OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Omega de la Quilla

Omega de la Quilla (ω Carinae) és un estel gegant blau de magnitud 3,3 situada a la constel·lació de la Quilla. Dista 370 anys llum del sistema solar.

## Observació

Es tracta d'un estel situat en l'hemisferi celeste austral. Juntament amb el Miaplacidus, υ Carinae i θ Carinae formen un asterisme conegut com la Creu del Diamant.
La seva posició és prou al sud i això implica que l'estrella s'hi pot observar principalment des de l'hemisferi sud, on també és circumpolar de la majoria de les regions temperades; des de l'hemisferi nord la seva visibilitat es limita en canvi a les regions temperades inferiors i al cinturó tropical. De magnitud 3.3, també s'hi pot observar des de petits nuclis urbans sense dificultat, tot i que un cel no excessivament contaminat és més adequat per a la seva identificació.
El període millor per la seva observació en el cel cau al vespre en els mesos compresos entre febrer i juny; en l'hemisferi sud és visible també bona part de l'hivern, gràcies a la declinació austral de l'estel, mentre en l'hemisferi nord pot ser observada limitadament durant els mesos primaverals.

## Característiques físiques

Omega de la Quilla és un gegant blau; posseeix una magnitud absoluta de -1,98 i la seva velocitat radial positiva indica que l'estel s'està allunyant del sistema solar. Posseeix una velocitat de rotació molt elevada, al voltant 220 km/s i una lluminositat semblant a 711 voltes la lluminositat solar.

## Referències

* 1 2 3 Michel Curé «Stellar parameters and H α line profile variability of Be stars in the BeSOS survey» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 03-01-2018, pàg. 5287-5299. DOI: 10.1093/MNRAS/STX3075.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ Catalog of Stellar Rotational Velocities (Glebocki+ 2005)
* ↑ Extended Hipparcos Compilation (XHIP) (Anderson+, 2012)
# Paral·laxi anual

La paral·laxi anual és el màxim valor aparent que pot adquirir la posició d'una estrella donada en el transcurs d'un any a causa de la posició variable de la Terra en la seva òrbita al voltant del Sol i que correspondrà al moment en la longitud eclíptica de l'estrella, que és sempre constant, difereixi 90 º de la longitud eclíptica de la Terra, que varia constantment.
Bessel va ser el primer a determinar la paral·laxi d'una estrella, 61 Cygni, a la constel·lació El Cigne, l'any 1838. Dos anys després, el 1840, Struve aconsegueix mesurar la paral·laxi de Vega a la constel·lació de Lira.
Les paral·laxis estel·lars estan per sota del segon d'arc. L'estrella més propera a nosaltres és Alfa Centauri, en realitat un sistema triple. La més propera d'elles, Pròxima Centauri, té una paral·laxi de 0 "765, corresponent a 1,31 pc, o 4,3 anys llum.
A major distància, menor paral·laxi, i els errors comesos es van fent més i més significatius, de manera que a partir de 100 anys llum ja no és fiable la paral·laxi anual trigonomètrica per determinar distàncies estel·lars.

## Vegeu també

* Paral·laxi
* Parsec
* Paral·laxi diürna
# Phact

Phact (Alfa de la Coloma / α Columbae) és l'estel més brillant de la constel·lació de Coloma amb magnitud aparent +2,65. El seu nom prové de l'àrab Al-Fakhitah i significa «la coloma», en al·lusió al nom de la constel·lació. També rep els noms de Phaet i Phad. S'hi troba a 268 anys llum del sistema solar.
Phact és un estel subgegant blanc-blavós de tipus espectral B7IVe amb una temperatura superficial de 12.500 K. Unes 1.000 vegades més lluminosa que el Sol —inclosa la radiació emesa en l'ultraviolat—, el seu ràdi és 7 vegades més gran que el radi solar. La seva velocitat de rotació és molt alta, almenys 180 km/s al seu equador, encara que probablement és molt major. Classificada com un estel Be, la ràpida rotació fa que l'estel estiga aplatat pels pols, formant-se una coberta de baixa densitat entorn de l'estel que emet radiació en longituds d'ona específiques. Altres estels d'aquest tipus són Achernar (α Eridani), Alcíone (η Tauri) o la peculiar γ Cassiopeiae.
Phact té una massa aproximadament 4,5 vegades major que la massa solar. És un estel lleugerament variable del tipus Gamma Cassiopeiae i dins d'aquest grup com a estel Be. La seva lluentor varia entre magnitud +2,62 i +2,66.

