OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antef IV

Antef IV fou un rei rebel d'Egipte, probablement membre de la família reial de la dinastia XI, que es considerava amb dret al tron. Ocupat o usurpat aquest per Mentuhotep III (IV), Antef es va proclamar rei a la Baixa Núbia, però segurament mai va tenir prou força per acostar-se a Tebes. El seu nom de regnat fou Kakare i el seu nom personal Antef. Res més se sap d'aquest personatge del qual s'han trobat inscripcions a les roques.
# Nocera Superiore

Nocera Superiore és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la província de Salern. L'any 2001 tenia 23.837 habitants.
# San Giovanni Lupatoto

San Giovanni Lupatoto és un municipi italià, situat a la regió del Vèneto i a la província de Verona. L'any 2004 tenia 22.218 habitants.
# Sobekhotep VIII

Sekhemre-Sewosretawy (Sobekhotep VIII) fou un faraó egipci de la dinastia XVI, que va governar a Tebes. El seu nom volia dir "El poder de Ra que restaura les Dues Terres". Fou fill i probablement el successor de Sekhemre-Sementawy Djehuty segons l'ordre en què són esmentats al Papir de Torí. Segons aquest va regnar uns 16 anys (vers 1640-1625 aC) i el va succeir el seu germà Sekhemre-Sankhtawy (Neferhotep III)
Es va trobar una pedra a Karnak on es feia constar la decisió del rei de preservar el temple d'una inundació del riu.
# Dedumose I

Dedumose I fou un rei probablement de la dinastia XVI de l'antic Egipte.
Si bé el seu nom està testimoniat per escarabats i altres objectes, no es pot situar. La indicació de Manetó que durant el seu regnat els hicsos van conquerir Egipte pot tenir almenys dues interpretacions: que regnava vers el 1650 aC quan els hicsos van establir la dinastia XV, o que regnava a Tebes quan els hicsos van conquerir aquesta ciutat. La conquesta egípcia de Tebes degué ser vers el 1600 o 1590 aC i, com que el seu regnat es pot datar entre 1590 i 1580 aC (en els espais que manquen en el papir de Torí), aquesta en seria una possibilitat. Teresa Bedman, egiptologa espanyola, s'inclina per situar aquest faraó en la dinastia XIII, vers 1660 aC.
El seu nom d'Horus fou Waddjekhau, el seu Nebti fou Shedtawy; el seu nom d'Horus d'or fou Imhotep; el seu nom de tron o Nesut biti fou Djedhotepre; i el seu nom Sa Ra Dedumose. Manetó l'esmenta com a Tutimeos. El seu nom de regnat vol dir 'La pau de Ra és permanent'.
És possible que el seu fill i successor vers el 1580 aC fóra Dedumose II.
# Mentuhotep VII

Menhtuhotep VII fou un rei probablement de la dinastia XVI de l'antic Egipte. Altres el situen a la dinastia XVII.
Si bé el seu nom està testimoniat per diversos objectes no es pot situar en un temps concret. Es tendeix a situar-lo en el buit del Papir de Torí al final de la dinastia XVI però això no és ni de bon tros segur. La seva mare se suposa que fou Simut.
El seu nom nesut biti fou Merenkhre o Merankhre; i el seu nom Sa Ra fou Mentuhhotep.
# Semenkhare

