OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rudolf Maros

Rudolf Maros (Stachy, República Txeca, 19 de gener, 1917 - Budapest, 3 d'agost, 1982), fou un astrònom hongarès. compositor, professor universitari i universitari, pare del compositor Maros Miklós i de l'arpista Maros Éva.

## Biografia

Va continuar els seus estudis musicals al Conservatori de Győr, després entre 1939 i 1942 va estudiar composició a l'Acadèmia Liszt sota el lideratge de Zoltán Kodály, així com viola com a estudiant de János Temesváry.
Després de graduar-se, va ensenyar al Conservatori de Pécs fins al 1949, Fins al 1978 va ensenyar música de cambra, teoria de la música i orquestració a l'Acadèmia de Música Liszt de Budapest. A Praga el 1949 va ser alumne de la classe magistral d'Alois Hába. Després de 1959, va participar diverses vegades en els cursos d'estiu a Darmstadt. Entre 1971 i 1972 va viure a Berlín com a becari.
De 1971 a 1975 va ser membre de la junta directiva de la Societat Internacional de Música Moderna. El 1973 va rebre un premi d'artista. En les seves primeres obres, la influència de Kodály es fa sentir. A finals de la dècada de 1950, va canviar el seu estil, presumiblement a causa de la seva àmplia experiència en la música contemporània.
Els seus fills musicals provenen del seu primer matrimoni amb una violinista i professora, Klára Molnár. A partir de 1950, es va casar amb Marry, filla de l'arquebisbe Arthur Harmat, fins a la seva mort.

## Obres principals

* Eufonia 1. 2. 3. - per a orquestra
* Metropolis - ballet
* Calidoscopi - per a orquestra de cambra
* Fulls d'àlbum - per a contrabaix
* Gemma - In memoriam Zoltán Kodály
* Casament a Ecseri (1950)
* Concertino per a fagot i orquestra (1951)
* Ballada minera (1961)
* Cinque Estudis (1967)
* Quadros Soltos (1968)
* Reflexions (1971)
* Metròpoli (1972)
* El Poltroon (1972)

## Premis

* Premi Ferenc Erkel (1954, 1955, 1957)
* Artista digne (1973)
* Artista destacat (1980)
* Béla Bartók – Premi Pásztory Ditta (1991 - pòstum)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Lèxic Pécs I. (A – M). Cap de redacció. Ferenc Romváry. Pécs: Pécs Lexikon Cultural Nonprofit Ltd. 2010. p. ISBN 978-963-06-7919-0

## Més informació

* http://mek.oszk.hu/06700/06700/06700.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D
* http://epa.oszk.hu/00800/00835/00017/787.html
* http://www.zene.elte.hu/repertoar/marosr_tajkepek
# Olaf Kjems

Olaf Nielsen Kjems (Odder, 31 de maig de 1880 – Vester Vedsted, Esbjerg, 11 d'abril de 1952) va ser un gimnasta artístic danès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Olaf Kjems Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 20 octubre 2016].
# Can Jombi

Can Jombi és una casa modernista al nucli de Camprodon (al Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Interessant façana de pedreria, projectada com la totalitat de l'edifici i construïda pel mateix propietari-paleta. Vegeu també una creu en la seva pròpia tomba en el cementiri municipal, del mateix estil. Possiblement havia treballat amb algun mestre d'obres del que rebé influències, però fins avui no identificat. Es va acabar de construir el 1915. Auto-construcció popular. Tipus de façana a partir del clàssic entre mitgeres de començament del segle XX (vara metàl·lica, simetria buits i plens, disminució importància plantes al anar pujant l'altura del pis...).

