OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# U d'Andròmeda

U d'Andròmeda (U Andromedae) és una estrella variable a la constel·lació d'Andròmeda, a una distància aproximada de 2.200 anys llum. És una estrella de tipus espectral M6e i es classifica com a variable Mira.
U d'Andròmeda és la designació variable d'aquesta estrella. La seva brillantor varia en diverses magnituds amb un període mitjà de 347,7 dies, tot i que la longitud exacta de cada cicle és una mica variable. De la mateixa manera, la magnitud de cada màxim i mínim varia. La magnitud aparent mitjana és d'11,6, amb una magnitud màxima mitjana de 9,9. Els màxims més brillants registrats són a la magnitud 9,0 i els mínims més dèbils a la magnitud 15,0. La pujada a la brillantor màxima és més ràpida que la caiguda a la mínima, ocupant de mitjana el 40% del període.
La gran amplitud, llarg període i forma de la corba de llum fan que U d'Andròmeda es classifique com a variable Mira, un tipus d'estrella de la branca asimptòtica de les gegants (AGB) polsant. La seua variabilitat va ser observada per primera vegada per Thomas D. Anderson durant el 1894 i el 1895. Les estrelles AGB han esgotat tant l'hidrogen com l'heli en els seus nuclis i no són prou massives per fusionar carboni i oxigen, de manera que fusionen erròniament closques d'heli i d'hidrogen fora del nucli.

## Referències

* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Schuyler D. Van Dyk. Pàgina: -1. Llengua del terme, de l'obra o del nom: rus. Data de publicació: juny 2003.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ «Long-period High-amplitude Red Variables in the KELT Survey». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 4-2020, pàg. 15. DOI: 10.3847/1538-4365/AB6BDB.
* ↑ Afirmat a: General Catalogue of Stellar Radial Velocities. Indicat a la font segons: SIMBAD. Editorial: Carnegie Institution for Science. Data de publicació: 1953. Autor: Ralph Elmer Wilson.
* ↑ Clayton, M. L.; Feast, M. W. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 146, 4, 1969, pàg. 411–421. Bibcode: 1969MNRAS.146..411C. DOI: 10.1093/mnras/146.4.411 [Consulta: free].
* 1 2 U And, database entry, Combined General Catalog of Variable Stars (GCVS4.2, 2004 Ed.), N. N. Samus, O. V. Durlevich, et al., CDS ID II/250.
* ↑ «U Andromedae». The International Variable Star Index. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ Anderson, Thomas D. Astronomische Nachrichten, 139, 1895, pàg. 117. Bibcode: 1895AN....139Q.117A.
* ↑ Chandler, S. C. The Astronomical Journal, 16, 1896, pàg. 145. Bibcode: 1896AJ.....16..145C. DOI: 10.1086/102484.
* ↑ Woźniak, P. R.; Williams, S. J.; Vestrand, W. T.; Gupta, V. The Astronomical Journal, 128, 6, 2004, pàg. 2965. Bibcode: 2004AJ....128.2965W. DOI: 10.1086/425526.
# Gao Rou

Gao Rou :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 高柔 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 高柔 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Gao (高).
Gao Rou (174 - 263 EC), nom estilitzat Wenhui (文惠), va ser un ministre del període dels Tres Regnes de la història xinesa. Era el cosí menor de Gao Gan. Gao Rou va ser conegut com el Ministre d'Afers Interiors de Wei. Quan Sima Yi es va aixecar en revolta, es convertí en el Gran General substituint a Cao Shuang i va ocupar el seu campament.

