OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alba gu bràth

Alba gu bràth ([ˈal̪ˠapə kə ˈpɾaːx] escolteu-ho (?·pàg.)) és una frase en gaèlic escocès que es fa servir per a expressar lleialtat a Escòcia. Es pot traduir al català com a «Escòcia per sempre» (en anglès, "Scotland forever"), per bé que el significat literal de gu bràth en gaèlic és "fins al Judici Final". La frase es fa servir sovint com a eslògan polític dins la campanya per la independència d'Escòcia.
La frase és equivalent a l'eslògan irlandès Éirinn go Brách («Irlanda per sempre») o el gal·lès Cymru am byth («Gal·les per sempre»). També el moviment nacionalista de Bretanya Sav Breizh es fonamentava en una frase semblant en bretó, en aquest cas «Amunt Bretanya».

## Grafies alternatives

De vegades, la frase apareix escrita erròniament en formes diverses, com ara per exemple: Alba go bragh, Alba gu bra, Alba go breá.

## Cultura popular

A la pel·lícula Braveheart de 1995, el patriota escocès i heroi nacional William Wallace (interpretat per Mel Gibson) crida, "Alba gu bràth" mentre galopa davant les línies de les seves tropes escoceses, en formació abans de la batalla del pont de Stirling.
En l'episodi George Washington vs. William Wallace de la sèrie de YouTube Epic Rap Battles of History, Wallace exclama davant Washington, "I'll knock your face off your moola / Alba gu bràth / gu bràth / hoo-rah / hoo-rah!", traduïble per "Trauré la teva cara dels teus diners / Alba gu bràth / gu bràth / hurra / hurra!"".

## Referències

* ↑ «Am Faclair Beag bràth Am Faclair Beag» (en gaèlic i anglès). faclair.com. [Consulta: 26 desembre 2016].
* ↑ «George Washington vs William Wallace. Epic Rap Battles of History Season 3.». www.epicrapbattlesofhistory.com (en anglès) (ERB). Consulta: 2016-12-26.
# Polianka

Polianka és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín, al nord-oest del país. El 2021 tenia 396 habitants.
El municipi es va crear el 1955 quan es van per la reunió d'uns llogarets que abans formaven part de la ciutat de Myjava. El nom significa alguna cosa com «clariana».
Formava part del comtat de Nyitra dins del Regne d'Hongria fins que el 1918 es va establir la república de Txecoslovàquia independent. De 1939 a 1945, va formar part de la República Eslovaca.

## Referències

* ↑ «Polianka». DATAcube. [Consulta: 10 novembre 2024].
* 1 2 «Polianka». A: Encyklopédia miest a obcí Slovenska [Enciclopèdia de ciutats i pobles d'Eslovàquia]. Lučenec: Vydavatel'stvo PS-Linde, 2005, p. 206. ISBN 978-80-969388-8-9.
# Ali Sultan Tawaji

Ali Sultan Tawaji o Tawwaji fou un amir de Tamerlà, que actuava als darrers anys del conqueridor (segle XV). A la batalla d'Ankara (28 de juliol de 1402) l'ala esquerra de l'exèrcit timúrida anava manada pels prínceps Xah Rukh (timúrida) i Khalil Sultan, amb l'amir Sulayman Xah de lloctinent i els amirs Yadighar Barles, Sultan Husayn Mirali, Ali Sultan Tawaji i Musa Taychi'ut com a comandaments principals.
Després de la victòria sobre els otomans, Ali Sultan Tawaji va participar, entre altres tasques, en l'ocupació d'Egridir, vila del país d'Hamid (Hamid Ili) situada a la vora del llac Felek Abad. Els mirzes (prínceps) Xah Rukh (timúrida), Iskandar i Sultan Husayn Mirza, recolzats pel cos de Shaikh Nur al-Din, Shaikh Mali, Ali Sultan Tawwaji i Sünjuk Bahadur, van arriba a la vesprada a Egridir (19 de febrer de 1403) i la van ocupar l'endemà en unes hores (20 de febrer de 1403) i la major part dels habitants foren massacrats mentre la resta va poder fugir en els vaixells i es va refugiar en una fortalesa a una illa del llac, anomenada Nisi o Nisibin.

