OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blackie Books

Blackie Books és una editorial amb seu a Barcelona creada per Jan Martí i Alice Incontrada el 2009.

## Història

L'empresa va ser fundada l'octubre de 2009 per Jan Martí, llicenciat en filosofia, músic integrant del grup de música Mendetz i editor, i Alice Incontrada, historiadora d'art i gestora cultural. L'empresa va agafar el nom d'una gosseta que pertanyia als dos fundadors. El projecte es va voler desmarcar d'altres editorials oferint llibres amb un disseny curós, de tapa dura, amb il·lustracions a la coberta, una tipografia cuidada i un paper amb gramatge de qualitat. El 2012 van començar a publicar quaderns d'estiu per a adults. Després de publicar una trentena de títols en castellà, el 2013 van ampliar el seu abast, tot començant una col·lecció d'obres en català. La seva primera novel·la en català fou Quan jo tenia cinc anys em vaig matar, de Howard Buten. El 2014 van començar una col·lecció d'assaig, amb el títol d'Academia. Els primers llibres d'aquesta col·lecció van ser 101 leccions prácticas de filosofía, de Roger-Pol Droit i Crónicas de ciencia improbable, de Pierre Barthélémy. El 2015 van publicar l'obra Instrumental, de James Rhodes, que es va convertir en un èxit, amb més de 15.000 exemplars venuts. El 2024 van publicar la saga de Blackwater de Michael McDowell que esdevení un èxit editorial.

## Referències

* 1 2 Sánchez Orpella, Verónica «Blackie Books». El Punt Avui, 16-11-2009.
* ↑ Tapounet, Rafael. «El mètode Blackie Books per arribar a l’èxit en l’implacable món editorial», 16-11-2021. [Consulta: 14 octubre 2024].
* ↑ «Jan Martí entrevista Ben Brooks». Ara.cat.
* ↑ País, Ediciones El «Reportaje | Diseño inteligente (de libros)» (en castellà). EL PAÍS, 15-01-2011.
* ↑ País, Ediciones El «Cuaderno ‘Blackie books', contra el aburrimiento veraniego desde 2012» (en castellà). EL PAÍS, 23-07-2016.
* ↑ «Blackie Books comença col·lecció en català». Ara.cat.
* ↑ «Blackie Books comença una col·lecció d'assaig i divulgació». Ara.cat.
* ↑ «Sant Jordi també llegeix llibres sobre música». Ara.cat.

## Enllaços externs

* Blackie Books
# Àcid dimercaptosuccínic

L'àcid dimercaptosuccínic, també anomenat succimer, és un fàrmac usat per tractar els enverinaments per plom, mercuri i arsènic. Quan esta radioetiquetat amb tecneci-99m, es fa servir en un gran nombre de proves de diagnòstic. Es pren per via oral durant 19 dies. Han de passar més de dues setmanes per tornar a ser administrat.
Els efectes secundaris comuns inclouen vòmit, diarrea erupció cutània, i neutropènia. També poden ocórrer problemes hepàtics i reaccions al·lèrgiques.
L'àcid dimercaptosuccínic es troba en la família dels agents quelatants. Funciona enllaçant amb plom i una gran nombre de metalls pesants i permet que se'n vagin amb l'orina.
Aquest àcid es fa servir mèdicament des de la dècada de 1950.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Succimer». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 16 gener 2017. [Consulta: 8 gener 2017].
* ↑ Biersack, H.-J.; Grünwald, F. [2017-01-13]. Thyroid Cancer (en anglès). Springer Science & Business Media, 2005, p. 213. ISBN 9783540278450.
* ↑ Miller, Alan «Dimercaptosuccinic acid (DMSA), a non-toxic, water-soluble treatment for heavy metal toxicity.». Alternative Medicine Review, 3, 3, 6-1998, pàg. 199–207. PMID: 9630737.
* ↑ Chappell, W. R.; Abernathy, C. O.; Calderon, R. L. [2017-01-13]. Arsenic Exposure and Health Effects III (en anglès). Elsevier, 1999, p. 350. ISBN 9780080527574.

