OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 391 aC

El 391 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República Romana i l'Imperi, era conegut com a any del tribunat de Triciptí, Medul·lí, Camerí, Fus i els Mamercins (o, més rarament, any 363 ab urbe condita). L'ús del nom «391 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* En el context de la Guerra de Corint va tenir lloc la batalla de Lequeu, on es van enfrontar els exèrcits d'Atenes i d'Esparta. La batalla va acabar amb la victòria atenenca. La batalla és important perquè és la primera ocasió en la història grega en la qual els peltastes derroten els hoplites espartans.
* Acarnània estava en guerra amb Acaia, que s'havia apoderat de Calidó. Acaia va demanar ajuda a Esparta que va enviar un exèrcit dirigit per Agesilau II que va assolar el país sense cap resultat positiu.
* Dífrides, militar espartà, va ser enviat a l'Àsia menor després de la mort de Tibró en una emboscada, per emportar-se el cos del general i les restes de l'exèrcit. Va reunir tropes noves en els estats aliats i va seguir la guerra contra el sàtrapa Estrutes.

### Roma

* Marc Furi Camil va ser nomenat altre cop interrex per oficiar els auspicis, ja que els altres magistrats havien estat afectats per una epidèmia, en la que el mateix Camil va perdre un fill. El tribú de la plebs Luci Apuleu el va acusar de distribuir en benefici propi el botí que havia aconseguit a Veios, i va haver de sortir cap a l'exili a Ardea. Va ser condemnat en absència a pagar una multa de 15.000 asos.
* Aquell any van ser elegits sis tribuns amb potestat consular: Luci Lucreci Flavus Triciptí, Luci Furi Medul·lí, Servi Sulpici Camerí, Agripa Furi Fus, Luci Emili Mamercí i Gai Emili Mamercí. Flavus Triciptí i Gai Emili Mamercí van derrotar la ciutat etrusca de Volsinii, que havia atacat Roma però va ser rebutjada. Els romans els van fer vuit mil presoners, i van haver de pactar una treva de 20 anys i restituir el botí que havien fet pel camí, a més de proporcionar la paga de l'exèrcit romà durant 12 mesos.
* Servi Sulpici Camerí va fer la guerra a Salpinum, una altra ciutat etrusca, la va assaltar i en va treure un gran botí.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, IV, 5
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, III, 3-6
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, IV, 3
* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, V, 10, 12-14
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Marc Furi Camil, V
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, V, 31, 32
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VI, 5
# Districte de Mödling

El Districte de Mödling (Bezirk Mödling) és un districte d'Àustria de l'estat de la Baixa Àustria.

## Municipis

Suburbis, llogarets i altres subdivisions d'un municipi s'indiquen en caràcters petits.
* Achau
* Biedermannsdorf
* Breitenfurt bei Wien
* Brunn am Gebirge
* Gaaden
* Gießhübl
* Gumpoldskirchen
* Guntramsdorf
* Hennersdorf bei Wien
* Hinterbrühl
** Hinterbrühl, Sparbach, Weissenbach bei Mödling, Wassergspreng
* Kaltenleutgeben
* Laab im Walde
* Laxenburg
* Maria Enzersdorf
* Mödling
* Münchendorf
* Perchtoldsdorf
* Vösendorf
* Wiener Neudorf
* Wienerwald
** Dornbach, Grub, Gruberau, Sittendorf, Stangau, Sulz im Wienerwald, Wöglerin

## Referències

* ↑ «BH Mödling - Land Niederösterreich» (en alemany). www.noe.gv.at. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ «Population on 1 January 2023». www.statistik.at. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ «ÖSTERREICH - NUTS level 3». ec.europa.eu. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ «Regional units overview». www.statistik.at. [Consulta: 4 maig 2024].
# Acroma

Acroma (àrab عكرمة) (també coneguda com Akramah i Ikrimah) és una ciutat del nord-est de Líbia al districte de Butnan, a uns 28 km a l'oest de Tobruk.
El 17 d'abril de 1917, el Tractat d'Acroma, va ser signat pel govern italià (com a poder ocupant, colonial) i Mohammed Idris (cap dels Senussi). El pacte va ser un alto el foc ambigu que reconeixia una autoritat de facto per a Idris a Cirenaica, tot i que no excloïa la sobirania territorial italiana del territori.

