OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla del riu Maritsa

La batalla de Maritsa o Batalla de Čirmen va ser un enfrontament armat que va tenir lloc al riu Maritsa prop de la fortalesa de Čirmen el 26 de setembre de 1371 entre les forces de Lala Xahin, lloctinent del soldà de l'Imperi Otomà Murad I i els serbis (i els quals es trobaven els seus aliats búlgars) arribant al nombre de 70.000 homes sota el comandament de Vukašin Mrnjavčević i el seu germà Jovan Uglješa, successors de l'Imperi Serbi d'Esteve Dušan, que tenien un regne a l'est de Macedònia.

## Antecedents

A partir del 1340, quan els otomans iniciaren la invasió d'Europa. El 1369 els turcs havien pres Adrianòpolis a l'Imperi Romà d'Orient i van seguir avançant en la seva conquesta de territori europeu, amb la captura de Sozòpol, però Vukašin i el seu germà Jovan Uglješa van pretendre detenir la seva marxa, pretenent atacar per sorpresa la capital, Edirne, mentre Murad I estava a l'Àsia Menor.

## Batalla

L'exèrcit otomà era molt menor, però van fer un atac nocturn sobre el camp aliat mentre descansaven, Sahin Paşa va ser capaç de derrotar l'exèrcit cristià i matar Vukašin Mrnjavčević i Jovan Uglješa.

## Conseqüències

Aquesta batalla, que marca el començament de la llarga història de les Guerres serbo-otomanes propicià la captura de les ciutats de Drama, Kavala i Serres, de manera que Macedònia i parts de Grècia van caure sota poder de l'Imperi Otomà, que va exigir un tribut, o el servei militar a la resta dels prínceps serbis, i el 1389 va tenir lloc la batalla de Kosovo Polje en la qual les forces sèrbies van ser de nou aniquilades, i ja foren incapaces de recuperar-se, caient definitivament sota control otomà
El 1385, Bulgària es va revoltar contra Ivan Šišman II, vassall aleshores del sultà. Ivan Stratsimir no el va ajudar, sinó que es va apoderar de Sofia per a si mateix; el 1388, va reconèixer la sobirania del soldà; els otomans van annexionar el 1393 Veliko Tàrnovo. També foren ocupats els despotats de Dobrudja, Prílep i Velbazhd. El tsarat de Vidin va restar com a estat vassall, però el 1396 una revolta fracassada dugué a l'annexió després de la batalla de Nicòpolis i fou convertida en sandjak del begleberlik de Rumèlia, i esdevingué base per a expedicions a Valàquia, el Regne d'Hongria i l'Arxiducat d'Àustria.

## Referències

* ↑ L'actual Ormenio a Grècia
* ↑ Jeffrey M. Shaw, Timothy J. Demy. War and Religion: An Encyclopedia of Faith and Conflict (en anglès). vol.1. ABC-CLIO, 2017, p. 606-607. ISBN 9781610695176.

## Bibliografia

* Diversos autors, Maritza (Batalla de) en el Diccionario Histórico y Artístico de Bizancio el Magnífico, Los grandes Imperios y Civilizaciones, vol. 6, pág. 103. SARPE, Madrid, 1985. ISBN 84-7291-761-4 (Tomo VI)
* Turnbull, Stephen R. The Ottoman Empire 1326-1699, Osprey Publishing, 2003.
* Stavrianos, L. S. The Balkans Since 1453, C. Hurst & Co. Publishers, 2000.

## Enllaços externs

* Batalla del riu Maritsa, Encyclopædia Britannica (anglès)
# Jack Hickey

John Joseph "Jack" Hickey (Sydney, Nova Gal·les del Sud, 4 de gener de 1887 - Sydney, 15 de maig de 1950) va ser un jugador de rugbi a 15 i rugbi a 13 australià que va competir amb la selecció d'Austràlia a començaments del segle xx.
El 1908 va ser seleccionat per jugar amb la selecció d'Austràlia de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or. Jugava com a mig d'obertura

## Bibliografia

* Whiticker, Alan (2004) Captaining the Kangaroos, New Holland, Sydney

## Referències

* ↑ Sydney Morning Herald: Death/Funeral Notice. 16/05/1950 (pàg. 18)
* ↑ «Jack Hickey Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2015. [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ «Scrum.com player profile of Jack Hickey». Scrum.com. [Consulta: 10 maig 2017].
# Mingachevir