## Bibliografia

* Aposhian, H.V.; Aposhian, M.M. «Meso-2,3-dimercaptosuccinic acid: Chemical, pharmacological and toxicological properties of an orally effective metal chelating agent». Annual Review of Pharmacology and Toxicology, 30, 1, 1990, pàg. 279–306. DOI: 10.1146/annurev.pa.30.040190.001431. PMID: 2160791.
# Ernesto Fígoli

Ernesto Fígoli (21 d'agost de 1888 - 26 de juliol de 1951), sobrenomenat "Matucho", va ser un entrenador de futbol uruguaià. Va aconseguir la victòria de l'Uruguai als campionats sud-americans de 1920 i 1926 i la medalla d'or als Jocs Olímpics de 1924. Més tard, va contribuir a la medalla d'or dels Jocs Olímpics de l'Uruguai de 1928 i a les victòries de la Copa Mundial de la FIFA de 1930 i 1950 com a massatgista i kinesiòleg.

## Referències

* ↑ Álvarez, Luciano. Historia de Peñarol (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial Uruguay, 2014.
* ↑ Gehringer, Max. A grande história dos mundiais. 1950, 1954, 1958. (en portuguès). e-galáxia, 2014.
* ↑ «Ernesto "Matucho" Fígoli». CONMEBOL. [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ «61 años de Maracaná: Grito mundial» (en castellà). Futbol.com.uy. [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ Pacheco, Carlos. «Los de afuera son de palo» (en castellà). Antes de que me olvide..., 19-07-2015. Arxivat de l'original el 2 setembre 2018. [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ Lissardy, Gerardo. «Maracanazo: lo que ocurrió en la noche más épica del fútbol uruguayo» (en castellà). BBC Mundo, 19-06-2014. [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ Burnton, Simon. «World Cup: 25 stunning moments … No16: Conte Verde's trip to Uruguay». The Guardian, 13-05-2014. [Consulta: 30 abril 2016].
# Alicia Gómez Prada

Alicia Gómez Prada, més coneguda com a Ali Gómez, (Madrid, 22 d'octubre de 1986) és una exfutbolista espanyola que jugava com a portera en clubs de La Lliga Femenina, fins a la seva retirada en 2020. Ha passat la major part de la seva carrera en el club del Rayo Vallecano de Madrid. Posseeix el rècord de partits jugats amb el Rayo Vallecano, amb un total de 390.

## Biografia

Va aconseguir els 300 partits amb el club Rayo Vallecano el 3 d'octubre de 2015. Més tard va superar el rècord històric de la seva excompañera Natalia Pablos, amb 383 partits, per a convertir-se en la posseïdora del rècord de partits amb aquest últim club en 2019.
L'any 2022 el poble Fuente el Saz de Jarama, a Madrid, va anomenar al seu camp de fútbol municipal amb el nom Alicia Gómez, en honor a la trajectòria d'aquesta jugadora.

## Palmarès

* Campiona de la Copa de la Reina de futbol en 2008.
* Campiona de Primera Divisió Femenina d'Espanya en 2009, 2010 i 2011.
* Finalista de la Copa de la Reina de futbol en 2010.

## Referències

* ↑ Morán, Jorge. «Alicia Gómez: "Dejo de ser la capitana pero seré una integrante más del Santa Inés"» (en castellà). Unión Rayo, 28-07-2020. [Consulta: 2 abril 2021].
* ↑ Aísa, Lucía Ramos. «“En el Rayo las jugadoras aún no podemos vivir solo del fútbol”» (en castellà). EL PAÍS, 17-08-2020. [Consulta: 2 abril 2021].
* ↑ «Embarba, Alicia y Luis Cembranos, premiados por los rayistas» (en castellà). Marca.com, 03-12-2019. [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ MARCA.com. «Alicia Gómez cumple 300 partidos con el Rayo Vallecano» (en castellà). MARCA.com, 05-10-2015. [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ «Alicia Gómez cuelga los guantes tras 15 temporadas en el Rayo» (en castellà). [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ «Ali Gómez dará nombre a un campo: "No hay mayor reconocimiento"» (en castellà), 03-04-2021. [Consulta: 2 agost 2023].
# Haulout

Haulout (rus: Выход; transcrit com a Vikhod) és un curtmetratge documental de coproducció russobritànica del 2022 escrit, dirigit i produït per Maksim Arbugaiev i Ievguenia Arbugaieva. S'ha subtitulat al català.
El documental tracta sobre el científic rus Maksim Txakilev, que observa la vida de les morses al cap de Serdtse-Kamen, al mar dels Txuktxis. El títol internacional de la pel·lícula fa referència al terme «hauling-out», que la ciència descriu com els pinnípedes que van a terra per descansar o aparellar-se.
Produïda per Albireo Films, la pel·lícula es va exhibir per primer cop el febrer de 2022 al 72è Festival Internacional de Cinema de Berlín.
Va ser seleccionat per a l'Oscar al millor curtmetratge documental i posteriorment va ser preseleccionat i va ser nominat als 95ns premis Oscar en aquesta categoria.

