OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beta de la Girafa

Beta de la Girafa (β Camelopardalis) és l'estel més brillant de la constel·lació de la Girafa amb magnitud aparent +4,03. D'acord amb la seva paral·laxi (3,74 mil·lisegons d'arc), es troba a 870 anys llum de distància del Sistema Solar.

## Característiques

Beta de la Girafa és una supergegant groga de tipus espectral G1Ib-II amb una temperatura superficial de 5300 K. La seva lluminositat és 3300 vegades major que la del Sol i el seu radi és unes 65 vegades més gran que el radi solar. Amb una massa aproximada de 7 masses solars, té una edat de només 40 milions d'anys. Presenta una metal·licitat una mica menor que la del Sol ([Fe/H] = -0,04). En transició des de la seqüència principal cap a geganta vermella, Beta de la Girafa, per temperatura i lluminositat, es troba en una zona del diagrama de Hertzsprung-Russell on els estels es tornen inestables i fluctuen en la seva lluentor, formant el grup de les cefeides. No obstant això, igual que algun altre exemple com Alwaid (β Draconis), Beta de la Girafa no és variable, sense que se sàpiga quin és el motiu de la seva no variabilitat.

## Companya estel·lar

A 83 segons d'arc de Beta de la Girafa, existeix un estel acompanyant que és al seu torn un estel doble, de la qual poc se sap tret que la component principal és de tipus A5. Distant almenys 25.000 ua, tarda més d'un milió d'anys a completar una òrbita al voltant de l'estel supergegant.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 Steven Majewski «Determining ages of APOGEE giants with known distances» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 20-01-2016. DOI: 10.3847/0004-637X/817/1/40.
* 1 2 «APOGEE Data and Spectral Analysis from SDSS Data Release 16: Seven Years of Observations Including First Results from APOGEE-South». Astronomical Journal, 3, 9-2020. DOI: 10.3847/1538-3881/ABA592.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ Beta Camelopardalis (SIMBAD)
* ↑ Lyubimkov, Leonid S.; Lambert, David L.; Rostopchin, Sergey I.; Rachkovskaya, Tamara M.; Poklad, Dmitry B. «Accurate fundamental parameters for A-, F- and G-type Supergiants in the solar neighbourhood». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 402, 2, 2010. pp. 1369-1379.
* 1 2 Beta Camelopardalis (Stars, Jim Kaler)
# Propiroteri

El propiroteri (Propyrotherium saxeum) és una espècie extinta de mamífer piroteri de la família dels pirotèrids que visqué a Sud-amèrica durant l'Eocè, fa entre 33,9 i 48 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies argentines de Chubut i Río Negro. Es tracta de l'única espècie del gènere Propyrotherium. És probablement l'animal més antic conegut que es classifica amb certesa entre els piroteris. La gran majoria del material que se n'ha descobert són dents molariformes. El nom genèric Propyrotherium significa ‘abans de Pyrotherium’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Propyrotherium saxeum» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 1 agost 2024].
* ↑ Agnolin, 2024, p. 139-141.
* ↑ Palmer, 1904, p. 574.

## Bibliografia

* Agnolin, F. History of Cenozoic Mammals from South America: A New Model (en anglès). Springer, 2024. ISBN 978-3-031-56266-2.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# Central Obrera Nacional-Sindicalista

