OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nicola Adams

Nicola Adams, MBE (nascuda el 26 d'octubre de 1982) és una boxadora britànica i la primera dona a guanyar un títol de boxa olímpica. Guanyadora de la medalla d'or en els Jocs Olímpics de 2012 que es va dur a terme a Londres, a partir de 2015 és la campiona regnant dels Jocs Olímpics, Jocs de la Commonwealth i els Jocs Europeus en pes mosca. Va ser la primera campiona de boxa femenina, tant en els Jocs Olímpics com en els Jocs de la Commonwealth.
Adams va representar a la Haringey Police Community Club en boxa. A partir de juliol de 2012 (i abans dels Jocs Olímpics de Londres), va ser classificada número dos del món en la divisió de pes mosca (51kg), darrere de la campiona del món xinesa Ren Cancan.
Adams va ser nomenada la persona LGBT més influent a Gran Bretanya per The Independent en 2012. També es va convertir en la primera persona obertament LGBT a guanyar una medalla olímpica d'or en boxa, després de la seva victòria en els Jocs Olímpics de 2012.

## Vida personal

Adams va néixer a Leeds, West Yorkshire. Es va educar a l'Església Agnes Stewart d'Anglaterra High School, Ebor Gardens, de Leeds. El novembre de 2012, ella va encapçalar la llista de 101 persones LGBT més influents de The Independent a Gran Bretanya en 2012.

## Carrera

| Any | Torneig | Lloc | Resultat | Esdeveniment |
| 2007 | Campionat Europeu de Boxa Aficionada | Vejle, Dinamarca | 2° | 54 kg |
| 2008 | Campionat Mundial de Boxa 2008 | Ningbo, República Popular de la Xina | 2° | 54 kg |
| 2010 | Campionat Mundial de Boxa 2010 | Bridgetown, Barbados | 2° | 51 kg |
| 2011 | Campionat de Boxa Amateur de la Unió Europea | Katowice, Polònia | 1° | 51 kg |
| 2011 | Campionat Europeu de Boxa Aficionada | Rotterdam, Països Baixos | 1° | 51 kg |
| 2012 | Jocs Olímpics | Londres, Regne Unit | 1° | 51 kg |
| 2014 | Boxa en els Jocs de la Commonwealth 2014 | Glasgow, Regne Unit | 1° | 51 kg |
| 2015 | Boxa en els Jocs Europeus 2015 | Baku, Azerbaidjan | 1° | 51 kg |

## Referències

* ↑ «One hundred hopefuls for 2012».
* ↑ «AIBA World rankings». www,aiba.org. Arxivat de l'original el 2015-04-09. [Consulta: 9 agost 2012].
* ↑ «Nicola Adams Makes Olympic Boxing History». Sky News, 09-08-2012 [Consulta: 11 desembre 2013].
* ↑ «London Olympics: Nicola Adams wins first ever women boxing gold». The Times Of India [Consulta: 9 agost 2012].
* ↑ «Bi Olympian Nicola Adams given MBE in New Year honours list». Arxivat de l'original el 2013-12-06. [Consulta: 29 desembre 2012].
* ↑ «Made in Leeds: How Nicola Adams grew to the brink of Olympic glory». Yorkshire Evening Post, 10-08-2012. [Consulta: 10 agost 2012].
* ↑ «How Nicola Adams got her fighting chance for an Olympic gold medal». ITV News, 08-08-2012 [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ Khaleeli, Homa. «Nicola Adams: 'It always felt like boxing was my path'». The Guardian, 09-08-2014. [Consulta: 12 desembre 2014].
* ↑ «UK sport stars top 2012 Pink List». [Consulta: 5 novembre 2012].
# Andrea Okene Bañón

Andrea Okene Bañón (València, 30 de novembre de 2001) és una futbolista valenciana que juga com a davantera al València. És producte del sistema juvenil del Llevant, i va debutar a Primera Divisió l'abril de 2021. El juliol del 2021 es va incorporar al València com a sisé fitxatge de la temporada. Té ascendència nigeriana per part de pare, i valenciana per part de mare.

