OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonio del Amo Algara

Antonio del Amo Algara (Valdelaguna, 9 de setembre de 1911 - Madrid, 19 de juny de 1991) va ser un director i guionista de cinema espanyol.

## Biografia

Els seus primers contactes amb el setè art van ser —en la dècada dels trenta— com a crític cinematogràfic en les revistes Popular Films y Nuestro Cinema. Durant la Guerra Civil Espanyola va rodar diversos documentals per al bàndol republicà.
En 1947, entra en el camp de la direcció cinematogràfica, amb dues pel·lícules produïdes per Sagitario Films S.A. sobre guions de Manuel Mur Oti: Cuatro mujeres i El huésped de las tinieblas. Altres pel·lícules destacades de la seva filmografia van ser Día tras día i Sierra maldita, per la qual va ser guardonat amb la Conquilla d'Or, al Festival de Cinema de Sant Sebastià de 1954.
Altres pel·lícules van ser les protagonitzades pel nen prodigi Joselito, les primeres incursions en la pantalla gran tant del cantant de cobla Antonio Molina a El pescador de coplas (1952), com de Raphael, a Las gemelas (1963) .
Va impartir a més classe a l'Escola Oficial de Cinema i va escriure, entre altres llibres, Historia universal del cine (1945), El cinema como lenguaje (1948) i Estética del montaje (1972).
És avi matern del director de cinema Rodrigo Sorogoyen. Va morir a conseqüència d'un accident d'automòbil en 1991.

## Filmografia (selecció)

* Cuatro mujeres (1947)
* El huésped de las tinieblas (1948)
* Alas de juventud (1949)
* Día tras día (1951)
* Puebla de las mujeres (1953)
* El pescador de coplas (1954)
* Sierra maldita (1955)
* El pequeño ruiseñor (1956)
* El sol sale todos los días (1956)
* Saeta del ruiseñor (1957)
* El ruiseñor de las cumbres (1958)
* El pequeño coronel
* Escucha mi canción
* Los dos golfillos
* Melocotón en almíbar
* Bello recuerdo
* El secreto de Tommy
* Las gemelas (1963)
* Un perro en órbita (1966)
* Madres solteras (1975)
* Hallazgo en Italica (1942)

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Labor premiada | Resultat |
| 1971 | Millor llibre | Estética del montaje | Guanyador |

## Referències

* ↑ Bentley, Bernard. A Companion to Spanish Cinema. Boydell & Brewer 2008. p. 128
* ↑ D'Lugo, Marvin. Guide to the Cinema of Spain. Greenwood Publishing, 1997. p. 118
* ↑ Partearroyo, Tony «Muere en accidente el director de cine Antonio del Amo». El País [Madrid], 21-06-1991.
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1971». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 24 novembre 2018].
# Anomodon snyderi

Anomodon snyderi és una espècie extinta de mamífer eulipotifle de la família dels tàlpids que visqué durant el Plistocè en allò que avui en dia són els Estats Units. Se n'han trobat restes fòssils a Illinois. Es tracta de l'única espècie reconeguda del gènere Anomodon. Fou anomenat en honor d'un tal Sr. Snyder, de Galena, que proporcionà la dent canina superior esquerra que serví de base per a la descripció del tàxon.

## Referències

* 1 2 Entrada «Anomodon snyderi» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 27 abril 2023].
# La vida en un hilo

La vida en un hilo és una pel·lícula espanyola escrita, produïda i dirigida per Edgar Neville en 1945, protagonitzada per Conchita Montes, Guillermo Marín i Rafael Durán. El film va tenir posteriorment una versió teatral, estrenada en 1959 i un remake, dirigit per Gerardo Vera en 1991 i protagonitzat per Ángela Molina, Antonio Banderas i Imanol Arias, amb el títol Una mujer bajo la lluvia.

