OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reserva índia Southern Ute

La reserva índia Southern Ute es troba al sud-oest de Colorado prop de la frontera estatal amb Nou Mèxic. El seu territori aplega terres de tres comtats: La Plata, Archuleta i Montezuma. La reserva té una superfície de 2.742,24 km² i una població d'11.259 a partir del cens de 2000. Les seves comunitats més grans són Ignacio i Arboles.
L'única comunitat que es reconeix com un lloc separat de l'Oficina del Cens dels Estats Units és la CDP de Southern Ute, que es troba just al sud-est d'Ignacio.
La reserva va ser fundada el 1873 amb el nom de Tribu Índia Southern Ute, una tribu reconeguda federalment de la nació ameríndia ute. El govern s'organitza en el marc del Llei de Reorganització Índia de 1934, i és dirigit per un consell tribal amb un president com a cap de l'executiu. Durant dècades, a finals del segle xx, Leonard C. Burch havia estat el president tribal. El 2008 va ser escollit com a president Matthew Box. Leonard C. Burch va ser el president més popular de la reserva. Quan Matthew Box va ser triat va guanyar en una segona volta electoral contra Clement J. Frost. La Tribu Southern Ute és actualment el major empleador en les Quatre Cantonades i es troba entre les deu tribus més riques d'Amèrica.
Matthew Box va dimitir el 2011. En una elecció especial Pearl Casias fou elegida la primera cap tribal de la història de la tribu. Jimmy R. Newton Jr. és l'actual cap tribal des de 2012.

## Referències

* ↑ Southern Ute Reservation, Colorado Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau.
* ↑ "New Ute tribal chairman Matthew Box sworn in " News From Indian Country December 2008
* ↑ http://www.southern-ute.nsn.us/history/council-members Arxivat 2012-09-16 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1.

## Enllaços externs

* Tribu Southern Ute de la reserva Southern Ute Arxivat 2005-08-04 a Wayback Machine., web oficial
# Richard Hammond

Richard Hammond (Solihull, 19 de desembre de 1969) és un presentador de televisió britànic, àmpliament conegut pel programa d'humor automobilístic The Grand Tour, que presenta juntament amb Jeremy Clarkson i James May. Anteriorment també va participar en el programa automobilístic Top Gear.

## Carrera professional

Després de graduar-se, Hammond va treballar per a diverses estacions de ràdio de la BBC, incloent-hi Radio Cleveland, Radio York, Radio Cumbria, Radio Leeds i Radio Newcastle.
Presentant el programa de la tarda a Radio Lancashire, els seus convidats habituals incloïen el periodista automobilístic Zogg Zieglar, que revisaria un cotxe de la setmana en ser entrevistat per telèfon per Hammond. Els dos es van convertir en bons amics, i va ser Zieglar qui va animar Hammond a participar en crítiques automobilístiques a la televisió. Després de començar a la televisió per satèl·lit, va fer una audició per a Top Gear.

### Top Gear

Hammond es va convertir en un dels presentadors de Top Gear el 2002, quan el programa va començar en el seu format renovat. De vegades, els fans i els seus copresentadors el coneixen com «El hàmster» a causa del seu nom i la seva estatura relativament petita en comparació amb May i Clarkson. El seu sobrenom es va reforçar encara més en tres ocasions a la temporada 7, va menjar cartró, imitant un comportament semblant a un hàmster.

## Referències

* ↑ «Richard Hammond». [Consulta: 1r setembre 2021].
* 1 2 «Top Gear - Richard Hammond - BBC Knowledge», 12-10-2010. Arxivat de l'original el 2010-10-12. [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ «Daily Telegraph | Breaking News and Headlines from Sydney and News South Wales | Daily Telegraph». [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ «Richard Hammond Trivia - Richard Hammond Facts - Richard Hammond Notes», 15-03-2008. Arxivat de l'original el 2008-03-15. [Consulta: 1r setembre 2021].
# Serena-Lynn Geldof

