OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Bérarde

La Bérarde és un caseriu del municipi de Sant Cristòu (Isèra), al departament francès de l'Isèra. Situat a 1727 m d'altitud, a la vall del Vénéon i al cor del massís dels Écrins, als Alps. És un centre molt conegut per a la pràctica de l'alpinisme i l'escalada.
Cinc refugis de muntanya són accessibles des de la sortida de la Bérarde: el refugi del Châtelleret, el refugi del Promontori, el refugi del Carrelet, el refugi Temple-Écrins i el Refugi de la Pilatte.
Aquest lloc és tanmateix una entrada del parc nacional dels Écrins, del qual el « parc forestal de la Bérarde » en va presagiar la seva creació l'any 1913.

## Accés

Situat a una trentena de quilòmetre, Sant Cristòu (Isèra), l'accés a la Bérarde es fa per una petita carretera de muntanya molt pintoresca i relativament estreta.
Aquesta carretera queda regularment tallada a l'hivern a partir del caseriu de Prés-Clos amb motiu de la neu i dels nombrosos canals d'allau.

## Destrucció

Les pluges torrencials i les esllavissades de terra han destruït La Bérarde el 21 de juny de 2024. Carreteres i ponts s'han arrasat. Les cases estan en ruïnes.

## Activitats

La Bérarde proposa moltes activitats exteriors, entre les quals: el senderisme, l'escalada i el muntanyisme. El Vénéon, riu que travessa el caseriu, permet de practicar el ràfting i altres esports nàutics

## Alpinisme

D'altitud elevada i envoltada de cimeres compreses entre els 3000 i 4000 m, La Bérarde, punt de sortida de carreres entre les més boniques del massís dels Écrins (la Meije, les Bans, ...), ha esdevingut amb Chamonix o La Greu un dels grans centres francesos per a la pràctica de l'alpinisme.

## Bibliografia

* André Allix André, « La route de La Bérarde », Revue de géographie alpine, 1922, Tome 10 N°3. pàg. 445-457.
* Aimée Bigallet, « La vie d'hiver dans le Haut-Vénéon », Revue de géographie alpine, 1922, Tome 10 N°4. pp. 625-634.(a persée.fr)

## Enllaços externs

* http://www.berarde.com/
* La Bérarde a vallouimages.com
* Despatx dels guies de la Bérarde
* La Bérarde - curs superior del Vénéon i vallon dels Étançons: mapes geològics

## Referències

* ↑ «REFUGE DE PILATTE (FFCAM)» (en francès). [Consulta: 6 juliol 2018].
* ↑ VIDÉO. Village dévasté, pont emporté, route coupée... Les images impressionnantes du torrent en furie qui a submergé un hameau en Isère France 3 TV, publicat el 21 de juny de 2024, consultat el 7 de juliol de 2024
# Sant Jaume de Frontanyà

Sant Jaume de Frontanyà és un municipi de la comarca del Berguedà.
El poble es troba al voltant de l'església de Sant Jaume de Frontanyà. El seu terme és muntanyenc i escassament poblat, amb boscos de pins i pastures per a la ramaderia que, juntament amb l'agricultura de cereals i el turisme, és la base de la seva economia. Regat per afluents de la riera de Merlès. La seva primera notícia documentada consta de l'any 905, quan es va fer la consagració de la seva antiga església de Sant Jaume Vell.
És el municipi menys poblat sota administració de la Generalitat de Catalunya. El govern del municipi s'exercia mitjançant consell obert fins que el 2011 es va decidir canviar aquest sistema.
El 12 de desembre de 2009 va ser el segon poble de Catalunya a fer una consulta popular sobre la independència, obtenint 18 vots a favor i 1 vot en contra.
Fins al 15 de gener del 2018 era considerat el municipi amb menys habitants de Catalunya. El municipi que li pren el títol és Gisclareny.