## Referències

* ↑ Rubio, Carla. «Andrea Okene, de granota a valencianista» (en castellà). Superdeporte, 25-07-2021. [Consulta: 12 febrer 2022].
* 1 2 «Nigeria teenager Okene makes Primera Iberdrola debut in Levante's win over Tenerife | Goal.com». www.goal.com. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ «El Valencia firma a Andrea Okene por dos temporadas». Plaza Deportiva. [Consulta: 12 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Perfil al web de la Lliga
# Santiago Denia Sánchez

Santiago Denia Sánchez, més conegut com a Santi, és un exfutbolista castellanomanxec, nascut a Albacete el 9 de març de 1974.

## Trajectòria

Format a les categories inferiors de l'Albacete Balompié, va arribar al primer equip el 1992 després de destacar a l'Albacete Atlético. Debuta a la màxima divisió en la campanya 92/93, en la qual ja es va fer un lloc titular en la defensa manxega, jugant 31 partits. Santi va ser una peça indiscutible del formatge mecànic en els tres anys que hi va romandre a l'equip blanc.
L'estiu de 1995 fitxa per l'Atlètic de Madrid, i eixe mateix any guanya el doblet Lliga-Copa, amb una destacada aportació de Santi, present en 37 partits. Amb els matalassers també seria titular fins al descens de la 99/00, encara que el nombre de partits baixava a poc a poc, fins als 28 partits d'aquesta temporada.
En les dues temporades que l'Atlético juga a Segona divisió, el manxec va perdre la titularitat, tot i que encara rondava la vintena de partits. De nou a Primera, va passar definitivament a la suplència.
A l'inici de la 2004/05 retorna a l'Albacete. Hi juga 12 partits i el seu equip baixa a Segona divisió. El defensa acompanyaria a l'equip manxec altres dues temporades a la categoria d'argent, per a retirar-se el 2007. En total, va disputar 298 partits en primera divisió i va marcar 8 gols.

## Palmarès
### Com a jugador
#### Atlètic de Madrid

* 1 Lliga espanyola: 1995-96
* 1 Copa del Rei: 1995-96
* 1 Segona Divisió: 2001-02

### Com a entrenador
#### Selecció espanyola sub-17

* 1 Campionat d'Europa sub-17: 2017

#### Selecció espanyola sub-19

* 1 Campionat d'Europa sub-19: 2019

#### Selecció espanyola sub-23

* 1 Medalla d'or en els Jocs Olímpics: 2024

## Referències

* ↑ «El futbol espanyol es fa amb l’Or dels Jocs Olímpics de París 2024». Diari del Maestrat, 09-08-2024. [Consulta: 25 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Santiago Denia Sánchez a BDFutbol
* Santiago Denia Sánchez Fitxa com a entrenador a BDFutbol
* Santiago Denia Sánchez a National-Football-Teams.com (anglès)
Santi Denia amb la selecció espanyola - plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Espanya – Jocs Olímpics d'estiu 1996
1 Mora •
2 Mendieta •
3 Juanfran •
4 Javi Navarro •
5 Santi •
6 Òscar •
7 Raúl •
8 Roberto •
9 Corino •
10 José Ignacio •
11 Idiakez •
12 Karanka •
13 Aizkorreta •
14 Morientes •
15 de la Peña •
16 Lardín •
17 Sietes •
18 Dani •
Entrenador: Clemente
Selecció de futbol d'Espanya – Jocs Olímpics d'estiu 2024
1 Tenas •
2 Pubill •
3 Miranda •
4 E. García •
5 Cubarsí •
6 Barrios •
7 D. López •
8 Turrientes •
9 Ruiz (c) •
10 Baena •
11 Fermín •
12 Pacheco •
13 J. García •
14 Oroz •
15 Gutiérrez •
16 Bernabé •
17 Gómez •
18 Omorodion •
19 Mosquera •
20 Juanlu •
21 Camello •
22 Iturbe •
Entrenador: Denia :
# Laminacauda