## Referències

* 1 2 «Spectroscopic analysis of southern B and Be stars» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1, 1r agost 2006, pàg. 252–262. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2006.10655.X.
* ↑ Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Michel Curé «Stellar parameters and H α line profile variability of Be stars in the BeSOS survey» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 03-01-2018, pàg. 5287-5299. DOI: 10.1093/MNRAS/STX3075.
* 1 2 3 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Gaia DR3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 13 juny 2022.
* ↑ «TESS observations of Be stars: a new interpretation». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 4-2020, pàg. 2528-2544. DOI: 10.1093/MNRAS/STAA389.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Phact» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 14 maig 2021].
* 1 2 «Phact» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ Phact Arxivat 2015-11-02 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
# Juan Modesto Guilloto León

Juan Modesto Guilloto León, conegut per Modesto (El Puerto de Santa María, 1906 - Praga, 1969). Militant del PCE i militar republicà durant la Guerra Civil espanyola.

## Formació militar i política

Caporal del cos de regulars al Marroc espanyol, es va afiliar al Partit Comunista d'Espanya el 1930. El 1933 va organitzar les milícies comunistes, després de rebre un curs de formació militar a la Unió Soviètica.

## Guerra civil

Quan va esclatar la Guerra Civil espanyola, Modesto fou un dels creadors i primers comandants del 5è Regiment de milícies populars, un dels primers nuclis de l'Exèrcit Regular, del qual va ser cap a l'octubre de 1936. Va participar en l'assalt a la Caserna de la Muntanya a Madrid i va dirigir un batalló a la Província de Toledo, intentant contenir l'avanç franquista a la batalla de Talavera de la Reina. Es va distingir en les operacions de la Serra de Guadarrama i el Tajo durant la batalla de Madrid. El 1937, el general José Miaja, cap de la Junta de Defensa de Madrid, li encarrega el comandament de la 4a Divisió.
Després de la batalla de Guadalajara, la del Jarama i de Brunete se li assignà el comandament del V Cos de l'Exèrcit Popular Republicà. El 1938 va dirigir les operacions militars durant la batalla de l'Ebre, amb el rang de coronel i tenint sota el seu comandament el V Cos d'Exèrcit dirigit per Enrique Líster i el XV de Manuel Tagüeña. Després de la caiguda de Catalunya va passar a la zona centre, on Juan Negrín el va nomenar general, cas únic entre els oficials de milícies i Cap de l'Exèrcit del Centre el 2 de març del 1939. A l'acabar la guerra es va exiliar a la Unió Soviètica, on se li va reconèixer la seva graduació militar.

## Segona guerra mundial

Durant la Segona Guerra Mundial va ser general de les tropes comunistes búlgares que, juntament amb tropes de l'URSS, van combatre els nazis.
Derrotat a les lluites de faccions per prendre el control del PCE, es va retirar a Praga, on va morir el 19 d'abril del 1969, després d'haver-se oposat a l'entrada dels tancs soviètics que envaïren Txecoslovàquia per esclafar la Primavera de Praga. A la capital txeca va escriure les seves memòries Soy del Quinto Regimiento, que es publicaren a París aquell any.

## Referències

* ↑ El único miliciano que en la guerra llegó a general (castellà)
# Serra de Chamá

La serra de Chamá és una serra ubicada al departament d'Alta Verapaz de Guatemala. Té uns 200 km de llarg i és la prolongació de la formació muntanyosa de la serra dels Cuchumatanes. Les seves muntanyes tenen elevacions d'entre 1.000 i 1.500 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ «Guatemala Orografia», 28-05-2014. [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ «Al Norte del Quiche - Sierra de Chama» (en espanyol europeu), 01-11-2016. [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ Enciclopedia de Guatemala. Oceano. 472 pag. ISBN 84-494-3243-X ISBN 978-84-494-3243-9
# Sebkay

Sebkay és un faraó hipotètic. Hauria regnat més o menys un any i fora del seu nom no se sap res més. Potser era fill de Seb i fou probablement el pare del seu successor Amenemhet VII.
Durant molt de temps, la seva posició causava problemes i sovint era inclòs en la dinastia XIII. Tanmateix, el descobriment de la tomba d'un faraó anomenat Senebkay apunta clarament que és la mateixa persona que el tal Sebkay i que el nom d'aquest darrer és una simple falta d'ortografia.

