OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arturo Arellano Fontán

Arturo Arellano Fontán (mort el 17 de novembre de 1936) va ser un militar espanyol que va combatre en la Guerra Civil Espanyola.
Al començament de la contesa era capità retirat, i després va passar a integrar-se en el Cinquè Regiment. A la tardor de 1936 va ser posat al comandament de l'acabada de crear 4a Brigada Mixta. Fins a aquest moment havia estat al comandament d'un batalló del Cinquè Regiment. Al novembre la 4a BM va ser enviada al front de Madrid, on ràpidament va intervenir en combat en la Batalla de la Ciutat Universitària. Durant aquests combats va morir Arellano, i fou substituït pel tinent coronel Carlos Romero Giménez.

## Notes

* ↑ Generalment, apareix citat erròniament com a Eutiquiano Arellano.

## Referències

* 1 2 Carlos Engel Masoliver (1999). Historia de Las Brigadas Mixtas Del Ejército Popular de la República, Almena Ediciones, pàg. 12
* ↑ Jorge Martínez Reverte (2004). La Batalla de Madrid, Ed. Crítica, pàg. 93
* ↑ Octavio Ruiz Manjón-Cabeza (1990). Historia general de España y América. Volum 17, Madrid: Edicions Rialp, pàg. 399
# Terrisseres trashumants de Fuerteventura

Les terrisseres transhumants de Fuerteventura són les dones que es dedicaven a la terrissa, conegudes com a loceras, transportaven els seus estris d'un poble a un altre d'aquesta illa, i fabricaven les peces per encàrrec directe allí on es trobaren.

## Història

A Canàries, quasi tots els focus terrissaires es formaren per reunió de diferents famílies, moltes voltes emparentades entre si, que s'assentaven en un barri amb més o menys tradició terrissaire, per cobrir així les necessitats de l'entorn. A Fuerteventura i La Palma, potser per ser més petits els poblats i majors les distàncies entre si, hi hagué durant segles un fenomen paral·lel al pasturatge: les terrisseres transhumants.
Per la delicadesa de la mercaderia i l'escassetat de mitjans de transport (el manteniment del qual, d'altra banda, no s'hagueren pogut permetre aquestes humils artesanes), les terrisseres es desplaçaven d'un mas al següent, armant les barreres en cada parada i creant les peces per encàrrec directe.

## Terrisseres del s. XX

Entre les mestres transhumants del s. XX, a l'illa de Fuerteventura i a la zona de Vall de Santa Inés (del municipi de Betancuria), ha quedat notícia de la família Brito: Salomé Brito (degana de l'illa) i Eloísa Brito, morta a Tenerife el 1981; Josefa Acosta Rodríguez ("Fefita"), nora de Salomé; i a la veïna Tindaya, Juana María Montelongo Reyes, alumna i família de "Fefita".

## Procés de treball

Allà on es trobe, la terrissera extrau a pic la terra i la barreja amb arena volcànica; després de purificar-la i pastar el fang amb les mans, se li dona forma (ordissatge), allisant després la peça, brunyint-la i aplicant-li després la mangra. Es rosteix a l'aire lliure al camp, sobre pedres, amb llenya de palma, figuera o qualsevol arbre sec (la cocció dura el que tarde a cremar-se la càrrega de llenya); a la mitja hora de consumir-se el foc, ja es poden traure les peces de la torradora (de 20 a 30 peces per cocció: tofios per a munyiment, olles, brasers, tasses, forns, gibrells per pastar i gerros, entre altres).

## Referències

* ↑ Fenomen estudiat pels professors i etnògrafs: Manuel J. Lorenzo Perera, Manuel Bethencourt, Rafael González Antón i José Guerrero Martín.
* ↑ González Pérez, Teresa: Camperoles: educació, memòria i identitat de les dones rurals a Canàries Anroart Edicions, 2007. ISBN 8496577899, 9788496577893.
* ↑ Oficis perduts: vídeo de "Fefita" treballant.
* ↑ Dona rural canària.
* ↑ Guerrero Martín, J., Terrisa i terrissers a la península Ibèrica, Serbal, Barcelona, 1988; pàg.103.
# CatClàssica

CatClàssica va ser una emissora de ràdio per streaming de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals especialitzada en música clàssica.
Va començar a emetre el 18 de febrer de 2008, centrant-se en els intèrprets del mapa musical clàssic dels països catalans. La seva escolta es feia a través d'un portal propi que permetia que alhora es pogués consultar la portada del l'àlbum, llegir referències de les peces o accedir a notes biogràfiques dels autors. A més, oferia el servei d'escolta i descàrrega de l'arxiu de programes, agenda de concerts i web de notícies. La web va ser seleccionada com a finalista dels premis Prix Europa a la categoria de mitjans emergents al setembre de 2008 i una menció d'honor als premis Webby l'abril de 2009. Les emissions es varen aturar en algun moment entre l'estiu de 2018 i 2019.