Serena-Lynn Geldof (Oostende, 2 de març de 1997) és una jugadora de bàsquet belga.
Pivot, es formà al KB Oostende Bredene i jugà al Kangoeroes Basket Willebroek, amb el qual disputà l'EuroCup. Als divuit anys marxà a jugar a la Lliga de la NCAA amb els Miami Hurricanes durant dues temporades. El 2018 tornà a les competicions estatals belgues i jugà amb el Belfius Namur-Capitale. La temporada 2020-21 fitxà pel Cadí la Seu i, posteriorment, jugà al Campus Promete i al Casademont Zaragaoza, amb el qual es proclamà campiona de la Copa de la Reina (2023). L'estiu de 2024 ha fitxat pel Club Joventut Badalona. Internacional amb la selecció de Bèlgica des del 2017, s'ha proclamat campiona d'Europa el 2023 i ha aconseguit dues medalles de bronze (2017, 2021).

## Referències

* ↑ Agustí, Xavier. «Serena-Lynn Geldof, un altre reforç per al Cadí La Seu». L'Esportiu, 22-06-2020. [Consulta: 2 juliol 2024].
* ↑ «El Cadí La Seu fitxa la pivot belga Serena-Lynn Geldof». Esport3, 22-06-2020. [Consulta: 2 juliol 2024].
* ↑ Felipo, Julián. «Geldof, referencia interior para el Joventut» (en castellà). Mundo Deportivo, 06-06-2024. [Consulta: 2 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Serena-Lynn Geldof - Prodep
* Fitxa de Serena-Lynn Geldof - Competiciones FEB
# Temporada 1954-1955 del RCD Espanyol

Dades de la Temporada 1954-1955 del RCD Espanyol.

## Fets Destacats

* 5 de setembre de 1954: Amistós: Espanyol 4 - Hannover SV 2
* 2 de gener de 1955: Lliga: Athletic Club 1 - Espanyol 2
* 6 de febrer de 1955: Lliga: Espanyol 4 - Hèrcules CF 1
* 20 de febrer de 1955: Lliga: Espanyol 4 - Deportivo Alavés 1
* 5 de juny de 1955: Lligueta de promoció: Espanyol 4 - Atlético Tetuán 1
* 26 de juny de 1955: L'equip realitzà una fluixa temporada amb dos canvis d'entrenador. Acabà tretzè a la lliga, no classificant-se per la Copa i obligant-lo a disputar una lligueta de promoció amb els clubs Reial Societat, Real Oviedo, Atlético Tetuán, Real Zaragoza i, Granada CF. Acabà en primera posició amb 15 punts (7 victòries, 1 empat i 2 derrotes, 17 gols a favor i 8 en contra).

## Resultats i Classificació

* Lliga d'Espanya: Tretzena posició amb 26 punts (30 partits, 8 victòries, 10 empats, 12 derrotes, 42 gols a favor i 46 en contra).
* Copa d'Espanya: No es classificà.

## Plantilla

| P | Jugador | Lliga | Lliga | Promoció | Promoció |
| P | Jugador | PJ | G | PJ | G |
| POR | Marcel Domingo | 21 | -36 | 10 | -8 |
| POR | Miquel Soler | 9 | -10 | - | - |
| POR | Josep Trias | - | - | - | - |
| POR | Benet Joanet | - | - | - | - |
| DEF | Josep Parra | 29 | - | - | - |
| DEF | Antoni Argilés | 28 | - | 10 | - |
| DEF | Agustí Faura | 27 | 1 | 10 | - |
| DEF | Cata | 23 | - | 10 | - |
| DEF | Salvador Gimeno | 6 | - | 5 | - |
| DEF | Joan Bartolí | 1 | - | - | - |
| MIG | José Luis Piquín | 22 | 3 | 8 | 3 |
| MIG | Juan Bolinches | 17 | 1 | 3 | - |
| MIG | Emili Gàmiz | 15 | 3 | 7 | 1 |
| MIG | Andrés Prieto | 10 | 4 | 3 | - |
| MIG | Oswaldo García | 8 | 1 | 8 | 2 |
| MIG | Josep Artigas | 4 | - | 1 | - |
| MIG | David Casamitjana | 3 | 1 | 5 | - |
| MIG | Joaquim Tejedor | 3 | - | - | - |
| MIG | Antonio Fernández | - | - | - | - |
| MIG | Ángel De Tomás Aguirre | - | - | - | - |
| DAV | Francesc Xavier Marcet | 25 | 7 | - | - |
| DAV | Antoni Cruellas | 22 | 5 | 6 | 2 |
| DAV | Julià Arcas | 19 | 6 | 10 | 2 |
| DAV | Josep Mauri | 14 | 2 | 2 | - |
| DAV | Carlos Santiago Cela | 9 | 5 | - | - |
| DAV | Adolf Bolea | 6 | 3 | 3 | - |
| DAV | Paseiro | 4 | - | 8 | 7 |
| DAV | Josep Ismael Antó | 4 | - | - | - |
| DAV | Josep Davi | 1 | - | - | - |
| DAV | Quico Pérez | 1 | - | 1 | - |