Laminacauda és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrita per primera vegada per Alfred Frank Millidge l'any 1985.
Es pot trobar a Sud-amèrica:Argentina, Bolívia, Brasil, Xile, Colòmbia, Equador, Panamà, Perú, Uruguai i a les illes de Tristan da Cunha.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0::
* Laminacauda aluminensis Millidge, 1991
* Laminacauda amabilis (Keyserling, 1886)
* Laminacauda ansoni Millidge, 1991
* Laminacauda argentinensis Millidge, 1985
* Laminacauda baerti Miller, 2007
* Laminacauda boliviensis Millidge, 1985
* Laminacauda cognada Millidge, 1991
* Laminacauda defoei (F. O. Pickard-Cambridge, 1899)
* Laminacauda dentichelis (Berland, 1913)
* Laminacauda diffusa Millidge, 1985 (Espècie tipus)
* Laminacauda dysphorica (Keyserling, 1886)
* Laminacauda expers Millidge, 1991
* Laminacauda fuegiana (Tullgren, 1901)
* Laminacauda gigues Millidge, 1991
* Laminacauda grata Millidge, 1991
* Laminacauda insulana Millidge, 1985
* Laminacauda luscinia Millidge, 1985
* Laminacauda magna Millidge, 1991
* Laminacauda malkini Millidge, 1991
* Laminacauda maxima Millidge, 1985
* Laminacauda montevidensis (Keyserling, 1878)
* Laminacauda monticola Millidge, 1985
* Laminacauda nana Millidge, 1991
* Laminacauda newtoni Millidge, 1985
* Laminacauda orina (Chamberlin, 1916)
* Laminacauda pacifica (Berland, 1924)
* Laminacauda parvipalpis Millidge, 1985
* Laminacauda peruensis Millidge, 1985
* Laminacauda plagiata (Tullgren, 1901)
* Laminacauda propinqua Millidge, 1991
* Laminacauda rubens Millidge, 1991
* Laminacauda sacra Millidge, 1991
* Laminacauda salsa Millidge, 1991
* Laminacauda suavis Millidge, 1991
* Laminacauda sublimis Millidge, 1991
* Laminacauda thayerae Millidge, 1985
* Laminacauda tristani Millidge, 1985
* Laminacauda tuberosa Millidge, 1991
* Laminacauda tucumani Millidge, 1991
* Laminacauda vicana (Keyserling, 1886)
* Laminacauda villagra Millidge, 1991

## Referències

* ↑ Millidge, A. F. «Some linyphiid spiders from South America (Araneae, Linyphiidae)». American Museum Novitates, 2836, 1985, pàg. 1–78.
* ↑ Gloor, Daniel; Nentwig, Wolfgang; Blick, Theo; Kropf, Christian «Gen. Laminacauda Millidge, 1985». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2 [Consulta: 15 juny 2019].
* ↑ Platnick, 2011 : The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Tractat de Barcelona (1529)

El tractat de Barcelona de 1529 va ser un acord signat entre Climent VII i l'emperador Carles I el 29 de juny de 1529. Va ser una conseqüència directa de la victòria de Carles I sobre Francesc I en la batalla de Landriano, durant la Guerra de la Lliga de Cognac (una de les anomenades guerres d'Itàlia), que va posar final a les aspiracions de Francesc I al domini del nord d'Itàlia.

## Antecedents

Després de les victòries imperials, els estats italians van reaccionar contra el domini de Carles, i el maig de 1526 Venècia i la República de Florència es van unir a la lliga de Cognac promoguda per França.
El papa, en canvi, veient els esdeveniments, va abandonar la lliga de Cognac i va fer les paus amb Carles. La reconciliació formal i pública entre Climent VII i l'emperador es va dur a terme en el document final signat entre el papat i Carles en el tractat de Barcelona del 29 de juny de 1529; va ser enviat a Roma mitjançant l'emissari imperial Lluís de Praet.

## Acords

Mitjançant el tractat de Barcelona, l'emperador va reconèixer el poder dels Sforza a Milà, va retornar els Estats Pontificis al papa, es va comprometre a procurar el restabliment de Ravenna, Cervia, Mòdena i Reggio, que havien estat arrencades de la seu de Roma per Venècia i finalment la promesa clau de l'emperador va ser el compromís per a restablir els Mèdici a Florència per la força de les armes, en la persona d'Alexandre de Mèdici (setge de Florència).

## Conseqüències

Pel document de Barcelona del 16 de juliol 1529, el papa va renunciar a la lliga de Cognac (Venècia també s'hi va afegir retornant territoris i pagant indemnitzacions), i va renovar en profit de Carles importants privilegis fiscals que abans ja havien gaudit els reis d'Espanya, a part de l'absolució atorgada a tots els que havien participat en el saqueig de Roma, als quals havia excomunicat.
La importància del tractat de Barcelona rau en el fet que va deixar Francesc I sense dos dels seus principals aliats de la lliga de Cognac, preparant doncs el terreny per a la pau de Cambrai que es va signar al cap d'un mes, el 5 d'agost de 1529.