## Referències

* ↑ ([景元四年]秋九月，太尉高柔薨。) Sanguozhi vol. 4.
* ↑ (景元四年，年九十薨，謚曰元侯。) Sanguozhi vol. 24.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
# Anadolu Hisari

Anadolu Hisarı (també Anadoluhisari; altres noms: Güzeldje Hisar, Yenidje, Yeni Hisar i Akča Hisar) és una fortalesa de Turquia, a Istanbul, a la riba asiàtica del Bòsfor. Dona nom a un barri. La seva altura era de 25 metres, cosa que la feia un bon lloc d'observació. Les muralles formen un pentàgon irregular i la torre és quadrada.
Fou construïda per Baiazet I el 1394 per tallar les comunicacions entre Constantinoble i la mar Negra. Ocupa una superfície de 7.000 m2 i es troba a 660 metres de l'estret del Bòsfor, prop del rierol Göksu (clàssic Aretos), un lloc popular d'esbarjo modernament anomenat "Aigües Dolces d'Europa". Abans de la batalla de Varna, el 10 de novembre de 1444, les tropes otomanes van creuar per aquest punt cap a Europa.
El 1451-1452 Mehmet II va construir una altra fortalesa al nord, a la part oposada, Rumeli Hisari, i va millorar Anadolu Hisari amb una muralla de dos metres a l'entorn, i tres torres. Després de la conquesta de Constantinoble el 1453 semblava que ja no seria més necessària i es va dedicar a presó, fins que els atacs del cosacs la van fer altre cop útil i Murat IV (1623-1640) va haver de construir dues fortaleses més: Rumili Kawagi i Anadolu Kawagi.
Després fou abandonada durant anys i restaurada el 1928 i altre cop el 1991-1993. Es conserva una part de la vil·la construïda per Amudjazade Husayn Pasha vers el 1695, un dels pocs exemplars d'arquitectura civil otomana.

## Referències

* Museu d'arquitectura (en turc) Arxivat 2006-01-18 a Wayback Machine..
* Arquitectura otomana (en turc) Arxivat 2004-12-03 a Wayback Machine..
# Paolo Magretti

Paolo Magretti (Milà, 15 de novembre de 1854 - Paderno Dugnano, 31 d'agost de 1913) va ser un ciclista italià que va córrer durant els anys 70 del segle xix. Fou el primer vencedor de la Milà-Torí, la cursa ciclista italiana més antiga, a una velocitat mitjana de 13,3 km/h i per davant de Carlo Ricci B. Balbiani. A part de la seva faceta com a esportista, Magretti va ser un reconegut entomòleg especialitzat en l'estudi dels himenòpters i va ser responsable d'exposicions al Museu d'Història Natural de Milà.

## Referències

* ↑ «MAGRETTI, Paolo» (en italià). Treccani. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ Paolo Magretti, studioso della natura e pioniere della bicicletta (en italià). Ajuntament de Paderno Dugnano, 2012.
* ↑ Paolo Magretti : naturalista ed entomologo (en italià). Citta di Paderno Dugnano, 2006.

## Enllaços externs

* Fitxa i biografia de Paolo Magretti a sitiodeciclismo.net
# Comafreda (Escorca)

Comafreda és una possessió mallorquina situada en el terme municipal d'Escorca.

## Situació

Ocupa una vall drenada pel torrent de Comafreda, closa al nord per les elevacions del Puig d'en Galileu (1.185 m), sa Mola (1.159 m) i sa Moleta (846 m). Al sud hi ha els cims del Puig de Maçanella (1.348 m) i es Frontó (1.055 m). Amb més de 1.300 mm anuals forma part de la zona més plujosa de Mallorca. La situació dins una alta vall encerclada de muntanyes en determina un clima fred a l'hivern, que és a la rel del nom.

## Història

Segons Rafel Juan va ser una terra vinculada a l'alqueria de Puig Ferrer dels Escofet. El 1270 Saurina Escofet n'era propietària. El 1378 Romeu Escofet va vendre la propietat a Galzeran Malferit de Caimari, posseïdor de l'alqueria de Lluc. Confrontava amb Lluc, amb la Mola d'Escorca,amb Almallutx, amb les muntanyes de Maçanella, amb l'alqueria de Caimari, amb la de Benimala (Binibona), amb la resta de Puig Ferrer. El 1660 pertanyia al senyor Jordi Abrí-Descatlar i, afectada pel bandolerisme, no tenia bestiar ni mobles a les cases, i feia 100 lliures anuals de renda. El 1685 estava valorada en 2.100 lliures. El 1863 pertanyia al marquès del Palmer i disposava de 1.477 hectàrees, essent la propietat més gran del terme d'Escorca.