## Referències

* ↑ «El documental - Haulout». 3Cat. [Consulta: 8 novembre 2024].
* ↑ Elisabeth Nagy. «Kicking the Clouds, Tinashé, Haulout und Retreat» (en alemany). Riecks film reviews, 22-02-2022. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «Haulout: Berlinale Shorts 2022». Berlinale. Berlin International Film Festival l, 10-02-2022. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ Giardina, Carolyn. «2023 Oscars: Shortlists for 95th Academy Awards Unveiled». Hollywood Reporter, 21-12-2022. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ «95th Oscars Shortlists Announced for 10 Categories» (en anglès). Academy of Motion Picture Arts and Sciences, 21-12-2022. [Consulta: 11 gener 2023].
* ↑ Lewis, Hilary. «Oscars: Full List of Nominations» (en anglès). Hollywood Reporter, 24-01-2023. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ «2023 Oscars Nominations: See the Full List» (en anglès). Academy of Motion Picture Arts and Sciences, 24-01-2023. [Consulta: 24 gener 2023].
# Kevin Randleman

Kevin Randleman (Sandusky, 10 d'agost de 1971 - San Diego, 11 de febrer de 2016) Kevin Christopher Randleman fou un artista marcial mixt nord-americà, lluitador professional i ex-campió de pes pesant de l'Ultimate Fighting Championship (UFC). També va competir a lluita universitària on va ser tres vegades campió de lluita lliure Big Ten a la Universitat Estatal d'Ohio. Randleman va competir en les classes de pes pesant i semipesant en MMA. A més de competir a la UFC, Randleman també va lluitar per altres organitzacions famoses com PRIDE, WVR i Strikeforce. El 16 de maig de 2020, l'UFC va anunciar que Randleman seria inclòs en l'ala pionera del Saló de la Fama de l'UFC (UFC Hall of Fame) on fou un dels primers a ser inclòs.

## Referències

* ↑ Danny Segura. «Former UFC champion Kevin Randleman to be inducted into UFC Hall of Fame». MMAJunkie.com, 16-05-2020. Arxivat de l'original el de maig 22, 2020. [Consulta: 16 maig 2020].
# Nick Diaz

Nick Diaz (Stockton, 2 d'agost de 1983) Nickolas Robert Diaz és un boxejador professional nord-americà i artista marcial mixt que va competir a les divisions de pes wèlter i pes mitjà de l'Ultimate Fighting Championship (UFC). Nick fou campió de pes wèlter a Strikeforce, WEC i IFC i un desafiant al títol de l'UFC. També va competir a la companyia PRIDE, EliteXC, DREAM i Shooto. Nick és el germà gran de l'ex-lluitador de l'UFC Nate Diaz, i la parella de germans és una de les majors influències en l'esport de les MMA.

## Referències

* ↑ «2021 Mixed Martial Arts results». boxing.nv.gov.
* ↑ «https://boxrec.com/en/proboxer/312079».
* ↑ Hiergesell, Dan. «Video! Watch Diaz's Strikeforce Rise Ahead Of UFC Return» (en anglès). MMAmania.com, 24-09-2021. [Consulta: 12 octubre 2021].
* ↑ Saxena, Sunderam. «5 forgotten reasons why Nick Diaz is an MMA superstar» (en anglès americà). www.sportskeeda.com. [Consulta: 12 octubre 2021].
* ↑ «UFC 266 was everything fighting is supposed to be» (en anglès). ESPN.com, 26-09-2021. [Consulta: 12 octubre 2021].
* ↑ Jackson, Todd. «Eddie Bravo: Nick Diaz Will Go Down as One of the Greatest MMA Fighters Ever» (en anglès). Bleacher Report. [Consulta: 12 octubre 2021].
* ↑ «Why it's impossible to feel great about the return of Nick Diaz» (en anglès). ESPN.com, 24-09-2021. [Consulta: 12 octubre 2021].
# Portada/efemèride novembre 21