La Central Obrera Nacional-Sindicalista va ser un sindicat espanyol creat en 1934 per Falange Española de las JONS. La Central Obrera Nacional-Sindicalista (CONS) es va formar virtualment sense membres, per iniciativa de Ramiro Ledesma Ramos i constituïda per dos antics membres de l'anarquista CNT (Nicasio Álvarez de Sotomayor i Francisco Guillén Salaya) i Manuel Mateo (anteriorment comunista).
Animada la Falange per la subvenció que rebés del partit monàrquic Renovación Española, per donar aspectes de realitat al seu caràcter nacional-sindicalista, van decidir dedicar part d'aquesta quantitat per a subvencionar-la dotant-la d'una seu central i, posteriorment, finançar la seva propaganda. La CONS va absorbir les restes d'un sindicat de les antigues JONS amb presència en el gremi de conductors de taxis i de cambrers. Posteriorment obririen seus a Valladolid i Saragossa.
La CONS, en la seva propaganda, assumia les *reividicaciones dels sindicats de classe UGT i l'anarquista CNT, argumentant que només es diferenciava d'aquests pel seu caràcter nacionalista; arribant a alinear-se amb la CNT en els enfrontaments que mantingués aquesta amb altres sindicats de caràcter groc, principalment amb els Sindicats Lliures Carlins.
Animats per la propaganda, es van apropar a la seva seu nombrosos treballadors en atur als quals se'ls expedia certificats de treball falsos. El 3 de setembre de 1934 prop d'un miler de treballadors es van dirigir als seus supòsits posats en diferents talls d'obres públiques amb aquests falsos certificats. Una vegada allí es van crear disturbis i varis d'aquests aturats van resultar ferits. Produït l'incident, la UGT va pressionar per boicotejar a la central que va quedar aïllada sense activitat aparent.
També es va fracassar en el va intentar d'implantar la CONS en províncies, en part pel rebuig i l'hostilitat dels sindicats de classe. La CONS va servir solament per demostrar que el moviment nacional-sindicalista posseïa uns sindicats petits, encara que fos més en teoria que en la pràctica.
Un altre intent sindical de FE de las JONS, la Confederació d'Empleats Nacionals, també va fracassar.
En 1940 la CONS va ser, per ordre governativa, dissolta i integrada en l'Organització Sindical Espanyola, el sindicat vertical oficial franquista.
En l'actualitat la Unión Nacional de Trabajadores, fundada el gener de 1978, es considera successora de la CONS original.

## Referències

* ↑ «Central obrera Nacional-Sindicalista». Arxivat de l'original el 2010-09-24. [Consulta: 1r maig 2012].
* ↑ El Sol, 4-5 de setembre de 1934. A Payne. Pg. 218

## Bibliografia

* Payne Stanley G. Franco y José Antonio. El extraño caso del fascismo español, Editorial Planeta, Barcelona 1997. Pgs. 216-218. ISBN 84-08-02286-5
# Presó de Pollsmoor

La Presó de Pollsmoor, oficialment Presó de Màxima Seguretat de Pollsmoor, és una presó situada al suburbi de Tokai a Ciutat del Cap, Sud-àfrica.
Aquest indret és conegut principalment per haver allotjat durant un temps a Nelson Mandela. L'activista anti-apartheid més conegut va dir de la presó de Pollsmoor que va fer-li entendre per primera vegada la "pertorbadora frase d'Oscar Wilde relativa a la carpa blava que els presos anomenen cel"."
Pollsmoor és la Presó de Màxima Seguretat amb menys opcions de fugida. Molts dels criminals més perillosos de Sud-àfrica són confinats en aquesta presó. La presó té un total de 1.278 empleats i capacitat per acomodar 4.336 interns, tot i que la població actual del centre es troba al voltant dels 7.000 habitants (nombre que fluctua diàriament).
Marlene Lehnberg, conegut com l'Assassí de les Tisores, va complir la seva sentència a Pollsmoor, tot i que va aconseguir la llibertat condicional el 1986. Walter Sisulu i Ahmed Kathrada, dos importants líders anti-apartheid, també van passar una temporada aquí. Alan Boesak va complir la seva condemna també a Pollsmoor quan va ser condemnat per frau el 2000.

## Estructura de la presó

Des del seu establiment el 1964, la presó s'ha anat ampliant sistemàticament, motiu pel qual actualment actualment són cinc centres diferenciats:
* El Centre d'Admissions; dona servei als tribunals de la Península del Cap (Ciutat del Cap, Mitchell's Plain, Somerset West i Wynberg).
* La Presó mòdul A integra els presos en espera de sentència, així com als menors d'edat d'entre 14 i 17 anys.
* La Presó mòdul B acull als presos adults mascles.
* La Presó mòdul C inclou els adults mascles amb sentències menors als 12 mesos, aquells que poden sortir a l'exterior, així com els que estan a punt de complir la sentència.
* La Presó de Dones integra totes les dones recluses, així com infants menors de 2 anys que viuen amb les seves mares.

## Referències

* ↑ Nelson Mandela: El largo camino hacia la libertad (2014),Prisa Ediciones, Barcelona pàg. 531.
# Oxycera

Oxycera és un gènere de dípters braquícers de la familia Stratiomyidae.

