OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dia Mundial d'Acció contra la Despesa Militar

El 12 abril és el Dia Mundial d'Acció contra la Despesa Militar. La data va ser inicialment proposada per la Oficina Internacional per la Pau (IPB, pel seu nom en anglès) amb la finalitat de promoure una consciència comuna als problemes ocasionats per la despesa militar, suggerint que en el seu lloc aquests diners s'haurien d'usar per promoure el desenvolupament humà.
Segons l'IPB, s'ha escrit molt sobre els efectes de l'ús d'armament en guerres, però poc sobre les conseqüències en el desenvolupament sostenible, el qual és crucial, des del punt de vista de les poblacions, per a la seguretat a llarg termini.
L'IPB contrasta l'alt nivell dels pressupostos militars -estimats per l'Institut Internacional d'Estudis per a la Pau d'Estocolm en 1.339.000.000.000 de dòlars a nivell mundial el 2007- amb, per exemple, la falla de complir els Objectius de Desenvolupament del Mil·lenni, suggerint que, en general, «estudis en els orígens de conflictes violents troben una miríada de factors, però en cap cas indiquen que construir un exèrcit més gran és la clau per mantenir un país lliure de la guerra. De fet, els fons gastats en armes desvien recursos per al desenvolupament social, polític i econòmic que podrien solucionar les arrels dels conflictes».
Aquests efectes negatius directes inclouen els diners que són emprats en els sistemes armats en lloc de destinar-se al desenvolupament humà, aix com també els indirectes, associats amb els efectes negatius en la salut dels individus resultants de la investigació, desenvolupament, creació i posterior desmantellament de les armes biològiques, químiques i nuclears.
No cal dir, que un increment en la despesa militar resultarà en un descens de la inversió en altres aspectes com infraestructures, educació i salut. En paraules de Dwight David Eisenhower: «cada arma que es fabrica, cada vaixell de guerra que és comissionat, cada coet que es dispara significa, al cap i a la fi, un robatori a aquells que tenen fam».

## Referències

* ↑ «Global Campaign on Military Spending | IPB - International Peace Bureau» (en anglès americà). [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ «About us -» (en anglès americà). demilitarize.org. [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ Albin, Danilo. «La despesa militar mundial és un 50% més alta que al final de la Guerra Freda». Públic, 10-04-2020. [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ Larry Elliott: Western countries fail to meet Gleneagles aid pledges The Guardian, 6-04-11
* ↑ IPB: World Military Expenditures: a compilation of data and facts related to military spending, education and health Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine. p 27
* ↑ IPB: MILITARY TOOLS - THE IMPACT OF WEAPONS ON DEVELOPMENT Arxivat 2012-03-21 a Wayback Machine.
* ↑ Citat per Paul Samuelson a Economics, Tata McGraw-Hill Education, 1980, p 12,
# Dimidiochromis dimidiatus

Dimidiochromis dimidiatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja peixets i invertebrats.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical que es troba fins als 2 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Malawi.

## Referències

* 1 2 3 «Dimidiochromis dimidiatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C., 1991. Dimidiochromis. p. 76-78. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units, 495 p.
* ↑ Snoeks, J. i M. Hanssens, 2004. Identification guidelines to other non-mbuna. p.266-310. A: Snoeks, J. (ed.) The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Estats Units, 360p.
* ↑ Eccles, D.H. i E. Trewavas, 1989. Malawian cichlid fishes: the classification of some haplochromine genera. Lake Fish Movies, Alemanya Occidental.
* ↑ Nsiku, E., 1999. Changes in the fisheries of Lake Malawi, 1976-1996: ecosystem-based analysis. University of British Columbia, Vancouver, Canadà. 217 p.
* ↑ Snoeks, J., (ed.) 2004. The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Estats Units, 360p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Diplogrammus pygmaeus

Diplogrammus pygmaeus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 14-17 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Oman i els Emirats Àrabs Units.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1865. On a new family type of fishes related to the blennioids. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 8 (art. 15). 141-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Carpenter, K.E., F. Krupp, D.A. Jones i U. Zajonz, 1997. FAO species identification field guide for fishery purposes. Living marine resources of Kuwait, eastern Saudi Arabia, Bahrain, Qatar, and the United Arab Emirates. FAO, Roma, Itàlia. 293 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Disjunció exclusiva

* Diagrama de Venn per $~A\oplus B$
* $~\oplus ~$ $~\Leftrightarrow ~$
* Diagrama de Venn per a $~A\oplus B\oplus C$
* $~\oplus ~$ $~\Leftrightarrow ~$
L'operador lògic disjunció exclusiva, també anomenat o exclusiva, simbolitzat com XOR, EOR, EXOR, ⊻ o ⊕ és un tipus de disjunció lògica de dos operands que és veritat si només un operand és veritat però no ambdós.