## Geografia

* Llista de topònims de Sant Jaume de Frontanyà (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Llocs d'interès

* Monestir de Sant Jaume de Frontanyà. Segle XI
* Ermita de Sant Esteve de Tubau. Origen preromànic
* Santuari de Santa Maria dels Oms. Segle XVIII
* Restaurant fonda Cal Marxandó. Documentada des del 1851

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 2 | 3 | 9 | 134 | 288 | 465 | 322 | 234 | 214 | 271 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 259 | 198 | 180 | 159 | 73 | 21 | 20 | 30 | 28 | 28 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 30 | 30 | 28 | 25 | 27 | 32 | 29 | 24 | 28 | 24 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 27 | 30 | 30 | 31 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Festivitats

* 1 de maig- Festa del Pa
* dilluns de Pasqua- Aplec del Santuari dels Oms
* 25 de juliol- Festa Major de Sant Jaume

## Imatges

* Vista aèria de Sant Jaume de Frontanyà
* Sant Esteve de Tubau
* L'ajuntament

## Referències

* ↑ «Gisclareny destrona Sant Jaume de Frontanyà com a poble més petit de Catalunya». ccma, 15-01-2018. [Consulta: 15 gener 2018].
* Diversos autors. Sant Jaume de Frontanyà: Natura, Art i Pau. Barcelona: Diputació de Barcelona, 2005.

## Vegeu també

* Serrat de l'Auró

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament.
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya.
* Sant Jaume de Frontanyà Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Vídeo a http://www.edu3.cat/ Arxivat 2009-07-23 a Wayback Machine..
# Beta de Brúixola

Beta de Brúixola (β Pyxidis) és un sistema binari situat a la constel·lació de Brúixola. S'estima que és a uns 390 anys llum de la Terra. L'espectre encaixa amb el d'una estrella gegant de classe espectral G7Ib-II.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two-dimensional spectral types for the HD stars, Vol. 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Pàgina: 0. Data de publicació: 1982. Autor: Nancy Houk.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 3 Vardan Adibekyan «CORALIE radial-velocity search for companions around evolved stars (CASCADES). I. Sample definition and first results: Three new planets orbiting giant stars». Astronomy and Astrophysics, 1-2022. DOI: 10.1051/0004-6361/202040078.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «bet Pyx -- Star in double system». SIMBAD. Centre de Données astronomiques de Strasbourg. [Consulta: 8 juliol 2017].
# Juan Sabas Huertas-Lorente

Juan Sabas Huertas-Lorente (Madrid, 13 d'abril de 1967) és un exfutbolista i entrenador madrileny. Com a jugador ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Va començar a destacar al Rayo Vallecano. Amb l'equip madrileny debuta a la màxima categoria a la 89/90, en la qual va marcar 6 gols en 34 partits. Eixa bona campanya possibilita que fitxe per l'Atlètic de Madrid. Va romandre quatre anys al conjunt matalasser, amb qui guanyà dues Copes del Rei. En aquest període, Sabas va ser el davanter suplent per excel·lència i amb instint de gol, l'etiqueta que arrossegaria en tota la seua carrera.
L'estiu de 1994 fitxa pel Reial Betis. Al conjunt sevillà continuarà amb aquesta funció en els tres anys que hi milita. Destaquen els set gols aconseguits la temporada 95/96, en 32 partits (només 8 de titular). La temporada 97/98 marxa al CP Mérida, on tornaria a gaudir de minuts de joc. Va estar dos anys a l'equip extremeny, un a Primera i l'altre a Segona i en total va marcar 16 gols.
Posteriorment, jugaria amb l'Albacete Balompié en la categoria d'argent (99/01), sent de nou davanter de refresc. A partir del 2001 jugaria amb equips en Segona B amb l'Hèrcules CF i el Ciudad de Murcia, i a Tercera amb el Pegaso Tres Cantos, on es retiraria el 2002. En total, el davanter ha sumat 196 partits i 34 gols a la màxima categoria.
Després de penjar les botes, Sabas ha continuat vinculat al futbol. Ha estat el segon entrenador d'Abel Resino al Ciudad de Murcia, al Llevant UE i a l'Atlètic de Madrid.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sabas, Juan Sabas Huertas Lorente - Futbolista | BDFutbol». [Consulta: 28 octubre 2024].
* 1 2 3 «BETISWEB - Ficha de Juan Sabas Huertas-Lorente (Sabas)», 20-08-2013. [Consulta: 28 octubre 2024].
# Beta del Forn