## Referències

* ↑ «Espanyol 1954-55». bdfutbol. [Consulta: 20 març 2012].
* ↑ «Plantilles històriques». LFP. [Consulta: 20 desembre 2012].
* ↑ «Temporada 1954-55». periquito.cat. [Consulta: 29 gener 2020].
* ↑ «En la Carretera de Sarriá». Mundo Deportivo, 06-09-1954.
* ↑ «En San Mamés». Mundo Deportivo, 03-01-1955.
* ↑ «En Sarriá». Mundo Deportivo, 07-02-1955.
* ↑ «En Sarriá». Mundo Deportivo, 21-02-1955.
* ↑ «En Sarriá». Mundo Deportivo, 06-06-1955.
* ↑ «Partido difícil». Mundo Deportivo, 07-01-1955. [Consulta: 14 febrer 2015].
# Elomeryx

Elomeryx és un gènere extingit d'artiodàctil que es troba entre els primers antracoteris coneguts. El gènere es trobava molt dispers: a Àsia a mitjans de l'Eocè i a Europa a finals, estenent-se a Nord-amèrica a principis de l'Oligocè.
La longitud del cos dels Elomeryx era d'uns 1,5 m amb un coll semblant als dels cavalls. Tenia uns petits ullals que emprava per desenterrar arrels i uns incisius de forma arrodonida ideals per tallar plantes aquàtiques. Tenia cinc dits a les potes del darrere i quatre a les davanteres, de manera que els seus peus amples estaven adaptats per caminar fàcilment sobre el fang tou. Es creu que es comportava de forma similar als hipopòtams moderns, amb els quals potser estava emparentat.

## Taxonomia

* † Elomeryx armatus
* † E. borbonicus
* † E. cluai
* † E. crispus
* † E. garbanii

## Referències

* ↑ Ducrocq, S. & F. Lihoreau «The occurrence of bothriodontines (Artiodactyla, Mammalia) in the Paleogene of Asia with special reference to Elomeryx: Paleobiogeographical implications». Journal of Asian Earth Sciences, vol. 27, 6, 2006, pàg. 885–891. Bibcode: 2006JAESc..27..885D. DOI: 10.1016/j.jseaes.2005.09.004.
* ↑ Palmer, D.. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. Londres: Marshall Editions, 1999, p. 268. ISBN 1-84028-152-9.
# Somme-Bionne

Somme-Bionne és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 71 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Somme-Bionne era de 71 persones. Hi havia 31 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 11 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 7 estaven desocupats. 38 eren cases i 1 era un apartament. Dels 30 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Somme-Bionne el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 42 persones, 33 eren actives i 9 eren inactives. De les 33 persones actives 31 estaven ocupades (17 homes i 14 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 9 persones inactives 5 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de transport.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Somme-Bionne hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Somme-Bionne a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Somme-Bionne a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# À nous deux

À nous deux és una pel·lícula francesa dirigida per Claude Lelouch estrenada el 1979. Va rebre un premi a la Clausura del Festival de Canes

## Argument

Françoise es creua en el camí de Simon, evadit de la presó. Durant la seva carrera, s'enamoren l'un de l'altre.