## Equivalències, simplificació, i introducció

La disjunció exclusiva $p\oplus q$ es pot expressar en termes de conjunció lògica ($\wedge$), disjunció lògica ($\lor$), i negació ($\lnot$) de la següent manera:
    ${\begin{matrix}p\oplus q&=&(p\land \lnot q)\lor (\lnot p\land q)\end{matrix}}$
La disjunció exclusiva $p\oplus q$ pot ser expressada de la següent manera:
    ${\begin{matrix}p\oplus q&=&\lnot (p\land q)\land (p\lor q)\end{matrix}}$
Aquesta representació del XOR pot ser útil en la construcció d'un circuit o una xarxa, ja que només té un operador $\lnot$ i un nombre reduït d'operadors $p\oplus q$ i $\lor$. La prova d'aquesta identitat és la següent:
    ${\begin{matrix}p\oplus q&=&(p\land \lnot q)&\lor &(\lnot p\land q)\\&=&((p\land \lnot q)\lor \lnot p)&\land &((p\land \lnot q)\lor q)\\&=&((p\lor \lnot p)\land (\lnot q\lor \lnot p))&\land &((p\lor q)\land (\lnot q\lor q))\\&=&(\lnot p\lor \lnot q)&\land &(p\lor q)\\&=&\lnot (p\land q)&\land &(p\lor q)\end{matrix}}$
De vegades és útil escriure $p\oplus q$ de les següents formes:
    ${\begin{matrix}p\oplus q&=&\lnot ((p\land q)\lor (\lnot p\land \lnot q))\end{matrix}}$
Aquesta equivalència es pot establir mitjançant l'aplicació de les Lleis de De Morgan dues vegades per la quarta línia de la prova anterior.

## Referències

* ↑ Vegeu Stanford Encyclopedia of Philosophy, article Disjunction

## Vegeu també

* Àlgebra booleana
* Porta lògica
* Disjunció lògica
* Conjunció lògica
* Operador a nivell de bits
* Funció booleana
* Lògica proposicional
* Modus tollendo ponens
* Lògica de primer ordre
* Valor de veritat
* Operació matemàtica
* Bit de paritat
# Doble articulació

La doble articulació d'una llengua és un concepte que significa que una tira fònica o paraula es pot descompondre de dues maneres diferents: tenint en compte els monemes que la formen o els fonemes o sons, de manera que per exemple "cadireta" es pot dividir en "cadir-" (lexema) i "-eta" (sufix) o bé so per so: [k] - [ə] - [ð] - [i] - [ɾ] - [ɛ] - [t]- [ə]. Aquesta doble articulació permet que amb pocs sons es puguin formar infinitud de mots, ja que no han de ser tots significatius, el cervell pot entendre que la mateixa combinació forma paraules diferents segons el context.
El primer a definir aquest tret va ser André Martinet. Els llenguatges formals no tenen aquesta doble articulació, ja que els seus símbols individuals són significatius en ells mateixos, per exemple els nombres d'una fórmula.

## Referències

* ↑ Trask, R.L. (1999). Language: the basics. Routledge. ISBN 0-415-20089-X
# Domenico Monleone

Domenico Monleone (Gènova, 4 de gener de 1875 - Gènova, 15 de gener de 1942) fou un compositor italià d'òperes, sobretot conegut per la seva òpera Cavalleria rusticana de 1907.
Aquesta òpera va rivalitzar per un temps amb l'èxit de l'obra de Mascagni del mateix nom i la mateixa font. De fet, va ser la tercera òpera que es basava en l'adaptació teatral de Giovanni Verga de la seva pròpia història curta, Cavalleria rusticana (1884). Mala Pasqua! de Stanislao Gastaldon (1888) havia sigut la primera, i la més famosa òpera de Mascagni (1890), la segona. Mascagni i els seus advocats van intervenir i Monleone va haver d'ajustar l'òpera a un nou llibret.
Dels estudis sobre el complex cas legal, entre altres reconstruïts per Sarah Zappulla Muscarà, Chiara Di Dino, Gino Raya i Robert Baxter, resulta que l'obra va ser prohibida a Monleone per a Itàlia i altres països, i el mestre genovès va reutilitzar la música adaptant-lo a un altre llibre, La giostra dei falchi, de 1914. L'obra "siciliana" de Domenico Monleone ha estat objecte recentment d'un renaixement, transmès per ràdio a Albània (Tirana) i representat a França (Montpeller), el 2001.