Semenkhare o Smenkhkare fou un suposat faraó de la dinastia XVIII d'Egipte. Es desconeix del cert si només ho fou com a corregent d'Akhenaton, o bé va succeir-lo al tron durant uns mesos. Va ser succeït per Tutankhamon, que probablement era el seu germà.
El seu nom Sa Ra era Semenkhare o Djeserkheperu, que vol dir 'L'ànima de Ra és forta'. El seu nom de tron fou Ankhkheperure ('Les manifestacions de Ra estan vives').
Hom creu que era el fill gran d'Akhenaton, tot i que hi ha qui pensa que en podria ser un germà, i que va ser enterrat a la tomba KV55 de la vall dels Reis. Aquesta tomba contenia la mòmia d'una persona que va morir amb 20 o 25 anys, i en van destruir els cartutxos i altres proves arran de l'heretgia d'Aton. La hipòtesi que la mòmia fos d'Akhenaton és poc plausible, perquè comportaria que hagués arribat al tron amb 10 anys, i que al voltant dels 15 hagués imposat la religió d'Aton. La complexió física de la mòmia s'assembla a la del seu suposat germà, Tutankhamon, i tenien el mateix tipus de sang. Això fa pensar que la mare de Semenkhare fou Kiya.
Va estar casat amb la seva germanastra Merytatentasherit ('Merytaten la Jove'), la més gran, i hereva legítima del tron a manca de mascles, filla de Merytaten (abans de ser nomenada "gran esposa reial") i Akhenaton. Merytatentasherit probablement va morir molt jove, abans que el marit i fins i tot abans que Akhenaton. El lloc d'hereva femenina va ser ocupat per la seva germana Ankhesenpaten, que es va casar (o estava casada) amb el jove Tutankhamon.
Cal mencionar una segona teoria, que suposa que Nefertiti no va morir sinó que va esdevenir corregent, vestida de faraona com Hatshepsut, i que va prendre el nom de Semenkhare, en un intent per salvar el regne del marit. L'estela de la corregència es va trobar a Tell al-Amarna i presentava tres figures amb els seus noms: Akhenaton, Nefertiti, i la princesa Merytaten la Jove. Un estudi més a fons ha obligat a canviar els noms: Nefertiti s'ha substituït per Ankhkheperure Neferneferuaton, i el de Merytaten pel d'Ankhesenpaaten; però no es pot descartar del tot una eventual corregència de Nefertiti sota el nom de Semenkhare.
Durant el seu tercer any de (co)regnat, Semenkhare va escriure a un sacerdot d'Amon de Tebes suggerint que no voldria ser enterrat a Akhetaton, sinó a la vall dels Reis. S'interpreta com que no tenia fe en la religió d'Aton.
# Richard Pococke

Richard Pococke (Southampton, 1704 - 1765), va ser un prelat i viatger anglès, precursor d'antropòlegs i egiptòlegs. Va cursar estudis a la seva ciutat natal i al Corpus Christi College, d'Oxford, fins a 1731.
Pococke tenia gran passió per viatjar i va preferir dedicar-se a aquesta activitat que no pas a predicar a Anglaterra; va realitzar llargs viatges, especialment a Egipte de 1737-1741, on va conèixer Alexandria i va explorar des del Caire fins a el Faium, va visitar la Vall dels Reis, la necròpolis dels faraons, enfront de l'antiga Tebes, i va arribar fins a Assuan.
Després va visitar Palestina, Jerusalem, Baalbek, Síria, Mesopotàmia i des d'allà va viatjar al Sinaí, a Grècia, Suïssa i Savoia.
Durant el seu viatge, va escriure un diari molt descriptiu de les seves experiències. Va publicar un relat del seu viatge en dos volums, amb escrits i dibuixos de les piràmides de Guiza, Saqqara i Dahshur; realitzà dibuixos de la planta del Serapeum de Saqqara redescobert per Auguste Mariette un segle més tard. És considerat el primer viatger "científic" d'Egipte.
També va publicar diversos treballs sobre Anglaterra, Escòcia i el País de Gal·les.
Pococke no va tornar al seu país fins a 1742, on va morir el setembre de 1765. Al final de la seva vida va ser promogut a bisbe de Meath.

## Obres

* A Description of the East and Some other Countries, I: Descripció d'Egipte. Londres. 1743.
* A Description of the East and Some other Countries, II: Descripció de Palestina, Líban, Síria, Mesopotàmia, Xipre, Creta, Tràcia, Grècia i diverses regions d'Europa occidental.

## Enllaços externs

* Richard Pococke. Egiptomania
# Giacomo Gaioni

Giacomo Gaioni (Roverbella, Llombardia, 26 d'abril de 1905 - Màntua, 14 de novembre de 1988) va ser un ciclista italià, que va córrer durant els anys 20 i 30 del segle xx.
Va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928, en què va guanyar la medalla d'or en persecució per equips, fent equip amb Cesare Facciani, Mario Lusiani i Luigi Tasselli.

## Palmarès

* 1928
** Medalla d'or als Jocs Olímpics d'Amsterdam en persecució per equips

## Referències

* ↑ «Olympedia – Giacomo Gaioni». [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Giacomo GAIONI» (en italià). [Consulta: 2 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Giacomo Gaioni a sitiodeciclismo.net
# Monterde

Monterde és un municipi de la província de Saragossa situat a la comarca de la Comunitat de Calataiud. El 2023 tenia 161 habitants.