## Referències

* ↑ Ludwig Pastor. The History of the Popes, from the Close of the Middle Ages. Taylor & Francis, agost 2009, p. 62–. GGKEY:B5GJE01JDZ6.
* ↑ Gregorovius, F.; Hamilton, A. History of the City of Rome in the Middle Ages. Cambridge University Press, 2010, p. 639 (Cambridge Library Collection - Medieval History). ISBN 978-1-108-01512-7.
* 1 2 G. W. Prothero, Stanley Leathes, Sir Adolphus William Ward, et al.. The cambridge modern history. CUP Archive, 1934, p. 60–. GGKEY:KRWPD9RFRLB.

## Vegeu també

* Batalla de Gavinana
* Setge de Florència
* Odet de Foix
* Gran Ducat de Toscana
* Presidis de Toscana
# Teorema de reciprocitat

El teorema de reciprocitat és un teorema molt usat en anàlisi de circuits. Compta amb dos enunciats que, en termes generals, diuen:
* En qualsevol xarxa bilateral real passiva, si la font de tensió simple V$_x$ en la branca x produeix la resposta en corrent I$_y$ en la branca y, llavors l'eliminació de la font de tensió a la branca x i la seva inserció en la branca y produiria la resposta en corrent I$_y$

## Primer enunciat

El primer enunciat indica que si l'excitació a l'entrada d'un circuit produeix una corrent i a la sortida, la mateixa excitació aplicada a la sortida produirà el mateix corrent i a l'entrada del mateix circuit. És a dir, el resultat és el mateix si s'intercanvia l'excitació i la resposta en un circuit. Així doncs:

## Segon enunciat

La intensitat i que circula per una branca d'un circuit lineal i passiu, quan s'intercala una font de tensió en una altra branca, és la mateixa que circularia per aquesta última si la font de tensió s'intercalés a la primera.

## Exemple simple

En el següent circuit es té una font de tensió en corrent directe de 10 V, entre 1 i 2, que alimenta una xarxa de resistències.
Si ara es canvien de posició la font de tensió i l'amperímetre (queda la font de tensió entre 3 i 4 i l'amperímetre entre 1 i 2) tal com es mostra en el següent diagrama:
S'observa que en l'amperímetre es llegeix un corrent de 20 mA. En conclusió, es pot afirmar que el fet d'intercanviar la posició relativa dels punts d'inserció de la font i de l'amperímetre no modifica els valors mesurats.

## Referències

* ↑ José Ricardo Gallego Vásquez "Teoremas de Reciprocidada" a Teoremas fundamentales de circuitos eléctricos, p. 110
* ↑ Teorema de Reciprocidad, resistencia de transferencia
# Simin Palay

Simin Palay (Maximin Palay), Simin Palai en occità fou un escriptor etnògraf occità nascut a Castèida e Doat, als confins entre Bearn (Pirineus Atlàntics) i Bigorra (Alts Pirineus) el 1874, i mort a Gelos (Pirineus Atlàntics) el 1965. Fou amic de l'escriptor famós Miquèu Camelat, qui l'animà a escriure en occità bearnès i a editar els diaris en bearnès l'Armanac Patouès de la Bigorre (1891) i Reclams de Biarn e Gascougne (1897). El 1896 creà a Ortès l'Escola Gastó Febus, filial del felibritge.
El 1920 fou nomenat majoral del felibritge i es dedicà a la tasca de recerca lingüística i etnogràfica. De tarannà polític conservador, es va oposar al moviment occitanista contemporani i sovint ha estat acusat de considerar el bearnès com una llengua diferent de la resta dels dialectes occitans. El 1960 fou decorat amb la Legió d'Honor francesa.

## Bibliografia selectiva
### Poesia

* Bercets de yoenesse e coundes ent'arrise (1899)
* sounets e quatourzis (1902)
* Case ! (1909)
* Las pregaries e las gracies (1926)
* Lou bent qui passe (1958)

### Teatre

* Simin Palay va escriure 60 peces de teatre, en prosa o en vers:
* Lou bugade (1929)
* Lou rey malurous (1929)
* L'hemme encrabada (1929)
* La qui a troubat u meste (1930)
* Moussu qu’ey pec (El senyor és beneït, 1930)
* Lou franchiman (1927)
* La reyente mancade (La falsa institutriu, 1925)