## Òperes

* Cavalleria rusticana, 2 de maig de 1907, Amsterdam
* Una novella del Boccaccio, 26 de maig de 1909, Gènova
* Alba eroica, 5 de maig de 1910, Gènova
* Arabesca, 3 de novembre de 1913, Roma
* La giostra dei falchi, melodramma en 1 pròleg i 1 acte - la música de Cavalleria rusticana en un nou llibret, 18 de febrer de 1914, Teatro Verdi (Florència)
* Suona la ritirata, 23 de maig de 1916, Milà
* Fauvette, 3 de febrer de 1926, Gènova
* Il mistero, 7 de maig de 1921, Teatro La Fenice de Venècia amb Aureliano Pertile i Mariano Stabile (cantante), després, revisada, el 1934 a Torí
* Scheuggio Campanna, 1928, Gènova
* La ronda di notte del Rembrandt, 1933 Gènova
* Notte di nozze, 17 de setembre de 1940, Bèrgam

## Referències

* ↑ Klein, "Pietro Mascagni and Giovanni Verga", Music & Letters, Vol. 44, No. 4. (Oct., 1963), pp. 350-357
* ↑ Sarah Zappulla Muscarà, Giovanni Verga. Invisibile burattinaio-artista, fra teatro, melodramma e cinema, in Aa.Vv., Giovanni Verga: una biblioteca da ascoltare, catalogo mostra (Roma, Teatro dei Dioscuri, 13 aprile-31 maggio 1999), Roma, De Luca\Ufficio Centrale per i Beni Librari, le Istituzioni Culturali e l'Editoria, 1999. ISBN 88-8016-306-X
* ↑ Chiara Di Dino, L'altra cavalleria rusticana. Verga-Monleone. Quel 'Mistero' per eccesso di Cavalleria rusticana, Roma, Società editrice Dante Alighieri, 2012. ISBN 978-88-534-3729-7
* ↑ Gino Raya, Il carteggio Verga - Monleone, Roma, Herder, 1987
* ↑ Robert Baxter, Cavalleria Rusticana. Domenico Monleone, Oxford Opera Quarterly
* ↑ «The New York Times», 25 de juliol de 2001
* ↑ Concours de cavaleries, «Altamusica.com», 2001
# Domus ecclesiae

Domus ecclesiae (és la paraula llatina amb el significat de "casa d'assemblea" o "casa de l'església") va ser un edifici privat, adaptat a les necessitats del culte a l'arquitectura paleocristiana, en el que els primers cristians es van reunir en un moment anterior a l'edicte de Milà de Constantí I el Gran de l'any 313.

## Història

Aquest ús està documentat a les cartes de sant Pau, amb referència a la casa de Narcís, o la casa d'Aquila i Prisca a l'Aventí que correspon actualment a l'església de Santa Prisca.
Durant el segle iii es va produir una primera organització de l'Església cristiana. Algunes de les domus ecclesiae van ser donades a l'Església pels propietaris i són coneguts com tituli. L'any 312 es coneixien vint-i-cinc, probablement existien més llocs privats de culte. Els llocs de culte cristià no es distingien arquitectònicament d'edificis de cases normals, encara que és possible que fins i tot abans del 312 s'haguessin construït expressament per al culte.
Tant la domus ecclesiae com els tituli per regla general van tenir el nom del propietari original de l'edifici i s'ha conservat també amb la construcció d'una pròpia església en èpoques successives: per exemple, el títulus Clementis, que originàriament pertanyia a un cert Clemens, més tard es va convertir en ecclesiae Clementis, o "església de Clementis", i actualment en la Basílica de Sant Climent de Laterà.
La identificació com lloc de culte de les cases privades, que en diversos casos es troben sota les següents esglésies (Sant Joan i Sant Pau o titulus Pammachii, Santa Cecília in Trastevere o titulus Caeciliae, Sant Martino ai Monti o titulus Equitii, Basílica de Santa Sabina o titulus Sabinae), es fa difícil per la falta de les característiques específiques de l'arquitectura i l'ús d'adorns pertanyents al repertori pagà, però que poden haver donat un nou significat simbòlic en el sentit cristià.