## Referències

* ↑ «Aragón (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 27 gener 2024].
# Pla d'Estanys

El Pla d'Estanys és una plana del municipi d'Albanyà, situada a 1.010 msnm a la comarca de l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Banc de la República de Colòmbia

El Banc de la República de Colòmbia (BRC) és el banc central de la República de Colòmbia, entitat fundada en 1923 i encarregada d'emetre, gestionar i controlar els moviments monetaris de Colòmbia així com emetre la moneda de curs legal, el peso colombià.
A més de les seves funcions econòmiques, el Banc de la República va crear el Museu de l'Or el 1939, i, en 1958, la Biblioteca Luis Ángel Arango, que segueixen sent part del banc. Compta amb diverses biblioteques i àrees culturals en vint-i-set ciutats del país, així com centres de documentació regionals i museus. Disposa de la col·lecció d'or precolombí més gran del món (més de 33.000 peces), una col·lecció d'art amb pintures i escultures d'artistes com Fernando Botero o Claude Monet, relíquies de l'art colonial del Virregnat de Nova Granada, en particular, la custòdia de l'església de Santa Clara de Tunja, coneguda com "La Clarissa" i la custòdia de l'església de Sant Ignasi de Bogotà coneguda com "La Lechuga" (per la gran quantitat de maragdes que la componen, i la seva forma circular, les quals recorden la forma de l'hortalissa).

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-01-06. [Consulta: 20 agost 2016].
* ↑ «Biblioteca Luis Ángel Arango». Arxivat de l'original el 2010-08-01. [Consulta: 20 agost 2016].
# Hièrocles d'Acragant

Hièrocles (en grec antic: Ἱεροκλῆς, llatí: Hierocles) fou un militar de l'antiga Grècia nascut a Acragant que servia al rei selèucida Antíoc III el Gran. Després de la derrota d'Antíoc III a Batalla de les Termòpiles davant dels romans comandats per Mani Acili Glabrió l'any 191 aC, va lliurar l'illa de Zacint, de la que era governador, nomenat per Aminandre, a la Lliga Aquea.

## Referències

* ↑ 3.Hierocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 452
# Satoshi Omura

Satoshi Ōmura (大村 智, Ōmura Satoshi, Nirasaki, Yamanashi, 12 de juliol de 1935) és un bioquímic japonès conegut per la descoberta i desenvolupament de diversos medicaments en microorganismes. El 2015, li va ser atorgat el premi Nobel de Fisiologia o Medicina conjuntament amb William C. Campbell i Tu Youyou.
Omura es va graduar a la Universitat de Yamanashi. Va rebre el seu Master Scientist i un Ph.D. en Química a la Universitat de Ciències de Tòquio i el un Ph.D. en Ciències Farmacèutiques a la Universitat de Tòquio.
Satoshi Omura és professor emèrit a la Universitat de Kitasato i professor Max Tishler de Química a la Universitat de Wesleyan. És conegut pel descobriment i desenvolupament de diversos productes farmacèutics que es produeixen originalment en microorganismes. Va ser guardonat amb el Premi Nobel 2015 de Fisiologia o Medicina en col·laboració amb William C. Campbell i Tu Youyou pels descobriments relatius a una nova teràpia contra les infeccions causades per cucs paràsits. Més concretament, el seu grup d'investigació va aïllar una soca de Streptomyces avermitilis que produeix el compost anti-parasitari d'avermectina. Campbell més tard va adquirir aquests bacteris i va desenvolupar la droga derivada ivermectina que avui és utilitzada contra l'oncocercosi, la filariosi limfàtica i altres infeccions parasitàries.

## Premis
### Científic i acadèmic

* 1985 - Premi Hoechst-Roussel
* 1986 - Premi The Pharmaceutical Society of Japan
* 1988 - Premi Uehara
* 1990 - Premi de la Japan Academy Prize (academics)
* 1995 - Premi Fujiwara
* 1997 - Medalla Robert Koch Gold
* 1998 - Premi Prince Mahidol
* 2000 - Premi Nakanishi (Societat Química Americana and Chemical Society of Japan)
* 2005 - Premi Ernest Guenther a la Chemistry of Natural Products (American Chemical Society)
* 2007 - Premi Hamao Umezawa Memorial
* 2010 - Tetrahedron Prize for Creativity in Organic Chemistry
* 2011 - Premi Arima
* 2014 - Gairdner Global Health Award
* 2015 - Premi Nobel de Medicina o Fisiologia