### Prosa

* Lous tres goujats de Bordebielhe (1934), novel·la

### Lexicografia

* DICTIONNAIRE DU BEARNAIS ET DU GASCON MODERNES
** primera edició en 2 volums (1932-1934)
** segona edició en 1 volum, C.N.R.S (1963)

### Etnografia

* Autour de la table béarnaise, (1932)
* La cuisine du pays, (1936)
* Cansous entaus maynadyes (1900)
* Cansous trufanderes (1924)
* Chants de Béarn et de Gascogne (1951), amb J.Poueigh

## Enllaços externs

* biografia de Simin Palay Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
* Selecció de poemes Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
* textes interpretats per Marcel Amont Arxivat 2006-05-12 a Wayback Machine.
* Bearnès i gascó Arxivat 2006-04-20 a Wayback Machine.
# Tantrix

Tantrix és un joc abstracte per a enfrontar entre dos i quatre jugadors que intenten fer la línia més llarga del seu color. Desenvolupa l'estratègia i la concepció de l'espai i consisteix a unir peces en forma d'hexàgon de manera lliure seguint el dibuix que hi ha representat al seu damunt.

## Desenvolupament del joc

Cada jugador tria un color (vermell, groc, verd o blau) i comptarà un punt per cada casella de la línia més llarga d'aquella tonalitat que hi hagi en acabar la partida. Té sis peces hexagonals que ha de col·locar de manera que segueixin els dibuixos de les ja col·locades. Al seu torn, intenta posar en joc les màximes peces possibles i renova les fitxes de la pila general al final. Cada peça de les 56 totals té un dibuix diferent amb tres fragments de línia, de forma que segons com es posin formaran unes figures o altres i es podran fer línies llargues o més curtes (tancant les línies dels adversaris en cercles, per exemple). Hi ha restriccions a les jugades, com per exemple jugades forçades (si només una peça encaixa dins del disseny del tauler, s'ha de tirar primer aquella).

## Fitxes disponibles

En la versió estàndard hi ha cinc tipus de configuració de fitxa, que amb les variants per incloure els quatre colors arriben fins a les 56 peces que es juguen en una partida. Es van canviar algunes peces de la versió inicial perquè dificultaven molt el joc, en forçar determinades jugades. Eliminant part de les interseccions, es va augmentar el component d'estratègia del joc.
Les configuracions disponibles són:
* peces de vèrtex: la fitxa presenta un arc semicircular de forma que hi ha tres U o línies corbes mirant cap enfora, sense que toquin mai a una cantonada de l'hexàgon
* peces bàsiques: hi ha una línia recta d'un color enmig de l'hexagon i dues U a dalt i a baix d'altres dos colors diferents
* peces perpendiculars: a la línia horitzontal recta de la peça baixa se li superposen dues corbes en vertical, una pel darrere i una pel davant
* peces creuades: una fitxa inclou una U a la part superior i dues corbes entrecreuades a la inferior.
* peces en X: a sobre de la línia horitzontal es forma una X amb línies rectes que la creuen, una pel davant i una pel darrere
Les fitxes es poden col·locar en qualsevol direcció sempre que respectin les restriccions de colors.

## Versions

El joc va ser creat en 1988 per Mike McManaway amb peces que només tenien dues línies de dos colors. La versió ampliada de 1991, que és la que es juga actualment, va incorporar els altres dos colors per permetre enfrontar fins a quatre jugadors de manera simultània.
Hi ha altres versions del joc, com la que permet convertir-lo en un solitari, una en tres dimensions i una edició on s'han de completar rutes prefixades. Existeix també una versió on line de Tantrix. Es poden encadenar partides per fer un campionat, el més cèlebre dels quals es juga a Austràlia i segueix el sistema de puntuació Elo.
Un joc derivat és el Palago, del mateix creador, on només hi ha dos colors i totes les fitxes són idèntiques, de manera que és la forma de col·locar-les el que determina l'èxit final.

## Referències

* ↑ «Tantrix». Board Geek. [Consulta: 27 maig 2015].
# Thomas Bateson

Thomas Bateson, també, Batson o Betson (Comtat de Cheshire, 1570 - Dublín, 1630) fou un compositor anglès.
De 1599 a1609 va ser organista a la catedral de Chester. Fou el primer a obtenir un títol de música al Trinity College de Dublín, la ciutat on va fer la seva carrera. És conegut per haver compost la música d'església dels quals només l'himne «Sant, Senyor Déu Totpoderós» va sobreviure, però sobretot pels seus llibres de madrigals publicat a Londres el 1604 i 1618 (58 peces conegudes). Primerament els texts dels madrigals eren originals i després va fer servir texts traduïts a l'anglès però musicats a la manera italiana.