## Argument

Mercedes (Conchita Montes), que acaba d'enviduar de Ramón (Guillermo Marín), rememora els seus anys de matrimoni per a arribar a la conclusió que va ser infeliç. Viatjant amb tren cap a Madrid, una vident li conta que va haver-hi una instant en què va poder escollir a un altre home com a company i viure una altra vida, i la trasllada com en un somni (idea que ha estat utilitzada en pel·lícules com "Que bell és viure" o "Family man") a aquesta altra vida alternativa amb Miguel Ángel (Rafael Durán), el seu veritable amor, que va perdre en una tarda de pluja per un mínim error accidental. Quan desperta al tren, un moment després (perquè ella no sabia que era un somni hipnòtic i recorda tota una vida diferent que no ha viscut), el tren arriba a Madrid. I el present ha estat ja modificat, i la pel·lícula acaba amb Mercedes i Miguel Ángel, junts però desconeguts (per a ell, per a ella el seu veritable amor perdut, i recordat sense viure'l de debò per la vident del tren) i ella caminant cap a ell, els dos 10 o 15 anys més vells.

## Premis
### 1a edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Nominats | Resultat |
| Millor argument original | Edgar Neville | Guanyador |
| Millor guió | Edgar Neville | Guanyador |

## Referències

* ↑ Vanguardia y humor en La vida en un hilo de Edgar Neville en ucm.es Arxivat 2015-05-08 a Wayback Machine.
* ↑ Fitxa de la pel·lícula en IMDb.
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1945». Cercle d'Escriptors Cinematogràfics. Arxivat de l'original el 2020-07-20. [Consulta: 31 gener 2016].

## Enllaços externs

* Cartell de la pel·lícula.
* Fragment de la pel·lícula a YouTube.
* Reflexions sobre la pel·lícula a extravaganciasblog.wordpress.com.
# Hülya Şenyurt

Hülya Şenyurt (Ordu, 10 de novembre de 1973) és una judoka turca, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1990. Fou la primera esportista turca en guanyar una medalla olímpica.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Barcelona, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes extra lleuger del programa de judo. Quatre anys més tard, als Jocs d'Atlanta, quedà eliminada en la primera ronda en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de judo de 1993.

## Referències

* ↑ «Kim Kimdir?ï¿½ Biyografi Bankasï¿½ - FORSNET». Arxivat de l'original el 2007-10-11. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ Hülya Şenyurt a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Hulya Senyurt, Judoka, JudoInside». [Consulta: 12 setembre 2020].
# Herbert Dill

Herbert Dill (Hannover, 31 d'agost de 1908 - Bèlgica, 19 de desembre de 1944) fou un atleta alemany, especialista en marxa, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on fou setzè en els 50 quilòmetres marxa del programa d'atletisme.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en els 50 quilòmetres marxa del Campionat d'Europa d'atletisme de 1938, en finalitzar segon rere Harold Whitlock. Guanyà el campionat alemany dels 50 quilòmetres el 1938 i el dels 50 quilòmetres per equips de 1935.
Va morir durant la batalla de les Ardenes de la Segona Guerra Mundial a Nothum, Luxemburg, el 19 de desembre de 1944. És enterrat en una fossa comuna al cementiri de Sandweiler.

## Millors marques

* 50 quilòmetres marxa. 4h 42' 37" (1937)

## Referències

* 1 2 3 «Herbert Dill Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d'octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften (50km Gehen - Herren)». [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften (Gehen - Herren - Teil 2)». [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 24 juliol 2018].
# Suzuki GSR 750 / ABS

GSR 750 és un model de moto de tipus naked fabricada per l'empresa japonesa Suzuki que començà a comercialitzar-se a principis de 2011. El motor és el de la GSX-R 750 K5 (és a dir la del 2005). El sistema d'anti-bloqueig dels frens no va ser opcional fins al model de l'any 2012, des d'aquell any, en cada model ha sigut opcional el sistema de frens ABS.
"Lleugera com una 600 i potent com una 1000", aquest és l'argument que millor l'ha definit fins ara, però actualment la pèrdua de pes i la incrementació de potència de moltes motos "sport" agressives que hi ha actualment al mercat, han fet quasi obsolet aquest argument. Però tot i així no deixa de ser veritat que un motor tetracilíndric de 750cc aconsegueix ser una cosa a tenir en compte.
La GSR 750 a la ciutat és com un peix a l'aigua. Té un seient estret i baix, un motor suau que no ha d'anar revolucionat, uns retrovisors dissenyats per no xocar contra cap cotxe.
La GSR 750 a la carretera segueix sent una moto excel·lent, el puny de gas és exquisit, és suau i instantani, de manera que quan donem gas, la moto no triga gens a accelerar fent així que sigui una moto en la que convida a confiar en ella. La GSR tendeix a aixecar-se al frenar amb la moto tombada (com totes les motos) això provoca una certa desconfiança en entrar a una revolta la qual no sabem si és oberta o molt tancada. La frenada de la moto també és suau, ja que està equipada amb dos discs devanters de 310 mm amb pinces flotants de dos pistons i un disc posterior de 240 mm i pinça també flotant d'un pistó.

