el segle xiv fou propietat dels Gerald i dels Olives, passant als Parets en el segle xv i poc abans de finalitzar aquell segle era propietat dels Sureda. El 1643, la posseïa Antoni Taberner. El 1862 l'extensió de la finca era de 456 quarterades, 321 de les quals eren de garriga, i era a nom de Caterina Sbert, Vídua de Taberner. Després de la família Taberner la finca passà a mans dels Fortuny, Morell i Sagrera. El 1945 era de Gregori Taberner Ferrer, industrial llucmajorer del calçat. A finals del segle XX i principis del XXI hi hagué una explotació ramadera d'oví i caprí amb producció de formatges.

## Construccions

Les cases de dues plantes, tenen l'aspecte d'una fortalesa a la part posterior, mentre que davant, la façana noble és més senzilla. Les façanes han estat remodelades a finals del segle XX i s'han fet jardins voltant les cases. A la dreta de la façana principal hi havia l'entrada de la capella, que encara conserva dues voltes primitives amb els escuts esculpits en les claus de les voltes. S'ha restaurat l'altar de fusta de la capella primitiva i s'han obert uns arcs a manera de finestra a un costat i un rosetó on abans hi havia el portal d'entrada. Té un rellotge de sol de 1859.

## Restes arqueològiques

Hi ha un el talaiot de sa Talaia devora les cases que dona nom a la finca.

## Referències

* ↑ Calviño, C; Clar, J.; Grimalt, M. Llucmajor. Palma: Hora Nova, 2000 (Guia dels pobles de Mallorca).

## Enllaços externs

* S'Atalaia. Formatges naturals artesans de Mallorca Arxivat 2010-08-06 a Wayback Machine.
# Parques

Segons la mitologia romana, les Parques o Parces (Parcae) eren antigues divinitats itàliques protectores de la gestació i del naixement, i identificades amb el Destí. Es van assimilar a les Moires gregues i n'assumiren la personalitat i les funcions. Les Parques controlaven els esdeveniments de la vida tant de mortals com d'immortals, des del naixement a la mort. Fins i tot els déus (per exemple Júpiter) estaven subjectes a les Parques.
Es representen com a filadores que limiten, segons la seva voluntat, la vida dels homes. Al Fòrum de Roma les tres Parques estaven representades per tres estàtues, denominades popularment les Tria Fata, els tres destins.
Els noms de les Parques van ser:
* Nona (grec equivalent Cloto, Κλωθώ 'Clotho'), que feia girar el fil de la vida.
* Dècima (grec equivalent Laquesis, Λάχεσις 'Lachesis') que mesurava la vida amb una roda.
* Morta o Parca (grec equivalent Atropos, (Ἄτροπος 'Atropos'), que posava fi a la vida i escollien la manera de morir de cada persona.
Segons Aulus Gel·li, que cita un text de Varró avui perdut, els romans creien que els naixements es produïen al novè o desè mes, i que aquesta convicció va ser l'origen dels noms que es van donar a les Tria fata. Els noms els van treure del verb parire i de les paraules nonus i decimus que marquen l'època del part. Així va sorgir Parca, de partus, i Nonna i Decima venen del nombre que designa els mesos fixats per al part.

## Vegeu també

* Àtropos o Les Parques, obra de Francisco de Goya.
* Fada
* La Balanguera

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 417. ISBN 9788496061972.
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 168. ISBN 8429741461.
* ↑ Aulus Gel·li. Les Nits Àtiques, II, 16, 9-11
Viccionari
# Unquadbi

Unquadbi o Unquadbium (símbol Uqb) és el nom sistemàtic donat per la IUPAC a l’hipotètic element químic amb nombre atòmic 142.
Aquest element del 8è període de la taula periòdica pertanyeria a la família dels superactínids i formaria part dels elements del bloc f segons el Principi d'Aufbau, però del bloc g segons el Mètode de Hartree-Fok.
A mesura que s’allunya de l'illa d'estabilitat (no superior a Z ≈ 127), els àtoms sintetitzats haurien de ser ràpidament extremadament inestables, fins al punt que Z ≈ 130 se cita amb freqüència com a límit "experimental" de l'existència pràctica d'aquests elements; per tant, no és segur que l'element 142 es pugui detectar algun dia amb eficàcia.