## Referències

* ↑ «Thomas Bateson». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Chisholm, Hugh,. «Bateson, Thomas». A: Encyclopædia Britannica (en anglès). volum 3. 11a ed.). Cambridge University Press, 1911.
# Ferdy

Ferdy, també coneguda com a Ferdy la formiga, és una sèrie de dibuixos animats infantil txec-britànica de televisió de 1984 basada en els llibres de dibuixos del mateix nom creats per l'autor txec Ondřej Sekora. Va ser produïda per Entertaining Cartoon Productions i animat per Harmony Gold USA. Està dirigida principalment a nens entre 3 i 10 anys i ha estat propietat de Entertaining Cartoon Productions and Licensing AG des de 2000. La sèrie gira entorn d'un petit nen-formiga anomenat Ferdy que s'embarca en una varietat d'aventures en la utopia d'insectes Käfertal amb els seus amics insectes. L'arc argumental sol durar fins a set episodis. En 2002, episodis selectes del doblatge a l'anglès de la sèrie van rebre una petita publicació en VHS als EUA. Mentre que l'any 2003, es publicà a la República Txeca tota la sèrie en format DVD.

## Personatges principals

* Ferdy
* Bug Butterfingers
* Cricket
* Arambula
* Grasshopper
* Woody
* Gwendolyn (Referred to as Laura in later episodes)
* Bug Sniffy
* Bug Gobbler
* Oskar

## Referències

* ↑ Oscar A. Mojica. «Ferdy» (en anglès). ferdy.tv. Arxivat de l'original el 15 de setembre 2017. [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Ferdy» (en alemany). .fernsehserien.de. [Consulta: 9 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Ferdy - Lloc web oficial
# Yvette Grimaud

Yvette Grimaud (Alger, 29 de gener de 1920 - Villiers-le-Bel, 19 de febrer de 2012) fou una pianista, compositora i etno-musicòloga clàssica francesa.

## Biografia

Nascuda a Alger, alumna de M. Llorca, Yvette Grimaud va actuar en un concert a la seva ciutat natal abans dels deu anys del segle xx, abans de venir a viure a París on va crear nombroses obres contemporànies, incloses sonates per a piano de Pierre Boulez, les seves dotze notacions, les Tres Psalmodies o fins i tot la primera sonata d'André Jolivet. Alumna d'Olivier Messiaen, després va abandonar la seva carrera com a pianista per centrar-se en l'etnomusicologia, on va estudiar especialment la música tradicional de Geòrgia i les tradicions musicals dels pigmeus Babinga. És autora d'articles científics i llibres sobre el tema. Als anys seixanta va dirigir un curs de música tradicional al Conservatori de Lió. La seva obra més coneguda és, 3 peces de quart de tons per a soprano, percussió i Ones Martenot.

## Bibliografia

* Yvette Grimaud, "Nota sobre la música vocal dels Bochiman! Kung i els Babinga Pygmies, a Les Colloques de Wégimont (Biblioteca de la Facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat de Lieja), 3r col·loqui (1956), p. 105-126

## Referències

* 1 2 Fitxer de la mort INSEE [arxiu]
* ↑ L'Echo d'Alger, 10 d'abril de 1929 [arxiu]
* ↑ Le Valais, 31 de gener de 1967 [arxiu]
* ↑ L'Echo d'Alger, 25 de maig de 1932 [arxiu]
* ↑ France Info, La successió de Pierre Boulez ofereix a la BnF una quantitat de llibres i arxius [arxiu]
* ↑ Slippdisc, BOULEZ ARCHIVE GOES THE BIB NAT, 31 de desembre de 2017 [arxiu]
* ↑ Filharmonie de Paris, Passage Notes, Boulez i Gagaku [arxiu]
* ↑ CENTRE INTERNACIONAL DE RECERCA PER A POLFONIA TRADICIONAL [arxiu]
* ↑ Les conferències de Wegimont [arxiu]
* ↑ Polyphonies de tradition orale: histoire et traditions vivantes
* ↑ Montmartre als artistes [arxiu]
* ↑ The Argus, Austràlia, 9 de juliol de 1949 [arxiu]