## Segona Guerra Mundial

Durant la campanya nord-africana de la Segona Guerra Mundial, la zona va ser escenari de forts combats en diverses ocasions diferents. Acroma va ser capturat de les forces de l'Eix el 10 de desembre de 1941 durant l'Operació Compass.
Més tard, una intersecció de dos camins beduïns a 16 quilòmetres al sud d'Acroma, va assumir una gran importància estratègica i es va fer coneguda amb el nom en clau aliat Knightsbridge Box.

### Knightsbridge Box

La defensa contra l'impuls de Rommel a través de Cirenaica cap a Suez consistia en una sèrie de punts forts o "boxes" espaiats irregularment, enllaçats per profunds camps de mines. Els més propers a les forces de l'Eix eren controlats per una brigada d'infanteria, mentre que els que estaven més enrere servien com a posicions estàtiques de reserva i com a bases des de les quals podien operar els blindats.
La "caixa" principal, coneguda com Knightsbridge, es trobava al voltant d'una cruïlla de camins beduïns a uns 20 quilòmetres a l'oest de Tobruk i 16 quilòmetres al sud d'Acroma, comandant totes les vies per les quals arribaven els subministraments al front. Les estacions d'avituallament i els aeròdroms del Vuitè Exèrcit es trobaven a Acroma, El Adem, El Duda, Sidi Rezegh i Gambut. Knightsbridge va ser, per tant, una posició clau i el pivot sobre el qual van maniobrar els blindats durant els intensos combats de la batalla de Gazala.

### Cementiri militar

Després del final de la guerra, el cementiri de guerra de Knightsbridge, es va construir a 6 quilòmetres al nord d'Acroma, prop de la carretera principal que uneix Tobruk i Gazala La zona va ser el focus de la batalla de Gazala durant el juny de 1942.

## Referències

* ↑ A. Del Boca, "Gli Italiani in Libia - Tripoli Bel Suol d'Amore", Mondadori 1993
* ↑ Latimer, Jon. Operation Compass 1940 : Wavell's whirlwind offensive. Oxford: Osprey Military, 2000. ISBN 1-85532-967-0.
* ↑ Ford, Ken. Gazala 1942 : Rommel's greatest victory. Oxford: Osprey, 2008. ISBN 978-1-84603-843-3.
* ↑ «Australian War Graves Photographic Archive: Libya: Knightsbridge War Cemetery». Arxivat de l'original el 4 abril 2009.
# Nimbaphrynoides occidentalis

Nimbaphrynoides occidentalis és una espècie d'amfibis de la família dels bufònids. Es troba en perill crític d'extinció a causa de la seva a causa de la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ IUCN «Nimbaphrynoides occidentalis» (en anglès). IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2014, 01-06-2012. DOI: 10.2305/iucn.uk.2014-3.rlts.t16793075a16793120.en.
# Picotet ocel·lat

El picotet ocel·lat (Picumnus pygmaeus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos de fins als 750 msnm a l'est del Brasil.

## Referències

* ↑ IUCN «Picumnus pygmaeus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22680730a92874872.en.
# Aguilar de la Frontera

Aguilar de la Frontera és una localitat de la província de Còrdova, Andalusia, Espanya.