## Referències

* ↑ (anglès) Burkhard Fricke i Gerhard Soff, Dirac-Fock-Slater calculations for the elements Z = 100, fermium, to Z = 173 Arxivat 2016-03-22 a Wayback Machine.. Atomic Data and Nuclear Data Tables, volume 19, numéro 1, 1977-01, gener 1977. DOI 10.1016/0092-640X(77)90010-9, Bibcode 1977ADNDT..19...83F
* ↑ Com que l'element 139 no s'ha sintetitzat mai o, a fortiori, ha estat reconegut per la UICPA, no està classificat en cap família d'elements químics. Finalment apareix llistat com a superactínid després del treball de Glenn Seaborg sobre l'extensió de la taula periòdica als anys quaranta, però està estrictament químicament "no classificat".
* ↑ Encyclopaedia Britannica : article « Transuranium Element», del qual la secció breu « End of Periodic Table » al final de l'article situa entre 170 i 210 el nombre límit de protons que es poden contenir al mateix nucli, però al voltant del 130 el límit efectiu més enllà del qual els àtoms deixarien de ser observables.
# Untriquadi

Untriquadi o untriquadium (símbol Utq) és el nom sistemàtic donat per la IUPAC a l’hipotètic element químic amb nombre atòmic 134.
Aquest element del 8è període de la Taula periòdica pertanyeria a la família dels superactínids i formaria part dels elements del bloc g.
A mesura que s’allunya de l'Illa d'estabilitat (no superior a Z ≈ 127), els àtoms sintetitzats haurien de ser ràpidament extremadament inestables, fins al punt que Z ≈ 130 se cita amb freqüència com a límit "experimental" de l'existència pràctica d'aquests elements; per tant, no és segur que l'element 134 es pugui detectar algun dia amb eficàcia.

## Referències

* ↑ (anglès) Burkhard Fricke i Gerhard Soff, Dirac-Fock-Slater calculations for the elements Z = 100, fermium, to Z = 173 Arxivat 2016-03-22 a Wayback Machine.. Atomic Data and Nuclear Data Tables, volume 19, numéro 1, 1977-01, gener 1977. DOI 10.1016/0092-640X(77)90010-9, Bibcode 1977ADNDT..19...83F
* ↑ Com que l'element 134 no s'ha sintetitzat mai o, a fortiori, ha estat reconegut per la UICPA, no està classificat en cap família d'elements químics. Finalment apareix llistat com a superactínid després del treball de Glenn Seaborg sobre l'extensió de la taula periòdica als anys quaranta, però està estrictament químicament "no classificat".
* ↑ Encyclopaedia Britannica : article « Transuranium Element», del qual la secció breu « End of Periodic Table » al final de l'article situa entre 170 i 210 el nombre límit de protons que es poden contenir al mateix nucli, però al voltant del 130 el límit efectiu més enllà del qual els àtoms deixarien de ser observables.
# Urk

Urk és un municipi de la província de Flevoland, al centre dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 18.161 habitants repartits sobre una superfície de 109,90 km² (dels quals 98,38 km² corresponen a aigua).
És un antic poble pesquer on encara hi ha gent parlant el dialecte d'Urk i a on es pot gaudir de passejar pels seus carrerons ("ginkies") i carrers antics.
Va ser una illa fins que el dic Afsluitdijk va convertir el Zuiderzee (Mar del Sud) en el llac IJsselmeer el 1939.

## Administració

El consistori municipal tenia 17 escons el 2006 i era governat per una coalició de ChristenUnie i CDA.
* SGP: 5 escons
* ChristenUnie: 6 escons
* CDA: 4 escons
* Unie Gemeentebelangen: 2 escons

## Llocs d'interès

* El port: L'activitat pesquera (compta amb una moderna flota) és una de les principals fonts d'ingressos d'Urk, juntament amb el turisme. Alberga una de les subhastes de peix més gran del món.
* El Far: Des de 1617 els pescadors locals i els vaixells que viatjaven des d'Amsterdam fins al Mar del Nord feien servir un far, ara bé, el far actual data de 1837. La torre té 27 metres d'altura i va ser construït en 1845 i restaurat el 1972. El 1982 va ser declarat Monument Nacional.
* Monument als Pescadors: Travessant el carrer de davant l'església a la vora de l'aigua, es troba el monument als pescadors, una estàtua solitària de dona en un vestit ondulant mirant cap a la mar que li va prendre els seus éssers estimats. Les plaques de marbre al voltant del perímetre enumeren els marins d'Urk que mai no van tornar (nom, edat i número d'identificació del vaixell) des de 1815, amb nous noms encara sense afegir.

## Referències

* ↑ «Urk. La perla de Flevoland» (en espanyol). Holland. Guia oficial para visitar Holanda. [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ «Urk» (en anglès). Visit Flevoland. Arxivat de l'original el 22 d’agost 2017. [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ José Manuel Vargas. «El Faro de Urk en Flevoland» (en espanyol). Sobre Holanda. Arxivat de l'original el 16 d’agost 2017. [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ «Introducing Urk» (en anglès). Lonely Planet. Arxivat de l'original el 16 d’agost 2017. [Consulta: 16 agost 2017].