## Referències

* 1 2 «Can Jombi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Sel·làsia

Sel·làsia o Selàsia (en llatí Sellasia, en grec antic Σελλασία) era una ciutat de Lacònia, a la vall de l'Oenos, al camí entre Tegea i Argos. Era una posició defensiva espartana contra un possible exèrcit invasor. És famosa per la batalla de Sel·làsia lliurada en aquest lloc l'any 222 aC entre Antígon III Dosó del Regne de Macedònia i Cleòmenes III rei d'Esparta.
Per la seva posició, Sel·làsia estava sempre exposada a invasions. En la primera invasió de Lacònia per part dels tebans l'any 369 aC, la ciutat va ser assaltada i cremada, segons diu Xenofont, i com que els seus habitants i els periecs es van rendir a l'enemic, els lacedemonis la van tornar a envair al cap de quatre anys ajudats per un contingent de tropes enviades per Dionís el Jove. Després de la tercera derrota l'any 222 aC, sembla que mai no es va reconstruir, i eren ruïnes en temps de Pausànies.
L'any 195 aC va tenir lloc als seus voltants una altra batalla, una de les batalles de la Guerra contra Nabis, un conflicte bèl·lic entre la ciutat estat grega d'Esparta i una coalició formada per la República Romana, la Lliga Aquea, Pèrgam, Rodes i el Regne de Macedònia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Sellasia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXIV, 29
# Søren Thorborg

Søren Frederik Thorborg (Barrit, Hedensted, Jutlàndia Central, 10 de març de 1889 – Gilleleje, Gribskov, Hovedstaden, 31 de juliol de 1979) va ser un gimnasta artístic danès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Søren Thorborg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de desembre 2012. [Consulta: 31 gener 2017].
# Frank Murphy (saltador de perxa)

Frank Dwyer Murphy (East Chicago, Illinois, 21 de setembre de 1889 - Urbana, Illinois, 11 de juny de 1980) va ser un atleta estatunidenc, especialista en salt de perxa, que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics, d'Estocolm, on disputà la prova del salt de perxa del programa d'atletisme. En ella guanyà la medalla de bronze amb un millor salt de 3m 80cm, empatat amb el canadenc William Happenny i el suec Bertil Uggla.
Estudià a la Universitat d'Illinois i posteriorment es dedicà al ram de les assegurances.

## Referències

* 1 2 «Frank Murphy Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de maig 2011. [Consulta: 16 setembre 2016].
# Sistema nerviós central

Sistema nerviós (SN) :
SN central
Encèfal
Medul·la espinal
SN perifèric
SN somàtic
SN autònom
SN simpàtic
SN parasimpàtic :
El sistema nerviós central (SNC) està constituït per l'encèfal i la medul·la espinal. Estan protegits per les tres meninges (duramàter, piamàter i aracnoides), denominades genèricament meninges. A més, l'encèfal i la medul·la espinal estan protegits per estructures òssies, que són el crani i la columna vertebral respectivament. Els buits d'aquests òrgans estan plens d'un líquid incolor i transparent, que s'anomena el líquid cefalorraquidi. Les seves funcions són molt variades: serveix com a mitjà d'intercanvi a determinades substàncies; com a sistema d'eliminació de productes residuals; per a mantenir l'equilibri iònic adequat i com a sistema amortidor mecànic. Les cèl·lules que formen el sistema nerviós central es disposen de tal manera que donen lloc a dues formacions molt característiques: la substància grisa, constituïda pels cossos neuronals, i la substància blanca, formada principalment per fibres nervioses. La vitamina B1 és important per aquest sistema ja que pot desenvolupar-se el Beri-Beri i aquesta deficiència prolongada de tiamina acaba conduint a danys.