## Vegeu també

* Catalunya Música

## Referències

* ↑ «Catalunya Música crea 'Catclàssica', su primer canal por Internet» (en castellà). ABC Hoy Tecnología. Vocento, 18-02-2008. Arxivat de l'original el 15 de juliol de 2013. [Consulta: 11 juny 2021].
* ↑ «Catclassica.cat, música d'aquí a la xarxa». Blog de nit. CCMA, 18-02-2008. Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 11 juny 2021].
* 1 2 3 Redacció «CatClàssica du a internet autors i intèrprets catalans» (PDF). Diari Avui. Corporació Catalana de Comunicació [Barcelona], 10932, 19-02-2008, pàg. 61 [Consulta: 11 juny 2021].
* ↑ «Nominats les webs de Catclassica.cat i 'Els diaris de Pascal'» (PDF). Diari Avui. Corporació Catalana de Comunicació [Barcelona], 11134, 09-09-2008, pàg. 60 [Consulta: 11 juny 2021].
* ↑ «Elsesports.cat iCatclàssica, menciód'honor als Webby» (PDF). Diari Avui. Corporació Catalana de Comunicació [Barcelona], 11354, 02-04-2009, pàg. 61 [Consulta: 11 juny 2021].

## Enllaços externs

* CatClàssica (web arxivada de 2017)
# Sankissa

Sankissa (en hindi: संकिशा; també Sankasia, Sankassa i Sankasya) fou una antiga ciutat de l'Índia. Tingué importància en l'època del Buda Siddharta Gautama. Segons una font budista, era a trenta llegües de Sravasti. Després del paranirvāṇa (defunció) del Buda, el rei Aixoka amplià aquest indret i hi va alçar un dels seus famosos pilars d'Aixoka, del qual es conserva el capitell de l'elefant. També hi construí un stupa i un temple commemoratiu de la visita de Siddharta Gautama. Aquest temple encara existeix hui i les ruïnes de l'stupa hi són com a Temple de Vishari Devi. Es diu que el nom de Visahari Devi es dona a la mare de Buda. Segons els comentaris del Cànon Pali, Buda va descendir a la terra després de predicar l'Abhidhamma Pitaka en el paradís Tavatimsa. Aquest esdeveniment va ocórrer després dels dos miracles sota l'arbre Gandamba.

## Capitell

Arqueològicament, és sobretot coneguda pel descobriment del capitell d'un pilar d'Aixoka que representa un elefant (mancat de trompa), datat del segle iii abans de la nostra era.
Alguns autors, però, consideren que aquest pilar és anterior a Aixoka. Aquest tipus de pilar amb un àbac molt treballat del tipus hel·lenisticoiranià, fet de lotus i palmetes alternades, i del qual hi ha altres dos exemples en el Pilar de Rampurva i el de Prayagraj, en el qual només s'han registrat inscripcions d'Aixoka molt maldestrament elaborades, i això indica que els pilars ja portaven algun temps erigits quan Aixoka començà a gravar-hi els edictes, i que el gravat es realitzava acrobàticament sobre bastides o escales. Només un d'aquests pilars, però, va ser gravat per Aixoka, el de Prayagraj, perquè els altres no van ser inscrits.
La superfície del pilar no és polida, com tampoc ho és la del Toro de Rampurva. Això també posa en dubte l'atribució d'aquestes estàtues a l'època de Aixoka, que es coneix per les estàtues amb superfícies polides i brillants, com el Capitell del Lleó de Sarnath.(3)
El monjo pelegrí xinés Xuan Zang del segle vii esmenta un pilar d'Aixoka amb un lleó a Sankissa, però no esmenta pas cap pilar amb un elefant.