## Repartiment

* Catherine Deneuve: Françoise
* Jacques Dutronc: Simon
* Jacques Villeret: Tonton Musique
* Paul Préboist: Mimile
* Gilberte Géniat
* Evelyne Ker: Tata Musique
* Jean-François Rémi: el pare de Françoise
* Monique Mélinand: La mare de Françoise
* Bernard Le Coq: El fotògraf
* Guy Rétoré: El ministre
* Daniel Auteuil: Un trinxeraire
* John Boylan
* Gérard Caillaud: Bliche
* Nathalie Caron
* Bernard Crombey: L'inspector Alain
* Gérard Darmon
* Alain David
* Emile Genest
* Marie-Pierre de Gérando: Mme Lucas
* Evelyne Gilbert
* Bunny Godillot
* Jacques Godin
* Anne Jousset
* Myriam Mézières
* Jean-Paul Muel
* Xavier Saint-Macary: El detectiu
* Gérard Surugue
* Simon Lelouch: Marc (no surt als crèdits)
* Olivier Lai: Simon de nen (no surt als crèdits)
* Chiara Mastroianni: La noieta (no surt als crèdits)

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Us Two». Cannes Film Festival. [Consulta: 25 maig 2009].
# Kishore Mahbubani

Kishore Mahbubani (Singapur, 24 d'octubre de 1948) és un politòleg, escriptor i intel·lectual singapurenc.

## Biografia

Doctorat en Filosofia en la Universitat Nacional de Singapur (NUS), ha exercit diversos càrrecs diplomàtics en el Ministeri d'Afers Exteriors de Singapur (1971-2004), va assumir la Representació Permanent de Singapur davant les Nacions Unides, i va ocupar el càrrec de President del Consell de Seguretat de les Nacions Unides (gener de 2001-maig de 2002).
Entre 2004 i 2017, fou el degà de l'Escola de Polítiques Públiques Lee Kuan Yew (LKYSPP) de la Universitat Nacional de Singapur. Arran de la seua dimissió, va treballar com a Assessor Principal en NUS durant un any sabàtic de nou mesos en diverses universitats, incloent-hi el Centre Ash d'Innovació i Governança Democràtica de la Universitat Harvard. Actualment és membre distingit de l'Institut de Recerca d'Àsia.
Va saltar a la fama per publicar diversos llibres sobre temes geopolítics i per participar en nombrosos discursos i entrevistes en diversos periòdics de tot el món. És un gran defensor i veu destacada d'una visió del món que defensa que el segle xxi serà eminentment asiàtic.
El 2024 publicà l'autobiografia Living the Asian Century: An Undiplomatic Memoir.

## Referències

* 1 2 Mahbubani, Kishore «Kishore Mahbubani: Even though I inherited the ‘realist’ geopolitical lens of Singapore’s founding fathers, I never lost my ‘idealist’ tendencies» (en Indian English). The Hindu, 15-11-2024. ISSN: 0971-751X.
* ↑ «Kishore Mahbubani, Dean and Professor in the Practice of Public Policy MA, Dalhousie University» (en inglés). Lee Kuan Yew. School of Public Policy, 25-10-2012. Arxivat de l'original el 25 de octubre de 2012. [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ «Distinguished Fellow» (en inglés), [2017]. [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ Zahn, Bernahrd «Kishoe Mahbubani: La historia ha empezado a cambiar y Occidente debe asumirlo». , 05-04-2020 [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ «China Books Review - Kishore Mahbubani on his “Living the Asian Century: An Undiplomatic Memoir”». Asia Society, 28-10-2024.
# Pindus Mons

Pindus Mons és una muntanya del planeta Mart que s'hi troba a Tempe Terra. Té un diàmetre de 17 quilòmetres i una elevació de 1.140 metres. El nom es va aprovar el 1991.

