OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Candy Candy

Candy Candy (キャンディ・キャンディ) és una sèrie d'anime basada en el sentimentalisme. La història gira al voltant de Candice "Candy" White, una noia que viu en un orfenat essent en realitat una jove de fortuna. Maltractada per una noia gelosa de la seva història d'amor i per una família adoptiva, creix intentant guanyar-se l'estimació d'amics i d'un jove de qui tot la separa. Després d'aconseguir ser una dona independent, es coneix el seu origen i pot reunir-se amb el seu amor.
La sèrie va emetre's a partir de 1975 i va inspirar diverses pel·lícules al Japó. Basada en una novel·la de Kyoko Mizuki, va ser exportada a diversos països occidentals, entre ells Espanya, on va ser emesa per TVE. A Catalunya, fou emesa per primer cop l'11 de juny de 1997 pel Canal 33 i posteriorment reemesa pel canal K3.
L'anime s'estructura com un relat d'iniciació, on les escoles i cases tenen un paper determinant, ja que el punt de vista és el de l'adolescent. Apareixen temes com la família, el valor de l'amistat, el primer amor o la necessitat de tenir personalitat, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Servei Català del Doblatge». CCMA. Arxivat de l'original el 20 gener 2012. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «RÀDIO I TELEVISIÓ AVUI dimecres 11 de juny de 1997» pàg. 62. Diari Avui, 11-06-1997. [Consulta: 21 abril 2024].

## Enllaços externs

* Candy Candy (anime) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
* Recordando a CandyCandy
# I Gusti Ngurah Rai

I Gusti Ngurah Rai (Badung, 30 de gener de 1917 - Marga, 20 de novembre de 1946) va ser un Gelar Pahlawan Nasional Indonesia (heroi nacional d'Indonèsia).
Tinent coronel comandant les forces armades indonèsies a Bali, va lluitar contra els neerlandesos durant la Guerra d'Independència d'Indonèsia. Va morir en la batalla de Marga el 1946.

## Biografia
### Joventut

Ngurah Rai va néixer a la desa de Carangsari, kabupaten de Badung a Bali el 30 de gener de 1917. Va estudiar a l'escola primària holandesa i després a la universitat de Malang, Java Oriental.
A continuació, va rebre formació militar holandesa a l'Escola Militar de Cadets a Gianyar, Bali i Magelang, Java Central. Després de graduar-se, es va unir a l'exèrcit neerlandès com a sotstinent a Bali.

### Carrera militar

Després de la proclamació de la independència d'Indonèsia, va crear l'Exèrcit Popular de Seguretat, precursor de les Forces Armades d'Indonèsia per a les Illes Petites de la Sonda. Posteriorment, viatja cap a Yogyakarta, capital de la República, per rebre les ordres abans de tornar a Bali per oposar-se a uns 2000 soldats holandesos que havien desembarcat els dies 2 i 3 de març de 1946.
Ngurah Rai va trobar a les forces republicanes dividides i es va esforçar per unir-les. Després va organitzar el primer atac contra la seu de les forces holandeses en el Kabupaten de Tabanan. Els holandesos intenten localitzar la base de Ngurah Rai i li proposen negociacions, que ell rebutja.
El 20 de novembre de 1946, els holandesos van llançar un gran atac a Marga amb l'ajut de les tropes de Lombok i el suport de la força aèria. El tinent-coronel Ngurah Rai va ordenar un puputan (lluita fins a la mort) en què mor amb tots els seus soldats. La batalla va ser coneguda com la batalla de Marga.

## Funerals i estàtus d'heroi nacional

Ngurah Rai està enterrat a Marga. El 9 d'agost de 1975, va ser declarat Heroi Nacional per Decisió Presidencial n° 063/TK/TH 1975. Aeroport Internacional de Denpasar (Bali) va ser anomenat en honor seu (Aeroport internacional Ngurah Rai), i apareix als bitllets 50.000 rupies indonèsies.