## Referències

* ↑ Ilin-Tomich, Alexander, 2016, «Second Intermediate Period». A: Wolfram Grajetzki and Willeke Wendrich (editors), UCLA Encyclopedia of Egyptology. http://digital2.library.ucla.edu/viewItem.do?ark=21198/zz002k7jm9 pàg. 10
Viccionari
# Esther Morales i Fernández

Esther Morales i Fernández (Barcelona, 9 d'agost del 1985) és una nedadora catalana establerta des de molt petita a Sitges, que en l'actualitat (2013) viu a Mallorca.

## Biografia

Amb una discapacitat física (agenèsia a la mà esquerra), està classificada en les categories de nedadors S10, SB9 i SM10. Començà a nedar als tres anys i durant un llarg període formà part del Club Natació Sitges; en l'actualitat és membre de l'«Illes Balears Swim Team». El 2013 (i des del 2006) vivia a la ciutat de Mallorca. Participà en els Jocs Paralímpics d'estiu Sidney 2000, Atenes 2004, Pequín 2008 i Londres 2012.
Al campionat d'Alemanya de natació adaptada de Berlín del 2003 va fer el rècord mundial en 50 m. esquena per a la categoria S10 (36.40), i al campionat d'Europa de natació adaptada de Reykjavík del 2009 obtingué el rècord europeu de 100 m. esquena categoria S10 amb 1:13.45
Va fer la llicenciatura de Comunicació Àudiovisual, que començà a la Universitat Pompeu Fabra el 2004. Al mateix any 2004 va ser guardonada amb el Premi Trinitat Catasús, per la difusió internacional del nom de Sitges.

## Referències

* ↑ Iglesias, Quique «Morales consigue igualar el bronce de su novio Álex». As, 08-09-2014 [Consulta: 1r juliol 2013].
* ↑ «Esther Morales Fernández | enciclopèdia.cat». [Consulta: 9 juny 2020].
* 1 2 «Esther Morales veu cada cop més a prop la seva retirada de l'alta competició». Ràdio Maricel, 13-02-2014 [Consulta: 1r juliol 2013].
* ↑ «Esther Morales al web del Comité Olímpico Español» (en espanyol). Arxivat de l'original el 2017-08-29. [Consulta: 1r juliol 2013].
* ↑ Muñoz, Toni «Esther Morales, campiona d'Europa en 50 i 100 metres lliures i 100 esquena». Eix Diari, 09-10-2027 [Consulta: 1r juliol 2013].
* ↑ «Esportistes d'elit a la UPF». Línia 13 Butlletí informatiu de la Universitat Pompeu Fabra, juliol-setembre 2004, pàg. 6-7 [Consulta: 1r juliol 2013].
# Marc I Sanudo