## Referències

* ↑ Smith, Taryn J.; Johnson, Casey R.; Koshy, Roshine; Hess, Sonja Y.; Qureshi, Umar A. «Thiamine deficiency disorders: a clinical perspective» (en anglès). Annals of the New York Academy of Sciences, 1498, 1, 8-2021, pàg. 9–28. DOI: 10.1111/nyas.14536. ISSN: 0077-8923. PMC: PMC8451766. PMID: 33305487.
# Cassi Esceva

Cassi Esceva (en llatí Cassius Scaeva) va ser un militar romà, centurió a l'exèrcit de Juli Cèsar a la batalla de Dirràquium contra els pompeians, l'any 48 aC, en la que es va distingir pel seu valor.
En aquesta batalla va mantenir les posicions i encara que va perdre un ull, va ser ferit a l'espatlla i li van traspassar una cama, i el seu escut presentava més de cent vint impactes, va seguir lluitant. Va sobreviure a les seves ferides i és esmentat per Ciceró com un dels partidaris de Juli Cèsar tant abans com després de la mort del dictador.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/739?rgn=full+text;view=image;q1=ScaevaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 731. ]
# Can Llens

Can Llens és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una antiga botiga de roba situada a la planta baixa del mateix edifici d'habitatges que la botiga Open, també catalogada. Anteriorment arribava a ocupar tota la planta baixa de l'esmentat edifici, però es partí i es convertí en dues botigues, cosa que es veu reflectida en el costat dret en la interrupció del marc de fusta amb motllures. L'actual composició és de simetria (trencada per la interrupció anterior) respecte a un aparador central al qual es pot fer la volta. Aparador potenciat per dos pilars de pedra rodons i que concordaven amb la botiga OPEN amb el nucli d'escala a habitatges. Al costat de l'aparador central hi ha les boques de la botiga. Tot s'unifica en una gran obertura remarcada per una motllura de fusta que recollia el rètol de la botiga al damunt. El rètol es trobava dins d'un aplacat de pedra de Girona i artificial.
El negoci s'inicià el 1860. La darrera reforma abans del tancament de la botiga fou del 1939, després que es cremés. Actualment allotja una òptica.

## Referències

* 1 2 «Can Llens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Semigalians

Els semigalians o semigal·lians (en letó Zemgaļi), també dits Zemgalians, eren una tribu de la zona del Bàltic, que vivien al territori que actualment és la zona central sud de Letònia i nord de Lituània. Van destacar per la seva gran resistència (1219–1290) contra els croats germànics i els cavallers teutònics durant la Croada del Nord. Els semigalians tenen llaços lingüístics i culturals amb els Samogitians.

## Història

Durant l'Era Vikinga, els semigalians estaven implicats en batalles contra els vikings suecs pel control de la ruta comercial dels varangians als grecs. En la Gesta Danorum el cronista danès Saxo Grammaticus va escriure que el viking Starkad va vèncer els curonians, totes les tribus d'Estònia, i els pobles de Semgala.
D'acord amb la Crònica d'Enric de Livònia, els semigalians van formar una aliança amb el bisbe Albert de Riga contra els rebels livonians abans de 1203, i reberen suport militar dels lituans el 1205.
Els semigalians continuaren la seva resistència fins a 1290, i un gran nombre de semigalians emigraren a Lituània i continuaren lluitant contra els germànics.

## Líders destacats

Un líder destacat va ser el duc Viestards (Viesturs). Va unir els clans semigalians en un sol estat a principi del segle xiii. Viestards formà una aliança amb els germànics per tal de vèncer els seus enemics exteriors. Els croats germànics trencaren el tractat i envairen les seves terres, aleshores s'alià amb els lituans i pràcticament va anihilar els germans Livonians de l'Espasa a la batalla de Saule de 1236.
El duc Nameitis (Namejs, Nameisis) va ser un altre líder dels semigalians, uní les tribus semigalianes i lituanes per al contratac dels cavallers teutònics a Riga el 1279 i a Prússia després de 1281.