## Referències

* ↑ Campaigne de Timur en Anatolie (1402), per Marie-Mathilde Alexandrescu Derca, Bucarest, 1942
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, V, 59
# Ambrosi Aurelià

Ambrosius Aurelianus, també anomenat Aurelius Ambrosius en la Historia Regum Britanniae, fou un senyor de la guerra i probable rei dels romanobritans que va derrotar els anglosaxons en el segle v segons l'historiador Gildas de Rhuys.

## Ambrosi segons Gildas

Ambrosi Aurelià és una de les poques persones que apareixen en el sermó de Gildas De Excidio et Conquestu Britanniae. Com a conseqüència de l'assalt dels saxons, els supervivents es reuneixen sota el lideratge d'Ambrosi. Segons Gildas, Ambrosi era d'origen noble i sang romana, nascut a la província de Britànnia, encara que és impossible estar-ne segur. Ambrosi també era cristià. Sota el seu lideratge, els Britans van organitzar un exèrcit i van vèncer per primer cop els invasors en una batalla que alguns han identificat com la batalla del Mont Badon.

## Altres fonts

Beda, en la seva obra Historia ecclesiastica gentis Anglorum, coincideix amb Gildas, però data la batalla en l'època de l'emperador Zenó (474–491).
La Historia Brittonum, de Nennius, conté diverses referències a Ambrosi, sent la més popular la història sobre Ambrosi, Vortigern i els dos dracs de Dinas Emrys (Fortalesa d'Ambrosi) en els capítols 40–42. Aquesta història seria més tard repetida per Geoffrey de Monmouth en la seva obra Historia Regum Britanniae, on combina el personatge d'Ambrosi amb la llegenda gal·lesa del mag Myrddin o Merlí. Geoffrey també identifica Ambrosi com un dels tres fills de Constantí III, juntament amb els seus germans Constans II i Uterpendragó, lluitant contra els invasors saxons Hengist i Horsa.
Tornant a la Historia Brittonum, en el capítol 31 se'ns diu que Vortigern va governar sempre amb por d'Ambrosi; més tard, en el capítol 66, es parla de la batalla de Guoloph entre Ambrosi i el líder saxó Vitolinus; finalment, en el capítol 48, es diu que el fill de Vortigern va poder governar sobre les regions de Buellt i Gwrtheyrnion amb el vistiplau d'Ambrosi. No és clar com tots aquests fets es relacionen l'un amb l'altre o si de fet es parla de diferents persones amb el mateix nom. La Historia Brittonum data la batalla de Guoloph una generació abans que la batalla liderada per Ambrosi segons Gildas.
Al final de la història narrada en els capítols 40–42, Vortigern entrega a Ambrosi "la fortalesa, amb tots els regnes de la part occidental de Britànnia." En el capítol 48, Ambrosi Aurelià és descrit com "Rei entre tots els reis de la nació Britona". Ens és difícil saber quin grau the poder tenia Ambrosi, i sobre quina àrea, però els estudiosos semblen donar per cert que va governar sobre part d'Anglaterra.
En temps més moderns, el lingüista bretó Léon Fleuriot treballa amb la tesi que el llegendari rei dels Bretons Riothamus era en realitat Ambrosi, demostrant la intervenció de bretons de l'altra banda del Canal constituïts en legions romanes davant del perill dels gots.

## Referències

* 1 2 3 Fletcher, Richard. Who's Who in Roman Britain and Anglo-Saxon England. Shepheard-Walwyn, 1989, p. 15–16. ISBN 0-85683-089-5.
Títols de regnat :
| Precedit per: Vortigern | Rei de Britànnia | Succeït per: Uterpendragó |
# Annapolis Farewell

Annapolis Farewell és una pel·lícula dramàtica estatunidenca de 1935 dirigida per Alexander Hall i escrita per Frank Craven i Jack Wagner. La pel·lícula és protagonitzada per Guy Standing, Rosalind Keith i Tom Brown. La pel·lícula va ser estrenada el 23 d'agost de 1935 per Paramount Pictures.

## Argument

El comodor Fitzhugh, un vell oficial de marina retirat, viu a l'Acadèmia Naval d'Annapolis i, descontent amb la marina "moderna", li agrada parlar dels seus dies a la "vella" marina, especialment sobre la seva part a la batalla de la badia de Manila sota l'almirall George Dewey durant la guerra hispanoamericana, quan comandava el USS Congress.