## Galeria d'imatges

* Descens del suargà de Buda del Trayastrimsa (33 déus) de Sankissa
* Àbac d'estil hel·lenisticoiranià.
* Descens de Buda a Sankissa (Bharhut, Segle II as
* Descens de Buda a Sankissa (Sanchi, Segle I
* En art grecobudista Gandhara (Gandhara, Segle II)
* En art de Mathura,S36

## Referències

* ↑ Dhammapadatthakathā,iii,224.
* 1 2 Irwin, John. The true chronology of Ashokan Pillars (en anglés). Arxivat 2018-04-30 a Wayback Machine.
* ↑ ; Hutton; Brown A Companion to Asian Art and Architecture (en anglés), p. 428.
* ↑ ; Rao Sahib; Amalananda Ghosh «A Note on the Allahabad Pillar of Aśoka» (en anglés). The Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland, 4, 10-1935, pàg. 697-706. JSTOR: 25201233 [Consulta: 2 desembre 2023].
# Henning Holst

Henning Holst (Copenhaguen, 25 d'octubre de 1891 - Helleruplund, Gentofte, Hovedstaden, 20 de març de 1975) va ser un jugador d'hoquei sobre herba danès que va disputar tres Jocs Olímpics.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla de plata com a membre de l'equip danès en la competició d'hoquei sobre herba.
Vuit anys més tard va disputar els Jocs d'Amsterdam, on quedà en cinquena posició en la competició d'hoquei sobre herba. La seva darrera participació en uns Jocs fou el 1932 a Los Angeles, on quedà eliminat en la primera ronda.

## Referències

* 1 2 3 «Henning Holst Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de maig 2011. [Consulta: 4 agost 2017].
# Assen

Assen és una ciutat i un municipi del nord de la província de Drenthe, als Països Baixos, de la qual és capital. L'1 de juliol del 2024 tenia 69.701 habitants repartits a 89 km². És coneguda especialment pel circuit de motociclisme, on se celebra anualment el Dutch TT ("Tourist Trophy" neerlandès), o Gran Premi dels Països Baixos, puntuable per al Campionat del Món de motociclisme de velocitat.

## Centres de població

Anreep, Assen, De Haar, Graswijk, Loon, Rhee, Schieven, Ter Aard, Ubbena, Vries, Witten, Zeijen, Zeijerveen, Zeijerveld.

## Agermanaments

* Poznań

## Resultats electorals

Des del 12 de setembre del 2014, l'alcalde del municipi és Marco Out, exmilitant del VVD. Els 33 membres del consistori municipal són, des del 2022:
| Partit | Regidors |
| Stadspartij PLOP | 5 |
| ChristenUnie | 5 |
| Assen Centraal | 5 |
| PvdA | 3 |
| VVD | 3 |
| GroenLinks | 3 |
| D66 | 3 |
| CDA | 2 |
| SP | 2 |
| 50PLUS | 2 |

## Galeria d'imatges

* Estació
* Museu de Drenthe
* Estàtua de Bartje

## Referències

* ↑ «Kerncijfers wijken en buurten 2024» (en neerlandès). Oficina Central d'Estadística, 28-08-2024. [Consulta: 26 octubre 2024].
* ↑ «Ten more years in Assen» (en anglès). Moto GP, 25-06-2016. [Consulta: 26 octubre 2024].
* ↑ «Internationale contacten» (en neerlandès). Municipi d'Assen. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ «Burgemeester Marco Out van Assen stapt uit de VVD» (en neerlandès). RTV Drenthe, 22-11-2018. [Consulta: 26 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Mapa d'Assen
* TT Circuit d'Assen
* NAM Dutch Oil Company
# Ath-Thaghr al-Aqsà

Ath-Thaghr al-Aqsa (àrab: الثغر الأقصى, aṯ-Ṯaḡr al-Aqṣà), també coneguda per la seva traducció literal com Frontera Extrema o Marca Extrema, fou una divisió administrativa i militar al nord-est de l'Àndalus, a la vall de l'Ebre, integrada en ath-Thaghr al-Alà o Marca Superior, la circumscripció més allunyada de Qúrtuba i la més propera i exposada al perill cristià.