## Vegeu també

* Caupo de Turaida

## Referències

* ↑ «"..obtrivi Kurios vel quas alit Estia gentes, et populos, Semgalla, tuos." [[Gesta Danorum]] 8.8.9.». Arxivat de l'original el 2012-04-27. [Consulta: 21 febrer 2012].
# Societat Arqueològica d'Atenes

La Societat Arqueològica d'Atenes (en grec:Η εν Αθήναις Αρχαιολογική Εταιρεία) és un dels principals organismes arqueològics grecs.
La societat va ser fundada el 1837 sota el lideratge del rei Otto com el primer institut del nou estat grec independent per promoure i explorar l'herència de l'antiga Grècia, en general, i d'Atenes en particular. El primer president va ser Ludwig Ross.
Immediatament després de la seva creació, es van realitzar amplis programes arqueològics: 1839 - 1840 es van començar les excavacions a Atenes, deixant al descobert la Torre dels Vents, el monument de Tràsil, el Propileus de l'Acròpoli i l'Erecteion. Entre 1840 i 1841, es va extreure a la llum el teatre de Dionís. Després d'una pausa per dificultats financeres, la societat va patrocinar excavacions a Atenes tots els anys entre 1858 i 1894. Al segle xx va impulsar la creació del Museu Arqueològic de Delos i l'excavació del jaciment d'Akrotiri a l'illa de Santorí. Ella va tenir un paper important en la concessió de diversos jaciments arqueològics grecs a institucions estrangeres (Escola Francesa d'Atenes, Escola Britànica d'Atenes, Institut Arqueològic Alemany d'Atenes, etc.)
La Societat Arqueològica publica un resum anual dels seus diversos treballs, i una revista que presenta els resultats detallats.

## Bibliografia

* Michael Shanks, Arqueología Clásica de Grecia, p. 46

## Enllaços externs

* Site de la Société archéologique d'Athènes Arxivat 2017-09-20 a Wayback Machine.
# Olaf Pedersen

Jens Olaf Pedersen (Stubberup, Kerteminde, Dinamarca Meridional, 6 de juliol de 1884 – Stubberup, Kerteminde, 6 d'abril de 1972) va ser un gimnasta artístic danès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Olaf Pedersen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 31 gener 2017].
# Louis Scott

Henry Louis Scott (Paterson, Nova Jersey, 16 de novembre de 1889 – ?) va ser un atleta estatunidenc que va competir a començaments del segle xx. En el seu palmarès destaca una medalla als Jocs Olímpics de 1912.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà cinc proves del programa d'atletisme. En els 3.000 metres per equips guanyà la medalla d'or. Es desconeix la posició exacte que ocupà en els 5.000 metres i els 10.000 metres, mentre en les proves de camp a través fou vint-i-quatrè en la prova individual i abandonà en la prova per equips.

## Millors temps

* 5.000 metres. 15' 06.4" (1912)
* 10.000 metres. 34' 14.2" (1912)

## Referències

* 1 2 3 «Louis Scott Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 de maig 2011. [Consulta: 13 juliol 2016].
* ↑ Louis Scott. trackfield.brinkster.net
# Ruesca

Ruesca és un municipi espanyol de la província de Saragossa situat a la comarca de la Comunitat de Calataiud. El 2023 tenia 70 habitants.

## Referències

* ↑ «Ruesca. Gobierno de Aragón» (en espanyol europeu). [Consulta: 13 novembre 2024].
# Castell Sawayama

El Castell Sawayama (佐和山城, Sawayama-jō) és un castell japonès localitzat en Hikone, prefectura de Shiga, Japó.
El clan Azai control el castell durant el període Sengoku, mentre que Ishida Mitsunari ho controlà durant finals del segle xvi després del declivi del clan Azai.
El castell fou atacat per Kobayakawa Hideaki després de la batalla de Sekigahara. Ishida Masazumi, germà de Mitsunari, controlava el castell i es va rendir tan solament l'endemà passat que començaren les hostilitats.
Ii Naomasa va prendre posteriorment el control del castell, el qual vfou desmantellat i traslladat al Castell Hikone.

## Referències

* ↑ Bryant, Anthony J. Sekigahara 1600 - The final struggle for power. Osprey Publishing, 2003, p. 17, 79. ISBN 1-85532-395-8.
# Chakobos

Els chakobos són un poble indígena de Bolívia que compta amb 1.532 individus el 2012. Principalment viuen prop del riu Ivon y Medio i del riu Benicito al departament de Beni al nord-est de Bolívia. Una banda també viu a prop del riu Yata.