## Galeria d'imatges

* Tomba 8° 27′ 52.87″ S, 115° 9′ 52.09″ E﻿ / ﻿8.4646861°S,115.1644694°E﻿ / -8.4646861; 115.1644694
* Estàtua a Bali
* Bitllet de 50.000 rupies indonèsies

## Referències

* 1 2 3 4 Mutiara Sumber Widya (1999) p. 89
* 1 2 Sudarmanto (1996) p. 205
* ↑ Pringle, p 161

## Bibliografia

* (indonesi) Mutiara Sumber Widya (éditeur, 1999) Album Pahlawan Bangsa (Album of National Heroes), Jakarta (Indonésie)
* Pringle, Robert. Allen & Unwin. Bali: Indonesia's Hindu Realm; A short history of, 2004 (Short History of Asia Series). ISBN 1-86508-863-3.
* (indonesi) Sudarmanto, Y.B. (1996) Jejak-Jejak Pahlawan dari Sultan Agung hingga Syekh Yusuf (The Footsteps of Heroes from Sultan Agung to Syekh Yusuf), Penerbit Grasindo, Jakarta (Indonésie) ISBN 979-553-111-5
# Dionisi de Colofó

Dionisi (en grec antic: Διονύσιος, llatí: Dyonisius) fou un pintor de l'antiga Grècia natural de Colofó que va viure al segle v aC.
Era contemporani de Polignot de Tasos, a qui va imitar en la seva precisió, expressió (πάθος), maneres (ἦθος), tractament de la forma, delicadesa i altres aspectes, però no assolí la seva grandesa artística. Plutarc diu que les seves obres tenien força, però el resultat no era tan bo. Aristòtil diu que pintava el caràcter de les persones «millor» que el que es veia a l'original. Era anomenat antropògraf, segons Plini el Vell perquè només pintava homes i no paisatges, però sembla que més aviat es deu al fet que les seves pintures eren s'allunyaven de l'ideal. Val a dir, però, que aquest passatge de Plini també s'ha atribuït a un altre pintor, també de nom Dionisi.

## Referències

* ↑ 3.Dionysius of Colophon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1045
# Torà de Tost

Torà de Tost és un nucli del municipi de la Ribera d'Urgellet, a l'Alt Urgell. El poble, actualment amb una població de 19 habitants, es troba aigua amunt del riu de Tost a 1.014 metres d'altitud. Situat al vessant septentrional de la serra de Tost. S'hi pot trobar l'església de la Mare de Déu de l'Esperança. Actualment la Vall de Tost està amenaçada pel projecte d'un abocador i d'una guixera per part d'una multinacional, amb l'oposició veïnal creant una plataforma per evitar portar endavant aquests projectes.

## Referències

* ↑ GGCC, Ribera d'Urgellet: Arxivat 2021-06-05 a Wayback Machine. Torà de Tost, Sauvanyà, Fontelles i l'ermita de Sant Genís.
# Lo mai gai

El lo mai gai o nuo mi ji és un plat dim sum clàssic servit durant les hores yum cha. El plat també és dit pollastre al vapor enrotllat en fulla de lotus o arròs glutinós al vapor enrotllat en fulla de lotus.

## Referències

* 1 2 Hsiung, Deh-Ta; Simonds, Nina; Lowe, Jason. The food of China: a journey for food lovers. Bay Books, 2005, p. 27. ISBN 978-0681025844.
# Hermesíanax de Colofó

Hermesíanax (en grec antic: Ἐρμησιάναξ, Hermēsiànax) fou un destacat poeta elegíac natural de Colofó (Àsia Menor) que va viure en temps de Filip II de Macedònia i d'Alexandre el Gran (segle iii aC). Sembla que va morir abans de la destrucció de la ciutat de Colofó per part de Lisímac de Tràcia el 302 aC. Fou amic i deixeble de Filetes de Cos.
La seva obra principal va ser un poema elegíac en tres llibres dedicat a la seva amant, Leòncia, que portava per títol el nom de la dona. Una gran part del tercer llibre el cita Ateneu de Nàucratis. Pausànies, Parteni de Focea i Antoní Liberal també en citen fragments. Per Pausànies se sap que també va escriure una elegia al centaure Eurició. Un altre Hermesíanax que va escriure una obra poètica intitulada Περσικά (Persikà) era probablement un poeta posterior.

## Referències

* ↑ 1.Hermesianax a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 415
# 372

El 372 (CCCLXXII) fou un any de traspàs començat en diumenge del calendari julià.

## Esdeveniments

* Gregori de Nissa, esdevé bisbe.
* Sant Martí de Tours funda una abadia per evangelitzar la població propera.

## Referències

* ↑ The Brill Dictionary of Gregory of Nyssa. Netherlands: Brill Publishers, p. 103. ISBN 9789004190696.
# Maruja Tomás i Martí

Maruja Tomás i Martí (Montaverner, 24 de desembre de 1912 - Lió, 1977) fou una cantant i vedet valenciana, especialment rellevant a la primera meitat del segle xx.