## Història

És l'antiga Ipagrum ibero-romana, involucrada en la batalla de Munda, que va enfrontar als partidaris de Cèsar amb els de Pompeu. Precisament d'aquest període són les seves restes més antigues, una necròpoli de grans dimensions. Sobre l'etimologia del nom existeixen diferents versions. Per a uns, Ipagrum significaria "camp alt", mentre que uns altres opinen que l'origen és turdetà-grec, provenint el nom del grec hippos, cavall. Actualment existeix en el terme d'Aguilar un lloc denominat Llano de lso Caballos.
La conquesta musulmana de la ciutat va fer que passés llavors a denominar-se Bulay o Poley, potser derivant del grec. La derrota, el 5 d'abril de l'any 891, dels seus pobladors cristians i de les tropes rebels enfront de les tropes de l'emir Abdallah, va fer que la població passés a pertànyer a la cora de Cabra. Algun temps més tard, en el segle xi, Poley va ser inclosa en el regne zirí de Granada. El nom actual d'Aguilar li va ser donat després de la conquesta cristiana. Va ser el monarca Ferran III El Sant qui la va guanyar per a Castella el 1240. El primer governador cristià va ser un portuguès procedent d'una família toledana, Gonzalo Yáñez Dovinal o de Ovinal. Ja amb Alfons X és quan la població passa a denominar-se Aguilar, nom de la família de la mare de Gonzalo, compensant així a aquest el monarca per la prestació d'alguns serveis. Finalment, el qualificatiu "de la frontera" li ve donat per la seva proximitat a la frontera granadina durant la baixa edat mitjana.
Després de les guerres civils castellanes, que enfronten Pere I i Enric II, la vila passa a pertànyer a Gonzalo Fernández de Còrdova. Els segles xvii i xviii representen una etapa de decadència i crisi per a la localitat, a causa del fort descens poblacional ocasionat per les epidèmies. Ja en el segle xx, la repressió política que va afectar Espanya després de la victòria de les tropes de Franco va implicar de ple a Aguilar, molts dels ciutadans dels quals van resultar afectats.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |
| 13.334 | 13.397 | 13.416 | 13.393 | 13.435 | 13.508 | 13.546 | 13.522 | 13.589 | 14.000 | 14.152 | 14.308 |

## Enllaços externs

* Aguilar de la Frontera - Lloc web oficial
* Aguilar de la Frontera - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
# Salangana menuda

La salangana menuda (Collocalia troglodytes) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita boscos i zones obertes de les Filipines.

## Referències

* ↑ IUCN «Collocalia troglodytes» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018:, 07-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22686504a130107820.en.
# Aleix de Sentmenat i de Requesens

Aleix de Sentmenat i de Requesens (Barcelona, 1600 — 1674) fou un polític i militar barceloní, fill de Miquel de Sentmenat i d'Alentorn i d'Estàsia de Requesens. Va casar-se amb Maria d'Oms i Magdalena de Ros, sense tenir descendència de cap de les dues esposes.
L'any 1609 va ser nomenat patge de Felip III de Castella, però els antecedents polítics del seu pare impediren el seu accés al càrrec. Des de 1617, consta en les principals Juntes de Braços. Sentmenat és nomenat capità de la Coronela de Barcelona (1634), responsable d'una companyia de milicians en la campanya de Leucata de 1637, i és ascendit a sergent major el 1640. Com a diplomàtic, va formar part de les ambaixades del Consell de Cent i la Diputació del General al virrei-comte de Santa Coloma Dalmau III de Queralt (1639-40), destinades a resoldre el problema dels allotjaments militars.

## Aliança amb el regne de França i Guerra dels Segadors

Juntament amb Francesc de Vilaplana, inicia les converses amb el regne de França per aconseguir suport militar del regne de França contra Felip IV de Castella (4 de maig de 1640). Segons Manel Güell, aquest mes "forma una petita força armada al comandament únicament dels diputats". Durant l'esclat de la Guerra dels Segadors, introdueix armes de Perpinyà al Principat. Avisat pels espies castellans, Juan de Garay -governador de la ciutat- el fa empresonar a mitjans d'agost. Sentmenat restarà quinze mesos, tres a Perpinyà i dotze a Tarragona. Josep de Margarit va tractar el seu alliberat amb el marquès de Los Vélez en un intercanvi de presoners.
Sentmenat va prendre partit en un atac a Tarragona (agost 1644), l'Ebre i en el Front de Lleida. Més enllà de la seva actuació militar, va ser membre de la Trentasisena entre 1648 i 1651. Durant aquest període, va ser ambaixador de la Diputació del General al Vaticà per intentar que Innocenci X expedís les butlles papals al Principat. Atesa la seva vinculació amb els comtats de Rosselló i Cerdanya, també va fer d'intermediari entre Barcelona i aquests. En ser conquerida la capital catalana (octubre 1652), va exiliar-se a Perpinyà, on va demanar ser rescabalat econòmicament per la pèrdua de patrimoni a Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 4 «Aleix de Sentmenat de Requesens» (en castellà). Real Academia Historia. [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ Sivillà, Magí. Historia general del Principado de Cataluña, condados de Rossellón y Cerdaña (en català i castellà). Barcelona: Centre d'Història Contemporània de Catalunya, 2019, p. 453. ISBN 978-84-393-9980-3..
* ↑ «Aleix de Sentmenat i de Requesens». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cap de Tortosa

