OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Capella de la Concepció de Pujalt

La capella de la Concepció és una església de Pujalt (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La capella de la Concepció és situada a l'entrada del poble, a ran de muralla. És una construcció del segle XIV-XV, documentada des del 1399. És feta de pedra i té una sola nau amb volta apuntada, feta tota ella amb pedra de bon carreu, i un original campanar d'espadanya de forma triangular amb tres arcs i costats arrodonits. És presidida per una imatge gòtica, de marbre policromat, de la Mare de Déu amb el Nen que porta un llibre a les mans. Es construí perquè l'església parroquial era extramurs. El 1546 a la vila hi havia un hospital situat a prop d'aquesta capella. Un dels seus costats fou aprofitat per construir-hi un carrer porticat que forma part del call.

## Història

Aquesta capella fou edificada a partir de l'any 1399 en què Hug de Cardona-Anglesola cedí l'alou del terreny, i després d'obtenir el permís del bisbe de Vic el 28 de juny del mateix any.
Durant la guerra civil de 1936-39 s'instal·là a Pujalt la base d'instrucció militar del 18è cos d'exèrcit republicà. La capella va fer, durant aquell temps, la funció de centre cultural. Era el lloc on assajava la banda de música. A davant mateix, a l'edifici que havia estat la rectoria, hi ha via les oficines militars.
El saqueig del 1936 no li va fer perdre el retaule renaixentista de 1638 però si que va malmetre quadres i les imatges de sant Joaquim i santa Anna. En la restauració que es va emprendre el 1969 es va tornar a donar a la teulada la fesomia a doble vessant.
Durant la Guerra civil espanyola formava part de les instal·lacions del XVIII Cos de l'Exèrcit Republicà fent-se servir com a Centre Cultural. És una de les instal·lacions que formen part del Memorial del XVIII Cos de l'Exèrcit Republicà.

## Referències

* 1 2 3 4 «Memorial del XVIII Cos de l'Exèrcit Republicà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Wilk Elektronik

Wilk Elektronik (W.E.) és una empresa fabricant de memòria d'ordinadors sota la marca "GOODRAM" amb seu a Łaziska Górne, Polònia. Després de la fallida de Qimondy, es va mantenir com l'únic productor de memòria RAM a Europa.

## Història

La companyia va ser fundada el 1991 a Tychy per un graduat metal·lúrgic d'AGH Wiesław Wilk. Al principi, es va ocupar de la distribució de RAM. El 1996, es va convertir en el major distribuïdor de RAM a Polònia.
Després de mudar la seu a Łaziska Górne el 2003, va començar a fabricar allí els seus propis productes. La divisió inicial de la producció en les marques Goodram (mòduls RAM, targetes de memòria) i Gooddrive (Pendrives, SSD) es va abandonar el 2011 en benefici de la marca uniforme Goodram.
La W.E. ha conclòs acords de cooperació, inclosos amb Elpida, Micron i Samsung. El 2008, es va convertir en distribuïdor de productes flaix de Toshiba a Europa Central i Oriental, Orient Mitjà i Àfrica.
El 2009, el volum de negocis anual de la companyia va superar els 100 milions de dòlars.
En la llista de les 200 empreses TIC més grans de Polònia de la revista Computerworld el 2009, W.E. va ocupar el lloc 43.

## Referències

* 1 2 Różycka, Ewa «Pamięć cenniejsza niż złoto». Tygodnik Angora [Łódź, Poland], 19-09-2010, p. 24.
* ↑ «Biznes z pamięci». Newsweek Polska, 29-07-2007 [Consulta: 15 març 2011].
* ↑ Wilson, Stuart «Wilk eyes Western Europe». channelemea.com, 30-12-2009 [Consulta: 15 març 2011]. Arxivat 2011-05-19 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-05-19. [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ Jaeschke, Łukasz «Wilk Elektronik S.A.: 100 mln USD obrotu». evertiq.pl [Warsaw, Poland], 18-10-2010 [Consulta: 15 març 2011].
* ↑ «Największe firmy IT». computerworld.pl. Arxivat de l'original el 25 de juliol 2012. [Consulta: 16 març 2011].
# Maite Pagazaurtundúa