## Nom

"Chácobo" prové d'una llengua veïna. El seu autònim és Nóʔciria, que significa "Nosaltres que som realment nosaltres mateixos". També es coneixen com a Pacaguara, Pacaguara de Ivon, o Pachuara.

## Idioma

La llengua chácobo pertany al grup bolivià de les llengües pano. L'idioma s'ensenya en escoles bilingües i s'escriu amb alfabet llatí.

## Història i cultura

En el passat, els chakobo vivien a la riba nord del llac Rogo Aguado i a la part alta de riu Yata. Els chácobo eren tradicionalment nòmades i pescaven, caçaven i recol·lectaven plantes silvestres, i l'agricultura només tenia un paper menor a la seva vida. En 1845, hi havia uns 300 chácobo. El seu número es va reduir a 170 en 1970, però va augmentar de nou a uns 300 en la dècada de 1980. La població que es va autoreconèixer com a chácobo en el cens bolivià de 2001 va ser de 247 persones. Aquest número va augmentar a 1.532 en el cens de 2012.

## Notes

* ↑ «Censo de Población y Vivienda 2012 Bolivia Características de la Población». Instituto Nacional de Estadística, República de Bolivia. Arxivat de l'original el 2021-08-01. [Consulta: 1r agost 2021].
* ↑ Olson 79
* 1 2 "Chácobo - Orientation". Countries and Their Cultures. Consultado el 3 de enero de 2016.
* ↑ "Chácobo." Ethnologue. Retrieved 26 Nov 2013.
* ↑ DATOS COMPARATIVOS DE LA POBLACION INDÍGENA CENSOS DE POBLACIÓN, 2001 Y 2012
* ↑ Instituto Nacional de Estadística – INE. Características de la Población, febrero de 2015. pp. 31

## Referències

* Olson, James Stuart. The Indians of Central and South America: An Ethnohistorical Dictionary. Greenwood Publishing Group, 1991. ISBN 978-0313263873.
# Batalla de l'Isonzo

Batalla de l'Isonzo té aquests significats:
* Història antiga:
** Batalla de l'Isonzo (489): batalla durant la conquesta ostrogoda d'Itàlia.
* Primera Guerra Mundial: conjunt de diverses batalles lliurades al front italià:
** Primera Batalla de l'Isonzo.
** Segona Batalla de l'Isonzo.
** Tercera Batalla de l'Isonzo.
** Quarta Batalla de l'Isonzo.
** Cinquena Batalla de l'Isonzo.
** Sisena Batalla de l'Isonzo.
** Setena Batalla de l'Isonzo.
** Vuitena Batalla de l'Isonzo.
** Novena Batalla de l'Isonzo.
** Desena Batalla de l'Isonzo.
** Onzena Batalla de l'Isonzo.
** Dotzena Batalla de l'Isonzo, més coneguda com a batalla de Caporetto.
# Marco Torrès

Marcos Torres Candela, més conegut com a Marco Torrès (Sidi Bel Abbès, Algèria, 22 de gener de 1888 – Marsella, 15 de gener de 1963) va ser un gimnasta artístic espanyol de naixement, però francès d'adopció, que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar la prova del concurs complet individual del programa de gimnàstica, que finalitzà en setena posició.
Vuit anys més tard, un cop finalitzada la Primera Guerra Mundial, va disputar els Jocs d'Anvers, on guanyà la medalla de plata en el concurs complet individual, i la de bronze en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.
En el seu palmarès destaquen 6 medalles d'or, 5 de plata i una de bronze als Campionats del Món de gimnàstica artística entre 1909 i 1922.