Marc I Sanudo (? - 1227) fou el primer duc de Naxos.
Marco Sanudo va acompanyar al seu oncle Enric Dandolo a la croada. El 1205 Venècia va autoritzar als seus patricis a apoderar-se de territori a Grècia, i després de negociar l'ocupació de Creta amb Bonifaci I de Montferrat, al front d'una flota veneciana, amb vuit galeres, es va apoderar de l'illa de Naxos pel seu compte, com a agent venecià, sense permís de l'emperador llatí (1207). Altres senyors venecians com Marí Dandolo i Andreu i Jeremies Ghisi, i el senyors d'Eubea, Ravano dalle Carceri, i de Lemnos, Philocalo Navigaioso, li van donar suport. Els grecs van resistir a la fortalesa de Apalyros o Apalires, amb ajut genovès, però la fortalesa finalment fou conquerida per Marc després d'un setge d'un mes i mig (1210).
Després va conquerir la resta de les Cíclades i va establir el ducat de Naxos o Ducat de l'Arxipèlag. Va construir una fortalesa a Naxos amb 12 torres i va dividir el país en 56 petits feus que va donar als seus lleials (Eubea i Lemnos, com a feus imperials, no eren part del ducat).
Marcos finalment es va declarar vassall de l'Imperi Llatí el 1211 i fou reconegut com a duc. Dominava directament Naxos, Paros, Antiparos, Sifnos, Kithnos, Ios, Amorgós, Kímolos, Síkinos, Siros i Polegandros i com a feus les d'Andros (de la família Dàndolo), Tinos, Míkonos, Skiros, Skópelos, Sèrifos, Kea (dels Ghisi), Santorí (donada a Jacobo Barozzi), Anafi (donada a Leonardo Foscolo), Citera (donada a Marco Venier) i Cerigotto (donada a Jacobo Viaro). El 1212 va intentar ocupar Creta però després d'una conquesta temporal de Càndia va retornar a Naxos. El 1213 va ocupar temporalment Esmirna però fou derrotat i capturat per la flota de Teodor Làscaris de Nicea.
Es va casar amb Lascarina Làscaris, que alguns pensen que era germana de Teodor I Làscaris, com a part de l'arranjament per al seu alliberament durant el conflicte d'Esmirna. Va tenir tres fills, Angelo, Francesco i Leo. Va morir el 1227 i li va succeir el seu fill Àngel Sanudo.

## Referències

* Genealogia
# Castell d'Annecy

El castell d'Annecy (en francès Château d'Annecy) és un castell restaurat que domina la vella ciutat d'Annecy, en el departament Haute-Savoie de la regió Rhône-Alps de França. Va ser comprat per la ciutat i convertit en museu. Des del 12 d'octubre de 1959, forma part dels monuments històrics del país.

## Història

El castell va ser construït entre els segles XII i XVI. Va servir de residència als comtes de Ginebra i als ducs de Genevois-Nemours. Diverses vegades va ser víctima d'incendis, motiu pel qual cosa va ser abandonat al segle xvii, sent posteriorment restaurat per servir com a caserna fins a l'any 1947.
La ciutat d'Annecy va adquirir el castell l'any 1953, restaurant-ho amb l'ajuda dels Monuments històrics, i va instal·lar-hi un museu. Des de 1993, la Torre i la Logis Perrière (habitatge Perrière) han albergat un observatori: l'Observatoire régional des lacs alpins (l'Observatori regional dels llacs alpins).

## Descripció

* La Torre de la Reina, massissa, és la part (partida) més antiga del castell, data del segle xii. Les seves parets tenen un espessor de més de quatre metres.
* L'Habitatge Vell
* L'Habitatge Nemours
* L'Habitatge Nou
* La Torre i l'Habitatge Perrière al fons del tribunal (pati) daten del segle xv.
* La terrassa ofereix una vista en altura sobre la ciutat vella, els seus carrerons estrets i les seves teulades entrellaçades

## L'observatori regional dels llacs alpins

Les exposicions que inclou l'observatori abasten el següent:
* Arqueologia sobre els primers habitants del llac
* Aquaris que presenten peixos dels diferents tipus de llac muntanyenc
* Una maqueta del llac d'Annecy i de les muntanyes que ho envolten
* Maquetes que mostren l'evolució dels pots en el llac
* Material de pesca utilitzat en els llacs alpins
* Aus

## Museu d'art popular alpí

En el Museu d'art popular alpí (Musée d'art populaire alpin) trobem nombroses escultures i pintures regionals, així com una col·lecció important de mobles que daten del segle xv en endavant, objectes esculpits, fotografies i maquetes de xalets alpins.
A més de les exposicions permanents, també s'exposen freqüentment art clàssic i contemporani.

## Galeria

* Vista del castell
* Postal de 1910 amb la imatge del Castell d'Annecy.
* Porta d'entrada al castell.