## Antecedents

Els musulmans van desembarcar el 711 a Gibraltar i poc després van vèncer els visigots en la batalla de Guadalete, per arribar la primavera de 714 a la vall de l'Ebre; un cop assegurada la rereguarda sotmetent Corduba, Spali, Mèrida i Tulaytula, l'ocupació del territori passava pel domini dels centres urbans més importants del Regne de Toledo, entre aquests Cesaracosta. L'entrada dels musulmans a Cesaracosta fou pacífica, però alguns nobles visigots i alts dignataris eclesiàstics van fugir al Pirineu. Només hi ha documentada una certa resistència a la ciutat d'Osca.
El territori d'Al-tagr al-Aqsa només comprenia les províncies de Washka i Barbitanya.

## Referències

* ↑ (castellà) Bernabé Cabañero Subiza, Una comarca prefigurada en época islámica en el ‘amal deBarbitah niyya

## Enllaços externs

* (castellà) Afif Turk, La Marca Superior como vanguardia de Al-Andalus Arxivat 2010-09-23 a Wayback Machine..
* (castellà) Gran Enciclopedia Aragonesa, Marca superior de Al-Andalus Arxivat 2019-04-02 a Wayback Machine..
# Ghars al-Din Khalil

Ghars al-Din Khalil fou emir d'Elbistan de la dinastia Dhul-Kadr. Fou fill i successor de Zayn al-Din Karadja ben Dhul Kadir el fundador de la dinastia (1337-1353). Va pujar al tron però va haver de reconèixer la sobirania egípcia. Volia venjar el seu pare, traït pels Eretna-oghlu, i va amenaçar Malatya, residència de l'emir d'Eretna. El soldà egipci, del que nominalment era vassall, li va prohibir seguir endavant, però no li va fer cas i els egipcis van haver d'enviar una expedició a la que van seguir d'altres que no foren decisives. Finalment un fort exèrcit egipci va poder ocupar Elbistan (1381) i es van establir a Malatya, assegurant-se la submissió de Khalil. El 1386 el soldà mameluc Barkuk, per mitjà d'una traïció, el va fer assassinar. Les tropes turcmanes van aclamar com a successor al seu germà Xaban Suli.

## Referències

* ↑ «DULKADİROĞLU / Dulkadiroğlu Belediyesi Kahramanmaraş». /. Arxivat de l'original el 2016-03-23. [Consulta: 4 gener 2016].
* ↑ Refet Yinanç, "Dulkadıroğulları", TDV Diyanet İslam Ansiklopedisi, Ankara 1994, c. IX, s. 553-557.
# Groc vermell blau

Groc vermell blau és un quadre del pintor rus Vassili Kandinski pintat el 1925. Està exposat al Museu Nacional d'Art Modern de París i és el quadre més representatiu de l'etapa Bauhaus de Kandinski.

## Descripció

La tela sobre la qual està pintat el quadre és un rectangle auri, és a dir, un rectangle els costats diferents del qual tenen una proporció aproximada igual al nombre auri, contrastant amb els formats més reduïts del període Bauhaus.
El quadre mostra dues parts en contraposició: a mà esquerra, línies geomètriques; a mà dreta, formes lliures. I entremig agafen protagonisme els tres colors primaris, d'esquerra a dreta: un rectangle groc, una creu vermella, un cercle blau. El contrast també es veu en els colors: el groc és lluminós, lleuger, amb línies negres i rectes i està delimitat per un fons pàl·lid envoltat de blau violaci produint la sensació d'un cel. D'altra banda, a la part dreta del quadre, el cercle blau està limitat per un fons groc clar, marcat per una línia serpentina negra de gruix variable.

## Anàlisi

Una interpretació és l'equilibri en els elements: el colors groguencs càlids evocarien el sol mentre que les gammes fredes dels blaus mostren l'obscura rodonesa lunar. A més, el sol queda reforçat per unes línies obliqües que surten del centre com si fossin rajos de sol, i de la lluna s'escapen una multitud de formes: superfícies que se superposen en transparència.
També s'interpreta com el combat d'allò humà amb allò inorgànic, del sol i la lluna, de Sant Jordi i el drac.

## Notes

* ^ $^a$ En el sentit de 'mancat d'organització'.

## Referències

* ↑ Düchting, Hajo. Kandinksy (en alemany). Colònia, Alemanya: Taschen, 1990, p. 75. ISBN 978-3-8228-6360-2.
* ↑ «Kandinsky Jaune Rouge Bleu» (en francès). Centre Pompidou. [Consulta: 27 abril 2015].
* ↑ «Jaune-Rouge-Bleu» (en francès). Ciné-Club de Caen. [Consulta: 27 abril 2015].
# John Burt

Alexander Baird Burt (Glasgow, 15 d'abril de 1877 – Rutherglen, South Lanarkshire, 29 d'abril de 1935) va ser un jugador d'hoquei sobre herba escocès que va competir a principis del segle xx. Era germà del també jugador d'hoquei sobre herba Alexander Burt.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre herbal, com a membre de l'equip escocès.