### Nacional

* 1992 - Medal with Purple Ribbon
* 2011 - Orde del Tresor Sagrat, estrella d'or i plata
* 2012 - Person of Cultural Merit

### Membre de diferents societats

* 1992 - Akademie der Wissenschaften
* 1999 - Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units
* 2001 - Acadèmia del Japó
* 2002 - Acadèmia Francesa de les Ciències
* 2008 - Cavaller de la Legió d'Honor de França

## Referències

* ↑ «Satoshi Omura PhD». [Consulta: 5 octubre 2015].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 Satoshi Ōmura. Satoshi Ōmura Curriculum Vitae.
* ↑ «Robert Koch Gold Medal». Robert-Koch-Stiftung e.V. [Consulta: 5 octubre 2015].
* ↑ http://www.gairdner.org/content/satoshi-omura
* ↑ 【政府】11年「春の叙勲」‐森田氏に旭重、大村氏が瑞重 薬事日報 2011年6月20日
* ↑ List of Members | Prof.
* ↑ Member Directory | Satoshi Omura
* ↑ Japan Academy membership profile
* ↑ Académie des sciences membership profile

## Enllaços externs

* Professor Satoshi Omura
* Satoshi Ōmura | People | THE KITASATO INSTITUTE Arxivat 2016-03-08 a Wayback Machine.
* Nirasaki Omura Art Museum
# Hu Ping

Hu Ping (xinès simplificat: 胡萍, pinyin: Hú Píng; Changsha, Hunan, 1910-?) fou una actriu, guionista i cineasta xinesa. Va començar a actuar a Xangai, a la indústria del teatre, i va ser coneguda al cinema dels anys trenta, arribant a guionitzar pel·lícules i sent valorada com a crítica de cinema.
Fou una popular actriu durant la dècada del 1930, que es va incorporar als estudis Youlian el 1931, a Mingxing el 1932, a Yihua el 1933, i a Xinhua el 1936.
Es desconeix el seu destí després de la Segona Guerra Sinojaponesa. Va marxar a Hong Kong després de l'Incident del Pont de Marco Polo el 1937, però no va poder treballar. Es diu que allà va trobar l'amor i va viure com una celebritat, dedicant-se a l'oci. Després de la invasió japonesa de Hong Kong el 1941, va fugir a la capital provisional de la República de la Xina, Chongqing. Segons algunes versions, s'hauria casat a contracor amb el comandant de les tropes del Kuomintang a Yunnan, com a segona esposa, i va ser apallissada i tancada després d'intentar fugir, moment en el qual s'hauria suicidat.

## Carrera

Durant l'etapa estudiantil, Hu Ping treballava a una cafeteria de Changsha quan va ser descoberta per Tian Han, que en aquell moment començava a guanyar-se la vida com a dramaturg i posteriorment seria l'escriptor de la lletra de la Marxa dels Voluntaris, himne nacional de la República Popular de la Xina.
Han la va introduir al món de la interpretació, primer a obres teatrals i posteriorment al cinema. Va començar a actuar al Dadao Jushe de Xangai, on guanyar experiència actuant en diferents obres.
Comença a treballar en el món del cinema el 1931, a la Youlian. El 1932 s'uneix a la Lliga de Dramaturgs Esquerrans, i comença a treballar per a la Mingxing Yingpian Gongsi, on escriuria el guió i protagonitzaria la pel·lícula Zizi de Beiju.
Hu Ping va ser una figura reconeguda en el món del cinema xinés dels anys 30, realitzant tasques reservades fins aquell moment a homes, i entraria al món de la cultura esquerrana xinesa de la mà de Tian Han, una de les personalitats més rellevants de l'escena en aquell moment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «胡萍 湖南才女». memory.library.sh.cn. Arxivat de l'original el 23 de juliol 2018. [Consulta: 23 juliol 2018].
* 1 2 3 4 5 «昔日美女明星胡萍». shlldx.cn. Arxivat de l'original el 19 de juliol 2018. [Consulta: 19 juliol 2018].
* 1 2 3 Bevan, Paul. ‘Intoxicating Shanghai’ – An Urban Montage: Art and Literature in Pictorial Magazines during Shanghai’s Jazz Age. BRILL, 2020-04-14. ISBN 978-90-04-42873-7.
* ↑ Zhen, Zhang. An Amorous History of the Silver Screen: Shanghai Cinema, 1896-1937. University of Chicago Press, 2005. ISBN 978-0-226-98237-3.
* ↑ Zhang, Yingjin. Cinema and Urban Culture in Shanghai, 1922-1943. Stanford University Press, 1999, p. 153. ISBN 978-0-8047-3572-8.
# Huang Gai