El cap de Tortosa (situat a l'illa de Buda) és el cap que més sobresurt de la costa catalana. Tot i així, no és el més emblemàtic. Situat en el municipi de Sant Jaume d'Enveja, constitueix el límit entre la costa Daurada i la costa dels Tarongers. És el punt més oriental del delta de l'Ebre, i és mòbil. El 1911 s'hi va instal·lar un far, que el 1927 va enfonsar-se sota les aigües.

## Referències

* ↑ «Ruta amb embarcació Riumar-Faro cap de Tortosa». turismodeltadelebro.com. [Consulta: 3 juny 2021].
# Alexandre de Jülich

Alexandre I de Jülich (nascut el ? - mort a Lieja, 6 de juliol de 1135) fou príncep-bisbe del principat de Lieja de 1128 a 1135. Alexandre era un fill del comte Gerard III de Jülich.
A la mort d'Otbert de Lieja el 1119, quan encara era ardiaca al capítol de Sant Lambert va temptar una primera vegada d'obtenir el càrrec. Va ser elegit pel poble i va pagar 7.000 lliures a l'emperador Enric V. Però Enric V acabà d'ésser excomunicat i el capítol annul·là l'elecció i elegí Frederic de Namur. Va resistir des de Huy però Frederic amb l'ajut de son germà Albert II, comte de Namur va vèncer-lo i Alexandre va haver de sotmetre's. Després de la mort per enverinament de Frederic, tornà a temptar però va ser Alberó I que va guanyar el sufragi. Al tercer cop, el 1228 finalment va obtenir el bàcul aspirat des de tants anys.
Durant la guerra entre Godofreu I de Lovaina i Walerà I de Limburg va triar el camp de Walerà. Junts van assetjar el comtat de Duras a prop de Sint-Truiden a la frontera del ducat de Brabant i el comtat de Loon. El comte de Lovaina va aliar-se amb Teodoric d'Alsàcia, el comte de Flandes i el setge va terminar-se de manera indecisa. El 7 d'agost de 1129 Alexandre va guanyar la batalla de Wilderen, ajudat pel comte de Loon.
El 22 de març de 1131 organitzà una trobada solemne a la catedral de Sant Lambert de Lieja amb l'emperador Lotari II, el papa Innocenci II, Bernat de Claravall i 32 bisbes més. Malgrat l'admiració papal per a la seva valença a les batalles, en ésser acusat de simonia el concili de Pisa va destituir-lo el 1135. Alexandre va retreure's a l'Abadia de Sant Gil, a la qual va morir el proper 6 de juliol.

## Referències

* ↑ Hennebert, F. «Alexandre 1er». A: Académie Royale de Belgique. Biographie Nationale de Belgique (en francès). tom I. Editorial H. Thiry-Van Buggenhoudt, 1866, p. 147-148.
# Ariobàrzanes (fill d'Artabazos II)