## Referències

* ↑ «Suzuki GSR750/ABS». moto.suzuki.es. Suzuki. Arxivat de l'original el 12 de maig 2014. [Consulta: 9 maig 2014].
* ↑ «Suzuki GSR750/ABS». moto.suzuki.es. Suzuki. [Consulta: 17 maig 2014].
# Zigomaturins

Els zigomaturins (Zygomaturinae) són una subfamília extinta de mamífers marsupials de la família dels diprotodòntids que visqueren a Oceania entre l'Oligocè superior i el Plistocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a Austràlia, Nova Caledònia i Papua Nova Guinea. Incloïen alguns dels marsupials més grossos que han existit mai. Probablement menjaven fulles. Durant molt de temps foren considerats els diprotodòntids més primitius, però aquest punt de vista podria ser incorrecte.

## Referències

* 1 2 Entrada «Zygomaturinae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 22 juny 2023].
* ↑ P. Murray: «Alkwertatherium webbi, a New Zygomaturine Genus and Species from the Late Miocene Alcoota Local Fauna, Northern Territory (Marsupialia: Diprotodontidae)». The Beagle, Records of the Northern Territory Museum of Arts and Sciences, volum 7, exemplar 2, 1990, pàg. 53-80, (versió en línia).
# Thousand Oaks

Thousand Oaks és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 128.650 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Thousand Oaks tenia 117.005 habitants, 41.793 habitatges, i 31.177 famílies. La densitat de població era de 823,5 habitants/km².
Dels 41.793 habitatges en un 37,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,4% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 19,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 25,9% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 76.815 $ i la renda mediana per família de 86.041 $. Els homes tenien una renda mediana de 62.814 $ mentre que les dones 40.634 $. La renda per capita de la població era de 34.314 $. Entorn del 3,2% de les famílies i el 5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més a prop

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Thousand Oaks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Thousand Oaks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Marina Schapers

Marina Alieda Schapers (Rotterdam, 14 de gener, 1938 - Skyros (Grècia), 26 de juliol, 1981), va ser una actriu neerlandesa. Va viure molts anys amb el compositor Peter Schat.

## Biografia

Schapers va debutar com a actriu al "Rotterdam Theatre" l'any 1961 amb la representació Cyrano de Bergerac d'Edmond Rostand. Va fer papers esporàdics al teatre; el seu darrer paper va ser a la temporada 1964/1965 a la comèdia holandesa a L'Òpera de Tres Rals. de Bertold Brecht.
Marina Schapers va morir a Grècia als 43 anys després de caure per un barranc. Schapers, Schat i el seu fill Bastiaan estaven allà de vacances amb la núvia de Schapers, Kitty Courbois, i la seva filla Gijsje. El dimecres 5 d'agost de 1981 va ser enterrada al cementiri de Zorgvlied a Amsterdam. Durant la cerimònia prèvia al funeral, a l'auditori de Zorgvlied es va interpretar el lament de Peter Schat Cant General per Lucia Meeuwsen, Reinbert de Leeuw i Vera Beths. No es parlava.
Les circumstàncies que envolten la mort de Schapers van formar el punt de partida de la novel·la Lucifer de Connie Palmen el 2007.