    En aquest nom xinès, el cognom és Huang (黃).
Huang Gai va ser un general militar que va servir a la família de senyors de la guerra Sun de Wu Oriental durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental i l'era dels Tres Regnes de la història xinesa. Ell era conegut per ser un endurit veterà del combat que lleialment serví als tres senyors família de la família Sun durant tota la seva vida: Sun Jian, el seu fil major Sun Ce, i el seu segon fill Sun Quan.

## Biografia

Huang va néixer al Comtat de Quanling, Recinte de Lingling (en l'actualitat Yongzhou, Hunan), i en primer lloc es va aliar amb Sun Jian durant les Rebel·lions dels Turbants Grocs de la dècada del 180.
A la batalla dels Penya-segats Rojos del 208, Huang Gai va suggerir a Zhou Yu que un atac amb foc seria la millor estratègia a usar per a derrotar a la gegantina flota de Cao Cao, que era molt superior en nombre. Zhou va aprovar usar aquest mètode, i Huang Gai va enviar una missiva a Cao Cao afirmant que volia fer defecció.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Capítol 55, Biografia de Huang Gai.
# Huanhui

El Rei Huanhui —xinès: 韩桓惠王; pinyin: Hán Huánhuì Wáng— (? - 239 aC), nom ancestral Jì (姬), nom de clan Hán (韩), nom personal desconegut, va ser el governant de l'Estat de Han entre el 272 aC i fins a la seua mort el 239 aC. Ell era el fill del Rei Xi de Han. Durant el seu regnat, Han Fei presentà nombroses propostes per promulgar el legalisme. El 246 aC, el Rei Huanhui va enviar a Zheng Guo cap a l'oest a Qin per construir un canal hidràulic amb la intenció de malgastar els recursos de Qin. El canal va arribar a ser conegut com el Canal Zhengguo.
El 55è any del Rei Nan de Zhou (262 aC), Qin va enviar a Bai Qi per tal d'envair Han i prendre el control de Yewang. Per a negociar la pau, el Rei Huanhui va cedir Comandància de Shangdang a Qin. Els habitants de Shangdang es van negar a ser governats per Qin però també mancaven de la força militar per a la defensa. El governador general de Shangdang, Feng Ting (冯亭), es va rendir en lloc d'això a Zhao. Zhao acceptà la rendició i va enviar a Lian Po per a defendre Changping; la batalla de Changping que va sobrevenir.
El Rei Huanhui va faltar el 239 aC i va ser succeït pel seu fill el Rei An de Han.

## Ancestres

Quadre genealògic de Huanhui :
Marquès Xi de Han
 Rei Xuanhui de Han 
 Rei Xiang de Han 
 Rei Xi de Han 
 Rei Huanhui de Han :

## Bibliografia

* Shiji, capítol 45
* Zizhi Tongjian, volum 4, 5, 6

## Referències

* 1 2 3 4 [史记卷045]
* ↑ [资治通鉴卷004]
* 1 2 [资治通鉴卷006]
* 1 2 [资治通鉴卷005]
| Precedit per: Rei Xi de Han | Rei de Han 272 aC – 239 aC | Succeït per: Rei An de Han |
# Huyan

Els huyan (xinès tradicional: 呼衍、呼延, xinès simplificat: 呼衍、呼延Wade-Giles: 'Huyen') va ser una família noble que dirigí les últimes restes dels Xiongnu del Nord, fins al Jungària durant el segle II aEC, després de la batalla d'Ikh Bayan. El clan noble de Huyan, és un anterior llinatge matern o cognom, que posteriorment va ser substituït per la tribu Suybu, tant com 'Ashina (阿史那) i el Yujiulu (郁久閭).
Pel segle III aEC, l'estrat superior dels xiongnu es componia de cinc cases aristocràtiques, els Luanti (攣鞮, casa de Shanyu i els Tuqi de l'est i de l'oest), Huyan (呼衍, Tr. Kuyan = Llebre), Xubu (須卜, Tr. Suibu, Suybu = [s/h]Tribu Yui), Qiulin (丘林) i Lan (蘭, Tr. Lan = Hort). Tant les cases de nobles dels Huyan (Kuyan) com dels Xubu (Suybu), es van establir a l'est, els Qiulin i Lan en l'oest, mentre que els Luanti es van assentar al centre de Mongòlia.