## Llocs d'interès

* Cases de neu del Coll de Comafreda. A la part més elevada del comellar de Comafreda, no gaire lluny del coll des Prat que separa el puig d'en Galileu i el puig de Maçanella hi ha dues cases de neu més. Aquest conjunt de cases de neu en els voltants del puig de Maçanella, més les altres tres que es troben prop del cim, és el més important de la serra. Ambdues estructures es coneixen amb el mateix nom: casa de neu de n'Oms. La més petita també és coneguda com a casa de neu de la font del comellar de Comafreda o casa de neu petita de la coma del puig Major (de Maçanella). L'altra, situada a pocs metres de la paret d'en Rubí, es coneix també com a casa de neu del porxo del comellar de Comafreda o casa de neu gran de la coma del puig Major (de Maçanella).

## Topònims

Torrent de Comafreda o des Guix, Torrent de sa Coveta, Colls de Comafreda, es Frontó, Coll de sa Línia o de Mancor, es Clots, sa Moleta, sa Criança de Baix, sa Criança de Dalt, Puig de n'Alí, pas de n'Arbona, puig del Grau, sa Regana, Puig Caragoler, Pas des Fil, Cingle des Bosc, Camí de ses Cases de Neu, Avenc d'en Lloatxim, Cases de neu d'en Garireu.

## Enllaços externs

* La ruta de la neu: el Galileu (1.108 m)

## Vegeu també

* Torrent de Comafreda

## Referències

* ↑ Juan i Mestre, Rafel. Escorca. Apuntes para la història del municipio. Palma: Calima Ediciones, 2002.
* ↑ «Comafreda». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 402. ISBN 84-8661702-2.
# C.B.K. Beachcroft

Charles Beachcroft Kay, més conegut com a C.B.K. Beachcroft (Rickmansworth, Hertfordshire, 1870 – Melbourne, Austràlia, 1928) va ser un jugador de criquet anglès, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or en la competició de Criquet a XII com a integrant de l'equip britànic. Beachcroft exercí de capità en aquest partit.
A banda del criquet practicà diversos esports, com el rugbi, la natació, el tir i l'hoquei i fou l'encarregat d'introduir el tennis de taula al comtat de Devon, on s'havia traslladat a finals del segle xix. A patir de 1905 passa a dedicar-se al món de les varietats, la cançó i el teatre, formant la seva pròpia companyia i recorrent el país. El 1921 emigrà a Austràlia, on continuà amb la vida d'artista fins a la seva mort.

## Referències

* 1 2 «Charles Beachcroft Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ Resultat de la final Olímpica
* ↑ Profiles of the British players at the 1900 Olympics
# John Symes

John Symes OBE (Crediton, Devon, 11 de gener de 1879 – Sandford, Devon, 23 de setembre de 1944) va ser un jugador de criquet anglès, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or en la competició de Criquet a XII com a integrant de l'equip britànic.
El 1919 va rebre l'Orde de l'Imperi Britànic pels seus serveis durant la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «John Symes Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ Resultat de la final Olímpica
* ↑ Profiles of the British players at the 1900 Olympics
# William Donne

William Stephens Donne (Wincanton, Somerset, 2 d'abril de 1875 – Castle Cary, 24 de març de 1934) va ser un jugador de criquet anglès, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or en la competició de Criquet a XII com a integrant de l'equip britànic.
El 1902 passà a ser el representant de Somerset a la Rugby Football Union (RFU), entitat que dirigí entre 1924 i 1925. Durant la Primera Guerra Mundial va lluitar al cos d'infanteria lleugera.

## Referències

* ↑ «William Stephens Donne». cricketarchive.co.uk [Consulta: 22 setembre 2015].
* 1 2 «William Donne Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ Resultat de la final Olímpica
* ↑ Profiles of the British players at the 1900 Olympics
# Robert Horne (jugador de criquet)

Robert Horne va ser un jugador de criquet que va competir a finals del segle xix i primers de xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició de Criquet a XII com a integrant de l'equip francès.