## Taxonomia

* O. analis Wiedemann En Meigen, 1822
* O. centralis Loew, 1863
* O. daliensis Li & D. Yang, 2010
* O. Dives Loew, 1845
* O. fallenii Staeger, 1844
* O. flava (Lindner, 1938)
* O. germanica (Szilády, 1932)
* O. grancanariensis Frey, 1936
* O. grata Loew, 1869
* O. leonina (Panzer, 1798)
* O. limbata Loew, 1862
* O. locuples Loew, 1857
* O. lyrifera (Szilády, 1941)
* O. marginata Loew, 1859
* O. meigenii Staeger, 1844
* O. morrisii Curtis, 1833
* O. muscaria (Fabricius, 1794)
* O. nigricornis Olivier, 1811
* O. pardalina Meigen, 1822
* O. pseudoamoena Dusek & Rozkosny, 1974
* O. pygmaea (Fallén, 1817)
* O. rara (Scopoli, 1763)
* O. stigmosa (Kertész, 1916)
* O. terminata Meigen, 1822
* O. trilineata (Linnaeus, 1767)
* O. varipes Loew En Heyden, 1870

## Vegeu també

* Entomologia forense
* Vermicompostatge
* Compostatge
* Teràpia larval

## Referències

* ↑ «Fauna Europaea Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine.». European Commission. [Consulta: 5 gener 2012].
* ↑ {{{títol}}}. ISBN 1-899935-04-5.
# Beta del Dofí

Beta del Dofí (β Delphini) és un estel binari de la constel·lació del Dofí, el més brillant de la constel·lació amb magnitud aparent +3,63. El component A, el principal, s'anomena Rotanev, que també és el nom tradicional del sistema. El curiós nom de Rotanev va aparèixer per primera vegada en el Catàleg d'estels de Palerm de 1814, sense cap explicació sobre aquest tema. Posteriorment, l'astrònom Thomas Webb va descobrir que el nom va ser encunyat per l'ajudant de l'astrònom Giuseppe Piazzi, Niccolo Cacciatore, qui va invertir el seu cognom llatinitzat Venator, convertint-lo en Rotanev.
Beta del Dofí és una binària espectroscòpica amb els seus dos components, de magnituds +4,0 i +4,9, separades uns 0,65 segons d'arc. Molt similars les dues, són subgegants blanc-grogues de tipus espectral F5IV i 6500 K de temperatura; Beta del Dofí A (Rotanev) és 18 vegades més lluminosa que el Sol, mentre que Beta del Dofí B és només 8 vegades més lluminosa que el nostre estel. La velocitat de rotació d'una —o d'ambdues— estrelles és modesta, 40 km/s. D'altra banda, Beta del Dofí mostra peculiaritats en la seva composició química —específicament en el cas de l'estronci— com a conseqüència de l'enfonsament o ascens de les diferents classes d'àtoms. No obstant això, la abundància de ferro és relativament corrent. El sistema es troba a 97 anys llum del Sistema Solar.
La separació mitjana entre les dues components de Beta del Dofí és de 13 ua, encara que l'excentricitat de l'òrbita fa que aquesta variï entre 8 i 18 ua al llarg del període orbital de 26,7 anys. L'apoapsi —màxima separació— va tenir lloc el 2002. Així mateix, hi ha altres tres estels de poca magnitud que visualment apareixen al costat de Beta del Dofí, però no formen part del sistema estel·lar.

## Referències

* ↑ Olin J. Eggen «Space-velocity vectors for 3483 stars with proper motion and radial velocity». Royal Observatory Bulletin, 1962, pàg. 79.
* ↑ Michael W. McElwain «Characterization of Dusty Debris Disks: The IRAS and Hipparcos Catalogs» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 10-05-2007, pàg. 1556-1571. DOI: 10.1086/509912.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 «Automated spectroscopic abundances of A and F-type stars using echelle spectrographs II. Abundances of 140 A-F stars from ELODIE and CORALIE» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2003, pàg. 1121–1135. DOI: 10.1051/0004-6361:20021711.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Ca II HK emission in rapidly rotating stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 1-2009, pàg. 1099–1107. DOI: 10.1051/0004-6361:200810377.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Beta Delphini (SIMBAD)
* ↑ Rotanev (The Fixed Stars)
* 1 2 Rotanev (Stars, Jim Kaler)
# Licaphrium