Mingachevir és la quarta ciutat més gran de l'Azerbaidjan amb una població d'uns 106.000 habitants. Sovint és anomenada la "ciutat de les llums" a causa de la seva central hidroelèctrica al riu Kur, que divideix la ciutat pel mig. dasf adsf asd
La ciutat actual va ser fundada el 1948, en part per presoners de guerra alemanys capturats durant la Segona Guerra Mundial. Mingechevir és també la seu de l'Institut Politècnic de Mingachevir. La ciutat forma una divisió administrativa de l'Azerbaidjan. El districte es troba 323 km de la capital Bakú i 17 km del ferrocarril Bakú-Tbilisi. Geogràficament, la regió es troba al centre de la república a banda i banda del riu Kura. adsf asdf asd

## Economia

A partir de 2008, la piscifactoria de Mingachevir funciona a la ciutat, que cria tres tipus de peixos: carpa, carpa platejada i esturió.
La construcció de la presa de Mingachevir creant l' embassament de Mingachevir i la central hidroelèctrica de Mingachevir es va completar el 1953. La presa del sòl de les centrals hidroelèctriques, la capacitat total de la qual és de 15,6 quilòmetres cúbics d'aigua, és una de les preses més altes d'Europa que es va construir mitjançant aspersió. El dipòsit es troba 3 km al nord-oest del districte. La longitud del dipòsit és de 70 km, amplada de 3 a 18 km, punt més profund d'uns 75 metres i superfície total 605 km $^2$.

## Referències

* ↑ «German POW cemetery in Mingechevir». .
* 1 2 «Coğrafi mövqeyi - MİNGƏÇEVİR ŞƏHƏR Icra Hakimiyyəti». mingechevir-ih.gov.az. Arxivat de l'original el 2018-11-29. [Consulta: 29 novembre 2018].
* ↑ Bayramova, Jeyran. «Gone Fishing to Mingechevir -Saving the Sturgeon-». www.visions.az. Arxivat de l'original el 20 September 2014. [Consulta: 13 novembre 2014].
* ↑ «Rivers, Lakes and Reservoirs of Azerbaijan Republic». Ministry of Ecology and Natural Resources (Azerbaijan). Arxivat de l'original el 2 July 2014. [Consulta: 11 juny 2014].
* ↑ «Mingachevir Hydro Power Plant». Arxivat de l'original el 2012-02-17. [Consulta: 13 novembre 2014].
# Roger Friedlein

Roger Friedlein (Frankfurt, 1967). Va estudiar Filologia romànica (castellà i francès) i Filologia àrab a les universitats de Frankfurt i Barcelona (1990 i 1992), i a la Freie Universität Berlin (llicenciatura el 1994). Ha fet estades d'estudis més breus al Brasil, Portugal, Espanya, Romania i Síria. La seva primera especialització en els estudis medievals, va ser concretament en la literatura catalana de l'Edat Mitjana. Va ser lector de català a la Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg (1995-98). Doctorat amb una beca de la Fundació d'Estudis alemanya (Deutsche Studienstiftung) amb una tesi sobre el diàleg literari a l'obra de Ramon Llull. De 1999 a 2009 fou professor ajudant a l'Institut de Filologia Romànica i a la xarxa d'investigació Cultures de la Performativitat de la Freie Universität Berlin. Habilitació de càtedra amb un treball sobre l'escenificació de la cosmografia a la literatura èpica renaixentista a França, Espanya i Portugal (2009). Des de 2009, és professor catedràtic de filologia romànica i especialment de literatures i cultures iberoromàniques a la Ruhr-Universität Bochum. Realitza traduccions literàries del català a l'alemany i és coeditor de la Zeitschrift für Katalanistik / Revista d'Estudis Catalans (des de 2006) i editor de diversos llibres, entre els quals Vestigia fabularum. La mitologia antiga a les literatures catalana i castellana (2004), i una antologia de literatura catalana contemporània, traduïda a l'alemany (Die Spezialität des Hauses, 1998). Actualment les seves línies d'investigació se centren en les àrees de la literatura consolatòria medieval i moderna, els processos de constitució del saber en l'èpica renaixentista i la innovació literària entre Romanticisme i Modernisme a Espanya, Hispanoamèrica i Brasil.