## Referències

* 1 2 «John Burt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2012. [Consulta: 15 novembre 2015].
# John Condon

John "Johnny" Condon (Londres, 28 de febrer de 1889 - Londres, 21 de febrer de 1919) va ser un boxejador anglès que va competir a primers del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata de la categoria del pes gall, en perdre la final contra Henry Thomas.

## Referències

* ↑ «Johnny Condon Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 4 novembre 2015].
# Balduí I de Constantinoble

Balduí I (1171-1206, conegut com a Balduí de Flandes) fou el primer emperador llatí.
Era fill del comte Balduí VIII de Flandes i de Margarita d'Alsàcia comtessa de Flandes (des del 1191). Va néixer a Valenciennes el 1171 i va heretar dels seus pares els comtats d'Hainaut (Balduí VI d'Hainaut) el 1195 i de Flandes (Balduí IX de Flandes) el 1194.
Fou un dels senyors més poderosos que va participar en la Quarta Croada. El 1200 va arribar a Venècia, d'allí esperava embarcar cap a Terra Santa però va canviar els seus plans a petició del príncep Aleix Àngel, fill de l'emperador Isaac II Àngel, que va anar a Venècia per demanar ajut per reposar al seu pare que havia estat enderrocat i cegat pel seu germà Aleix III Àngel (1195). El príncep Aleix va fer grans promeses als croats i Balduí de Flandes els va convèncer per anar a Constantinoble. Van sortir amb una flota dirigida pel dux Dandolo, que era comandant en cap de l'expedició. Els fets que van succeir a la capital imperial del 1202 al 1204 es poden seguir sota els emperadors romans d'Orient Aleix III Àngel (1195-1203), Isaac II Àngel (segon període 1203-1204), Aleix IV Àngel (1203-1204) i Aleix V Ducas (1204-1204). El resultat immediat fou la conquesta de Constantinoble (1203) i la reposició d'Isaac II Àngel (amb el seu fill Aleix III Àngel com a associat). Enderrocat per segona vegada per Aleix V Ducas Murzufle, els croats van ocupar Constantinoble per segona vegada (1204) i van decidir establir l'Imperi Llatí. Els venecians i l'Església Catòlica imposaren Balduí de Flandes com a emperador titella.
Fou coronat el 9 de maig del 1204 i va rebre una petita part de l'Imperi (Constantinoble i part de Tràcia) mentre que la resta es va repartir entre venecians i altres senyors, entre els quals hi havia Bonifaci I de Montferrat, que va rebre Tessalònica amb títol de rei. Els grecs van resistir i van crear estats a l'Epir, Nicea i Trebisonda; van rebre el suport del rei búlgar Ivan Assèn. Els grecs es van apoderar d'Adrianòpolis, que Balduí va anar a assetjar, però atacat pels búlgars fou derrotat completament a la batalla d'Adrianòpolis el 14 d'abril de 1205 i fet presoner. Va morir captiu al cap d'uns mesos, el 1206. Li va succeir el seu germà Enric I de Flandes (1176-1216).

## Referències

* ↑ Hamilton, Janet; Hamilton, Bernard; Stoiànov, Iuri. Christian Dualist Heresies in the Byzantine World, C. 650-c. 1450 (en anglès). Manchester University Press, 1998, p. 259. ISBN 071904765X.
* ↑ Carr, 2015, «Angeli and Latins».