## Referències

* ↑ Château d'Annecy, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
* ↑ Dictionnaire des châteaux et des fortifications du Moyen Âge en France 1987, p. 44

## Enllaços externs

* Web oficial del castell Arxivat 2013-12-30 a Wayback Machine. a musees.agglo-annecy.fr
* «SA - Comptes des chatellenies, des subsides, des revenus et des judicatures > Niveaux de description inférieurs > Annecy» p. 4. Arxivat de l'original el 2017-12-06. [Consulta: 21 juliol 2017].
* « Le Château d'Annecy » a L'encyclopédie du patrimoine architectural français
# Castell de Trécesson

El Castell de Trécesson (en francès Château de Trécesson ) està situat a la comuna de Campénéac al departament francès del Morbihan (prop del bosc de Brocéliande).
Es tracta d'una propietat privada els imponents murs de pissarra vermellosa reflectits en l'estany que l'envolta constitueixen un dels millors exemples d'arquitectura medieval bretona conservats avui en dia. Està classificat com Monument Històric de França des de 1922.

## Referències

* ↑ «Domaine de Trécesson» (en francès). Republique Française. [Consulta: 22 gener 2013].

## Enllaços externs

* «Le mystérieux domaine de Trécesson» (en francès). Tourisme et loisirs en Bretagne. [Consulta: 10 desembre 2016].
* Algunes fotos
# Refrigerant del reactor nuclear

Un refrigerant d'un reactor nuclear és un refrigerant d'un reactor nuclear que s'utilitza per eliminar la calor del nucli del reactor nuclear i transferir-la als generadors elèctrics i al medi ambient. Sovint, s'utilitza una cadena de dos bucles de refrigerant perquè el bucle de refrigerant primari pren radioactivitat a curt termini del reactor.
| Refrigerant | Punt de fusió | Punt d'ebullició |
| Aigua pesada a 154 bar | | 345 °C |
| NaK eutèctic | -11 °C | 785 °C |
| Sodi | 97,72 °C | 883 °C |
| FLiNaK | 454 °C | 1570 °C |
| FLiBe | 459 °C | 1430 °C |
| Dirigir | 327,46 °C | 1749 °C |
| Eutèctic plom-bismut | 123,5 °C | 1670 °C |

## Aigua

Gairebé totes les centrals nuclears que funcionen actualment són reactors d'aigua lleugera que utilitzen aigua normal a alta pressió com a refrigerant i moderador de neutrons. Al voltant d'1/3 són reactors d'aigua bullint on el refrigerant primari experimenta una transició de fase a vapor dins del reactor. Al voltant de 2/3 són reactors d'aigua a pressió a una pressió encara més alta. Els reactors actuals es mantenen sota el punt crític al voltant dels 374 °C i 218 bar on desapareix la distinció entre líquid i gas, la qual cosa limita l'eficiència tèrmica, però el reactor d'aigua supercrític proposat funcionaria per sobre d'aquest punt.

## Aigua borada

L'aigua borada s'utilitza com a refrigerant durant el funcionament normal dels reactors d'aigua a pressió (PWR), així com en els sistemes de refrigeració del nucli d'emergència (ECCS) tant dels PWR com dels reactors d'aigua bullint (BWR).

## Metall fos

Els reactors ràpids tenen una alta densitat de potència i no necessiten, i han d'evitar, moderació de neutrons. La majoria han estat reactors refrigerats per metall líquid amb sodi fos. També s'han proposat i ocasionalment utilitzats plom, eutèctic plom-bismut i altres metalls. El mercuri es va utilitzar en el primer reactor ràpid.

## Sal fosa

Les sals foses comparteixen amb els metalls l'avantatge de la baixa pressió de vapor fins i tot a altes temperatures i són menys reactives químicament que el sodi. Les sals que contenen elements lleugers com FLiBe també poden proporcionar moderació. En l'experiment del reactor de sal fosa, fins i tot va servir com a dissolvent per transportar el combustible nuclear.

## Gas

També s'han utilitzat gasos com a refrigerant. L'heli és extremadament inert tant químicament com pel que fa a les reaccions nuclears, però té una baixa capacitat calorífica.