## La domus ecclesiae de Dura Europos

La domus ecclesiae es troben principalment en la part de l'Imperi Oriental, de gran importància és la de Dura Europos. La ciutat, era una cruïlla de pobles i religions diverses (hel·lènica, romana, el judaisme, el mitraisme o el cristianisme). Va ser destruïda al 256 i mai no es va reconstruir. La ciutat es va redescobrir per arqueòlegs l'any 1920, els edificis religiosos es troben ben conservats. La domus ecclesiae va ser trobada al llarg de l'anomenada Porta de Palmira, gràcies a un grafit, datat l'any 232, va poder sé definida com una de les esglésies més antigues del món.

## Referències

* ↑ Carta als romans i, 16,11
* ↑ Carta als romans, 16,5; Primera carta als corintios, 16,19

## Vegeu també

* Arquitectura paleocristiana
# Drongo de crinera

El drongo de crinera (Dicrurus hottentottus) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida, manglars i zones més obertes en un ample territori que va des del l'Himàlaia i turons del sud, nord i est de l'Índia cap a l'est fins Myanmar i centre i sud de la Xina, cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic (excepte Malaca) fins Sumatra, les illes Mentawai, Java, Bali, nord de Borneo, Sulawesi, incloent la major part de les illes properes i illes del Mar de Java i Moluques centrals.

## Taxonomia

Fins fa poc s'incloïen dis aquesta espècie, poblacions que habiten les Palawan i altres illes Filipines, que han estat considerades recentment pel Congrés Ornitològic Internacional, versió 13.1 2023 una espècie diferent: Dicrurus palawanensis, arran els treballs de Shakya et al. 2020

## Referències

* ↑ «Drongo de crinera». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi : 10.14344/IOC.ML.13.1.
* ↑ SB Shakya, M Irham, ML Brady, T Haryoko, YS Fitriani, O Johnson, MA Rahman, NJ Robi, RG Moyle, DM Prawiradilaga et FH Sheldon. 2020. Observations on the relationships of some Sundaic passerine taxa (Aves: Passeriformes) previously unavailable for molecular phylogenetic study. Journal of Ornithology. https://doi.org/10.1007/s10336-020-01766-9
# Duresa de Knoop

El test de duresa de Knoop (pronunciat ku-NUP ) és una prova de microduresa, un examen realitzat per determinar la duresa mecànica especialment de materials molt trencadissos o làmines fines, on només s'hi poden fer petites esquerdes per realitzar la prova.
La prova va ser desenvolupada per Frederick Knoop i els seus companys del National Bureau of Standards (actualment el NIST) dels EUA el 1939, i va ser definit per l'estàndard de la ASTM D1474.

## Descripció

El test consisteix a pressionar en un punt amb un diamant piramidal sobre la superfície polida del material a provar amb una força coneguda, per un temps d'empenyiment determinat, i l'esquerda resultant es mesura utilitzant un microscopi.
La geometria d'aquesta marca és una piràmide ampla amb una relació entre l'amplada i l'alçada mitjana de 7:1 i amb uns angles de les cares respectives de 172 graus per a la vora llarga i 130 graus per la banda estreta. La profunditat de la incisió pot ser aproximadament d'1/30 de la longitud. La duresa de Knoop, HK o KHN , s'obté amb la següent fórmula:
$HK={{c{\grave {a}}rrega({\mbox{kgf}})} \over {{\grave {a}}rea\ d'impresi{\acute {o}}({\mbox{mm}}^{2})}}={P \over {C_{p}L^{2}}}$
On:
    L = longitud de l'esquerda en el seu eix llarg
    C $_p$ = factor de correcció relatiu a la forma de l'esquerda, idealment 0.070279
    P = càrrega
Els valors de HK oscil·len generalment entre 100 i 1000, quan es calcula en les unitats convencionals de kg $_f$ · mm $^{-2}$. Quan s'usa la unitat del sistema internacional, el pascal, la transformació és: 1 kg $_f$ · mm $^{-2}$ = 9.80665 MPa.
Entre els avantatges d'aquesta prova hi ha el fet que es necessita només una quantitat de mostra molt petita, i que és vàlida per a un rang molt ampli de forces. El principal desavantatge és la dificultat d'haver de fer servir un microscopi per a mesurar la incisió (amb una precisió de 0.5 micròmetres), i el temps necessari per preparar la mostra i aplicar la incisió.