## Referències

* ↑ «Robert Horne Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de novembre 2012. [Consulta: 23 setembre 2015].
* ↑ Resultat de la final Olímpica
# Kiptxak

Els kiptxaks foren una de les set tribus dels turcs kamik i després una confederació de tribus. El nom podria derivar de l'antic turc kibčak (desgraciat) o del sagai kipčak (colèric); els kiptxaks s'haurien separat dels kimaks i s'haurien dirigit a terres al nord del petxenegs.
Sembla que progressivament els kimaks i els kiptxaks es van separar, però conservaven la mateixa llengua. Al segle xi van avançar de nord cap a sud, expulsant a les tribus oghuz cap a l'Iran i Anatòlia, i es van apoderar de diverses regions. Apareixen en alguns moments com a veïns i vassalls del xa de Coràsmia. El 1120 apareixen aliats als georgians. Sota la seva direcció es va formar una confederació de tribus. La tribu dominant dels kiptxaks eren els kumans, coneguts a Europa com cumans i a Rússia com a polovtzi (polovtesos) i foren identificats com el conjunt de la confederació kiptxak quan només n'eren una part.
Jordi III de Geòrgia amb el futur emperador Andrònic Comnè el 1173 va marxar per defensar el seu vassall Akhsitan I i recuperar Derbent, que havia caigut en mans dels kiptxaks i va reforçar el domini georgià a la zona.

## Els kiptxaks a Transoxiana

Després de la conquesta mongola al segle xiii, al segle xiv hi havia individuals i petits grups kiptxaks establerts a Transoxiana, però no dominaven territori allí. El 1365 grups de kiptxaks van lluitar dirigits per Sarbugha Jalayir contra els mogols. Van formar part de les tropes de Sarbugha i Adil Shah Jalayir durant la revolta contra Tamerlà (1376-1377). Sembla que aquests grups kiptxaks estaven sotmesos als jalayirs. El 1377 Sarbugha es va sotmetre i Adil Shah fou executat i els kiptxaks no tornen a ser esmentats fins al 1390, quan existia un qoshun (batalló) dirigit per Uthman Bahadur Kiptxak.
Entre els individuals destaquen l'amir Abas Bahadur, fidel personal de Tamerlà, i Khatai Bahadur.

## Referències

* ↑ Minorsky, V. «Khāqānī and Andronicus Comnenus». Bulletin of the School of Oriental and African Studies, University of London, vol. 11, 3, 1945, pàg. 550–578. DOI: 10.1017/S0041977X0007227X. JSTOR: 609336.

## Bibliografia

* R. Grousset, l'Empire des steppes, París 1952
* The rise and rule of Tamerlane, B. F. Manz

## Vegeu també

* Kanat Kiptxak, kanat mongol que va agafar el nom d'aquesta antiga confederació turca
# Ramón Rodríguez Jiménez

Ramón Rodríguez Jiménez (Palma, 13 de setembre de 1999), més conegut com a Monchu, és un futbolista mallorquí que juga com a migcampista a l'Aris FC de la Primera Divisió de Grècia.

## Trajectòria

Monchu va ingressar a les categories inferiors del FC Barcelona el 2012 procedent del RCD Mallorca. Després de progressar pels diferents equips del club, va fer el seu debut com a sènior amb el Futbol Club Barcelona B el 15 de desembre de 2017, entrant a la segona meitat per Oriol Busquets en una derrota per 1-3 davant el Cadis CF en el campionat de Segona Divisió.
El 8 d'agost de 2020 va debutar amb el primer equip després de substituir Antoine Griezmann en el minut 84 en una victòria per 3-1 davant la SSC Napoli en la tornada dels vuitens de final de la Lliga de Campions de la UEFA.
Mes i mig després d'aquest partit va ser cedit amb opció de compra al Girona FC fins al 30 de juny de 2021. Després de la cessió va tornar al conjunt blaugrana per acabar marxant dies després al Granada CF a canvi d'un 50% d'una futura venda, així com una opció de recompra i un dret de tempteig. Es va estrenar el 16 d'agost davant el Vila-real CF i, a més de ser el seu primer partit amb el conjunt granadí, va ser el seu debut en Primera Divisió.
L'1 de febrer de 2022, Monchu fou cedit al Reial Valladolid de segona divisió, per la resta de la temporada.