## Hidrocarburs

Els reactors moderats i refrigerats orgànicament van ser un concepte primerenc estudiat, utilitzant hidrocarburs com a refrigerant. No van tenir èxit.

## Referències

* ↑ Author. «What is the purpose of the reactor coolant?» (en anglès americà), 09-05-2023. [Consulta: 30 març 2024].
* ↑ «Pressurized Water Reactor Systems» (en anglès). USNRC Technical Training Center. [Consulta: 12 març 2019].
* ↑ Aaltonen1, Hanninen2, P.1, H.2. «Water Chemistry and Behavior of Materials in PWRs and BWRs» (en anglès). VTT Manufacturing Technology. [Consulta: 12 març 2019].
* ↑ Buongiorno, Jacopo. «Nuclear Safety» (en anglès). MIT OpenCourseWare. [Consulta: 12 març 2019].
# Castell de Pierrefonds

Castell de Pierrefonds (és un castell o château medieval francès situat en la comuna de Pierrefonds en el departament d'Oise, en la regió d'Alta França. Està al límit sud del bosc de Compiègne, a al nord de París, entre els municipis de Villers-Cotterêts i Compiègne).
Castell feudal, potser el més bell, fort é imponent de quants han estat construïts a França des mitjans del segle xiii fins a fins de el XV. Es deu completament a Lluís I d'Orleans, germà de Carles VI de França, que el va fer construir de 1395 a 1407, va a el mateix temps que va adquirir el de Coucy i va emprendre la restauració de les fortaleses de la Ferté-Milon, Montépilloy i Vez. Tot just acabat el castell de Pierrefonds va ser assetjat pels borgonyons, però va quedar en poder dels ducs d'Orleans.
Durant els tumults de la Lliga i sota el regnat de Lluís XIII de França va servir de refugi als seus partidaris, els saquejos i excessos d'administració van cansar de tal manera a les poblacions veïnes, que davant les seves demandes Lluís XIII el va enviar desallotjar en 1622. Va ser adquirit per Napoleó I, en 1813, i va passar des de llavors á la llista civil; actualment pertany a l'Estat, que l'ha classificat com a monument històric.
Aquest castell, envoltat de vuit magnífiques torres rodones i rematat per una torrassa quadrangular, es troba adornat exteriorment per un superb baix relleu de grans proporcions que representa l'Anunciació i per les estàtues dels nou esforçats (Preux). Les estàtues de les nou esposes d'aquells es troben a l'interior, sobre la campana de la gran xemeneia la qual va ser restaurada pel Govern francès, així com la capella, els edificis destinats á habitacions i la muralles, sota la direcció de l'arquitecte Violloet -li-Duc.
Napoleó III va establir en aquest castell la seva col·lecció d'armes i armadures, la qual va haver de ser restituïda als seus hereus. Les restes que quedaven intactes eren de força importància el que va permetre que el treballs de restauració poguessin fer-se amb les millors garanties d'èxit; aquests treballas començaren el 1858, dirigits en un principi per un dels arquitectes francesos més entesos en construccions militars de l'Edad Mitjana.

## Referències

* Enciclopèdia Espasa, volum nº 44, pàgs. 790/91 (ISBN 84-239-4544-8)
# Sobekhotep VII

Sobekhotep VII fou el 37è faraó de la dinastia XIII d'Egipte, durant el Segon Període Intermedi. El seu nom de tron fou Merkaure i el seu nom Sa Ra era Sobekhotep ('Sobek està en pau'). El papir de Torí diu que va regnar dos anys i uns mesos.

## Referències

* ↑ Ryholt, K.S.B.: The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period, c.1800-1550 BC, Carsten Niebuhr Institute Publications, 20. Copenhagen: Museum Tusculanum Press, (1997). ISBN 8772894210
* ↑ Baker, Darrell D.: The Encyclopedia of the Pharaohs: Volume I - Predynastic to the Twentieth Dynasty 3300 - 1069 BC, Stacey International, ISBN 978-1-905299-37-9, (2008), p. 453.
* ↑ Schneider, Thomas: Lexikon der Pharaonen. RM-Buch- und Medien-Vertrieb, (2002). ISBN 3760811027