Ariobàrzanes (grec antic: Ἀριοβαρζάνης, en persa Arya-barzan) fou un general persa fill d'Artabazos II de Frígia, que era fill de Farnabazos II i Apama, filla d'Artaxerxes II.
Vers el 363 aC, Artabazos II es va casar amb una germana de dos comandants mercenaris rodis, Mèmnon i Mèntor de Rodes, amb qui va tenir onze fills i deu filles; entre els quals Ariobàrzanes. La família va viure uns quants anys a la cort de Filip II de Macedònia, on el seu pare s'havia exiliat arran de la seva revolta contra Artaxerxes II el 353 aC, de manera que els fills foren educats en la cultura persa i la grega. Assabentat Artabazos dels plans del rei macedoni per envair Pèrsia, va retornar a aquest regne amb la seva família, i fou perdonat pel rei i enrolat entre els més pròxims del gran rei mentre els seus fills i parents rebien alts comandaments a l'exèrcit; Mèntor va ser nomenat comandant en cap de les regions de l'Àsia Menor, i Ariobàrzanes governador de part de la satrapia de Pèrsia; la mare i un germà petit, Ilionos, van anar a la casa reial aquemènida a Damasc, on els va trobar Parmenió just abans de la batalla d'Issos.
A la batalla de Gaugamela, Ariobàrzanes va dirigir unitats d'uns dos mil homes, i el seu germà Orontàbates en va dirigir altres; el comandament suprem el tenia Orxines, un descendent de Cir II el Gran, probablement sàtrapa de la província. Després de la victòria, Alexandre el Gran va avançar cap a Persèpolis, i Ariobàrzanes li va tallar el pas a la plana en una gorga, prop de l'actual Fahlian, probablement al lloc conegut com a Tang-e Kas, un estret congost; els historiadors antics diuen que Ariobàrzanes tenia 40.000 homes, però segurament eren molts menys (potser 700). Els macedonis es van acostar en dos grups amb uns deu mil homes en total. A les Portes Perses es va trobar amb un mur de pedres segurament preparat a correcuita per Ariobàrzanes; Alexandre va assaltar aquesta línia, i Ariobàrzanes el va deixar avançar uns 50 km i el va atacar quan es va considerar en la situació optima; ben protegits, van causar moltes baixes als macedonis i en canvi no van perdre cap home, i Alexandre es va haver de retirar. Llavors va rebre notícies de la revolta del rei Agis III d'Esparta (que en aquell moment ja havia estat derrotat, però això encara no era conegut), cosa que comprometia la seva expedició; però gràcies als presoners perses que s'havien fet, a canvi de diners van revelar les posicions de l'enemic. Alexandre i Cràter van atacar de revés els perses, que van lluitar amb coratge però foren derrotats; segons una tradició, Ariobàrzanes va poder escapar amb un petit grup cap a les muntanyes, però segons una altra versió va morir lluitant.

## Referències

* 1 2 3 «Ariobarzanes». Encyclopaedia Iranica.
# Armando Diaz

Armando Diaz (italià: Armando Vittorio Diaz) (Nàpols, 5 de desembre de 1861 - Roma, 29 de febrer de 1928) va ser un general italià i un mariscal d'Itàlia. És conegut sobretot pel seu paper com a cap d'estat major de la Regio Esercito durant la Primera Guerra Mundial a partir de novembre de 1917. Va aconseguir aturar l'avanç austrohongarès al llarg del riu Piave a la Primera Batalla de Monte Grappa. El juny de 1918, va dirigir les forces italianes a una victòria important a la Segona Batalla del riu Piave. Uns mesos més tard, va assolir una victòria decisiva a la batalla de Vittorio Veneto, que va posar fi a la guerra al front italià. Se'l celebra com un dels més grans generals de la guerra.
Va assolir el grau de tinent coronel l'any 1905 i va servir com a cap d'estat major a la divisió militar de Florència. L'any 1910, com a coronel, va servir a la Guerra Italo-Turca, comandant la 21a Infanteria i, quan va perdre el seu comandant, la 93a Infanteria. Durant el seu servei libi, va ser ferit a Zanzur el 1912.
Es va incorporar a l'estat major sota el comandament de Luigi Cadorna després de l'esclat de la Primera Guerra Mundial. Ascendit a general de divisió el maig de 1915, va ser un dels generals més destacats durant les batalles de l'Isonzo. L'ofensiva austro-alemanya a Caporetto va resultar desastrosa per a les tropes italianes i va precipitar la substitució de Cadorna per Diaz com a comandant en cap de l'exèrcit italià.
Les posteriors operacions exitoses de la batalla del Piave i la batalla de Vittorio Veneto van fer augmentar el prestigi de Diaz dins de l'exèrcit. El 1921 Benito Mussolini va nomenar Diaz Ministre de la Guerra, que va mantenir el càrrec fins a la seva promoció a mariscal de camp i la retirada del servei actiu el 1924. Va morir el 1928.