## Bibliografia

* Carr, J. C. Fighting Emperors of Byzantium (en anglès). Pen & Sword, 2015. ISBN 9781473856264.
# Balduí de Tolosa

Balduí de Tolosa, nascut al voltant del 1165 i executat el 1214, és un dels quatre fills de Ramon V de Tolosa i de Constança de França.
Ell havia passat la seva joventut amb la seva mare, que havia tornat a la cort de França després de separar-se del seu pare. No va ser fins a la mort del seu pare el 1194 que es va traslladar a Tolosa. El seu germà Ramon VI de Tolosa el rep malament per por d'haver de compartir l'herència paterna i fins i tot va qüestionar el seu naixement, però l'actitud conciliadora de Balduí va fer que finalment s'arreglessin les coses. Ramon li dona Bruniquel en feu i el nombra tutor del seu fill en el seu testament.
A principis de l'any 1211 Ramon li confia el castell de Montferrand per defensar-lo contra l'exèrcit de Simó IV de Montfort, qui encapçala la croada contra els albigesos. Aguanta el primer atac de Simó, malgrat que disposa de poques tropes per defensar el castell, però s'adona que no tindrà èxit en mantenir un llarg setge. Negocia amb Simó, que ja el coneixeia de veure'l sovint quan era a la cort de França, i li va oferir la rendició del castell a canvi de perdonar la vida als seus habitants i de deixar lliure a les tropes defensores. Quan va tornar a Tolosa el seu germà li va retreure violentament l'haver perdut el castell. Balduí decideix unir-se a l'exèrcit dels croats i Simó li va donar la custòdia del castell de Saint-Antonin.
Va participar en diverses campanyes de Montfort, especialment a la batalla de Muret. Després de la batalla va tornar a les seves possessions del Comtat de Carcí però dos parents del comte de Tolosa el fan presoner al castell de Lolmie i el lliuren a Ramon que es trobava a Montalban. Allí, el seu germà el va penjar per traïdor al 17 de febrer de 1214. Com a venjança, Simó de Montfort va impedir la negociació de pau que el Papa estava a punt de fer a l'Occitania.
Guilhem de Tudela, l'autor de la primera part de la Cançó de la Croada, estava al seu servei.
Balduí estava casat amb Alix, filla i hereva de Sicart V, vescomte de Lautrec i va tenir una nombrosa descendència. És l'avantpassat de Henri de Toulouse-Lautrec, un famós pintor francès.

## Notes i referències

* ↑ Pere de Vaux-de-Cernay, Història dels Albigesos.
* ↑ Els seus pares es van separar abans del seu naixement .
* ↑ Segons una filiació establerta al segle xvii. La investigació contemporània ha establert que Toulouse-Lautrec es troben als descendents agnats (parents per línia exclusivament masculina) dels Vescomtes de Lautrec. Aquesta línia és seguida des de finals del segle ix, que també són els Trencavell (Zalmen Ben-Nathan, Philippe. Une généalogie inédite des vicomtes de Lautrec (en francès). Annales du Midi, 2002. ISBN 0003-4398, 2002. , vol 114, p.369 379).

## Bibliografia

* Foundation for Medieval Genealogy : Raymond V de Toulouse (en anglès)
* Paladilhe, Dominique. Simon de Montfort (en francès). Librairie Académique Perrin, 1988 (reimpr. 1997), p. 324. ISBN 2-262-01291-1.
# Bandera Métis

La bandera Métis va ser utilitzada per primera vegada pels combatents de la resistència Métis al Canadà, abans de la batalla de Seven Oaks de 1816, rebuda com a regal per part d'Alexander MacDonell de Greenfield de la Companyia del Nord-oest el 1814. La bandera mostra un símbol d'infinit blanc sobre un fons blau o vermell. La bandera blava s'utilitza per associar els empleats Métis de la Companyia Nord-oest, mentre que la vermella representa els Métis que treballaven per a la Companyia de la Badia de Hudson (vegeu Anglo-Métis). El símbol representa la barreja dels immigrants europeus i els pobles de les Primeres Nacions, que va crear una cultura nova i diferent.
Actualment, la bandera de fons blau ha estat acceptada pel Consell Nacional dels Métis com a bandera oficial de la Nació Métis, mentre que la bandera vermella és l'ensenya provincial de la Nació Métis d'Alberta.
El símbol del infinit blanc a la bandera representa la fe que la cultura Métis ha de viure per sempre. També es pot percebre com a dos cercles units, que representen la unitat de dues cultures, les Primeres Nacions aborígens i les europees (principalment francesa). La bandera encara es pot veure a les zones de Manitoba i altres territoris tradicionals dels Métis, com Batoche i altres assentaments a Saskatchewan i Alberta, al nord d'Ontario i a l'est de Nova Brunswick.

## Referències

* 1 2 3 4 «The Métis flag». Gabriel Dumont Institute(Métis Culture & Heritage Resource Centre). Arxivat de l'original el 2013-07-24.