## Nom

Hi ha certa incertesa sobre l'ortografia del seu segon nom. Segons la seva targeta personal als arxius de la ciutat d'Amsterdam, que pren els noms complets del certificat de naixement, es tracta de "Marina Alieda". La seva tomba també diu "Marina Alieda", però els obituaris publicats a NRC Handelsblad indiquen "Marina Aleida" i "Marina Alida" i algunes obres de referència donen "Marina Alida".

## Televisió

* Waaldrecht, episodi Parlar és or (1973/1974, VARA)
* Dobles masculí (1980/1981, TROS)

## Pel·lícula

* Heart beat fresco (1966, Pim de la Parra)
* Liefdesbekentenissen Confessions d'amor) (1967, Wim Verstappen)
* The Nasdalko family by the shore (La família Nasdalko a la vora (1969, Barbara Meter)
* Behind Glass (1981, Ab van Ieperen)

## Referències

* ↑ Zie [Felix Visser], 'De dag waarop Marina Schapers stierf', Vrij Nederland, 24-3-2007; Dick Leutscher, 'Een infaam portret. Karaktermoord op Peter Schat', De Groene Amsterdammer, 30-3-2007. Gearchiveerd op 6 december 2022.
# Hippolyte François Jaubert

El Comte Hippolyte François Jaubert (París, 28 d'octubre de 1798 – Montpeller, 5 de desembre de 1874) va ser un polític i botànic francès.
Jaubert nasqué a París, era fill de François Hippolyte Jaubert de l'Armada Francesa que morí a la batalla del Nil el 1798 i de Rosalie Mélanie Cheminade que va morir el 1817. Hippolyte va ser adoptat pel seu oncle, el comte François Jaubert (1758–1822), que va ser Conseller d'Estat i Governador del Banc de França durant el Primer Imperi Francès. Malgrat que Jaubert preferia la història natural, el seu oncle el va fer estudiar Dret però va estudiar amb els naturalistes René Desfontaines (1750–1831) i Antoine-Laurent de Jussieu (1748–1836). Quan morí el seu oncle, el 1826, ell n'heretà el títol i la immensa fortuna.
Es va casar amb Marie Boigues (que morí el 1864), germana de Louis Boigues, un fabricant d'Imphy i el fundador de la ciutat de Fourchambault.
L'any 1821 Jaubert va fer una expedició a Alvèrnia i la Provença junt amb el seu amic Victor Jacquemont (1801–1832), on van estudiar-ne la flora i la geologia. Aquest mateix any, junt Karl Sigismund Kunth (1788–1850), Adolphe Brongniart (1801–1876), Adrien de Jussieu (1797–1853), Jean Baptiste Antoine Guillemin (1796–1842) i Achille Richard (1794–1852), fundaren una Societat d'Història Natural a París la qual va finançar una expedició a Àsia de diversos naturalistes, entre ells Pierre Martin Rémi Aucher-Éloy (1793–1838).
Es va unir al conseil général de Cher el 1830, i en fou elegit president. Entrà a la política nacional francesa en l'època de la Revolució de Juliol de 1830, i va ser elegit diputat sis vegades, des de 1831 a 1842. Inicialment va estar proper al corrent polític monàrquic dels Doctrinaires però ràpidament es va acostar al primer ministre republicà Adolphe Thiers, i va ser Ministre d'Obres Públiques l'any 1840.
No va prendre part en la Revolució de 1848,i durant el Segon Imperi, es va apartar de la vida pública i es va dedicar a la botànica i els negocis. L'any 1854 va ser un dels membres fundadors de la Societat Botànica de França i el 1858 va ser escollit membre de l'Acadèmia francesa El 1871, en la Tercera República Francesa, Jaubert va ser escollit representant de Cher a l'Assemblea Nacional Francesa. Morí a Montpeller el 1874.
Utilitzant l'herbari que ell mateix havia anat recollint i els herbaris del Muséum national d'histoire naturelle, i amb l'ajuda d'Édouard Spach (1801–1879), publicà la seva obra Illustrationes plantarum orientalium ("Il·lustracions de les plantes de l'Orient"; en cinc volums; Roret, Paris, 1842–1857).
Va ser guardonat amb el grau de cavaller de la Légion d'honneur el 27 d'abril de 1830.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Benoît Dayrat. Les Botanistes et la Flore de France, trois siècles de découvertes. Publications scientifiques du Muséum national d'histoire naturelle, 2003.
* ↑ François Pellegrin «Un siècle de Société de botanique de France». Bulletin de la Société botanique de France, 101, 1954, pàg. 17–46.
# Gastronomia de Guinea Equatorial