## Repartiment

* Guy Standing com comodor Fitzhugh
* Rosalind Keith com Madeline Deming
* Tom Brown com Morton 'Click' Haley
* Richard Cromwell com Boyce Avery
* John Howard com Duncan Haley
* Benny Baker com Zimmer
* Louise Beavers com Miranda
* Minor Watson com comodor Briggs
* Ben Alexander com Adams
* John Darrow com Porter
* William Collier Sr. com Charlie
* Wheeler Oakman com comodor Lawson
* Samuel S. Hinds com Dr. Bryant

## Recepció

Frank Nugent, de The New York Times, va dir: "Rodat a Annapolis amb, com proclama l'anunci, la "cooperació alegre" de l'acadèmia, els fons del fotoplay són colorits. A més de Sir Guy, els altres membres del repartiment són insignificants, però hi ha bones actuacions de Tom Brown com el descarat, de John Howard (un nouvingut en comparació) com el seu germà gran i Louise Beavers com a mestressa de casa del comandant Fitzhugh. Un resum complet seria que la pel·lícula és extremadament sentimental, familiar però ben feta".

## Referències

* ↑ «Annapolis Farewell (1935) - Overview». TCM.com, 15-08-1935. [Consulta: 27 juny 2015].
* ↑ F.S.N.. «Movie Review - Annapolis Farewell - At the Paramount.». The New York Times, 24-08-1935. [Consulta: 27 juny 2015].
# Antonina Zubkova

Antonina Leóntievna Zubkova, rus: Антонина Леонтьевна Зубкова, (12 d'octubre de 1920 - 13 de novembre de 1950) fou una aviadora (navegant) i capitana en diversos esquadrons aeris soviètics durant la Segona Guerra Mundial. Pel seu servei militar, se li va concedir el títol d'Heroïna de la Unió Soviètica el 18 d'agost del 1945.

## Vida civil

Nascuda el 12 d'octubre de 1920 al poble de Semion, óblast de Riazan,en una família camperola russa. Després de graduar-se a l'escola secundària amb una medalla d'or el 1938, va ingressar a la Facultat de Matemàtiques i Mecànica de la Universitat Estatal de Moscou sense exàmens. La universitat era el grup educatiu Komsomol.Va estudiar en el mateix curs amb altres futures pilots famoses de la Gran Guerra Patriòtica: Ievdokia Paskó, Ievguénia Rúdneva i Iekaterina Riabova.

## Carrera militar

Quan Marina Raskova va crear tres regiments femenins d'aviació l'octubre de 1941, la facultat de la universitat va recomanar a Zubkova d'unir-se a un dels regiments com a navegant a causa dels seus coneixements de matemàtiques. Va ingressar a l'exèrcit el 1941 i va fer la formació de navegació a Engels; el curs durava normalment tres anys però, a causa de la guerra, el temps es va reduir a tres mesos.
Al llarg de la guerra, Zubkova va lluitar sobretot en els fronts bàltic i de la Prússia Oriental, així com a Stalingrad, Kuban, Crimea i Belarús, va fer sortides de combat com a navegant en un Petliakov-2, amb Nadejda Fedutenko com a comandant d'esquadró, la qual també va obtenir el títol d'Heroïna de la Unió Soviètica. Va volar més de 50 sortides durant la guerra.

## Darrers anys

Per la seva valentia i excel·lent acompliment de les tasques de comandament, Antonina Zubkova el 18 d'agost de 1945 va ser guardonada amb el títol d'Heroïna de la Unió Soviètica, juntament amb Fedutenko i altres cinc membres del seu regiment. El setembre del 1945, es va retirar i va tornar a estudiar a la universitat, on es va graduar el 1948. Després va ensenyar a l'Acadèmia d'Enginyeria Aeronàutica Militar Jukovski. Es va suïcidar el 13 de novembre de 1950 i va ser enterrada al Cementiri de Vagànkovo a Moscou.

## Referències

* ↑ Cook, Bernard A. Women and War: A Historical Encyclopedia from Antiquity to the Present (en anglès). ABC-CLIO, 2006. ISBN 9781851097708.
* 1 2 (rus) Antonina Zubkova al web warheroes.ru
* 1 2 3 4 (rus) Antonina Zubkova al web airaces.narod.ru
* ↑ (rus) По велению долга, al web a-z.ru
* ↑ «Зубкова Антонина Леонтьевна (1920-1950)» (en rus). letunij.narod.ru. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ «Андрей Шидловский. Род Шидловских» (en rus). 7iskusstv.com. [Consulta: 20 març 2018].
# Aristides d'Atenes