Beta del Forn (β Fornacis) és un estel de magnitud aparent +4,46 a la constel·lació del Forn. És, després de Fornacis (α Fornacis), el segon estel més brillant en la seva constel·lació. S'hi troba a 169 anys llum del sistema solar.
Beta del Forn és una gegant groc-ataronjada de tipus espectral G8.5IIIb, també catalogada com a K0III. Té una temperatura efectiva de 4.790 K i la seva lluminositat és 55 vegades superior a la del Sol. Són moltes les gegants visibles en el cel nocturn semblants a Beta Fornacis; ε Andromedae, ρ Cygni o η² Hydri són només alguns exemples. El diàmetre de Beta Fornacis és 11 vegades més gran que el diàmetre solar i la seva massa és un 65% major que la del Sol.
Beta del Forn mostra una metal·licitat —abundància relativa d'elements més pesats que l'heli— igual a la meitat de la que té el Sol ([Fe/H] = -0,31). Ferro, vanadi i bari són els elements més deficitaris, i és el sodi i el silici aquells amb nivells més propers als solars.
Beta del Forn forma un estel doble amb CD-32 1025B, de magnitud 14. Visualment ambdós estels estan separats poc més de 4 segons d'arc.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* 1 2 «Study of the impact of the post-MS evolution of the host star on the orbits of close-in planets» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 12-2011, pàg. 71–71. DOI: 10.1051/0004-6361/201117887.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 Vardan Adibekyan «CORALIE radial-velocity search for companions around evolved stars (CASCADES). I. Sample definition and first results: Three new planets orbiting giant stars». Astronomy and Astrophysics, 1-2022. DOI: 10.1051/0004-6361/202040078.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* 1 2 bet For -- Star in double system (SIMBAD)
* 1 2 «Beta Fornacis (Alcyone)». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 15 octubre 2020].
* 1 2 Liu, Y. J.; Zhao, G.; Shi, J. R.; Pietrzyński, G.; Gieren, W. «The abundances of nearby red clump giants». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 382, 2, 2007. pp. 553-566.
* ↑ Beta Fornacis. Extended Hipparcos Compilation (XHIP) (Anderson+, 2012)
* ↑ Beta Fornacis. Catalogue of Stellar Diameters (CADARS) (Pasinetti-Fracassini+ 2001)
# Nervi vague

* Parells cranials
* I – Olfactori
* II – Òptic
* III – MOC
* IV – Patètic
* V – Trigemin
* VI – MOE
* VII – Facial
* VIII – Vestibulococlear
* IX – Glossofaringi
* X – Vague
* XI – Accessori
* XII – Hipoglòs
El nervi vague (del lat. nervus vagus) o nervi pneumogàstric o desè parell cranial o nervi cranial X, innerva la faringe, l'esòfag, la laringe, la tràquea, els bronquis, el cor, l'estómac i el fetge. Neix del bulb raquidi.
Els estímuls que transmet no són controlats a voluntat de l'individu, sinó que són controlats pel sistema nerviós autònom, encarregat de mantenir l'homeòstasi de l'organisme. És un dels nervis més llargs del cos humà, i el seu nom prové del llatí vagus, errant (en el sentit de viatger). La mateixa arrel llatina en català també esdevé "vagabund".

## Referències

* ↑ Casas i Estivales, Xavier; Mateu i Martínez, Rosa Maria; Noró i Castells, Montserrat; Sánchez i Sáiz, Imma. «N». A: Vocabulari d'odontologia: Equivalències català, castellà, anglès i francès. Barcelona: Doyma, 1991, p. 159. ISBN 84-7592-421-2 [Consulta: 15 novembre 2024].
# Seicheprey

Seicheprey és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 106 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Seicheprey era de 106 persones. Hi havia 34 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 11 parelles sense fills i 19 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 1 estava desocupat. 36 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 35 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 2 en tenien quatre i 32 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Seicheprey el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 64 persones, 47 eren actives i 17 eren inactives. Les 47 persones actives estaven ocupades(26 homes i 21 dones).. De les 17 persones inactives 7 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 2 d'empreses de construcció i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Seicheprey hi havia 10 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Seicheprey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Seicheprey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Velleta de Toix