## Referències

* ↑ 10 Greatest World War I Generals - History Lists
* ↑ «L'arrivo in Italia dei feriti di Derna e di Zanzur – Lo sbarco a Napoli». La Stampa, 28-09-1912.
* ↑ Stevenson, David. With Our Backs to the Wall, 26 May 2011, p. 101. ISBN 978-0-713-99840-5.

## Vegeu també

* Butlletí de la Victòria
# Arvid Wittenberg

Arvid Wittenberg o Arvid Wirtenberg von Debern (1606 – 7 de setembre del 1657), fou un comte suec, mariscal de camp i conseller privat. Nascut a Porvoo, Finlàndia, morí a la presó a Zamość, Polònia, el 7 de setembre del 1657. Pertanyia a una família anomenada originalment Wirtenberg von Debern, que també era el nom que ell mateix utilitzava sovint.
Era fill de l'assessor Johannes von Wirtenberg Debern i Magdalena Schönfeld o Magdalena Johansdotter till Skinnarbacka. El títol de comte li fou donat a Arvid Wittenberg en 1652. Es va casar dues vegades, amb Eva Margareta von Langen des de 1642 fins a la seva mort en 1646 i en 1648 es va casar amb Elisabeth von Schönburg Maximiliana.
Arvid Wittenberg va començar la seva carrera militar en 1622 i va participar com a coronel a la Batalla de Nördlingen en 1634. Va ser capturat allà, però més tard posat en llibertat. Després va participar en les batalles de Wittstock 1636 i Chemnitz 1639 abans de ser ascendit a major general. Més tard va servir sota les ordres de Lennart Torstenson amb el qual va participar en la resta de la campanya sueca a la Guerra dels Trenta Anys fins que Torstenson va dimitir en 1645, incloent les batalles de Breitenfeld 1642 i Jankov 1645, en la qual en ambdues ocasions va comandar el flanc dret suec. A continuació, va prendre el comandament de l'exèrcit suec fins a l'arribada de Carl Gustaf Wrangel.
Quan Carles X Gustau de Suècia es preparava per a la Segona Guerra del Nord, Wittenberg va ser ascendit a mariscal de camp en 1655 i se li va assignar el comandament d'un exèrcit de 17.000 homes per atacar Polònia. Va envoltar l'exèrcit polonès de nobles i el va obligar a capitular a Ujście el 25 de juliol de 1655, i va conquistar els voivodats de Poznań i Kalisz. Va assetjar Cracòvia, que va capitular el 7 octubre del 1655, i va obligar el comandant polonès Stefan Czarniecki i el seu exèrcit a rendir-se. Se li va donar el comandament de Varsòvia que va defensar contra l'exèrcit polonès de Joan II Casimir de Polònia fins que la ciutat va ser abandonada el 21 de juny de 1656. Al contrari del que s'havia establert en els termes de la capitulació, va ser posat a la presó a Zamość on va morir més tard per causes naturals (úlceres a l'esòfag).
Arvid Wittenberg combinava habilitats militars amb un tractament dur i cruel dels enemics, que el va fer odiat entre els polonesos.
En 1657, després que Arvid Wittenberg hagués mort sota custòdia polonesa, el seu fill Leonard Johan Wittenberg (nascut en 1646) va ser acomodat com a guàrdia per l'amic d'Arvid, Carl Gustaf Wrangel. En l'estiu de 1673, Leonard Johan es va casar amb la filla de Wrangel Polidora Christiana.

## Referències

* ↑ Asmus (2003), p.197

## Bibliografia

* (suec) M. G. S[schybergson] a Nordisk familjebok, vol. 32 (1921), col. 884f.
* Asmus, Ivo. «Das Testament des Grafen. Die pommerschen Besitzungen Carl Gustav Wrangels nach Tod, förmyndarräfst und Reduktion». A: Gemeinsame Bekannte: Schweden und Deutschland in der Frühen Neuzeit (en alemany). Berlin-Hamburg-Münster: LIT Verlag, 2003. ISBN 3-8258-7150-9.