Aristides (grec antic: Αριστείδης, llatí: Aristīdes; 530 aC - 468 aC) fou un general i home d'estat atenenc, fill de Lisímac. Era d'una família noble (un cosí seu, Càl·lies, ocupava el lloc protocol·lari de porta torxes). Segons Plutarc, va ser deixeble polític de Clístenes.
Va lluitar a Marató el 490 aC donant suport a les iniciatives de Milcíades, i va ser elegit Arcont epònim el 489 aC. Va acabar patint ostracisme l'any 483 aC o potser el 482 aC, per la seva rivalitat amb Temístocles que en les lluites entre els alcmeònides i els tiranòfils s'havia acabat imposant a la mort de Milcíades. Alguns autors consideren que la seva honestedat en la lluita contra la corrupció i el fet de no deixar-se subornar per ningú van crear-li molts enemics que van aconseguir enviar-lo al desterrament.
El 480 aC encara estava desterrat quan es va presentar a Egina amb notícies per Temístocles sobre els moviments perses a Salamina, i va demanar la reconciliació al cap atenenc. Va lluitar com un brau a la batalla de Salamina ocupant l'illa de Psitalia i després va dirigir les forces atenenques a la batalla de Platea, i Tucídides diu que va ser nomenat ambaixador a Esparta juntament amb Temístocles.
El 479 aC era estrateg, però sembla que juntament amb d'altres. El 478 aC el van elegir altre cop arcont i va fer una llei que permetia a tots els ciutadans atenencs ocupar els càrrecs públics. El 477 aC va ser comandant adjunt del contingent atenenc a les ordres del general Pausànies i mercès a la seva actuació i a la del seu col·lega i deixeble Cimó II, va organitzar la Confederació o Lliga de Delos el 476 aC. Per la seva integritat va rebre el sobrenom de «Just». Heròdot l'anomena «el millor i més honorable home d'Atenes», i Plató li va atorgar un tractament semblant.

## Herència

Va morir segons uns a Atenes i segons altres al Pont entre el 471 aC i el 468 aC, i sembla que en la pobresa, cosa que demostraria la seva honestedat. Plutarc va veure la seva tomba a Falèron. El seu fill Lisímac rebé un gran lot de terra i diners i una pensió de l'estat per un decret d'Alcibíades, en consideració als serveis prestats pel seu pare. Els fills d'aquest Lisímac, Aristides i Policirta, encara van rebre beneficis en memòria del seu avi.

## Referències

* ↑ 1.Aristeides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 293-294

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# Arthur Nordenswan

Arthur Georg Nordenswan (Estocolm, 27 de gener de 1883 - Estocolm, 29 de desembre de 1970) va ser un oficial de l'exèrcit suec i tirador suec que va competir a començaments del segle xx.

## Carrer esportiva

El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar tres proves del programa de tir. En la prova de carrabina, 50 metres per equips guanyà la medalla de plata, mentre la prova individual fou 16è i en la de carrabina, des de 25 metres 28è.

## Carrera militar

Nordenswan era fill del general major Carl Otto Nordensvan i Ebba Maria (nascuda Wallenius). Arribà al grau de segon tinent a la Svea livgarde (I 1) el 1902 i tinent el 1905. Nordenswan fou ascendit a capità el 1916 i serví al Regiment de Västernorrland (I 28) el 1921. El 1926 fou ascendit a major i serví al Regiment de Norrbotten (I 19). El 1930 fou ascendit a tinent coronel i serví al Regiment de Skaraborg (I 9) el 1932.
Nordenswan va ser comandant de les tropes sueques al Saar durant la celebració del referèndum de 1935. Aleshores fou ascendit a coronel i va servir com a comandant del regiment de Skaraborg entre 1935 i 1942. El 1940 fou nomenat coronel de l'exèrcit finlandès i va comandar el Cos de Voluntaris Suec a la Batalla de Salla durant la Guerra d'Hivern a Finlàndia.

## Vida personal

El 1909 es casà amb Inez Kjerner (nascuda el 1883), filla del doctor Karl Kjerner i Emelie Magnell. Es van divorciar i el 1918 Nordenswan es casà amb Ruth Persson (1893–1975), filla del pagesos Peter Persson i Anna Eriksson. Nordenswan va morir el 29 de desembre de 1970 a Estocolm i fou enterrat al Norra begravningsplatsen d'Estocolm.