## Enllaços externs

* Urk - Lloc web oficial
* Notícies locals
# Palaeomastodon

Palaeomastodon és un gènere extint de proboscidis de la família dels paleomastodòntids (Palaeomastodontidae). S'han trobat fòssils de Palaeomastodon a Àfrica, on aquests animals visqueren fa uns 36-35 milions d'anys. Es creu que foren els avantpassats dels elefants o els mastodonts. Aquest gènere està relacionat amb els meriteris.
Palaeomastodon tenia ullals tant superiors com inferiors, així com una trompa. Mesurava 1-2 metres d'alçada i pesava fins a dues tones. Els ullals inferiors eren plans i no cons puntats i possiblement eren utilitzats per treure plantes d'aigües pantanoses.

## Referències

* ↑ The genus Palaeomastodon
Gèneres de proboscidis :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Mammalia
Superordre: Afrotheria
Clade: Tethytheria :
# Rangiroa

Rangiroa (en el dialecte paumotu local Ragiroa o Ra'iroa) és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa. Està situat al nord-oest de l'arxipèlag, a 350 km de Tahití. És el cap de la comuna de Rangiroa.

## Geografia

És un dels atols més grans del món, amb un total de 1.640 km² de superfície, i una llacuna de 78 km de llarg amb una profunditat entre 20 i 35 m. L'escull està format per 241 illots i bancs de sorra d'una amplada entre 300 i 600 m. Hi ha quatre passos entre l'oceà i la llacuna. Els dos més importants són al nord a la vora de les viles d'Avatoru i Tiputa que concentren la major part de la població.
Amb 2.567 habitants (cens del 2012) és l'atol més poblat de les Tuamotu. La població viu del turisme, la pesca i el cultiu de perles negres. Una de les atraccions és la pràctica del submarinisme, amb una rica fauna marina on destaquen les rajades, dofins i taurons.
Disposa d'un aeroport, junt a Avatoru, sent la principal destinació turística de les Tuamotu.
Le Lagon Bleu (motu Ta'aeo), a l'oest de l'atol, és un dels llocs més visitats. Es tracta d'una llacuna poc profunda formada per illots que encerclen una piscina natural de color blau.
| Pas d'Avatoru | Mapa de distàncies Rangiroa Tikehau (39,2 km) Arutua (117,4 km) Mataiva (101 km) Makatea (92,6 km) Ahe (172,9 km) Kaukura (140,7 km) |

## Història

El nom de Rangiroa, o Rairoa, significa «llarg cel». Probablement va ser poblat al segle x. El 1616 van arribar els neerlandesos Le Maire i Schouten i l'anomenaren illa de les Mosques (Uliegen Eylandt). En quedaren literalment coberts i no se les tragueren de sobre durant dies. El 1770 els illencs van patir una severa derrota davant dels guerrers de la veïna Anaa, quedant l'illa despoblada després de la massacre i l'exili, i no fou repoblada fins quaranta anys més tard. Els primers europeus a instal·lar-s'hi van ser uns missioners catòlics, el 1851. Aquests van desenvolupar la plantació de cocoters i els habitants van treballar a la indústria de la copra (nou de coco assecada). El 1965 es va construir un aeroport de 2.100 m facilitant l'arribada del turisme.
Altres noms històrics són: Vavaunui, Deans, Nairsa i Prince of Wales.

## Referències

* ↑ Tahiti Polynesie Francaise ISBN 2746917394

## Enllaços externs

* Imatges de Rangiroa (francès)
# Griseta mediterrània

La griseta mediterrània (Lysandra hispana) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels licènids (Lycaenidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es troba a l'Estat espanyol (Jaén, Granada, Albacete, Múrcia, País Valencià, Catalunya, Osca i Navarra), França (els Pirineus Orientals, Aude, Erau, l'Ardecha, Droma, Alps de l'Alta Provença i Marítims, Var i Valclusa) i Itàlia (Liguria i nord de la Toscana), entre els 400 i 1000 m d'altitud.

## Descripció

Dimorfisme sexual marcat: l'anvers dels mascles mostra un vistós color blau platejat, mentre que el de les femelles és completament marró. Revers marró clar amb punts negres i lúnules taronges. Fímbries ratllades de negre.

## Hàbitat

Prefereix llocs herbosos, secs, amb flors, freqüentment amb matollar; sobre terreny calcari. L'eruga és monòfaga: s'alimenta de Hippocrepis comosa.

## Període de vol

Vola en dues generacions: la primera entre abril i maig i la segona entre agost i començaments d'octubre.