## Referències

* ↑ «Roger Friedlein». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Antonio Martín Bellido

Antonio Martín Bellido (Canillejas (Madrid), 11 de febrer de 1938 - París, 17 d'agost de 2014) fou un militant anarcosindicalista i lluitador antifranquista espanyol, exiliat a França

## Biografia

Era fill de Félix Martín, militant de la UGT que durant la guerra civil espanyola va lluitar en la batalla de l'Ebre, i un cop acabada la guerra marxà a França, on fou internat al camp de concentració de Sant Cebrià de Rosselló i posteriorment enviat al Nord, on va treballar en la fortificació de la Línia Maginot. El 1949 va reclamar la seva dona i el seu fill, i el petit Antonio es va establir amb els seus pares a Estrasburg.
Va estudiar per a perit electricista i el 1959 va marxar a treballar a Paris, on contactà amb altres exiliats espanyols i es va unir a les Joventuts Llibertàries. El 1962 va participar en una marxa antinuclear a Londres i uns mesos després va ser nomenat Secretari de la Federació Local de París de la JJLL.
Partidari de l'acció directa contra el franquisme i militant de l'organització clandestina Defensa Interior, va organitzar una sèrie d'atacs contra interessos franquistes, tant a Espanya com a Itàlia. El 1961 va posar un petard a l'ambaixada espanyola a Roma. L'agost de 1962, juntament amb el metge francès i militant anarcosindicalista Paul Desnais, va entrar clandestinament des de Perpinyà fins a Barcelona i d'ací a Calataiud. Allí van armar un artefacte explosiu d'uns cent grams que va explotar al Valle de los Caídos per tal de simbolitzar la protesta contra un monument franquista construït per presoners republicans.
Aquest atemptat va irritar ostensiblement les autoritats franquistes. Com a conseqüència del sabotatge va ser detingut Francisco Sánchez Ruano, acusat de ser ell qui va col·locar la bomba, i va ser condemnat a 25 anys de presó. Posteriorment, el 29 de juliol de 1963 fou l'autor amb Sergio Hernández d'un atemptat contra la seu de la Direcció General de Seguretat, que provocà vint ferits, i contra els locals de la Delegació Nacional de Sindicats a Madrid, atemptats pels quals foren condemnats a mort els militants de les Joventuts Llibertàries Francisco Granados Gata i Joaquín Delgado Martínez, de les Joventuts Llibertàries, executats pel garrot vil el 17 d'agost de 1963.
El 1968 va ser nomenat secretari de les Joventuts Llibertàries però fou detingut i confinat en Saint-Brieuc (Bretanya) sota l'acusació d'"associació de malfactors". A partir de 1995 va ser un dels animadors de la Confederació Nacional del Treball (CNT) de França.
El 1998 es va jubilar del seu treball d'enginyer informàtic. Amb Octavio Alberola Suriñach va treballar els últims anys de la seva vida per obtenir de les autoritats judicials espanyoles la revisió del procés de Delgado i Granados. En els darrers anys de la seva vida va viure a Les Lilas (Illa de França), on va morir d'un càncer de pàncrees

## Referències

* ↑ Antonio Martín Bellido, el hombre de la bomba en el Valle de los Caídos a andalucesdiario.es, 20 d'agost de 2014
* ↑ Antonio Martín Bellido a estelnegre.org
* 1 2 La memoria contra Franco Arxivat 2001-12-26 a Wayback Machine. a El País, 9 d'octubre de 1998
# La caiguda dels titans

La caiguda dels titans (també Titanomàquia o La caiguda de Llucifer) és un quadre del pintor Cornelis van Haarlem, creat a l'entorn del 1588, comprat pel rei danés Cristià IV, que es troba ara a la Galeria Nacional de Dinamarca de Copenhaguen.
Van Haarlem representa el desenllaç de la Titanomàquia, la guerra de Zeus i els seus aliats els hecatonquirs i els ciclops contra el seu pare Cronos i els seus germans els titans. La Teogonia d'Hesíode és la font principal d'aquest mite, poc reproduït en l'Antiguitat.
En una guerra de sis o deu anys, segons les versions, Zeus i els déus olímpics vencen i llancen al Tàrtar els derrotats: Cronos i els titans, desproveïts eternament del poder.
El tema es representa una mica més a partir de l'edat moderna, com ara en les pintures homònimes de Rubens o Joachim Wtewael, La derrota dels titans de Jacob Jordaens i en una escultura de François Dumont: Tità colpejat.