## Palmarès

FC Barcelona
* Lliga Juvenil de la UEFA: 2017–18

## Referències

* ↑ «Monchu, pelotero de buena cuna». Mundo Deportivo, 09-04-2013. [Consulta: 24 desembre 2017].
* ↑ «Séptima para un Cádiz incansable que duerme líder». Marca, 15-12-2017. [Consulta: 24 desembre 2017].
* ↑ «Monchu, el tercer debutante de la temporada». FC Barcelona, 09-08-2020. [Consulta: 9 agost 2020].
* ↑ «Crónica Barcelona - Nápoles 3-1 (Global: 4-2): A Lisboa por la puerta grande». UEFA, 08-08-2020. [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ «Acuerdo con el Girona para la cesión de Monchu». FC Barcelona, 22-09-2020. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ «Monchu jugará en el Granada». FC Barcelona, 16-07-2021. [Consulta: 16 juliol 2021].
* ↑ «Milla ya ejerce de líder en el Granada». Marca, 16-08-2021. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «Monchu jugará cedido en el Real Valladolid» (en castellà). Granada CF, 01-02-2022. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «Chelsea 0–3 Barcelona». UEFA.com. [Consulta: 13 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Ramón Rodríguez Jiménez al web del Real Valladolid (castellà)
* Monchu a BDFutbol
* Monchu, Fitxa a Soccerway
# Joseph Sieff

Joseph Edward Sieff, també conegut com Teddy Sieff, (28 de novembre de 1905 - 4 de novembre de 1982) va ser un empresari i activista polític sionista anglès. Va ser president de l'empresa de comerç minorista Marks & Spencer (M&S) i vicepresident honorari de la Federació Sionista Britànica.
Sieff va treballar a M&S durant gran part de la seva trajectòria, igual que el seu germà Israel Sieff. El 1967 va succeir a Israel com a president i va exercir en el càrrec fins al 1972, moment en el qual va ser reemplaçat pel fill d'Israel, Marcus Sieff.
El 1973, Teddy Sieff va sobreviure a un intent d'assassinat del Front Popular per a l'Alliberament de Palestina. El 30 de desembre, un dels seus militants, Ilich Ramírez Sánchez, també conegut com a Carlos «el Xacal», es va presentar a casa seva, situada a Queen's Grove, en el districte de St John's Wood de Ciutat de Westminster a Londres, i va ordenar a la minyona que el portés davant de Sieff. L'empresari es trobava en aquell moment a la cambra de bany, fent-se una banyera, quan Carlos li va disparar una bala amb la seva pistola Tokarev de 7,62 mm, que va rebotar en Sieff just entre el nas i el llavi superior i el va deixar inconscient; aleshores l'arma es va bloquejar i Carlos va fugir. L'intent d'assassinat es representa a la pel·lícula de 2010, Carlos amb un actor que interpreta a Sieff. Les imatges d'arxiu d'una entrevista amb la víctima també s'inclouen a l'obra cinematogràfica.
Sieff va tenir dues filles del primer matrimoni, que va finalitzar l'any 1951 amb la mort de la seva cònjuge. Posteriorment, en segones núpcies, va tenir un fill i una filla amb la Louis, que va sobreviure a la mort de Sieff.