María Teresa Pagazaurtundua Ruiz (Hernani, Guipúzcoa, 11 de febrer de 1965), més coneguda com Maite Pagazaurtundua o Maite Pagaza, és una política, activista i escriptora espanyola. Ha sigut eurodiputada independent integrada a la delegació Ciutadans, dins del grup Renovar Europa.
Va néixer a Hernani el 1965. La seva mare, Pilar Ruiz, va ser refugiada de guerra i amb el temps es va convertir també en activista per les llibertats a Euskadi. És la menor de tres germans. Un d'ells, Joseba Pagazaurtundúa, va ser assassinat per ETA el 2003.
Va estudiar en una Ikastola i es va llicenciar en Filologia Hispànica i en Filologia Basca per la Universitat de Deusto. També va cursar estudis de Dret. Durant la seva joventut va establir la seva residència a Sant Sebastià. Després de l'assassinat del seu germà Joseba a mans d'ETA, es va traslladar amb la família, per recomanació policial, fora del País Basc. Està casada i té dues filles.
Va ser segona a la llista d'UPYD per a les eleccions europees de 2014. Ha sigut membre del Comitè de Llibertats Civils, Justícia i Afers Interiors (LIBE), del Comitè de Desenvolupament (DEVE) i del Comitè de Drets Humans (DROI). El 2020, també es va unir al Comitè Especial d'Interferència Estrangera en tots els processos democràtics de la Unió Europea. Després de convertir-se en cap de la delegació de la UPYD l'octubre de 2014, també es va convertir en membre de la comissió d'Afers Constitucionals (AFCO), centrada en la ciutadania europea. Pagazaurtundua està especialitzada en terrorisme internacional, radicalització i fanatisme religiós, així com en prevenció de la radicalització violenta i el gihadisme. Ha donat suport a diferents causes a nivell internacional, com la democràcia i la llibertat a Veneçuela o l'oposició iraniana.
El 2024 va dir que deixava la política i que no es presentaria a les eleccions europees.

## Referències

* ↑ «Maite Pagazaurtundúa Ruiz». European Parliament. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ Members of the Special Committee on Foreign Interference in all Democratic Processes in the European Union European Parliament, press release of July 9, 2020.
* ↑ Rodríguez, Antonio. «Maite Pagaza deja la primera línea política tras 30 años y no repetirá en las europeas» (en castellà), 25-03-2024. [Consulta: 25 març 2024].
# Pancreatitis

La pancreatitis és una inflamació del pàncrees. Pot presentar-se en dues formes molt diferents:
* Pancreatitis aguda
* Pancreatitis crònica
Els signes i símptomes de pancreatitis inclouen dolor a l'abdomen superior, nàusees i vòmits. El dolor sovint irradia a l'esquena i sol ser intens. En pancreatitis aguda, es pot produir febre i els símptomes normalment es resolen en pocs dies. En la pancreatitis crònica es poden produir pèrdua de pes, femtes grasses i diarrea. Les complicacions poden incloure infecció, sagnat, diabetis mellitus o problemes amb altres òrgans.
Les dues causes més freqüents de pancreatitis aguda són els càlculs biliars que bloquegen el conducte biliar comú després de la unió del conducte pancreàtic; i el consum intens d'alcohol. Altres causes inclouen traumes directes, certs medicaments, infeccions com les galteres i tumors. També pot ser causada per una infecció amb Cryptosporidium parvum, ja que és capaç de provocar complicacions com aquesta en persones amb immunodeficiència. La pancreatitis crònica es pot desenvolupar com a resultat d'una pancreatitis aguda. És més freqüent a causa de molts anys d'ús intensiu d'alcohol. Altres causes inclouen nivells elevats de greixos a la sang, alt nivell de calci a la sang, alguns medicaments i certs trastorns genètics, com la fibrosi quística, entre d'altres. Fumar augmenta el risc de pancreatitis aguda i crònica. El diagnòstic de pancreatitis aguda es basa en un augment triple de la sang de l'amilasa o de la lipasa. En les pancreatitis cròniques, aquestes proves poden ser normals. La imatge mèdica, com l'ecografia i la tomografia computada, també poden ser útils.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 «Còpia arxivada», 16-08-2012. Arxivat de l'original el 7 de març 2015. [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ «Chronic pancreatitis: challenges and advances in pathogenesis, genetics, diagnosis, and therapy». Gastroenterology, 132, 4, 4-2007, pàg. 1557–73. DOI: 10.1053/j.gastro.2007.03.001. PMID: 17466744.
* ↑ Wang, Rong-jun; Li, Jun-qiang; Chen, Yuan-cai; Zhang, Long-xian; Xiao, Li-hua «Widespread occurrence of Cryptosporidium infections in patients with HIV/AIDS: Epidemiology, clinical feature, diagnosis, and therapy». Acta Tropica, 187, 01-11-2018, pàg. 257–263. DOI: 10.1016/j.actatropica.2018.08.018. ISSN: 0001-706X.
* ↑ «Acute pancreatitis». Lancet, 386, 9988, 7-2015, pàg. 85–96. DOI: 10.1016/S0140-6736(14)60649-8. PMID: 25616312.
* ↑ «The epidemiology of pancreatitis and pancreatic cancer». Gastroenterology, 144, 6, 6-2013, pàg. 1252–61. DOI: 10.1053/j.gastro.2013.01.068. PMC: 3662544. PMID: 23622135.
# Saharagalago misrensis