Autoretrat de Marià Fortuny.
« 20 de novembre · 21 de novembre · 22 de novembre »
# Joan Navarro Tercero

Joan Navarro i Tercero (Oliva, Safor, 1951) és un poeta, narrador i professor de Filosofia valencià.
Amb la seua primera obra, Grills esmolen ganivets a trenc de por, aconsegueix guanyar el Premi Vicent Andrés Estellés de poesia de 1973.
Segons el crític literari Francesc Calafat: "la poesia de Navarro demana que la situem més enllà d'una visió històrica, perquè es mou en una galàxia personal on es barregen el substrat intemporal, les cultures antigues i les modernes, el món occidental i l'oriental".
Ha estat inclòs a les antologies més destacades dels anys 70: Carn fresca (1974), Les darreres tendències de la poesia catalana (1968-1979) o La nova poesia catalana (1980). Des del 1999 coordina una revista electrònica, SèrieAlfa. Art i literatura.

## Obra
### Poesia

* Grills esmolen ganivets a trenc de por, València: L'Estel, 1974; 2a ed.: Pròleg de Jordi Marrugat. València: Tres i Quatre, 2014.
* L'ou de la gallina fosca, Barcelona: Curial [Llibres del Mall], 1975.
* Vaixell de folls, València: Septimomiau, 1979.
* Bardissa de foc, Barcelona: Edicions del Mall, 1981.
* La paüra dels crancs. Pròleg de Gaspar Jaén. València: Tres i Quatre, 1986.
* Tria personal (1973-1987), València: Edicions de la Guerra, 1992.
* Magrana, València: Brosquil, 2004.
* Atlas (Correspondència 2005-2007), València: Tàndem, 2008. En col·laboració amb el pintor Pere Salinas.
* Grafies·Incisions, València: Editilde, 2010. En col·laboració amb el pintor Pere Salinas.
* A deslloc, València: Edicions de la Guerra, 2010. II Premi Carles Salvador.
* O: llibre d'hores, Carcaixent,:Edicions 96, 2014. En col·laboració amb el pintor Pere Salinas.
* El plom de l'ham, Barcelona: Edicions 62, 2014. LII Premi Ausiàs March de Poesia.
* Magrana-Granada, trad. de Lola Andrés, Madrid: Amagord, 2018.
* La nit transeünt, Palma: Lleonard Muntaner, 2019.
* Líquens. Amb Veronika Paulics. Epíleg de Ricard Martínez Pinyol. La Pobla de Farnals: Edicions del Buc. 2023.

### Narrativa

Drumcondra, València: Tres i Quatre, 1991.

### Traduccions

* Esfera. Una antologia. Orides Fontela. València: Tres i Quatre, 2010.
* Margeando o caos | Vorejant el caos. Majela Colares. Rio de Janeiro: Confraria do Vento, 2013.
* Després del diluvi i altres poemes. Antônio Moura. Carcaixent: Edicions 96, 2013.

## Referències

* 1 2 3 4 «Joan Navarro Tercero». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pariente, Angel. Diccionario bibliográfico de la poesía española del siglo XX. Editorial Renacimiento, 2003, p. 220. ISBN 978-84-8472-109-3 [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ Calafat, Francesc «Un país de paraules: La llum i la paraula Una de les constants de Joan Navarro és la recerca permanent del transvasament profund entre les diverses arts». El País, 17-12-2014 [Consulta: 18 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Joan Navarro Tercero». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* Web personal del poeta Arxivat 2007-02-04 a Wayback Machine.
* Espai a l'Institut Cervantes
* Joan Navarro Tercero a Visat, la revista digital de literatura i traducció del PEN Català.
# Gulnará Samítova-Gálkina

Gulnará Iskandérovna Samítova-Gálkina (Гульнара́ Исканде́ровна Сами́това-Га́лкина) (9 de juliol de 1978 a Nàberejnie Txelní, Tatarstan, Rússia) és una atleta russa especialista en carreres de mitjana distància i amb obstacles, que es va proclamar campiona olímpica dels 3.000 metres obstacles als Jocs de Pequín 2008 batent el rècord mundial de la prova amb 8:58.81. A més ha aconseguit una medalla de plata al Campionat Mundial d'Atletisme de Berlín 2009 també en 3.000 metres obstacles i una medalla de bronze en 1.500 metres al Campionat Mundial d'Atletisme en pista coberta de Budapest 2004.