## Biografia

El pare era de Montaverner i la mare, d'Alfarrasí (País Valencià). Maruja va nàixer al número 15 del carrer Major de Montaverner. Era la menor de cinc germans, òrfena de pare des dels 2 anys, la difícil situació familiar els va fer anar-se'n a Alcoi i, als 16 anys, a Barcelona, on va guanyar un concurs de bellesa.
S'inicià en el món de l'espectacle com a intèrpret de Coplas i a la dècada de 1930 va triomfar de la mà de la principal representant del gènere de la Revista musical: Celia Gámez.
Entre els anys 1936-37 en plena guerra civil, va debutar en el cinema, participant en documentals i comèdies curtes, filmades per la productora catalana Edicions Antifeixistes,. El 1938 va interpretar la comèdia Un mal negocio juntament amb els actors Àngel Garasa i Rafael Somoza, dirigits per Àngel Villatoro (conegut pel seu documental La defensa de Madrid)
Un cop finalitzada la Guerra civil espanyola, la derrota del bàndol republicà va propiciar que fos ingressada a la Presó de dones de Las Corts, on va compartir penúries i cel·la amb Conxita Vives i la destacada sindicalista i membre de las Joventuts Llibertàries, la murciana Julia Romera Yàñez, que va morir a la presó a causa de les tortures i la tuberculosi el 1941
Després d'obtenir la llibertat, Maruja va reprendre la seva carrera i va intervenir en set pel·lícules, entre les quals destaca Quien me compra un lío, Pepe Conde, i Ana María amb Florian Rey (1944), que fou la seva última aparició en la pantalla gran.
El 1944 va protagonitzar el que seria el seu major èxit: la comèdia Cinco minutos, nada menos !, de Jacinto Guerrero, en la qual Tomás va interpretar el conegut número Eugenia de Montijo.
Després de formar companyia pròpia, va intervenir en altres representacions del gènere, com Las viudas de alivio (1948), Te espero el siglo que viene (1948), Tú eres las otra (1951) o La blanca doble (1955).
Entrada la dècada de 1950, s'apartà del gènere que li havia proporcionat més fama, encara que va mantenir la presència interpretant teatre, especialment comèdia, fins que es va retirar.
Va estar casada amb l'actor Alfonso del Real, amb qui va tenir dos fills.

## Referències

* ↑ http://www.tipografialamoderna.com/la_memoria/maruja-tomas-la-estrella-olvidada/
* ↑ «Un centenar de persones recorden l'artista montavernerina Maruja Tomàs». Vilaweb, 24-10-2004. [Consulta: 23 juliol 2017].
* ↑ Sody de Rivas, Ángel. Julia Romera Yàñez, vida y muerte de una luchadora por la libertad (en castellà). Sta.Coloma de Gramenet: Colectivo José Berruezo, 2016, p. 52.
* ↑ «Alfonso del Real, actor de cine, teatro y televisión» (en castellà). Fnff.es. Arxivat de l'original el 2017-07-29. [Consulta: 23 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Ressenya biogràfica
# Ca la Teta

Ca la Teta és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un edifici entre mitgeres de planta baixa, dos pisos i golfes. Tota la façana està arrebossada excepte un sòcol a la part inferior. Hi ha dues obertures per planta, totes allindanades. Les del primer pis estan envoltades per una motllura d'estil gòtic amb figures d'animals.

## Referències

* ↑ «Ca la Teta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Long Lake

Long Lake (en dakota: mdé háŋska;"llac llarg") és un poble del Comtat de McPherson (Dakota del Sud, EUA). Segons el cens dels Estats Units del 2020 tenia una població de. El poble pren el nom del llac homònim Long Lake.

## Demografia

Segons el cens del 2000 Long Lake tenia 58 habitants., 29 habitatges, i 12 famílies. La densitat de població era de 80 habitants per km².
Dels 29 habitatges en un 20,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,9% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 55,2% no eren unitats familiars. En el 51,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 34,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 10,3% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 29,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,6 homes.
La renda mediana per habitatge era d'11.563 $ i la renda mediana per família de 16.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 16.750 $ mentre que les dones 11.250 $. La renda per capita de la població era de 8.268 $. Entorn del 53,8% de les famílies i el 60% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Bright, William. Native American Placenames of the United States. Norman, OK: University of Oklahoma Press, 2004, p. 255.
* ↑ «U.S. Census Bureau: Long Lake town, South Dakota» (en anglès). United States Census Bureau. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ Federal Writers' Project. South Dakota place-names, v.1-3. University of South Dakota, 1940, p. 48.
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Long Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Long Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Forcallat