## Vegeu també

* Manierisme
* Pintura barroca

## Referències

* ↑ «Infobae.com». Infobae, 4 de juliol de 2021.
* ↑ V. V. A. A.. Mitología clásica e iconografía cristiana, pàg. 47 (en espanyol). R. Areces, 2010. ISBN 978-84-8004-942-9.
* ↑ Martín, René. Diccionario de Mitología Clásica, pág. 562 (en espanyol). Espasa Calpe, 2004. ISBN 84-670-1536-5.
* ↑ Eric M. Moormann,Wilfried; Eric M. Moormann, Wilfried Uitterhoeve. «De Acteón a Zeus». [Consulta: 25 març 2012].
# Jeanette Myburgh

Jeanette Myburgh (16 de setembre de 1940) és una nedadora sud-africana, ja retirada, especialista en estil lliure, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va disputar dues proves del programa de natació. Va guanyar la medalla de bronze en els 4x100 metres lliures, formant equip amb Natalie Myburgh, Susan Roberts i Moira Abernethy, mentre en els 100 metres lliures quedà eliminada en semifinals.

## Referències

* ↑ Jeanette Myburgh a Sports Reference (arxivat)
# Xot de Xipre

El xot de Xipre (Otus cyprius) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). És endèmic de l'illa de Xipre, a la mar Egea. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Ha estat considerada una subespècie del xot eurasiàtic (Otus scops)

## Referències

* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 256. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Annobon Scops-owl. Otus feae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 gener 2023].
# Roger Wolcott Sperry

Roger Wolcott Sperry (Hartford, EUA 1913 - Pasadena 1994) fou un psicòleg, neurobiòleg i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1981.

## Biografia

Va néixer el 20 d'agost de 1913 a la ciutat de Hatford, població situada a l'estat nord-americà de Connecticut. Va iniciar els seus estudis universitaris a l'Orbelin College de l'estat d'Ohio, on es graduà el 1935 en filologia anglesa i el 1937 en psicologia. El 1941 realitzà el doctorat en zoologia a la Universitat de Chicago. Després de ser professor ajudant en aquesta última universitat el 1954 fou nomenat professor titular a l'Institut Tecnològic de Califòrnia, situada a la ciutat de Pasadena, on morí el 17 d'abril de 1994.

## Recerca científica

La seva recerca científica se centrà en el cervell on va descriure el paper singular de cada hemisferi cerebral en la percepció visual i espacial, en el reconeixement de les cares, els judicis del valor, el raonament o l'afectivitat. Va arribar a formular l'assumpció que cada hemisferi tindria funcions independents, fins i tot d'una consciència pròpia. Van ser molt importants les seves investigacions sobre el cos callós, desenvolupant una tècnica de separació quirúrgica dels dos hemisferis cerebrals.
L'any 1981 fou guardonat amb la meitat del Premi Nobel de Medicina o Fisiologia, pels seus treballs sobre les funcions dels hemisferis cerebrals. L'altra meitat del premi fou compartida per David Hunter Hubel i Torsten Wiesel per les seves aportacions en l'estudi de l'àrea visual del còrtex cerebral.

## Enllaços externs

* «Roger Wolcott Sperry» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Aristides