La gastronomia de Guinea Equatorial és una mescla de les cuines de les tribus natives, així com l'espanyola (la seva metròpoli colonial) i la dels estats islàmics com Marroc. Com a nació més rica a l'oest d'Àfrica, la seva cuina incorpora diverses carns. Peix i pollastre són plats comuns. També els xilis i altres espècies són molt populars. Guinea Equatorial mai ha estat una nació particularment poderosa i la seva cuina ha estat influenciada per altres nacions durant segles. Les especialitats nacionals inclouen diversos aliments:
* Pollastre servit en una salsa de mantega de cacauet, crema d'arròs o plàtans bullits.
* Carn o peix a la planxa amb llavors de carabassa moltes servit en fulles.
* La iuca és un aliment bàsic.
* La batata, el nyam i el plàtan són els ingredients més populars.
Les begudes típiques inclouen malamba, una beguda de canya de sucre, i osang, un te africà. Així com la cervesa i el vi de palma, una beguda alcohòlica creada a partir de la saba de diverses espècies de palmera com el Borassus i els cocoters són produïdes localment.

## Referències

* ↑ Top 5 dels països més rics d'Àfrica(anglès)
* ↑ Història de Guinea Equatorial (anglès)
* ↑ Cuina del país Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine. (anglès))
* ↑ Cocina del país Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine. (en anglès)

## Vegeu també

* Gastronomia d'Àfrica
# Hanna Krystyna Busz

Hanna Krystyna Busz (Poznań, Gran Polònia, 18 d'abril de 1935) va ser una jugadora de voleibol polonesa que va competir durant la dècada de 1950 i 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol.
Entre 1962 i 1968 jugà 41 partits amb la seva selecció. A nivell de clubs jugà al Unia Katowice, Baildon Katowice i Wisła Krakówe. Guanyà la lliga polonesa en set ocasions, el 1958, 1960, 1962, 1963, 1964, 1965 i 1966.

## Bibliografia

* B. Tuszyński, H. Kurzyński, Od Chamonix i Paryża do Vancouver. Leksykon olimpijczyków polskich 1924-2010 wyd. Fundacja Dobrej Książki, b.d i m. w., str. 819, ISBN 978-83-86320-01-1
* Krzysztof Mecner 80 lat polskiej siatkówki, b.m. i d.w.
* 50 lat piłki siatkowej. AZS Warszawa 1924-1974, pod red. Romualda Wirszyłły, wyd. AZS, Warszawa 1989

## Referències

* ↑ HANNA KRYSTYNA BUSZ a olympic.org
# Hesperocionins

Els hesperocionins (Hesperocyoninae) són una subfamília extinta de mamífers carnívors de la família dels cànids que visqueren a Nord-amèrica entre l'Eocè mitjà i el Miocè mitjà. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà i els Estats Units. La majoria eren cànids petits amb un aspecte com de guineu. L'anatomia de l'esquelet, a mig camí entre els elements característics d'animals corredors com els cànids moderns i els caràcters típics dels «miàcids», amb els quals tenien una relació propera, fa pensar que eren parcialment arborícoles. Foren els primers cànids a aparèixer i experimentaren un període d'intensa radiació evolutiva durant l'Oligocè abans d'entrar en declivi i acabar desapareixent al Miocè.
Subfamílies de cànids :
| Canidae | Hesperocyoninae † Borophaginae † Caninae |

## Referències

* 1 2 Entrada «Hesperocyoninae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 2 juliol 2023].
* 1 2 Prothero, 2017, p. 136.
* 1 2 Rose, 2006, p. 134.
* ↑ Perrin, Wursig i Thewissen, 2002, «Carnivora» (R. E. Heinrich).