## Referències

* 1 2 Andrew, Christopher. The Defence of the Realm (en anglès). Penguin, 2009, p. 616. ISBN 978-0-14-102330-4.
* ↑ «Joseph Edward Sieff, 1982» (en anglès). England and Wales Death Registration Index 1837-2007. FamilySearch, 22-10-2021. [Consulta: 28 octubre 2024].
* 1 2 «Joseph Edward Sieff, 76» (en anglès). The Passaic Herald-News, 05-11-1982. [Consulta: 28 octubre 2024].
* ↑ Smink, Veronica «"Carlos el Chacal": cómo llegó un venezolano a convertirse en uno de los militantes palestinos más temidos del mundo» (en castellà). BBC News, 13-03-2017 [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ «M&S Marks in time: people: founders and family» (en anglès). MarkAndSpencer.com. [Consulta: 29 octubre 2024].
# Barbara Nash

Barbara Nash (1903 – ?) va ser una nedadora sud-africana que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar els 100 i 300 metres lliures del programa de natació. Quedà eliminada en semifinals en ambdues proves.

## Referències

* ↑ «Barbara Nash Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 8 juliol 2017].
# Vil·la romana del Palmerar

La vila romana del Palmerar és un habitatge senyorial del segle IV que es trobava al Portus Illicitanus, al terme municipal de Santa Pola (Baix Vinalopó, País Valencià).
Aquest habitatge disposava d'un gran pati amb peristil, envoltat per un corredor pavimentat amb mosaics. Els mosaics estan realitzats amb tessel·les de pedra calcària d'un centímetre. La decoració la componen una sèrie de motius geomètrics a base de greques negres sobre fons blanc, composicions en voga al segle IV i nusos de Salomó senzills dobles en color roig, negre, ocre, blanc i motius florals.
Es tracta d'una vila de luxe, un model de construcció que respon a les preferències de la classe aristocràtica terratinent per a les seues residències privades, durant el Baix Imperi.
Els materials extrets en l'excavació situen la mansió a principis del segle IV d. C. Les monedes ofereixen una datació a partir del 321.
El conjunt arqueològic descrit no es va erigir sobre terreny verge, sinó que es va assentar sobre construccions precedents, concretament dels segles I i II d. C.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Vila romana del Palmerar». Mestre a casa. [Consulta: 20 juny 2020].
Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Salaspils

Salaspils (en alemany: Kirchholm) és un poble centre administratiu del municipi de Salaspils, al nord-oest de Letònia i localitzat a la riba nord del riu Daugava a 18 km. de la ciutat de Riga.

## Història

Salaspils és un dels assentaments més antics de Letònia. Les excavacions arqueològiques de 1964-197-(durant la construcció de Riga HES- en antics assentaments, cementiris i monticles de castells donen evidència d'una població molt densa de la regió. En aquest moment, restes dels caçadors de rens de 11.000 anys d'antiguitat han estat trobats -l'assentament més antic conegut humà en tota Letònia- i 3.500 anys d'antiguitat de restes de caçadors bàltics, enterrats als troncs buidats de roure. Hi ha evidència que livonians i bàltics van construir fortaleses en pujols de la regió.
A la fi del segle xii, els croats i els comerciants alemanys van viatjar fins al riu Daugava, i hi va haver un establiment de missioners entre els assentaments livonians. Un important centre livionià al Daugava, la petita illa Mārtiņsala (alemany: Kircholm) tenia una església cristiana ja el 1186. Així va començar la cristianització i la subjecció gradual de les tribus locals de livonians. El 1206, a les primeres fases de la Croada Livoniana, el cacic livonià Ako va organitzar la primera revolta contra els croats alemanys on va ser derrotat.
Durant la Primera Guerra Mundial, la línia del front va ser a Salaspils durant dos anys, i molts dels edificis i granges, especialment al llarg del riu, van ser destruïts. A la dècada de 1950 i començaments de 1960, diverses empreses industrials i institucions governamentals es van establir a Salaspils, com la planta nuclear i quatre branques de l'Acadèmia de Ciències de Letònia. Els grans blocs de cases de diversos pisos van allotjar a treballadors de la planta d'energia, molts dels quals eren russos.

## Referències

* ↑ Riley-Smith, Jonathan. The Crusades: A History. Continuum International Publishing Group, 2005, p. 161. ISBN 0-8264-7269-9.

## Vegeu també

* Localitats de Letònia
* Camp de concentració de Salaspils