Aristides (en grec antic: Ἀριστείδης, Aristeidēs) fou un nom emprat per nombrosos personatges de l'antiga Grècia. Modernament, ha estat adaptat per les llengües modernes i és portat també per personatges contemporanis.
* Personatges de l'antiguitat:
** Aristides d'Atenes (530-468 aC) soldat i estadista atenès que va lluitar en la batalla de Marató
** Aristides (segle v aC), oficial naval atenès a la guerra del Peloponnès
** Aristides de Tebes (segle iv aC), pintor
** Aristides (segle iv aC), escultor
** Aristides de Samos, astrònom de l'època clàssica
** Aristides d'Elis, esportista grec d'època clàssica
** Aristides de Milet (segle ii aC), escriptor de contes salaços
** Eli Aristides (117-181), orador i retòric de la segona sofística
** Aristides Marcià (segle ii), escriptor cristià
** Aristides Quintilià (segle iii), autor d'un tractat musical
* Personatges contemporanis:
** Aristidis Konstandinidis (segle xix), ciclista grec
** Aristidis Moraitinis (1806-1885), polític grec
** Aristides Cavaillé-Coll (1811-1899), orguener llenguadocià
** Aristides Brezina (1848-1909), mineralogista austríac
** Arístides Mestres i Oñós (1850-1899), poeta català
** Aristides Maillol (1861-1944), escultor català
** Aristidis Stergiadis (1861-1949), polític grec, Alt Comissionat d'Esmirna el 1919-1922
** Arístides Agramonte Simoni (1868-1931), metge nord-americà, patòleg i bacteriòleg
** Aristidis Khassapidis (1875-1941), general grec
** Aristides de Sousa Mendes (1885-1954), diplomàtic portuguès que va emetre visats a jueus que tractaven de fugir dels nazis
** Aristidis Moraitinis (1891-1918), aviador militar grec a la Primera Guerra Mundial
** Aristidis Metalinós (1908-1987), escultor grec
** Aristides Leão (1914-1993), biòleg brasiler
** Aristides Fraga Lima (nascut 1923), escriptor brasiler
** Aristides Pereira (nascut el 1923), primer president de Cap Verd 1975-1991
** Aristidis Moskhos (1930-2001), músic grec
** Aristides Demetrios (nascut el 1931), escultor modernista nord-americà
** Arístides Royo (nascut el 1940), president de Panamà 1978-1982
** Aristidis Baltas (nascut el 1943), físic i polític grec
** Arístides Sánchez (1943-1993), rebel de la Contra a Nicaragua
** Aristides Gomes (nascut el 1954), primer ministre de Guinea Bissau 2005-2007
** Arístides González (nascut el 1961), boxejador porto-riqueny
** Arístides Rojas (nascut el 1970), futbolista paraguaià
** Aristidis Grigoriadis (nascut el 1985), nedador grec
** Aristidis Lottas (nascut el 1988), futbolista grec
** Aristidis Soiledis (nascut el 1991), jugador de futbol grec
# Insígnia de Destrucció de Tancs

La Insígnia de Destrucció de Tancs (alemany: Sonderabzeichen für das Niederkämpfen von Panzerkampfwagen durch Einzelkämpfer) era una condecoració distingida als membres de la Wehrmacht que havien destruït un tanc en combat. Va ser creada per Adolf Hitler el 9 de març de 1942, amb efectes retroactius del 22 de juny de 1941 (l'inici de l'operació Barbarroja).
Era concedida a tots aquells que destruïen un tanc o un vehicle cuirassat enemic mitjançant armes manuals, com granades, mines, Panzerfaust, càrregues explosives, etc.; els quals haguessin estat anteriorment condecorats amb la Insígnia de l'Assalt d'Infanteria o la Insígnia de l'Assalt General.
Es concedia una insígnia per cada tanc destruït. El 18 de desembre de 1943 s'autoritzà una versió en daurat, que significava la destrucció de 5 tancs (així doncs, per exemple, la destrucció de 6 tancs s'indicava mitjançant una daurada i una platejada).
Consistia en una banda de roba platejada amb dues franges horitzontals en negre, amb un Panzerkampfwagen IV platejat orientat cap a l'esquerra. Es lluïa a la part superior de la màniga dreta de l'uniforme.

## Receptors notables

| Nom | Tancs destruïts | Notes |
| Kurt Knispel | 168 + i uns 20 sense confirmar | |
| Günther Viezenz | 21 | |
| Adolf Peichl | 11 | |
| Friedrich Anding | 11 | 6 tancs i 5 vehicles cuirassats britànics, tots ells en un únic dia armat amb Panzerfaust També rebé la Creu de Cavaller de la Creu de Ferro per la seva acció. |
| Michael Pössinger | 5 | |
| Oskar Wolkerstorfer | 4 | |
| Franz Bäke | 3 | |
| Ekkehard Kylling-Schmidt | 3 | |
| Urbano Gómez García | 2 | |
| Hans Dorr | 2 | |
| Sylvester Stadler | 2 | |
| Günther-Eberhardt Wisliceny | 2 | |
| Karl Auer | 1 | |
| Ernst-Günther Baade | 1 | Durant la batalla de Montecassino |
| Rudolf Demme | 1 | |
| Heinz-Georg Lemm | 1 | |
| Werner Mummert | 1 | |
| Joachim Peiper | 1 | |
| Theodor Tolsdorff | 1 | |

## Referències

* 1 2 3 4 5 Lumsden, Robin. Medals and Decorations of Hitler's Germany. Airlife, 2001. ISBN 1-84037-178-1.
* ↑ Tank Destruction Badge
* ↑ Hapgood, David. Monte Cassino. 1st ed. Nova York: Congdon & Weed, 1984. ISBN 0-86553-105-6.