El forcallat, o la forcallada o forcalla, és una varietat de cep blanca. El raïm és gran i compacte. El gra és mitjancer, de color daurat. El cep és molt resistent a la sequera i es cultiva amb una densitat molt baixa ocupant gran extensions de terreny.
El forcallat és d'origen manxec i el major cultiu es troba a la Manxa, on s'anomena airén. És una de les varietats recomanades a la DO Alacant. També existeix una varietat de forcallat negra poc estesa i utilitzada només a la DO València.
El vi varietal de forcallat és alcohòlic, amb cos, de color groc pàl·lid, aroma fruitosa, poc àcid i amb poc caràcter. S'utilitza sovint per destil·lar brandi o en cupatges amb raïms negres tintorers per suavitzar el color del vi.

## Referències

* ↑ «Características de la uva arién y sus vinos - Cocineando». Arxivat de l'original el 2019-07-06. [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ «Airén, la uva blanca más cultivada» (en espanyol europeu). [Consulta: 16 juliol 2019].
# Blaveta dels pèsols

La blaveta dels pèsols (Lampides boeticus) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels licènids (Lycaenidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es troba a les zones temperades d'Àfrica, Europa, Àsia i Oceania. En una gran part d'Europa és migradora; els exemplars provenen de zones concretes del sud del continent o del nord d'Àfrica. No se sap amb certesa si en algun punt de la península Ibèrica és resident.

## Descripció
### Imago

Envergadura alar d'entre 24 i 32 mm en els mascles i d'entre 24 i 34 en les femelles. Semblant a Leptotes pirithous, però una mica més grossa i amb una vistosa franja blanca postdiscal al revers de les ales. Anvers blau en els mascles i amb tonalitats més marrons en les femelles. Ales posteriors acabades amb una cua i, al revers, amb dos ocels.
* Lampides boeticus ♂
* Lampides boeticus ♂ △
* Comparativa entre Leptotes pirithous i Lampides boeticus (Tàrrega, Lleida)

### Eruga

Robusta i aplanada cap a l'extrem, amb la típica forma de les erugues de licènids. Recoberta d'una pilositat curta i poc densa. Polimòrfica: pot ser de color crema, rosada o verda.

## Hàbitat

Divers; normalment, llocs càlids i secs. L'eruga s'alimenta de llavors de fabàcies quan encara són a la tavella. Alguns exemples de plantes nutrícies són Colutea arborescens, Lathyrus oleraceus, Phaseolus vulgaris i Cassia. Pot causar pèrdues en els cultius de pèsols.

## Període de vol

Polivoltina allà on resideix; vola entre febrer i novembre.

## Referències

* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 26 gener 2014].
* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 15 novembre 2024].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Insectarium Virtual (castellà)
* Asturnatura (castellà)
* Waste magazine (castellà)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (anglès)
# Patinatge artístic als Jocs Olímpics d'hivern de 1948

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1948 celebrats a la ciutat de Sankt Moritz (Suïssa) es disputaren tres proves de patinatge artístic sobre gel, una en categoria masculina, una altra en categoria femenina i una tercera en categoria mixta per parelles. Les proves es disputaren entre els dies 2 i 6 de febrer de 1948 a les instal·lacions de l'Estadi Olímpic de Sankt Moritz.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual detalls | Dick Button | Hans Gerschwiler | Edi Rada |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual detalls | Barbara Ann Scott | Eva Pawlik | Jeannette Altwegg |

### Categoria mixta

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Parelles detalls | BèlgicaMicheline Lannoy Pierre Baugniet | HongriaAndrea Kékesy Ede Király | CanadàSuzanne Morrow Wallace Diestelmeyer |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Canadà | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 2 | Bèlgica | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | Estats Units | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Àustria | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 5 | Hongria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Suïssa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 3 | 3 | 3 | 9 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Figure Skating at the 1948 Winter Olympics». [Consulta: 2 desembre 2024].
# Nello Lauredi

Nello Lauredi (Mulazzo, Toscana, 5 d'octubre de 1924 - Saint-Laurent-du-Var, 8 d'abril de 2001) va ser un ciclista, italià de naixement, que es va nacionalitzar francès el 31 de desembre de 1948. Va ser professional entre 1949 i 1958. En el seu palmarès destaquen tres victòries finals al Critèrium del Dauphiné Libéré, el 1950, 1951 i 1954, i tres victòries d'etapa al Tour de França. Al Tour de França vestí el mallot groc durant quatre etapes en l'edició de 1952.