## Referències

* ↑ Peter Grego. Mars and How to Observe It. Springer, 1 juny 2012, p. 63. ISBN 978-1-4614-2302-7.
* ↑ "Pindus Mons". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Chlorotalpa

Chlorotalpa és un gènere de talps daurats endèmics de Sud-àfrica que conté les espècies següents:
* Talp daurat de Duthie (C. duthieae)
* Talp daurat de Sclater (C. sclateri)
Les espècies de Chlorotalpa assoleixen una mida corporal d'entre 9,5 i 11 centímetres. Viuen en zones boscoses i herbassars oberts.

## Referències

* ↑ Entrada «Chlorotalpa» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'afrosorícides :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Afrotheria :
Subordre Tenrecomorpha (tenrecs) :
Subordre Chrysochloridea (talps daurats) :
Categoria :
# Jofre Llombart i Anton

Jofre Llombart i Anton (Sant Cugat del Vallès, 1975) és un periodista santcugatenc, secretari de Difusió de la Generalitat de Catalunya entre 2021 i 2022, i subdirector de RAC 1 entre 2019 i 2021.
Llicenciat en Periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona i amb estudis de postgrau en Comunicació Política de l'Institut de Ciències Polítiques i Socials (ICPS) de la UAB. Va començar la seva trajectòria professional a Ràdio Sant Cugat, el 1994. Després va fitxar per Catalunya Ràdio on va ser redactor en cap d'Informatius, corresponsal a Madrid, coordinador d'El Matí de Catalunya Ràdio i, sobretot durant molts anys, redactor especialitzat en política catalana. El setembre de 2011 es va incorporar a RAC1 com a subdirector d'El món a RAC1, sent la mà dreta de Jordi Basté durant més de vuit temporades. El maig de 2019 fou nomenat subdirector de RAC 1, emissora dirigida per Jaume Peral.
Durant anys va escriure una columna a El Punt Avui. També treballa com a professor associat a la Universitat Autònoma de Barcelona, com a professor convidat a l'ESIC i col·laborador en el programa de TV3 Tot es mou, entre d'altres.
Entre 2021 i 2022 fou secretari de Difusió de la Generalitat, que depèn del Departament d’Economia i Hisenda.

## Publicacions

* Desmuntant la caverna (Angle editorial, 2013)
* Doncs jo, ara, votaré Sí (Angle editorial, 2014)

## Referències

* 1 2 Redacció. «Jofre Llombart serà el nou secretari de Difusió», 01-07-2021. [Consulta: 1r juliol 2021].
* ↑ «El nuevo subdirecto de RAC1, Jofre Llombart», 12-04-2019. [Consulta: 26 agost 2019].
* 1 2 «Jofre Llombart publica 'Doncs jo, ara, votaré Sí'». [Consulta: 26 agost 2019].
* ↑ «Jofre Llombart, nou subdirector de RAC1», 12-04-2019. [Consulta: 26 agost 2019].
* ↑ «Jofre Llombart, nou sotsdirector de RAC1 i RAC105», 04-12-2019. [Consulta: 26 agost 2019].
* ↑ «Desmuntant la caverna». [Consulta: 26 agost 2019].
# Plantu

Plantu (París, 23 de març de 1951), pseudònim de Jean Plantureux és un dibuixant satíric francès. Va començar a dibuixar humor gràfic l'any 1972 al diari francès Le Monde, de la mà de Bernard Lauzanne, redactor en cap. Des d'aleshores s'ha consolidat com un dels més fins i subtils analistes polítics a través de la imatge, fins a arribar a publicar la seva caricatura cada dia a la coberta del diari.

## Biografia

Jean Plantureux és fill d'un dissenyador industrial de la SNCF. Va assistir a l'escola Patay, on rebia regularment premis a l'excel·lència o a l'honor (i fins i tot un premi de camaraderia atorgat pels mateixos estudiants), després a high school Henri-IV, on va obtenir el batxillerat (sèrie D) l'any 1969.
Mentre ell volia estudiar teatre o cómics, els seus pares el van matricular a escola de medicina. Dos anys més tard, el 1971, va anar a Brussel·les per fer classes de dibuix a l'école Saint-Luc. Un dels seus professors, el dissenyador Eddy Paape, va dir d'ell: "El vaig apreciar molt per la seva amabilitat, la seva calma, la seva diligència".
Ha estat guardonat el 1988 amb el premi Mumm pel seu dibuix Gordji chez les juges, el premi de l'Humour Noir (1989) i el Premi Internacional d'Humor Gat Perich el 1996.