La velleta de Toix, és una de tantes velletes o "agüeles" utilitzades pels pares per espantar els nens que no es porten com cal. N'hi ha per tot arreu, tenen aspecte lleig i se les relacina amb la bruixeria, la màgia o els sortilegis. Segons Francesc Gibert a Manuel, a la Ribera Alta i a Callosa d'en Sarrià, a la Marina Baixa, està l'anomenada vella Pinta (nom que te l'origen en la pinta de grans dimensions que du la velleta al cap), mentre que a Calp, a la Marina Alta, se la coneix com a Vella de Toix.
Segons la llegenda, la vella de Toix, és d'una dona morisca, solitària, misteriosa, que viu de fer de remeiera. En altres ocasions dones que per dificultats econòmiques han acabat vivint en coves o en llocs amagats de zones no urbanes, han sigut identificades com aquestes “velletes” espantacriatures.
Algunes dites populars deixen mostra de la seua popularitat en certes zones de la geografia del País Valencià:
| « | Vidrà la velleta de Toix i ens paparà: a mi, a tu i a tots! Ja ha eixit de Toix. Ara arriba a la venta Càndida. Ja està passant per la venta Canyera. Ja està entrant al poble. Ja està a prop.... Ja està ací!. | » |

## Referències

* 1 2 3 4 Gisbert 2010, p. 157
* ↑ Moros i cristians en Calp en honor del Santíssim Crist de la Suor, Francesc Palop. Universitat de València [ http://www.uv.es/~palop/moros.htm] Consulta 17 de novembre del 2016

## Bibliografia

* Gisbert, Francesc. Màgia per a un poble. Picanya: Edicions del Bullent, 2010. ISBN 978-84-96187-88-7.
# Walfred de Friül

Walfred (o Waltfred) (+ 896) fou comte de Verona i després marcgravi de Friül a les últimes dècades del segle ix (891-896).
Walfred va ser un dels primers que van fer costat a Berenguer de Friül en el seu intent per la corona de ferro de Llombardia després de la deposició de Carles el Gros el 887. Fou descrit com el seu "alt conseller". Era consiliarius et marchio nomenat per Carles el Gros i el major magnat a l'est de Llombardia després de Berenguer. Fins i tot va aconseguir succeir a Berenguer al Friül, si bé es desconeix en quines circumstàncies, i les opinions dels experts estan dividides.
Hauria succeït a Berenguer per nomenament d'aquest mateix al voltant de 890, quan Berenguer és esmentat per darrera vegada com a duc de Friül. Els Annals Fuldenses de l'any 896, expliquen que Walfred va morir en el càrrec i que havia governat a Verona amb "gran fidelitat a l'emperador", que significa Arnulf de Caríntia, especificant que la seva mort va ser el moment escollit per Berenguer per reafirmar la seva pretensió a la reialesa després de la seva disputa amb Arnulf a principis d'aquest any. S'ha suggerit que Walfred fou col·locat en el càrrec de duc al lloc de Berenguer, per Arnulf el 896, després que Berenguer va passar al camp d'Arnulf a principis d'aquest any. Walfred hauria doncs governat Friül menys d'un any en aquest cas. Després de la seva mort el 896 el ducat fou dividit en quatre comtats.

## Notes

* ↑ MacLean, 71.
* ↑ Reuter, 134, 19, per la data en què Berenguer apareix per darrera vegada a Friül.
* ↑ Reuter, 134, 19

## Referències

* Reuter, Timothy (trad.), Els Annals de Fulda. (Sèrie Manchester medieval, Històries del segle ix, Volum II) Manchester: Manchester University Press, 1992 (anglès)
* MacLean, Simon. Kingship and Politics in the Late Ninth Century: Charles the Fat and the end of the Carolingian Empire. Cambridge University Press: 2003.
# Tel Malhata

Tel Malhata (hebreu: תל מלחתה; àrab: Tel Mihl) és una excavació situada al nord del desert del Nègueb (Israel) on s'han trobat alguns serekh de caps egipcis.
# Unió de Botiguers de Reus