## Taula de duresa

La Taula adjunta presenta valors indicatius de la duresa Knoop comparats amb els corresponents segons l'escala de Mohs.
| Mineral | Escala de Mohs | Duresa Knoop |
| Talc | 1 | 1 |
| Guix | 2 | 32 |
| Or | ~2.5 | 69 |
| Calcita | 3 | 135 |
| Fluorita | 4 | 163 |
| Apatita | 5 | 430 |
| Ortoclasa | 6 | 560 |
| Quars | 7 | 800~900 |
| Topazi | 8 | 1300~1400 |
| Corindó | 9 | 2000 |
| Carbur de silici | ~9 | 2480 |
| Diamant | 10 | 8000~8500 |

## Vegeu també

* Duresa
* Duròmetre
* Duresa Brinell
* Duresa Rockwell
* Duresa Vickers

## Referències

* ↑ F. Knoop, C.G. Peters and W.B. Emerson, "A Sensitive Pyramidal-Diamond Tool for Indentation Measurements," Journal of Research of the National Bureau of Standards , V. 23 n º 1, juliol de 1939, Research Paper RP1220, Pp 39-61.
* ↑ Test de microduresa Surface Engineering Forum

## Enllaços externs

* Efunda
* Taules de duresa dental (anglès)
# Dídac Vieta

Didac Vieta (s.XVII - s.XVIII) fou un beneficiat de Santa Maria del Mar i rector de la Universitat de l'Estudi General de Barcelona.

## Biografia

Dídac Vieta va néixer al segle xvii. Fou beneficiat de Santa Maria del Mar. Fou també el darrer rector a la seu barcelonina, un cop ja s'havia traslladat bona part de la institució a Cervera. Es coneix que el 1718 era rector. Probablement és l'autor de Tractatvs de censvris, tam in genere, qvam in specie et aliis poenis ecclesiasticis. Va morir al segle xviii.

## Publicacions

* Vieta, Dídac. Tractatvs de censvris, tam in genere, qvam in specie et aliis poenis ecclesiasticis / avthore Didaco Vieta .... Barcinonae : sumptibus Iosephi Texidó ..., 1703. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB
* Vieta, Didac. Expositito moralis super decem praecepta decalogi . [ca. 1700]. Disponible a: Catàleg de la Biblioteca de Catalunya

## Referències

* ↑ Nadal, Francesc. Vida del Beato Doctor Josef Oriol, 1: Sacerdote Operario entre los primitivos del Oratorio de S. Felipe Neri y Beneficiado de la Parroquial Iglesia de Nuestra Señora del Pinar (en castellà). Juan Ignacio Jordi, 1815, p.111 [Consulta: 10 maig 2015].
* ↑ Fernandez Luzón, Antonio. La Universidad de Barcelona en el siglo XVI. Barcelona : Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, cop. 2005. ISBN 8447528510. Disponible a:Catàleg de les biblioteques de la UB

## Bibliografia

* Fernández Luzón, Antonio. La Universidad de Barcelona en el siglo XVI. Barcelona : Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, cop. 2005. ISBN 8447528510. Disponible a: de les biblioteques de la UB
* Pi y Arimón, Andrés Avelino. Barcelona antigua y moderna ó, Descripcion é historia de esta ciudad desde su fundacion hasta nuestros dias. Barcelona : impr. y libr. politécnica de Tomás Gorchs, 1854. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB

## Enllaços externs

* Registre d'autoritat de Dídac Vieta.CRAI.Universitat de Barcelona Arxivat 2015-01-19 a Wayback Machine.
# Lapu-Lapu

Lapu-Lapu (o Kaliph Pulaka) era el rei de l'illa de Mactan, a la província de Cebú. És considerat el primer heroi nacional de les Filipines pel fet de ser el primer cas documentat de resistència a la colonització espanyola.

## Fets

L'expedició espanyola aconsegueix convertir l'illa de Cebú al catolicisme i nomena els seus habitants servents d'Espanya. L'illa de Mactan, a cinc-cents metres de Cebú, es nega a convertir-se (en aquell moment eren musulmans) i a pagar tributs al rei d'Espanya. Fernão de Magalhães va voler castigar Lapu-Lapu i el 27 d'abril de 1521 es lliurà la batalla de Mactan, on els homes de Lapu-Lapu (o ell mateix, segons algunes cròniques) van assassinar Magalhães i van foragitar l'exèrcit espanyol.

## Actualment

Hi ha monuments i carrers a tot el país dedicats a Lapu-Lapu; la ciutat d'Opon va ser rebatejada amb el nom de Lapu-Lapu (o Lapu-Lapu City) i un peix molt popular a les Filipines que és de la família del mero també va rebre aquest nom.