## Referències

* ↑ «Plantu Interview, Award-winning French Cartoonist - Toons Mag» (en anglès americà), 07-05-2016. [Consulta: 13 novembre 2024].
* 1 2 Sophie des Déserts, "Chroqueur du Monde", Vanity Fira No. 55, març de 2018, p. 82-89.
* ↑ Sonia, Pelletier-Gautier. Ici Guebwiller! Le lycée Deck parle à Plantu!. Guebwiller, 1996, p. 45.
# Isidre Grau i Antolí

Isidre Grau i Antolí (Sabadell, 7 de setembre de 1945) és un enginyer químic i novel·lista català.

## Biografia

Va créixer a Cerdanyola del Vallès, on encara hi viu. Durant 30 anys va treballar-hi com a tècnic industrial. També ha estat professor de català i de tècniques literàries, entre altres llocs a l'Ateneu Barcelonès. El seu primer llibre publicat va ser Fugida en gris, que va sortir el 1980. Tanmateix, va assolir la fama amb Els colors de l'aigua (premi Sant Jordi 1985). Aquesta novel·la obria un cicle (ambientat a la imaginària Vinyes de Savall i a l'entorn d'una mateixa família, els Benavent) que es va tancar el 2006 amb El punt blanc de l'horitzó. Els altres títols del cicle són La nit vermella, El balancí negre i Groc d'Índia. Ha escrit també algunes novel·les fora d'aquest cicle, a més de llibres de narracions, d'assaig i de literatura juvenil. Ocasionalment va formar part del col·lectiu Ofèlia Dracs.

## Obra
### Narrativa breu

* 1982 Alens d'amor i de recança
* 1983 L'esperit de Campbòrdiol
* 1984 Del temps del joc al joc del temps
* 1986 Dansa a la ciutat vi(r)olada
* 1987 Rellotges fora de punt
* 1993 En última instància
* 2006 Contes coordinats (col·lectiu)
* 2007 Finestres amb història (en un audiovisual en CD-ROM)
* 2013 El dia de l'incident: tretze històries sota una altra claror

### Novel·la

* 1980 Fugida en gris
* 1984 Sol sense sol
* 1984 Vent de memòria
* 1984 Èlia
* 1986 Els colors de l'aigua
* 1989 La nit vermella
* 1996 La vida escrita
* 1998 Zàping!
* 2001 El balancí negre
* 2004 Groc d'Índia
* 2006 El punt blanc de l'horitzó
* 2010 La bellesa del diable
* 2011 Els amants volàtils
* 2016 Primer paisatge
* 2017 La ciutat dels solitaris

### Assaig

* 2001 L'arquitectura del conte (Llibre reeditat i actualitzat per Godall Edicions. 2017)
* 2005 La maleta de l'escriptor

### Infantil i juvenil

* 1987 Corre, correfoc!
* 1991 Memòries de l'illa del vent
* 1992 Sortides d'emergència

### Ofèlia Dracs

* 1981 Lovecraft, Lovecraft!
* 1983 Negra i consentida
* 1985 Essa efa
* 1985 Boccato di cardinali
* 1994 Misteri de reina

## Premis

* 1979 Ciutat d'Olot per Fugida en gris
* 1983 Premi Xúquer de Narrativa curta per Alens d'amor i de recança
* 1983 Premi de Narrativa curta Vila de Sant Boi de Llobregat per La Mariona Robada
* 1984 Ciutat de Palma per Vent de memòria
* 1985 Sant Jordi per Els colors de l'aigua
* 2000 Ciutat de Palma per El balancí negre

## Referències

* ↑ «Isidre Grau i Antolí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Isidre Grau i Antolí - Lloc web oficial
* Pàgina de l'autor a l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Isidre Grau i Antolí al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* LletrA. «Isidre Grau i Antolí». Universitat Oberta de Catalunya i Institut Ramon Llull.