Licaphrium és un gènere extint de mamífers litopterns de la família dels proterotèrids que visqueren a Sud-amèrica durant el Miocè inferior, fa entre 16,3 i 17,5 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província argentina de Santa Cruz. Eren animals herbívors i veloços amb un aspecte que hauria pogut recordar els cavalls. Es calcula que devien pesar entre 18 i 24 kg. Possiblement eren caçats per depredadors com Acrocyon. El nom genèric Licaphrium significa ‘penya-segat aspre’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Licaphrium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ Dingus, 2018, «Glossary of Genera».
* ↑ Vizcaíno et al., 2024, «Paleoecology».
* ↑ Palmer, 1904, p. 375.

## Bibliografia

* Dingus, L. King of the Dinosaur Hunters: The Life of John Bell Hatcher and the Discoveries that Shaped Paleontology (en anglès). Simon & Schuster, 2018. ISBN 9781681779300.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
* Vizcaíno, S. F.; Bargo, M. S.; Cassini, G. H.; Toledo, N.; De Iuliis, G Vertebrate Paleobiology: A Form and Function Approach (en anglès), 2024. ISBN 9780253070487.
# Cascades de Düden

Les cascades de Düden són un grup de cascades a la província d'⁣Antalya, Turquia. Els salts d'aigua, formats per l'aigua de l'estació de reciclatge, es troben 12 km al nord-est d'Antalya. Acaben on les aigües de les cascades inferiors de Düden, que cauen d'un penya-segat rocós directament al mar Mediterrani.
El grup de cascades de Düden consta de dues cascades, les cascades de Düden superior i les cascades de Düden inferiors.

## Sistema càrstic de la cascada de Düdenbaşı

A les marques del quilòmetre 28 i 30 de l'antiga ruta des d'Antalya-Burdur (que passa per la ciutat de Döşemealtı), apareixen dues grans fonts càrstiques. Aquestes fonts, Kırkgözler i Pınarbaşı, es fusionen després d'un curt flux i desapareixen a Bıyıklı Sinkhole. Algunes de les dolines poden empassar un riu o un llac. En aquesta regió, la gran dolina de Suğla (Konya) i la dolina de Bıyıklı produeixen 30 m³. Aquesta quantitat és la producció de les fonts de Kırkgöz i Pınarbaşı a la inundació.
L'aigua, que desapareix a Bıyıklı Sinkhole, viatja 14 km sota terra i torna a sortir a la fossa de Varsak. Després d'una caiguda molt curta, torna a desaparèixer de l'altre extrem. L'aigua que desapareix a Varsak passa sota terra durant 2 km i torna a sortir a Düdenbasi, per la pressió feta per un sifó. L'aigua que cau de Düdenbasi és l'aigua que prové del Complex Hidroelèctric de Kepez.
Un regulador construït davant de l'embut de Bıyıklı dirigeix les aigües de Kırkgözler i Pınarbaşı cap a un canal cap a la central hidroelèctrica de Kepez, on una canonada de pressió la porta a un embut d'equilibri i la deixa caure sobre les turbines de la planta.
L'aigua de la unitat de descàrrega de la planta torna a portar a Düdenbaşı per un llarg canal, on forma a fer cascades artificials. A partir d'aquí la quantitat d'aigua és la d'un gran riu. Set rases de reg distribueixen l'aigua a la terra al nord-est d'Antalya.
Després de Düdenbasi, les aigües de Düdençay se separen en una sèrie de rierols i finalment, a l'est d'Antalya, fa una cascada 40 m des d'una plataforma cap al Mediterrani. Un parc envolta aquestes cascades. Es poden veure des del mar fent un viatge en vaixell des del port de iots d'Antalya.