## Resultats

| Any | Competició | Lloc | Lloc | Marca |
| 2003 | Campionat Mundial | París | 7ª en 5.000 m. | 14:54.38 |
| 2004 | Campionat Mundial en pista coberta | Budapest | 3ª en 1.500 m. | 4:08.26 |
| 2004 | Jocs Olímpics | Atenes | 6ª en 5.000 m. | 15:02.30 |
| 2007 | Campionat Mundial | Osaka | 7ª en 3.000 m. obst. | 9:30.24 |
| 2008 | Jocs Olímpics | Pequín | 1ª en 3.000 m. obst. 12ª en 5.000 m. | 8:58.81 15:56.97 |
| 2009 | Campionat Mundial | Berlín | 3ª en 3.000 m. obst. | 9:11.09 |
| 2012 | Jocs Olímpics | Londres | No va finalitzar en 3.000 m. obst. | DNF |

## Marques personals

* 800 metres - 2:00.29 (Sotxi, 31 de maig de 2009)
* 1.500 metres - 4:01.29 (Tula, 1 d'agost de 2004)
* Una milla - 4:20.23 (Moscou, 29 de juny de 2007)
* 2.000 metres - 5:31.03 (Sotxi, 27 de maig de 2007)
* 3.000 metres - 8:42.96 (Vila Real de Santo António, 24 de maig de 2008)
* 5.000 metres - 14:33.13 (Kazan, 19 de juliol de 2008)
* 3.000 metres obstacles - 8:58.81 (Pequín, 17 d'agost de 2008)

## Referències

* ↑ IAAF. «Athlete profile - Gulnara Galkina» (en castellà). [Consulta: 26 març 2016].

## Enllaços externs

* Perfil IAAF - Gulnara Samitova-Galkina
# Incertae sedis

Incertae sedis és una expressió llatina usada en taxonomia per a assenyalar la incapacitat per situar exactament un tàxon (per exemple, una espècie o gènere) dins la classificació. Incertae sedis s'abreuja comunament com a inc. set. Es pot traduir per ‘de posició incerta’.
La necessitat de deixar un grup amb aquesta denominació reflecteix la parcialitat del coneixement sistemàtic, i darrere del seu ús generalment no hi ha una manca d'informació i d'una hipòtesi sobre el possible parentiu, sinó una falta d'acord entre els especialistes. La denominació incertae sedis ha de considerar-se clarament provisional i dura tant com es triga a reunir les proves per acordar una proposta més pertinent.
Per exemple, el fong encara poc estudiat Hyphodontia sambuci que creix sobre l'escorça del saüc (Sambucus nigra) en forma de taques blanques, el 2006 era classificat com a incertae sedis.

## Referències

* ↑ Phillips, Roger, Mushrooms. Pub. McMilan, 2006, ISBN 0-330-44237-6 (anglès)
# Ross Powers

Ross Powers (Bennington, 10 de febrer de 1979) és un esquiador estatunidenc, especialista en surf de neu.

## Biografia

Va néixer el 10 de febrer a la ciutat de Bennington, població situada a l'estat de Vermont.

## Carrera esportiva

Especialista en migtub va participar, als 18 anys, en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó), on aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova masculina de migtub. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla d'or.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla d'or en el Campionat del Món de surf de neu l'any 1996. Ha aconseguit guanyar nou proves de la Copa del Món de l'especialitat, així com dues vegades la classificació del migtub (1996 i 1999)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Ross Powers». [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «Ross Powers». [Consulta: 11 desembre 2021].
# Susan DeMattei

Susan DeMattei (San Francisco, 15 d'octubre de 1962) va ser una ciclista estatunidenca especialitzada en el ciclisme de muntanya. Es va convertir en la primera dona nord-americana a guanyar una medalla olímpica en bicicleta de muntanya quan va guanyar la medalla de bronze al Cross-country olímpic inaugural. Competició de Bicicleta de muntanya als Jocs Olímpics de 1996 a Atlanta, Geòrgia. DeMattei va ser inclòs al Saló de la fama de la bicicleta de muntanya el 1997 i, al Saló de la fama del ciclisme dels Estats Units el 2012.
Del seu palmarès destaca la medalla de bronze als Jocs Olímpics de 1996 en Camp a través.