## Referències

* ↑ Oran la joyeuse: mémoires franco-andalouses d'une ville d'Algérie - Alfred Salinas - pàg. 189
* 1 2 «Marco Torrès Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 28 agost 2017].
# Gaston Strobino

Gaston Maurice Strobino (Büren an der Aare, Berna, Suïssa, 23 d'agost de 1891 – Downers Grove, Illinois, 30 de març de 1969) va ser un maratonià estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
Nascut a Suïssa en el si d'una família d'origen italià, Strobino emigrà a Paterson, Nova Jersey quan tan sols tenia 2 anys. El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà la marató del programa d'atletisme. Strobino finalitzà en tercera posició rere els sud-africans Ken McArthur i Christian Gitsham, en una cursa disputada sota unes dures condicions meteorològiques amb temperatures de fins a 30 °C. Aquesta fou l'única marató que va córrer Strobino durant la seva vida esportiva.

## Referències

* ↑ Pamela Cooper. The American Marathon. Syracuse University Press, 1999, p. 41–. ISBN 978-0-8156-0573-7. «Italian American marathon participation eventually produced some fine runners, among them Gaston Strobino, from Paterson, New Jersey, who won the bronze medal for the United States in the 1912 Stockholm Olympic Games. ...»
* ↑ «Gaston Strobino Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 de gener 2012. [Consulta: 19 juliol 2016].
* ↑ Robinson, Roger. «The Magnificent Dozen - America's Olympic marathon medalists». Arxivat de l'original el 8 de juliol 2012. [Consulta: 28 juny 2012].
# Petras Vytautas Paltanavičius

Petras Vytautas Paltanavičius (Kruonis (districte de Kaisiadorsky), 16 d'agost, 1924 - Vílnius, 12 de maig, 1994), fou un compositor lituà.

## Biografia

El 1954 es va graduar al Conservatori de Lituània (composició, classe d'Antanas Račiūnas).
Del 1954 al 1968 va ser el cap de la redacció musical de l'editorial Vaga. El 1969-1973, cap del departament de música de la Casa Sindical Republicana. Autor d'òperes, cicles vocals, romanços basats en poemes d'Eduardas Meželaitis, Vincas Mikolaitis-Putinas, cançons basades en poemes d'Antanas Venclova, Paulus Širvis, música per a obres de teatre, arranjaments de cançons populars lituanes.
Va ser enterrat al cementiri d'Antakalnis.

## Assajos

* 1953 - poema simfònic "Won Bread" / Mes už draugystę (amb lletra d'Eduardas Meželaitis)
* 1954 - cantata "Estem per l'amistat" / Mes už draugystę (amb poemes d'Eduardas Meželaitis i Kubilinskas Kostas)
* 1958 - simfonia
* 1961 - poema simfònic "Palangos Yuze"
* 1962 - Suite "Aquarel·les de Vilnius" per a orquestra
* 1963 - cicle per a veu i piano "Mar del Nord" (sobre poemes de Heinrich Heine)
* 1967 - òpera "A la cruïlla" / Kryžkeleje (Vilnius)
* 1969 - Rapsòdia
* 1970 - cantata "No apagues la flama alada de la revolución" / Neužgesint revoliucijos gaisro sparnuoto (amb lletra de Joninas, Antanas (senior)
* 1972 - cicle per a veu i piano "Birch Triptych" (sobre poemes de Tislyava Juozas, Mozuryunas Vladas, Vincas Nikolaitis-Putinas)
* 1972 - "Balada d'octubre" per a solista i cor (versos de Vintsas Mikolaytis-Putinas)
* 1973 - Concert per a violoncel i orquestra
* 1976 - cicle per a veu i piano "Baltika" (sobre poemes de Kazis Boruta, Paulus Širvis, Antanas Venclova)
* 1983 - òpera "Sea Legend" (Vilnius)
* 1988 - concert per a violí i orquestra

## Premis

* 1970 - Artista honorat de la RSS de Lituània

## Referències

* 1 2 Kaišiadorių enciklopedija

## Bibliografia

* Diccionari enciclopèdic musical / Ch. ed. G. V. Keldysh. - M.: Enciclopèdia soviètica, 1990. - Pàg. 408 - ISBN 5-85270-033-9