## Enllaços externs

* Tank Destruction Badge @ Lexikon der Wehrmacht
# Shrek (ovella)

Shrek (27 de novembre de 1994 – 6 de juny de 2011) fou una ovella merina (ovella mascle castrada) pertanyent a Bendigo Station, una granja d'ovelles prop de Tarras, Nova Zelanda, que va obtenir fama internacional en 2004 quan es va saber que havia evitat al llarg de sis anys ser esquilada. Aquesta mena d'ovelles són normalment esquilades un cop per any, però Shrek es va refugiar, aparentment, en coves, sense deixar-se tancar. Un cop descoberta, li van posar el nom de l'ogre homònim de llibres i pel·lícules.
Després de ser trobada el 15 d'abril de 2004, va ser esquilada per un professional en 20 minuts el 28 d'abril. L'acte va ser retransmès en la televisió nacional de Nova Zelanda. La llana obtinguda va ser-ho en prou quantitat com per a poder fer roba per 20 persones adultes, pesant al voltant de 27 kg (el pes mitjà de la llana d'una ovella merina és d'uns 4,5 kg, amb pesos excepcionals fins als 15 kg).
Shrek va esdevenir una icona nacional. Va ser portada al Parlament en maig de 2004 per tal que la conegués el llavors primer ministre de Nova Zelanda, Helen Clark, en la celebració del 10è aniversari de l'animal. En novembre de 2006, 30 mesos després de ser esquilada per primer cop, Shrek va ser novament esquilada, en un iceberg que flotava davant la costa de Dunedin, Nova Zelanda.
Shrek va morir als 16 anys el 6 de juny de 2011, sota control veterinari.

## Referències

* 1 2 «Shrek the celebrity sheep dies». Otago Daily Times, 06-06-2011. Arxivat de l'original el 10 gener 2012. [Consulta: 25 novembre 2011].
* ↑ «Hermit sheep 'Shrek' shorn of 6-year-old woolly fleece». China Daily, 29-04-2004 [Consulta: 4 desembre 2007].
* ↑ «NZ's famous sheep gets TV haircut». , 28-04-2004 [Consulta: 4 desembre 2007].
* ↑ Booth, Jenny «Shrek the sheep shorn at last». BBC [Londres], 28-04-2004. Arxivat 16 de maig 2009 a Wayback Machine.
* ↑ «2002 Australian wool production survey, giving (p. 6) average Merino fleece weights.». agric.wa.gov.au. Arxivat de l'original el 3 setembre 2008. [Consulta: 2 octubre 2008].
* ↑ «Merino stud ram listed (p 3) with fleece weight of 16.2 kg.». sunnyvalley.com.au. Arxivat de l'original el 19 juliol 2008. [Consulta: 2 octubre 2008].
* ↑ «Celebrity sheep meets NZ leader». BBC, 03-05-2004 [Consulta: 4 desembre 2007].
* ↑ «Southland Shrek's sheep romance fizzles». , 14-11-2005 [Consulta: 4 desembre 2007].
* ↑ «Shrek the sheep has close shave on ice». , 29-11-2006 [Consulta: 4 desembre 2007].
* ↑ «Dunedin-Shrek the sheep shorn again on an iceberg». NZPA, 28-11-2006 [Consulta: 27 gener 2008]. Arxivat 24 de maig 2010 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-05-24. [Consulta: 20 abril 2020].
# Harry Kerr

Henry Edward "Harry" Kerr (Inglewood, Taranaki, 28 de gener de 1879 – Taranaki, 17 de maig de 1951) va ser un atleta neozelandès que va competir a primers del segle xx, principalment en proves de marxa.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, com a membre de l'equip d'Australàsia, on guanyà la medalla de bronze en els 3500 metres marxa. Aquesta fou la primera medalla olímpica guanyada per un esportista neozelandès.
A banda de practicar diverses modalitats atlètiques, Kerr vas jugar a rugbi i fou campió de tir. El fet competir professionalment l'obligà a una aturada de la competició de dos anys per tal de recuperar la seva condició d'amateur. Després de guanyar nombrosos títols nacionals Kerr pràcticament es va retirar el 1912. Va lluitar a la Primera Guerra Mundial, i en tornar va guanyar encara dos títols nacionals més, el 1925 amb 46 anys.
El 1996 fou incorporat al New Zealand Sports Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Harry Kerr Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 de maig 2014. [Consulta: 23 novembre 2015].
* 1 2 3 4 Harry Kerr Arxivat 2016-02-11 a Wayback Machine.. New Zealand Olympic Committee.