Saharagalago misrensis és una espècie extinta de primat, tal vegada de la família dels gàlags (Galagidae), que visqué al nord d'Àfrica durant l'Eocè, fa entre 33,9 i 38 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la formació de Birket Qarun, a Egipte. Es tracta de l'única espècie del gènere Saharagalago. És conegut a partir de dues dents molars. Es calcula que devia pesar uns 122 g. El nom genèric Saharagalago significa ‘Galago del desert’, mentre que el nom específic misrensis significa ‘egipci’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Saharagalago misrensis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ Werdelin i Sanders, 2010, «Paleogene Prosimians» (M. Godinot).
* ↑ Seiffert, Simons i Attia, 2003, p. 422.

## Bibliografia

* Werdelin, L.; Sanders, W. J. Cenozoic Mammals of Africa (en anglès). University of California Press, 2010. ISBN 9780520257214.
# Badhan (governador persa)

Badhan (àrab: باذان, Bāḏān), a vegades també anomenat Bàdham (àrab: باذام, Bāḏām), fou el governador persa del Iemen durant el regnat de Cosroes II. Durant el seu govern, Cosroes II li ordenà que enviés alguns homes a Medina per portar Mahoma davant Cosroes. Badhan envià dos homes per aquesta tasca. Quan aquests dos homes es van trobar amb Mahoma i li van demanar que vingués amb ells, Mahoma s'hi va negar. Tanmateix, va profetitzar que Cosroes II seria deposat i mort pel seu fill Kobad II. El dos homes se'n tornaren per comunicar a Bahdan les notícies sobre Cosroes II. Badhan va esperar a comprovar la veracitat d'aquesta informació. Quan es va demostrar que era certa, Badhan es va convertir a l'islam. Els dos homes i les perses que vivien al Iemen van seguir l'exemple de Badhan i també es van convertir a l'islam. Posteriorment, Badhan va enviar un missatge a Mahoma, on li informava de la seva conversió a l'islam. En resposta a això, Mahoma va permetre que Badhan continués governant al Iemen.
Badhan fou succeït breument pel seu fill Xahr.

## Notes

* ↑ Cosroes i Badhan

## Bibliografia

* Bosworth, C. E. " Bād̲h̲ām, Bād̲h̲ān". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Brill Online, 2012. 9 de maig del 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/badham-badhan-SIM_8385>
# Clara Friedman

Clara Friedman (en hebreu: קלרה פרידמן‎; 13 d'abril de 1920 - 14 d'octubre de 2015) nom de soltera Klara Hodosi, fou una jugadora d'escacs israeliana que tenia el títol de Mestra Internacional des de 1966. Va ser tres vegades guanyadora del Campionat d'escacs femení d'Israel (1961, 1963, 1965).

## Biografia

Nascuda a Romania, va viure a Israel des de 1961. A la dècada de 1960, Clara Friedman era una de les principals jugadores d'escacs israelianes. Va guanyar el Campionat d'escacs femení d'Israel tres vegades, el 1961, el 1963 i el 1965. El 1966 va rebre el títol de Mestra Internacional Femenina de la FIDE (WIM). El 1967, Clara Friedman va participar en el Torneig de Candidates del Campionat del Món d'escacs femení a Subotica, Sèrbia i hi va acabar en 17è lloc.