## Biologia

Com els pugons (i la majoria de licènids), les erugues fabriquen substàncies sucroses que atrauen les formigues, en aquest cas Plagiolepis pygmaea i Crematogaster sordidula), que la protegeixen. Pot arribar a hibridar-se amb Lysandra bellargus.

## Referències

* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 26 gener 2014].
* 1 2 3 4 5 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Insectarium Virtual (castellà)
* Matt's European Butterflies (anglès)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (anglès)
# Club Atlético Central Norte (Tucumán)

El Club Atlético Central Norte és un club de futbol argentí de la ciutat de San Miguel de Tucumán.

## Història

El club va ser fundat el novembre de 1911 a San Miguel de Tucumán. És afiliat a la Liga Tucumana de Fútbol. Per la seva samarreta negra rep el sobrenom dels corbs.
Participà dos cops al Torneo Argentino B (2001 i 2002), i una al Torneo Argentino C (2007).

## Palmarès

* Campionat de Tucumán de futbol: 1925, 1929, 1931, 1934, 1939, 1991, 2001

## Referències

* ↑ «Muratore: "hoy le tocó a Savino, mañana me puede tocar a mí"». La Gaceta. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Mañana Central Norte jugará un amistoso con Atlético Tucumán». El Intransigente. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Cambios obligados en el equipo titular de Central Norte». Infórmate Salta. Arxivat de l'original el 2015-04-12. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Ñuñorco tratará de frenar el avance del líder, Gimnasia y Tiro». La Gaceta. Arxivat de l'original el 2016-11-09. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «LOS CLÁSICOS DEL INTERIOR ¿Cual es el de tu ciudad?». Ascenso del Interior. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Central Norte y Sportivo se consagraron campeones». La Gaceta. Arxivat de l'original el 2015-01-16. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Argentina Fourth Level (Torneo Argentino "B" - Interior) 2000/01» (en anglès). RSSSF. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Argentina Fourth Level (Torneo Argentino "B" - Interior) 2001/02» (en anglès). RSSSF. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Argentina Fifth Level (Torneo Argentino "C" - Interior) 2006/07» (en anglès). RSSSF. [Consulta: 15 gener 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Solidaritat Badalonina

Solidaritat Badalonina fou una coalició de partits de dretes i esquerres formada entre 1911-1913 a Badalona. Referent local de Solidaritat Catalana.
El Centre Catalanista Gent Nova fou qui proposà aquesta nova unió de forces polítiques que ja s'havia produït el 1905 i que havia guanyat i molts continuaren en les noves eleccions de 1911, amb l'objectiu d'evitar divisions partidistes i, així, barrar el pas al populisme representat pel Partit Radical d'Alejandro Lerroux.
El 1911, finalment, va obtenir la victòria en les eleccions, resultant un consistori amb vuit regidors de dretes i tres d'esquerres; la coalició dels palayistes i dels lerrouxistes, representats per Baldomero Sanmartín resultà derrotada. El nou Ajuntament va nomenar alcalde a Martí Pujol, representant de Lliga Regionalista, que va prendre possessió del seu càrrec el gener de 1912. Amb tot, després de les conseqüències de la Setmana Tràgica a Badalona, aquell fet va provocar distanciaments ideològics entre les forces de dretes i esquerres i, de retruc, provocà el progressiu trencament de Solidaritat Badalonina, que ja des del mateix moment del nomenament de Martí Pujol ja hi havia hagut discussions dins del consistori. La ruptura definitiva fou patent el 1913 en què els partits es presentaren per separat.

## Referències

* 1 2 ALBADALEJO BLANCO, Jordi. «De la Setmana Tràgica a Badalona», 30-07-2009.
* ↑ Centre Catalanista Gent Nova «Dels preparatius per la lluita». Gent Nova Periódic Catalanista [Badalona], 519, 1911. «Biblioteca de Catalunya»
* ↑ SOLER I AMIGÓ, Joan «Estas pasaderas…» (en castellà). TOT Badalona, 2012.
* ↑ VILLARROYA, Joan (dir.); ABRAS, Margarida, CARRERAS, Montserrat, CASALS, Núria, COMAS, Montserrat, GARCÍA, Francesca, GUITART, Josep, NIETO, M. Dolors, PADRÓ, Jordi, PADRÓS, Pepita, ROSÀS, Joan, SABATER, Josep M.. Història de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 1999. ISBN 84-88758-03-0.
# Bunias

Bunias és un gènere de plantes amb flors dins la família Brassicàcia. El gènere inclou només dues espècies, Bunias erucago (Mostallola) que és autòctona als Països Catalans i Bunias orientalis. El gènere és originari de l'Àsia central i Europa oriental.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1990
Viccionari