## Bibliografia

* Perrin, W. F.; Wursig, B.; Thewissen, J. G. M. Encyclopedia of Marine Mammals (en anglès). 2a edició. Academic Press, 2002. ISBN 0-12-551340-2.
* Prothero, D. R. The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals (en anglès). Princeton University Press, 2017. ISBN 978-0-691-15682-8.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Iñaki Sáenz Arenzana

* No s'ha de confondre amb Iñaki Sáez.
Iñaki Sáenz Arenzana (nascut el 29 d'abril de 1988) és un futbolista espanyol que juga a la UD Logroñés. Principalment migcampista central, també pot jugar com a lateral esquerre.

## Carrera futbolística

Nascut a Logronyo, La Rioja, Iñaki es va llicenciar en l'equip juvenil del Reial Saragossa, i va debutar amb els locals CD Calahorra a la temporada 2007-08, a Tercera Divisió.
L'estiu del 2009 Iñaki es va incorporar a la UD Logroñés a Segona Divisió B. Va participar regularment amb l'equip, i hi va participar en més de 120 partits durant els seus quatre anys. El 22 de juliol de 2013 Iñaki va signar un contracte d'un any amb el Racing de Santander, també de tercer nivell. Va participar en 37 partits durant la temporada, en la qual els càntabres van tornar a Segona Divisió al primer intent.
El 19 d'agost de 2014 Iñaki va signar un nou contracte de dos anys amb els verdiblancos. Cinc dies més tard va jugar el seu primer partit com a professional, començant com a titular en una derrota a domicili per 0-1 contra el Girona FC.
Iñaki va marcar el seu primer gol al segon nivell el 27 de setembre de 2014, marcant el segon en una victòria a casa per 3-0 contra el Recreativo de Huelva. El 6 de desembre de l'any següent, després de patir el descens, va passar al Deportivo Alavés després d'acordar-hi un contracte de 18 mesos.
El 2 de juliol de 2016, Iñaki va fitxar pel CD Tenerife també de segon nivell. Va deixar el club l'any 2018 després d'haver estat poc utilitzat, i va tornar a Logroñés el 13 de gener de 2019.

## Palmarès
### Alavés

* Segona Divisió: 2015–16

## Referències

* ↑ Iñaki Sáenz, primer fichaje del Racing 2013–2014 (Iñaki Sáenz, first signing of Racing 2013–2014); El Diario Montañés, 22 juliol 2013 (castellà)
* ↑ Iñaki Sáenz, primer fichaje del Racing 2013/14 (Iñaki Sáenz, first signing of Racing 2013/14); Racing Santander, 22 juliol 2013 (castellà)
* ↑ El Racing de Santander renueva a su técnico Francisco Fernández hasta 2016 (Racing de Santander renews their manager Francisco Fernández until 2016); Europa Press, 19 agost 2014 (castellà)
* ↑ Un gol de Felipe Sanchón le basta al Girona (A goal from Felipe Sanchón is enough for Girona); Marca, 25 agost 2014 (castellà)
* ↑ Koné y Mario dan la primera victoria de la temporada al Racing de Santander (Koné and Mario give the first victory of the season to Racing de Santander); Marca, 27 setembre 2014 (castellà)
* ↑ El Deportivo Alavés cierra la incorporación de Iñaki (Deportivo Alavés signs Iñaki) Arxivat 2016-01-08 a Wayback Machine.; Deportivo Alavés, 6 desembre 2015 (castellà)
* ↑ Iñaki Sáenz, cuarta incorporación del CD Tenerife (Iñaki Sáenz, fourth addition of CD Tenerife); CD Tenerife, 2 juliol 2016 (castellà)
* ↑ El riojano Iñaki Sáenz, nuevo jugador de la Unión Deportiva Logroñés (Riojan Iñaki Sáenz, new player of Unión Deportiva Logroñés); UD Logroñés, 13 gener 2019 (castellà)

## Enllaços externs

* Perfil oficial de carreres (en castellà)
* Iñaki Sáenz a BDFutbol
* Iñaki Sáenz, Fitxa a Soccerway