## Referències

* ↑ «קלרה פרידמן» (en hebreu). Billion Graves. [Consulta: 28 octubre 2018].
* ↑ , 24-12-2016 [Consulta: 28 octubre 2018].
* ↑ «World Chess Championship (Women) - 1967 Candidates Tournament». Mark Weeks. Arxivat de l'original el 15 novembre 2017. [Consulta: 28 octubre 2018].

## Bibliografia

* Игорь Бердичевский. Шахматная еврейская энциклопедия. Москва: Русский шахматный дом, 2016 (Igor Berdichevsky. L'enciclopèdia jueva dels escacs. Moscou: Russian Chess House, 2016, pàg. 270)ISBN 978-5-94693-503-6
# Douglas Stuart

Douglas Cecil Rees Stuart (Kingston-upon-Thames, Londres, 1 de març de 1885 – Marsella, 1969) va ser un remer anglès que va competir a començaments del segle xx.
Stuart estudià al Cheltenham College, on començà a practicar el rem. Remà pel Kingston Rowing Club i el 1903, amb 17 anys, fou subcampió amb C M Steele de la Silver Goblets de la Henley Royal Regatta. Dos anys més tard, el 1905, junt a Charles Vincent Fox guanyà la Silver Goblets. Posteriorment estudià al Trinity College de la Universitat de Cambridge, on remà amb l'equip de la universitat en la Regata Oxford-Cambridge de 1906, 1907 i 1908.
El 1908 disputà els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
El 1909 aconseguí el títol d'advocat. Durant la Primera Guerra Mundial va servir al 1r batalló del Border Regiment. i va ser greument ferit durant la batalla del Somme, al juliol de 1916. Posteriorment va servir com a capità al Courts Martial i el 1920 fou nomenat Secretari Principal Adjunt a l'Agència Tributària.

## Referències

* 1 2 3 The Rowers of Vanity Fair
* ↑ «Henley Royal Regatta Results of Final Races 1839-1939». Arxivat de l'original el 2012-03-09. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ «Douglas Stuart Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2012. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ «Suplement del London Gazette, 19 juliol 1916». Arxivat de l'original el 9 de juny 2012. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ «Border Regiment:1st Battallion in France». Arxivat de l'original el 2015-12-26. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ H.C. Wyll. The Border regiment in the great war. Printed and published for the regimental committee by Gale & Polden, Ltd., 1924, p. 88.
* ↑ «British Courts Martial - The Corps of Royal Engineers - Robert Bell». Arxivat de l'original el 2009-10-03. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ «The London Gazette, 5 octubre 1920». Arxivat de l'original el 9 de juny 2012. [Consulta: 25 desembre 2015].
# J'entends plus la guitare

J'entends plus la guitare és una pel·lícula dramàtica francesa del 1991 escrita i dirigida per Philippe Garrel. La pel·lícula està dedicada a Nico, que va morir poc abans. La pel·lícula és en gran part autobiogràfica, explicant la història de la relació del director amb la cantant.

## Argument

Dues parelles d'amics estan de vacances a Itàlia: Gérard i Marianne; Martin i Lola. Martin li diu a Gérard que les dones no marxen mai. Tanmateix, de tornada a París, la Marianne deixa en Gérard i la Lola en Martin. En Gérard li costa veure la marxa de Marianne. Té una breu aventura amb Lola i una relació amb una dona gran i casada, Linda.
La Marianne torna. Ella pren heroïna. A poc a poc va ocupant un lloc creixent en la vida de parella. Un dia, Gérard consumeix en secret la meitat de la dosi que Marianne, necessitada, havia gastat els seus diners. La Marianne demana que li torni els diners. Les factures ja no es paguen. L'electricitat i l'aigua corren el perill de tallar-se. Gérard, tot i que encara està enamorat, prefereix deixar la Marianne en lloc de continuar aquesta vida junts, la interrupció de la qual està devorant el seu amor.
Però coneix l'Aline, que l'ajuda a deixar les drogues i a estabilitzar-se en la vida. La parella, quasi burgesa, té un fill.
Uns anys després, la Marianne el truca per telèfon: és al cafè de davant. L'afer es reprèn, però Gérard es nega a deixar l'Aline i obliga a la Marianne a viure en un hotel en mal estat, que acull les seves reunions. Ella li diu que està "neta" com ell, però la veiem manipulant drogues a la seva habitació d'hotel. Ella acaba marxant. Un dia, l'Aline rep una trucada telefònica: la Marianne és morta, després d'haver caigut de la seva bicicleta a Eivissa, sense cap motiu aparent. Gérard s'ensorra quan escolta la notícia.
Gérard té una altra aventura. L'Aline l'enfronta amb la seva infidelitat i les seves contradiccions: no l'estima com estimava la Marianne, però mai la podrà deixar. "Ella és la seva burgesa, la seva habitual, la seva debilitat".