## Referències

* ↑ «Arthur Nordenswan Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2012. [Consulta: 12 juliol 2017].
* 1 2 3 4 Vem är vem?. D. 1, Stockholmsdelen (en suec). Estocolm: Vem är vem bokförlag, 1945, p. 600.
* ↑ Vem är vem? 1, Stor-Stockholm (en suec). 2a edició. Estocolm: Vem är vem, 1962, p. 972.
* ↑ «Norra begravningsplatsen, kvarter 04A, gravnummer 336» (en swedish). Hittagraven.se.
# Artémise

L'Artémise fou una fragata de la classe Magiciene de la marina francesa. No va adoptar el nom d'Artémise fins al setembre del 1794. Abans, quan s'estava construint a Toló, s'anomenà Aurore, però els Britànics prenen la ciutat. El 24 de juliol del 1794 els francesos la recapturen, en reprenen la construcció i en canvien el nom. El 23 de juny del 1795 es trobava navegant amb la Minerve, fragata de quaranta canons, quan topa amb el HMS Dido i el HMS Lowestoffe, en el decurs del combat el Minerve resulta capturat, però l'Artémise reïx escapar. El capità és rellevat del comandament per deixar enrere el Minerve.
El 1798 pren part de l'Expedició francesa a Egipte, enquadrat dins la flotilla francesa. A la batalla del Nil l'HMS Orion i el HMS Theseus la persegueixen; amb tota la bateria inutilitzada i sense capacitat operativa, els tripulants calen foc a la nau per evitar que caigui en mans de la Royal Navy britànica.

## Referències

* ↑ Boudriot i Berti, 1992, p. 129.
* ↑ Winfield, R.; Roberts, S.S.. French Warships in the Age of Sail, 1786–1861: Design, Construction, Careers and Fates. Pen & Sword Books, 2015, p. 1736. ISBN 978-1-84832-353-7.
* ↑ Crusader, «Die Seeschlacht von Aboukir 1798», Total War Forum, 2007, (en català: La batalla naval d'Aboukir del 1798)
* ↑ Laurent Brayard, «L'Artémise», Frégates de la Marine Française de la Révolution et de l'Empire (francès), Société des Etudes Historiques Révolutionnaires et Impériales, 2012, [consulta el 18 de juliol de 2013], (en català: Fragates de l'Armada Francesa de la Revolució i de l'Imperi)

## Bibliografia

* Boudriot, Jean; Berti, Hubert. Frégate, Marine de France 1650-1850 (en francès). París: Edicions Ancre, 1992. ISBN 2903179115.
# Atenàgores de Samos

Atenàgores de Samos (en llatí Athenagoras, en grec antic Άθηναγόρας) fou un polític de l'illa de Samos fill d'Arquetràstides. El govern de Samos el va enviar com ambaixador a Leotíquides poc abans de la batalla de Mícale del 479 aC.

## Referències

* ↑ 1.Athenagoras a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 402
# Atrosillo (llinatge)

El llinatge dels Atrosillo era un llinatge de rics-homes aragonesos.

## Escut d'armes

Les seves armes heràldiques eren en camp de gules, quatre trossos de llança d'or en pal. Una altra variant era en camp d'or, quatre trossos de llança de sinople en pal.

## Llista dels Atrosillo

* García d'Atrosillo, present a la batalla d'Alcoraz (1096)
* Gil I d'Atrosillo, un dels executats a la Campana de Huesca (1135 o 1136) pel rei Ramir II d'Aragó
* Alamán d'Atrosillo, figura com a fidel servidor d'Alfons II d'Aragó el 1164 i seria parent de Lope Ferrench de Luna.
* Vicent d'Atrosillo (Bicent de Atrosillo) figura el 1169
* Pelegrín d'Atrosillo, documentat des del 1215, participà en la Primera revolta nobiliària contra Jaume I d'Aragó
* Gil II d'Atrosillo, documentat des del 1226, participà en la Primera revolta nobiliària contra Jaume I d'Aragó
* Lope Ferrench d'Atrosillo, participà en el Desafiament de Bordeus
* Gil III d'Atrosillo, documentat des del 1260
* Maria d'Atrosillo
* Elvira Gil d'Atrosillo
* Mallada d'Atrosillo, fill de Gil II d'Atrosillo i casada amb Gil Martínez d'Entença.
* Martín Gil d'Atrosillo,
* Gil IV d'Atrosillo
Vers el 1390, la vila d'Estercuel i el patrimoni dels Atrosillo passà al llinatge dels Urrea en la persona de Johan Ximénez d'Urrea i d'Atrosillo.

