OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Álvaro Pino Couñago

Álvaro Pino Couñago (Ponteareas, 17 d'agost de 1956) és un ciclista espanyol retirat, professional entre els anys 1981 i 1991. Aficionat a la mecànica, Álvaro Pino es va iniciar en el món del ciclisme gràcies a una bicicleta que li van regalar. La seva especialitat van ser les etapes de muntanya. En el Tour de França, la millor posició en què va acabar va ser la de vuitè, que va aconseguir en els anys 1986 i 1988. També va ser setzè el 1989 i dinovè el 1985. Va guanyar la Volta Ciclista a Espanya el 1986 amb l'equip BH. També va ser quart el 1983. Després de retirar-se del ciclisme professional, va continuar vinculat al món de la bicicleta, com a director esportiu dels equips Kelme, Phonak i Karpin-Galicia.

## Palmarès

* 1981
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1982
** 1r a la Pujada al Naranco
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Catalana
* 1986
** 1r a la Volta a Espanya i vencedor d'una etapa
* 1987
** 1r a la Volta a Catalunya i vencedor de 2 etapes
** 1r a l'Escalada a Montjuïc
* 1988
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Espanya. 1r del Gran Premi de la Muntanya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Galícia
* 1989
** 1r a la Clàssica de Sabiñánigo
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1981. 22è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1982. 10è de la classificació general
* 1983. 4t de la classificació general
* 1985. 8è de la classificació general
* 1986. 1r de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1988. 8è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes. 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1989. 5è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1985. 19è de la classificació general
* 1986. 8è de la classificació general
* 1988. 8è de la classificació general
* 1989. 16è de la classificació general
* 1990. Abandona (8a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1982. 30è de la classificació general
* 1983. 18è de la classificació general

## Referències

* ↑ Varona, Alfredo. «Álvaro Pino, a los 65 años: "A la bicicleta se le perdona todo"» (en castellà). Sport, 20-04-2022. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Álvaro Pino apunta al aspecto de las bicicletas que ha acabado con los ascensos imposibles para los cicloturistas» (en castellà). Diario de Triatlón, 01-03-2022. [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Álvaro Pino
# Jos van der Vleuten

Jozef "Jos" van der Vleuten (Mierlo-Hout, Helmond, 7 de febrer de 1943 - Sosúa, República Dominicana, 5 de desembre de 2011) va ser un ciclista neerlandès, professional entre el 1964 i el 1973. En el seu palmarès destaquen tres victòries d'etapa a la Volta a Espanya, el 1967, 1970 i 1972, i la classificació per punts el 1966.

## Palmarès

* 1964
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Àustria
* 1966
** 1r de la classificació per punts a la Volta a Espanya
* 1967
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1969
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
* 1970
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi del Midi Libre
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Catalana
* 1972
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1966. 47è de la classificació general. 1r de la classificació per punts
* 1967. 50è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1970. 38è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1972. 32è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1966. 75è de la classificació general
* 1967. 67è de la classificació general
* 1968. Abandona (1a etapa)
* 1970. 44è de la classificació general
* 1971. 30è de la classificació general
* 1972. 73è de la classificació general

## Referències

* ↑ «DPG Media Privacy Gate». [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ «VAN DER VLEUTEN Jozef "Jos"». [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Jozef VAN DER VLEUTEN» (en italià). [Consulta: 12 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Francisco Javier Cedena Martínez

Francisco Javier Cedena Martínez (Madrid, 13 de març de 1954) és un ciclista espanyol, ja retirat, que fou professional entre 1977 i 1983. El seu major èxit esportiu una victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 1981. En aquesta mateixa edició guanyà la classificació per punts.

## Palmarès

* 1975
** Vencedor de 2 etapes al Cinturó Ciclista Internacional a Mallorca
* 1976
** Vencedor d'una etapa al Cinturó Ciclista Internacional a Mallorca
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Irlanda
* 1979
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Aragó
* 1980
** Vencedor d'una etapa a la Volta a La Rioja
* 1981
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya i 1r de la classificació per punts
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Cantàbria
* 1982
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries
* 1983
** 1r a la Volta a Múrcia
** 1r a la Volta a Segòvia i vencedor d'una etapa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1981. 19è de la classificació general. Vencedor d'una etapa i 1r de la classificació per punts
* 1982. 53è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1978. Abandona (18a etapa)

## Referències

* ↑ «CEDENA MARTÍNEZ Francisco Javier». [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Francisco Javier CEDENA MARTINEZ» (en italià). [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ «Vuelta a España 1981: El sudor azul de Cedena / Historia / Noticias del ciclismo / BICI CICLISMO». [Consulta: 12 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Jörn Borowski

Jörn Borowski (Rostock, 15 de gener de 1959) és un regatista alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya entre les dècades de 1970 i 2000. És fil del també regatista Paul Borowski.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de Classe 470 del programa de vela. Va compartir vaixell amb Egbert Swensson. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or, dues de plata i una de bronze al Campionat del món de vela, dues medalles d'or i una de plata al Campionat d'Europa de vela i cinc campionats nacionals.