## Repartiment

* Benoît Régent : Gérard
* Johanna ter Steege : Marianne
* Yann Collette : Martin
* Mireille Perrier : Lola
* Brigitte Sy : Aline
* Anouk Grinberg : Adrienne
* Adélaïde Blasquez : Linda
* Philippe Morier-Genoud : el germanastre
* Édith Boulogne : l'àvia
* Thomas Salsmann : El fill de Marianne'
* Alexis Piccolo : Ben
* Chantal Trichet : l'amic d'Aline'

## Premis

Es va projectar en competició en la 48a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, en què va guanyar el Lleó d'Argent. La pel·lícula es va estrenar als Estats Units el 2008, amb l'aclamació de la crítica.

## Referències

* ↑ J'entends plus la guitare, cineuropa.org
* ↑ J'entends plus la guitare a cinerama.com
* ↑ Gino Moliterno. The A to Z of Italian Cinema. Scarecrow Press, 2009, 12 October 2009. ISBN 978-0810870598.
* ↑ Pinkerton, Nick. «J'entends plus la guitare». Reverse Shot. Museum of the Moving Image, 12-03-2008. [Consulta: 13 maig 2020].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Ubbe Ragnarsson

Ubbe, Ubba o Hubba Ragnarsson fou un capitost viking que, juntament amb els seus germans Halfdan Ragnarsson i Ivar el desossat van liderar el Gran exèrcit pagà amb el propòsit de conquerir Anglaterra.
Els tres germans eren fills del llegendari Ragnar Lodbrok i Auslaug. Segons les cròniques de l'època, quan el seu pare for mort a Northúmbria pel rei Aella, els germans decidiren envair Anglaterra per venjar-se.

## Invasió d'Anglaterra

El 865 van liderar una host de vikings, coneguda com el Gran exèrcit pagà, que van conquerir sense grans dificultats el regne d'Ànglia de l'Est, on van assassinar el rei Edmon d'Ànglia de l'Est el 869. També van conquerir el regne de Northumberland, on van acabar amb l'assassí del seu pare, Aella i l'altre pretendent al tron Osberht

## Mort

Ubbe no va ser tan popular com el seu germà Ivar i va morir en batalla el 878. Havent desembarcat a prop de Combwich, els seus homes van assetjar les tropes saxones que s'havien refugiat en un fort a Cynwit, confiant que els anglosaxons es rendirien per la manca d'aigua i aliments i que oferirien un pagament per escapar. Però en lloc de rendir-se, els saxons van organitzar una sortida per sorpresa i liderats pel noble Odda de Devon van guanyar la batalla. Ubbe va resultar mort durant l'enfrontament.
El poc que es coneix d'ell està recollit en la Crònica anglosaxona.

## Referències

* ↑ Ragnar Lodbrok (Nordisk familjebok)
# Raquel Sánchez Jiménez

Raquel Sánchez Jiménez (Gavà, 18 de novembre de 1975) és una advocada i política catalana, actual presidenta de Paradores de Turismo. Anteriorment, ha sigut ministra de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana del Govern de Pedro Sánchez. Va ser l'alcaldessa de Gavà des del febrer del 2014 fins al juliol del 2021.