## Palmarès

* 1949
** 1r del Premi de La Seyne-sur-Mer
* 1950
** 1r del Critèrium del Dauphiné Libéré i vencedor de 2 etapes
** 1r del Critèrium de Nornandie
** 1r del Premi de Moulins-Engilbert
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa del Circuit de la Côte d'Or
* 1951
** 1r del Critèrium del Dauphiné Libéré i vencedor d'una etapa
** 1r del Gran Premi de Gros Horloge de Rouen
* 1952
** 1r de la París-Limoges
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor de 2 etapes al Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1953
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1954
** 1r del Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1956
** 1r del Premi de Commentry
* 1958
** 1r del Premi de Mounins-Engilbert

### Resultats al Tour de França

* 1949. 18è de la classificació general
* 1950. 37è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1951. 11è de la classificació general
* 1952. 19è de la classificació general i vencedor d'una etapa. Porta el mallot groc durant 4 etapes
* 1953. 8è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1954. 11è de la classificació general
* 1955. Abandona (15a etapa)
* 1956. 7è de la classificació general
* 1957. Abandona (16a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1950. 15è de la classificació general
* 1955. 14è de la classificació general
* 1956. Abandona

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1955. 23è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «LAUREDI Nello». [Consulta: 20 novembre 2024].
* 1 2 «Palmarès de Nello Lauredi (Fra)». [Consulta: 20 novembre 2024].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Nello LAUREDI» (en italià). [Consulta: 20 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Nello Lauredi (francès)
# Ca n'Estruc de la Riera

Ca n'Estruc de la Riera és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És una masia tradicional format per diversos cossos. El cos principal consta de planta baixa i dos pisos i la coberta és a dues aigües. La façana està arrebossada i pintada de blanc. Les obertures, disposades de forma regular, són allinadades.
Al segle xvi se'l coneixia com a Mas Bernardí, més tard com a Mas Desmà o Ponsgrau i, a mitjans del segle xviii, pren el nom actual.

## Referències

* 1 2 «Ca n'Estruc de la Riera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# John Moore (general)

Sir John Moore, KB (Glasgow, 13 de novembre de 1761 – La Corunya, 16 de gener de 1809) fou un general britànic que va morir en la batalla d'Elviña ferit per una bala de canyó.
Va ser enviat amb les seves tropes a Portugal el 1808 des de Suècia per reforçar les tropes de la força expedicionària britànica d'Arthur Wellesley. Està enterrat a La Corunya al Jardí de San Carlos.

## Referències

* ↑ Napier, William Francis Patrick. History of the war in the Peninsula and the south of France, from the year 1807 to the year 1814. D. & J. Sadlier, 1873, p. 239.

## Bibliografia

* J. C. Moore, Life of Sir John Moore (Londres, 1834)
* W. F. P. Napier, History of the Peninsular War (five volumes, Nova York, 1856)
* C. B. Mayne, "Moore", in Spenser Wilkinson, From Cromwell to Wellington (Londres, 1899)
* Diary of Sir John Moore, edited by Sir J. F. Maurice (two volumes, Londres, 1904)
* "El parti pris de Sir John Moore, apuntes para el estudio de la Guerra de Independencia en Galicia (1808-1809)",(revista Nalgures, editada por la Asociación de Estudios Históricos de Galicia. Nº 2, La Corunya, 2007, pp. 261-329. ISSN 1885-6349 DL: C2875-2005)
# 1334

El 1334 (MCCCXXXIV) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Naixements

* Burgos, Castella i Lleó: Pere I de Castella, rei de Castella i Lleó (1350-1369) (m. 1369).

## Necrològiques

Joan XXII, segon papa d'Avinyó.

## Referències

* ↑ «Pere I de Castella | enciclopedia.cat». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «Joan XXII | enciclopedia.cat». [Consulta: 28 novembre 2024].
# Fogoneu

El fogoneu és una varietat de cep negra, de pàmpols petits, sarments primes, gotims compactes i espessos, i grans no gaire grossos.
Anomenat també fogonet o fogonetxo, el nom és un diminutiu de «fogó». És una varietat autòctona de Mallorca utilitzada en els vins negres de la DO Pla i Llevant i en el vi de la terra de Formentera.
No és una varietat autofèrtil, per la qual cosa se sol trobar en plantacions mixtes amb altres variatets polinitzadores com el callet.
El vi elaborat amb raïm fogoneu és de poca graduació i poca aroma.