## Referències

* 1 2 «Eduardo Penido Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 de novembre 2012. [Consulta: 12 abril 2020].
* ↑ Welt- und Europameisterschaften in der 470er a sport-komplett.de
* ↑ DDR-Meisterschaften in den Olympischen Bootsklassen a sport-komplett.de
* ↑ Lexikon Sportler in der DDR. Berlín: Neues Leben, 2009. ISBN 978-3-355-01759-6.
# Seminara

Seminara és un municipi italià de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, situat 90 km al sud-oest de Catanzaro, 30 km al nord-est de la Reggio de Calàbria. Seminaria limita amb Bagnara Calabra, Gioia Tauro, Melicuccà, Oppido Mamertina, Palmi, Rizziconi, i San Procopio. El 31 d'octubre de 2008 tenia 3125 habitants.
La batalla de Seminara a la guerra d'Itàlia del 1494–1998 va passar molt a prop, el 1495.

## Referències

* ↑ Informació de l'Institut Nacional d'Estadística (Itàlia).
# Setge de Roses de 1693

El setge de Roses de 1693 fou un dels episodis de la Guerra dels Nou Anys.

## Antecedents

La Guerra dels Nou Anys va ser una guerra lliurada a Europa i Amèrica del 1688 al 1697, entre França i la Lliga d'Augsburg com a resistència a l'expansionisme francès al llarg del Rin, i per salvaguardar els resultats de la Revolució Gloriosa d'una possible restauració de Jaume II d'Anglaterra auspiciada pels francesos. L'escenari de guerra a Nord-amèrica, representat per colons francesos i anglesos, va ser conegut a les colònies angleses com la Guerra del rei Guillem. La guerra va començar amb la invasió francesa del Palatinat el 1688.
L'únic teatre d'operacions de la Guerra dels Nou Anys decisiu al continent europeu fou Catalunya. Les tropes espanyoles només podien oferir resistència, i els aliats eren incapaços de prestar suport suficient. Els combats van estar dominats per la guerra amfibia, amb el bombardeig naval de diverses ciutats costaneres de la Corona d'Aragó, com Barcelona, Vinaròs, Peníscola i Alacant.
Les forces franceses eren de 12.000 homes el 1690 però van baixar a 10.000 el 1691. El 1693, quan la resta de fronts estaven més tranquils, el front català va créixer en importància i les tropes franceses van pujar a 26.000 homes.

## El Setge

Després de només set dies de setge, la Ciutadella de Roses, amb poques tropes, molts d'ells reclutes, i un armament que no estava a l'altura del francès va caure en mans franceses quan Gabriel de Quiñones la va rendir després que el 8 de juny una bomba va arrencar un braç al comandant de la fortalesa, Pere de Rubí i de Sabater, qui va morir de les ferides a Barcelona.

## Conseqüències

Els francesos van vèncer als espanyols a la batalla de Verges el 27 de maig de 1694, prenent Palamós el 10 de juny i Girona el 29, i Hostalric i el 8 de setembre, Castellfollit, amb un front que es mantindria estable fins a l'ofensiva de 1697, en la que es conqueriria Barcelona.
El 1697, pel Tractat de Rijswijk, el Regne de França retorna la plaça.

## Referències

* ↑ Martí Gelabert, Satisfacción jurídica, militar y política, al cargo con el Procurador Fiscal de la Audiència General del Exercito de Cataluña pretende à criminar a los cabos principales... 1694
* ↑ (castellà) Antonio Espino López, Oficiales catalanes en el ejército de los Austrias, 1635-1700
* ↑ Agustí Alcoberro: Les terres gironines durant l'ocupació francesa de 1694-98: Una aproximació

## Vegeu també

* Ciutadella de Roses

## Enllaços externs

* Roses Digital
# Setge de Viena (1529)

El setge de Viena va marcar l'apogeu de la invasió de l'Imperi Otomà a Europa. Dirigit pel mateix soldà Solimà el Magnífic el de 1529 fou el primer dels tres setges que els otomans feren sobre la capital del Sacre Imperi.