## Referències

* ↑ «Upper Düden Waterfalls in Antalya, August 2017». Independent Travellers. independent-travellers.com. [Consulta: 17 maig 2018].
# Anna Oliver i Borràs

Anna Oliver i Borràs (Carcaixent, 31 de maig de 1972) és una advocada i activista cultural valenciana. És presidenta d'Acció Cultural del País Valencià d'ençà de 2020 i de la Federació Llull des de l'any 2022.
És llicenciada en Dret per la Universitat de València. És advocada en exercici des de l'any 1996. Fou tècnica del Casal Jaume I – Grup Arrels de Carcaixent i assessora jurídica d'Acció Cultural del País Valencià. Ha col·laborat amb el Fòrum per la Memòria del País Valencià. És membre fundadora de l'Associació de Dones Juristes d'Alzira, i una de les impulsores del projecte Sòriques, que aglutina a diferents associacions feministes. Des de fa anys ha participat en xerrades, tallers i activitats dirigides a la prevenció de la violència de gènere, especialment entre la gent més jove.

## Referències

* ↑ «Anna Oliver relleva Joan Francesc Mira al capdavant d'ACPV». Vilaweb, 01-03-2020.
* ↑ «Front comú de la Federació Llull per a defensar el català a l'escola i exigir unitat». Vilaweb, 14-05-2022.
* ↑ «Anna Oliver és elegida nova presidenta de la Federació Llull i pren el relleu de Jordi Cuixart» (en catalan), 14-05-2022. [Consulta: 27 juny 2023].

## Enllaços externs

* Anna Oliver i Borràs
# Narcís Martí i Filosia

Narcís Martí i Filosia (Palafrugell, 15 de setembre del 1945) és un exfutbolista català del FC Barcelona.

## Trajectòria esportiva

Es formà al FC Palafrugell, passant més tard al futbol base del Barça, al juvenil, l'amateur i al CD Comtal. Martí Filosia arribà al primer equip el 1966 i hi romangué fins al 1975. Jugà al costat d'homes com Johan Cruyff, Salvador Sadurní, Hugo Sotil, Carles Rexach i Asensi. Centrecampista ofensiu de depurada tècnica, la seva fredor sobre el camp suscità sempre la controvèrsia entre els seus admiradors i els seus detractors.
Debutà amb el Barça el 16 d'octubre de 1966 amb l'entrenador Roque Olsen en el derbi enfront del RCD Espanyol a l'estadi de Sarrià. El Barça guanyà per 0 a 2 i Filosia disputà els 90 minuts. El seu darrer partit fou quasi nou anys després, el 6 d'abril de 1975 a Vigo enfront del Celta de Vigo amb victòria per 0 a 1. La seva millor temporada fou la 1970-71 amb l'entrenador anglès Vic Buckingham on disputà 29 partits de lliga. En total disputà 214 partits oficials amb el club. Guanyà la lliga de la temporada 1973-74, tot i que no era titular habitual. Acabà la seva carrera a la UE Sant Andreu.
El seu sogre Lluís Bonal i Salavert també fou futbolista.

## Palmarès

* 1 Copa de Fires: 1971-1972.
* 1 Lliga: 1973-1974.
* 2 Copes: 1967-1968 i 1970-1971.
* Subcampió de la Recopa d'Europa: 1968-1969.

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# EGSY8p7

EGSY8p7 (EGSY-2008532660) és una galàxia distant, identificada el juliol del 2015 com a l'objecte més distant de la Terra conegut en l'Univers, fins al descobriment de la galàxia GN-z11 el 2016. EGSY8p7 es troba a uns 13.2 mil milions d'anys llum de la Terra, té un desplaçament cap al roig espectroscòpic de z=8.68, i la seva llum ens permet observar tal com era 570 milions d'anys després del big-bang. EGSY8p7 fou descoberta amb l'ajut dels telescopis espacials Hubble i Spitzer. La distància entre EGSY8p7 i la Terra fou calculada detectant les emissions Lyman-alfa de la galàxia, que són bàsicament gas hidrogen escalfat per la radiació ultraviolada de les estrelles joves. A més, EGSY8p7 és l'objecte astronòmic més distant on s'han trobat emissions Lyman-alfa. S'ha obervat que la llum de EGSY8p7 està corvada per la influència gravitatòria d'altres objectes massius, creant un fenomen conegut com a lent gravitatòria. Sense la presència d'aquest fenomen, es creu que EGSY8p7 no podria haver estat descoberta. EGSY8p7 és el segon objecte astronòmic més distant de la Terra conegut en l'actualitat.