La Unió de Botiguers de Reus és una associació local de comerciants. Es va iniciar l'any 1975. El 1976 es van fer unes conferències al Centre de Lectura dedicades al comerç local en una de les quals els ponents van ser Xavier Amorós, Antoni Baiges, Josep Pujol i Tomàs Barberà. D'aquestes conferències en va sortir una junta gestora de trenta persones, que va marcar les pautes del que havia de ser la Unió de Botiguers de Reus. Per una banda defensar els interessos professionals, i intervenir també en tot el que feia referència al creixement i al moviment de ciutat. Les unions de botiguers existents en aquell moment eren simplement comercials, s'associaven per comprar o per obtenir uns preus més avantatjosos.
Més de 200 botiguers de la ciutat van donar suport a la creació de la Unió i la junta general fundacional es va fer el 14 de juliol de 1976, a la casa sindical de Reus (antic edifici del sindicat vertical). El seu nom fou llavors Associació sindical de comerciants detallistes de Reus. El 18 de març de 1977 es va elegir Josep Abelló com a president. L'associació reusenca va impulsar la creació d'entitats del mateix estil en altres municipis fins a aconseguir la fundació d'una Unió de Botiguers de Catalunya el 1978, que més endavant va desaparèixer. D'allà en sortí la Confederació de Comerç de Catalunya. Actualment, la Unió de Botiguers de Reus té uns 300 comerços associats.

## Referències

* ↑ Martínez, Isabel. «Josep Abelló: "El botiguer tradicional es pot rellançar si no perd la seva manera de fer"». reusdigital.cat 28-III-2015. Reus Digital. [Consulta: 30-III-2015].

## Enllaços externs

* web de la Unió de Botiguers de Reus Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Circuit urbà de Bakú

El Circuit urbà de Bakú (àzeri: Bakı Şəhər Halqası) és un circuit urbà de carreres que s'està construint a la ciutat de Bakú (Azerbaidjan), que es construirà prop de Bakú Boulevard. Acollirà el Gran Premi d'Europa de la temporada 2016 de Fórmula 1.

## Història
### City Challenge i World Challenge

L'any 2012, Bakú va albergar el City Challenge Baku, una carrera de gran turismes de la classe GT3 realitzada al voltant de la Casa de Govern.
A la ciutat es va disputar la cursa final del Campionat FIA GT de 2013 i la Blancpain Sprint Series de 2014, en aquesta ocasió en un traçat prop de la Plaça de la bandera nacional.

### Desenvolupament

El desembre de 2013, el president i amo de la Fórmula 1 Bernie Ecclestone va anunciar la disputa d'una carrera a l'Azerbaidjan, i va suggerir que la carrera se celebraria l'any 2016, però més tard va dir que els organitzadors del Gran Premi de Corea estaven incomplint de contracte i que es traslladava la seva organització l'any 2015. No obstant això, al juliol de 2014 es va anunciar que el debut de la carrera seria oficialment l'any 2016.

### Construcció i disseny

El traçat del circuit ha estat dissenyat per l'arquitecte Hermann Tilke i utilitzarà la plaça Azadliq, l'Avinguda Neftchilar, part de la Casa de Govern i la Torre de la Donzella, llocs d'interès turístic de la ciutat per a la carrera.

## Resultats del Gran Premi d'Europa a Bakú

| Any | Pilot | Equip | Resultats |
| Vegeu resultats edicions anteriors del Gran Premi d'Europa ||||
| 2016 | Nico Rosberg | Mercedes | Resultats |

## Referències

* ↑ «F1: Bernie Ecclestone confirms Azerbaijan to replace axed Korea». www.auto123.com. [Consulta: 9 maig 2014].
* ↑ Prince, Max. «Korea out, Azerbaijan in for 2015 Formula 1 calendar». www.roadandtrack.com. [Consulta: 9 maig 2014].
* ↑ Smith, Luke. «Azerbaijan set to welcome Formula 1 in 2015; Korea scrapped». motorsportstalk.nbcsports.com. NBC. Arxivat de l'original el 2014-05-11. [Consulta: 8 maig 2014].
* ↑ Sylt, Christian. «Exclusive: Korean GP dropped to make way for race in Azerbaijan». www.independent.co.uk. The Independent. [Consulta: 8 maig 2014].
* 1 2 «Formula 1 - Azerbaijan Grand Prix debut delayed until 2016». Reuters. [Consulta: 25 juliol 2014].
* ↑ «Азад Рагимов рассказал о примерной трассе бакинского этапа Формулы-1» (en rus). [Consulta: 25 juliol 2014].

## Vegeu també

* Gran Premi d'Europa