## Trajectòria

Llicenciada en Dret per la Universitat de Barcelona, va fer un Màster de Dret del Treball i Seguretat Social a la Universitat Pompeu Fabra. Va exercir com a advocada a Barcelona i Castelldefels. Ha dedicat bona part la seva vida política a la localitat de Gavà. Membre del Partit dels Socialistes de Catalunya des del 2003, va ser regidora a l'Ajuntament de Gavà des del 2007 i tinenta d'alcaldia des del 2011. Secretària general del PSC a la seva ciutat des del 2012, forma part del Consell Nacional del Partit.
Va arribar a ser alcaldessa de la seva ciutat el 2014, substituint el també socialista Joaquim Balsera i Garcia, i va revalidar aquest càrrec en dues convocatòries electorals, l'última de les quals, el 2019, assolint la majoria absoluta del consistori.
El 30 de novembre del 2019, va ser nomenada Vicepresidenta Institucional de l'Àrea Metropolitana de Barcelona. El 2021, va presentar a Gavà el Pla de Ponent que preveia la creació d'un màxim de 4.896 habitatges, un 40% públics, especulant amb el darrer corredor biològic Garraf/Delta.
L’11 de juliol de 2021 va ser nomenada ministra de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana, rellevant José Luis Ábalos. Després de les eleccions generals espanyoles de 2023, i un cop format el nou govern de Pedro Sánchez, fou rellevada al càrrec per Óscar Puente Santiago.
Poques setmanes després fou nomenada presidenta de Paradores.

## Referències

* 1 2 324cat. «L'exministra Raquel Sánchez, nova presidenta de Paradores», 27-12-2023. [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ «Raquel Sánchez, de alcaldesa de Gavà (Barcelona) a nueva ministra de Transportes». Europa Press, 10-07-2021. [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Raquel Sánchez Jiménez». La Moncloa. [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Raquel Sánchez Jiménez». Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC-PSOE). [Consulta: 20 febrer 2024].
* 1 2 Ruiz, Pedro. «Raquel Sánchez, alcaldessa de Gavà, serà la nova ministra de Transports». El Nacional, 11-07-2021. [Consulta: 11 juliol 2021].
* 1 2 3 Sust, Toni. «Raquel Sánchez, alcaldessa en els temps durs del PSC, ministra de Transport». El Periódico, 10-07-2021. [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ «Biografia de Raquel Sánchez Jiménez». Ajuntament de Gavà. Arxivat de l'original el 26 de juliol 2020. [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ Polo, Jose. «Gavà impulsa un dels plans urbanístics metropolitans més grans». La Vanguardia, 17-04-2021. [Consulta: 11 juliol 2021].
# Sofie van Rooijen

Sofie van Rooijen (Driel, 13 de juliol de 2002) és una ciclista neerlandesa. Actualment corre a l'equip ciclista femení de l'UAE Team ADQ. Competeix en ciclisme de carretera. La seva victòria més destacada és el Campionat d'Europa de ciclisme en ruta sub-23.

## Palmarès
### Carretera

* 2018
** Campiona dels Països Baixos de ciclisme en ruta cadet
* 2024
** Campiona d'Europa de ciclisme en ruta sub-23
** 1a a l'Omloop van Borsele
** 1a al Tour de Drenthe
** Vencedora d'una etapa a la Princess Anna Vasa Tour
** 1a a la Kortrijk Koerse
** 1a al Gran Premi Beerens

## Referències

* ↑ «UAE TEAM ADQ» (en anglès). UCI. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «Sofie van Rooijen se impone en la carrera Sub-23» (en castellà). esciclismo, 13-09-2024. [Consulta: 9 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats.com
# Lidia Gal

Lidia Gal és una jugadora d'escacs israeliana. Va guanyar el Campionat d'escacs femení d'Israel el 1971.

## Biografia

Des de principis dels anys setanta fins a principis dels vuitanta, Lidia Gal va ser una de les principals jugadores d'escacs d'Israel. El 1971, va guanyar el Campionat d'escacs femení d'Israel.
Lidia Gal va jugar representant Israel a les Olimpíades d'escacs femenines:
* El 1972, al segon tauler de la 5a Olimpíada d'escacs (femenina) a Skopje (+4, =4, -0),
* El 1982, al tercer tauler de la 10a Olimpíada d'escacs (femenina) a Lucerna (+2, =4, -3).

## Referències

* ↑ Bartelski, Wojciech. «OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Lidia Gal». www.olimpbase.org.