## Palmarès

* 1996
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics del 1996 en Camp a través.

## Referències

* 1 2 «Susan DeMattei al Saló de la Fama de la bicicleta de muntanya». mmbhof.org.
* ↑ «Where Are They Now? Chasing Down Susan DeMattei». usacycling.org. Arxivat de l'original el 2016-08-06. [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ «demattei/#UDaFmApZ2tdkqSiS.97 On són ara? Susan DeMattei». bikemag.com. [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ «/http://www.databaseolympics.com/players/playerpage.htm?ilkid=DEMATSUS01 Base de dades dels Jocs Olímpics». databaseolympics.com. Arxivat de l'playerpage.htm?ilkid=DEMATSUS01 original el 3 de març de 2016.
* ↑ «usbhof.org/inductee-by-year/169-susan-marie-demattei Susan DeMattei al Saló de la Fama de Bicicletes dels Estats Units». usbhof.org. [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ «San Rafaels's Susan DeMattei Inducted into the Cycling Hall of Fame!». keepmarinmarin.org. Arxivat de l'original el 4 March 2016. [Consulta: 4 gener 2016].
* ↑ Fitxa als Jocs Olímpics Arxivat 2011-01-20 a Wayback Machine.
# Cynthia Eckert

Cynthia Eckert (Evanston, 27 d'octubre de 1965) és una ex-remadora estatunidenca que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on fou cinquena en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, guanyà la medalla de plata en la competició del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Shelagh Donohoe, Carol Feeney i Amy Fuller. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ «Cynthia Eckert Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 15 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com
# Melissa McLinden

Melissa Therese McLinden (13 de setembre de 1964) és una exjugadora de voleibol dels Estats Units. Va ser internacional amb la Selecció femenina de voleibol dels Estats Units, amb la qual va competir en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 a Seül. Va jugar amb la selecció junior en 1984 i 1985.
Es va graduar en negocis per la Universitat d'Arizona, on també va jugar al voleibol. Va formar part del All-America quatre anys, amb menció honorífica en 1983 i 1984, i va formar part del primer equip en 1985. Forma part del Hall of Fame de la seua universitat.

## Referències

* 1 2 «Melissa McLinden Bio, Stats, and Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 22 desembre 2017].
# Karen Josephson

Karen Josephson (Bristol, 10 de gener de 1964) és una nedadora estatunidenca, ja retirada, especialitzada en natació sincronitzada que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on disputà les dues proves del programa de natació sincronitzada. En la prova per parelles, junt a la seva germana bessona Sarah Josephson, guanyà la medalla de plata, mentre en la prova de solo quedà eliminada en la classificació. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona guanyà la medalla d'or en la mateixa prova per parelles, novament amb la seva germana. En la prova de solo tornà a quedar eliminada en la classificació.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or i dues de plata als Campionat del Món de natació de 1982, dues medalles d'or als Jocs Panamericans, entre moltes altres victòries.
El 1997 fou inorporada a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Karen Josephson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 29 març 2020].
* 1 2 «KAREN AND SARAH JOSEPHSON (USA) - 1997 Honor Synchronized Swimmers» (en anglès). Arxivat de l'original el 20 de març 2012. [Consulta: 15 febrer 2012].
# Sani Bečirovič

Sani Bečirovič (19 de maig 1981 a Maribor) és un jugador de basquetbol eslovè.
Tot i ser seleccionat pels Denver Nuggets al Draft de l'NBA del 2003, la seva trajectòria esportiva ha estat sempre a Europa, a clubs com Olimpija Ljubljana, Virtus Bologna, Pallacanestro Varese, Fortitudo Bologna o Panathinaikos.
També ha estat internacional amb la selecció d'Eslovènia amb la qual disputà l'Eurobasket 1999, 2001 i 2005, i al Campionat del Món de bàsquet de 2006.

## Enllaços externs

* Perfil a l'Eurolliga
* Perfil a Basketpedya Arxivat 2020-01-22 a Wayback Machine.
* NBA.com Perfil a la NBA
* Perfil a Draftexpress Arxivat 2010-12-15 a Wayback Machine.
* Tribut a Sani Becirovic