## Referències

* 1 2 3 4 Rychard Bouwens «Ly α EMISSION FROM A LUMINOUS z = 8.68 GALAXY: IMPLICATIONS FOR GALAXIES AS TRACERS OF COSMIC REIONIZATION» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1, 28-08-2015, pàg. 12. DOI: 10.1088/2041-8205/810/1/L12.
* 1 2 Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 «Huffington Post: The Farthest Object in the Universe» (en anglès).
* ↑ «Space.com: Ancient Galaxy Is Most Distant Ever Found» (en anglès).
* 1 2 «Sci-News: Astronomers Fins Most Distant Galaxy» (en anglès).
* 1 2 «W.M. Keck Observatory-New Record: Keck Observatory Measures Most Distant Galaxy» (en anglès). Arxivat de l'original el 2015-08-15.
* ↑ «Caltech: Farthest Galaxy Detected» (en anglès).
# GW151226

GW151226 és un senyal d'ona gravitacional detectada per l'observatori de LIGO el 25 de desembre de 2015 temps local (26 desembre 2015 UTC). El 15 de juny de 2016, les col·laboracions el LIGO i VIRGO van anunciar que havien verificat el senyal, fent-lo el segon senyal, després de GW150914, que havia estat anunciat quatre mesos abans del mateix any.

## Detecció de l'esdeveniment

El senyal va ser detectat per LIGO a les 03:38:53 UTC, primer el detector a Hanford que el va rebre 1.1 mil·lisegons abans que el detector Livingston (donat que l'eix entre el dos detectors no estava paral·lel al front d'ona); va ser identificat per una recerca de baixa latència dins 70 segons de la seva arribada als detectors.

## Origen astrofísic

L'anàlisi va indicar el senyal resultat de la coalescència de dos forats negres amb 14.2+8.3−3.7 i 7.5+2.3−2.3 cops la massa del Sol, a una distància de 440+180−190 megaparsecs (1.4 mil milions d'anys llum) de la Terra. El forat negre resultant de la fusió tenia 20.8+6.1−1.7 masses solars, havent radiant l'equivalent a una massa solar. En les dues fusions de forats negres analitzades fins llavors, la massa convertida a ones gravitacionals era més o menys 4.6% del total inicial.
En aquesta segona detecció, els científics de les col·laboracions científiques LIGO i Virgo van determinar que com a mínim un del forats negres inicials girava a més de 20% de la velocitat màxima de rotació permesa per la relativitat general. El forat negre final girava a 0.74+0.06−0.06 cops el seu moment angular possible màxim. Els forats negres eren més petits que en el primer esdeveniment de detecció, el qual va dirigir a diferents temps per les òrbites finals i va permetre LIGO veure més de les etapes finals abans els forats negres es fusionessin —55 cicles (27 òrbites) en un segon, amb la freqüència que augmenta de 35 a 450 Hz, en comparació amb només deu cicles en 0.2 segon en el primer esdeveniment.
La ubicació en el cel és poc precisa. El senyal va ser vist primer per Livingston amb un retard de 1.1 ms a LIGO Hanford.

## Implicacions

L' esdeveniment GW151226 suggereix que hi ha una població gran de forats negres binaris en l'Univers que produeixen fusions freqüents.
L'ona gravitacional mesurada és completament compatible amb les prediccions de la relativitat general per camps gravitatoris forts. Les prediccions de camp fort de la teoria no havien estat directament provat abans dels dos esdeveniments de LIGO. La relativitat general va passar aquesta severa prova per segon cop.

## Referències

* 1 2 3 4 5 LIGO Scientific Collaboration and Virgo Collaboration; Abbott, B. P.; Abbott, R.; Abbott, T. D.; Abernathy, M. R. «GW151226: Observation of Gravitational Waves from a 22-Solar-Mass Binary Black Hole Coalescence». Physical Review Letters, 116, 24, 15-06-2016, pàg. 241103. DOI: 10.1103/PhysRevLett.116.241103.
* 1 2 «LIGO detects second black-hole merger - physicsworld.com» (en anglès). [Consulta: 21 octubre 2017].
* ↑ Ball, Philip «Focus: LIGO Bags Another Black Hole Merger» (en anglès). Physics, 9, 15-06-2016.