## Bibliografia

* (castellà) Jerónimo Zurita: Anales de la Corona de Aragón (Ed. 1562-1580)
* (castellà) El Nobiliario original, Linajes de Aragón
* (castellà) Gran Enciclopedia Aragonesa: Atrosillo, linaje de los Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Augsburg

Augsburg és una gran ciutat i districte urbà de l'estat alemany de Baviera, capital de la Regió Administrativa de Suàbia, situada a la confluència dels rius Wertach i Lech.
Fou una de les primeres colònies romanes a Germània conjuntament amb Colonia Agrippina i Augusta Raurica. Durant la dominació romana, la ciutat es coneixia com a Augusta Vindelicorum, i després de la derrota a la batalla del bosc de Teutoburg l'any 9, la Legió XIII Gemina hi va ser destacada per prevenir nous atacs de les tribus germàniques.
A Augsburg, es va fer la dieta on Martí Luter es va reunir amb l'Emperador Carles i el cardenal enviat pel papa. Va fugir escortat pels soldats del príncep elector de Saxònia fins a la seua fortalesa. Va agafar el nom de cavaller Jordi, amb el qual va escriure alguns llibres fins que va tornar a aparèixer públicament.

## Personatges il·lustres

* Johann Christoph von Zabuesnig, escriptor.
* Hans Holbein el Jove, pintor i gravador.
* Adam Gumpeltzheimer, compositor del Renaixement morí en aquesta ciutat.
* Hans von Euler-Chelpin (1873-1964), bioquímic, Premi Nobel de Química l'any 1929.
* Sixt Dietrich (ca. 1494-1548) compositor musical
* Jakob Scheiffelhut (1647-1709), compositor.

## Referències

* ↑ (anglès) Matthew Bunson, A dictionary of the Roman Empire, p.180
# Aulus Semproni Atratí

Aulus Semproni Atratí (llatí: Aulus Sempronius Atratinus) va ser un magistrat romà dels primers anys de la República. Formava part de la gens Semprònia, una família romana molt antiga.
Tenia la direcció de Roma (prefecte de la ciutat), quan es va lliurar la batalla del Llac Regil que se situa generalment l'any 496 aC. Va ser cònsol l'any 497 aC i altre cop cònsol el 491 aC, quan va haver de buscar gra per al poble. L'any 487 aC es va encarregar altre cop de la direcció de la ciutat mentre es lliurava la guerra contra els hèrnics i els volscs. L'any 482 aC va ser també interrex.

## Referències

* ↑ Sinnigen, William G and Boak, Arthur E R, A History of Rome to AD 565, 6th ed,1977, pg 46
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 407.
# Autofradates de Tapuri

Autofradates (en llatí Autophradates, en grec antic Αὐτοφραδάτης) va ser sàtrapa dels Tapurii (tapuris). Quint Curci Ruf l'anomena Phradates.
Governava sobre aquest poble situat a la riba del mar Caspi per mandat del rei aquemènida Darios III de Pèrsia. A la batalla de Gaugamela, l'any 331 aC, va lluitar a l'ala dreta de l'exèrcit aquemènida contra Alexandre el Gran. L'any 330 aC es va sotmetre a Alexandre a la ciutat de Sari, després d'haver fet la pau amb Cràter d'Orèstia i Erigi, generals d'Alexandre. per això va poder mantenir el govern dels seus territoris.
L'any 328 aC, el sàtrapa de Pàrtia i Hircània, Fratafernes el va fer presoner en nom d'Alexandre, probablement perquè havia participat en una revolta contra el rei macedoni. Fratafernes va governar sobre els territoris d'Autofradates. Quan Alexandre va tornar de l'Índia, el 325 aC o el 324 aC, en va ordenar la seva execució.
No pot ser confós amb Autofradates, el general de l'Àsia Menor i cap de la flota l'any 333 aC que podria haver estat sàtrapa a Lídia.

## Referències

* ↑ Quint Curci Ruf. Història d'Alexandre el Gran, IV, 12, 9
* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el Gran, III, 23, 7
* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el Gran, IV, 18, 2
* ↑ Quint Curci Ruf. Història d'Alexandre el Gran, VIII, 3,17; X, 1, 39

## Bibliografia

* Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft vol. II. Stuttgart: J. B. Metzler, 1896, p. 2608.