## Persones prominents amb el nom de la família 呼延

* Hūyán Zàn 呼延贊 (?-1000), general militar de la Dinastia del Song del Nord.
* Hūyán Zhuó 呼延灼, un dels 36 Esperits Celestials de Liangshan que apareix en la contalla Marge d'Aigua.

## Anotacions

* 1 2 Lin (1986), p. 33-45, 114-119
* 1 2 Wang (2004), p. 132-147,
* ↑ Bichurin N.Ya., "Collection of information on peoples in Central Asia in ancient times", vol. 1, Sankt Petersburg, 1851, p. 15 (nota 1: Huyan i Suibu sempre estaven en relació maritals amb Shanuy. Suibu tenia una destinació com a jutge de l'Estat. El costum de prendre les donzelles Khan només des de les mateixes cases també va sobreviure a la casa de Genguis Khan.)
* ↑ Gumilev L.N., "Hunnu in China", Moscow, 'Science', 1974

## Bibliografia

* Lin, Gan (1986). A Comprehensive History of Xiongnu. Beijing: People's Press. CN / K289.
* Wang, Zhonghan (2004). Outlines of Ethnic Groups in China. Taiyuan: Shanxi Education Press. ISBN 7-5440-2660-4.
* Gumilev L.N., "Hunnu in China", Moscow, 'Science', 1974, ISBN 5-8599-0092-9
# Ifícrates el Jove

Ifícrates el Jove (en llatí Iphicrates, en grec antic Ἰφικράτης) era un polític atenenc, fill del general Ifícrates el Vell.
Va ser enviat pel govern d'Atenes com a ambaixador davant de Darios III de Pèrsia amb els ambaixadors de Tebes i Lacònia. Tots els membres de l'ambaixada van ser capturats per Parmenió a Damasc després de la batalla d'Issos el 333 aC. Alexandre el Gran el va tractar honorablement, tant per conciliar-se amb els atenesos com per respecte a la memòria del seu pare. Va morir poc després de mort natural, i va enviar les seves restes als seus parents a Atenes, segons diu Flavi Arrià.

## Referències

* ↑ Ussher, James. The Annals of the World (en anglès). New Leaf Publishing Group, 2003, p. 223. ISBN 1614582556.
# Illes Santa Cruz

Les illes Santa Cruz és un subarxipèlag de les illes Salomó, al sud de l'oceà Pacífic. Administrativament formen part de la província de Temotu de les Illes Salomó, fet pel qual sovint aquesta província és anomenada Santa Cruz. Disten aproximadament 400 km de la cadena principal de les illes Salomó i es troben just al nord de l'arxipèlag de Vanuatu, del que es consideren una prolongació geogràfica.

## Geografia

L'illa més gran del subarxipèlag és Nendö, on s'hi troba la principal ciutat i capital de la província de Temotu, Llauna. El formen també Vanikolo (un parell d'illes format per Banie, la major, i Teanu, la menor de les dues) i Utupua. Geogràficament les illes de Santa Creu tenen menys de cinc milions d'anys i es van formar a partir de la subducció de la placa indoaustraliana sota la pacífica. Estan formades per pedra calcària i cendres volcàniques. La major elevació de les illes és a Vanikoro i és de 924 metres.

## Història

Les illes varen ser descobertes pel món occidental durant el segon viatge d'Álvaro de Mendaña a les Salomó, l'any 1595. Mendaña va morir a l'illa de Nendö, que ell mateix havia batejat com a Santa Cruz, on hi va fundar una colònia que va quedar abandonada unes setmanes després.
L'octubre de 1942 les rodalies de les illes Santa Cruz van ser l'escenari de la batalla de les Illes Santa Cruz, un combat aeronaval entre la Marina Imperial Japonesa i la Marina dels Estats Units d'Amèrica en el marc de la Guerra del Pacífic.
El febrer de l'any 2013 les illes es varen veure afectades per un terratrèmol i un tsunami d'un metre d'alçada que va penetrar fins a 500 metres terra endins.