## Antecedents

Amb la victòria a la batalla de Mohács (1526) i la mort del seu rei Lluís II, l'Imperi Otomà va guanyar el control d'Hongria. Joan Zapolya i l'arxiduc Ferran d'Àustria van reclamar el tron i en la batalla de Tokaj, de l'any 1527, entre els partidaris de Ferran i els partidaris de Joan, donà la victòria a Ferran i consolidà el domini austríac sobre les restes de l'antic Regne d'Hongria. Per evitar aquesta situació inacceptable, Solimà el Magnífic va envair el territori la tardor de 1529 amb uns entre 90.000 i 120.000 homes.

## Desenvolupament tàctic

El 27 de setembre de 1529 les tropes otomanes van iniciar el setge de Viena. Els defensors austríacs de la ciutat van rebre poca ajuda exterior, encara que a la fi va ser rellevant. Aquesta es componia de mercenaris vinguts de diferents setges d'Europa, però tenia el seu nucli fort en 1.000 lansquenets alemanys dirigits pel comte Nicolau de Salm i 700 arcabussers espanyols enviats per la reina vídua Maria d'Habsburg, germana de Ferran. Aquests últims van destacar en la defensa de la zona nord, impedint l'enemic establir-se a les ribes del Danubi al costat de la ciutat.
Per part otomana, malgrat la seva superioritat numèrica, l'exèrcit estava mal equipat per a un setge i la seva tasca va ser obstaculitzada per la neu i les inundacions. Solimà es va retirar a Constantinoble a les portes de l'hivern (mitjans d'octubre).

## Conseqüències

El soldà va voler intentar de nou la conquesta de la ciutat el 1532, però va trobar els defensors amb el suport d'un gran exèrcit sota el comandament del germà de Ferran, l'emperador Carles V, i no va poder acostar-s'hi.
Encara es produiria un segon setge a Viena, durant el regnat de l'emperador Leopold I, l'any 1683.

## Literatura

La editorial Española Cascaborra, té en el seu catàleg un cómic en el que es narra aquest episodi històric, titulat "El Sitio de Viena" pels autors catalans Joan Bor y Santiaguete.

## Referències

* ↑ Milan Duškov, Radovan Samardžić. Serbs in European Civilization (en anglès). Nova, 1993, p. 43. ISBN 9788675830153.
* ↑ Tucker, Spencer. Battles That Changed History: An Encyclopedia of World Conflict (en anglès). ABC-CLIO, 2010, p.168. ISBN 1598844296.

## Bibliografia

* Tucker, Spencer. Battles That Changed History: An Encyclopedia of World Conflict (en anglès). ABC-CLIO, 2010, p.168. ISBN 1598844296.
* Rudolf, Karl Friedrich «Cerco a Viena» (en castellà). La aventura de la Historia, n.58, 8-2003. ISSN: 1579-427X.

## Enllaços externs

* Programa En guàrdia de Catalunya Ràdio, núm 351
# Setge de la Meca (692)

El setge de la Meca del 692 formà part de la Segona guerra civil islàmica.

## Antecedents

Després de la mort d'Al-Hussayn ibn Alí a la batalla de Karbala, Abd-Al·lah ibn az-Zubayr, fill d'Az-Zubayr ibn al-Awwam, que ja s'havia revoltat contra Alí a la batalla del Camell, va proclamar el seu califat el 680 i la deposició de Yazid I. Yazid va enviar contra els rebels Muslim ibn Uqba al-Murrí que va derrotar els medinesos a al-Harra el 683. La mort de Muslim no va impedir d'assetjar la Meca, on es trobava ibn az-Zubayr, el 24 de setembre, però als 64 dies els assetjants es van assabentar de la mort de Yazid i van aixecar el setge.
Després de la sobtada mort de Yazid i Muàwiya II va esclatar una guerra civil a Síria. Després de vèncer Mussab ibn az-Zubayr a la batalla de Dayr al-Jathalik el 691, al-Hajjaj ibn Yússuf va rebre orde del califa Abd-al-Màlik ibn Marwan de sortir de Kufa i marxar contra Abd-Al·lah ibn az-Zubayr a la Meca per negociar la seva rendició a canvi del perdó; Al-Hajjaj va obeir i va avançar sense lluita fins a Taïf on va entrar sense oposició, però Ibn al-Zubayr no es va voler rendir i fou assetjat.

## El setge

Al-Hajjaj ibn Yússuf no volia fer córrer la sang a la ciutat santa, però com que el setge s'allargava, va demanar permís al califa per conquerir la ciutat i el va obtenir; va rebre reforços i va iniciar un bombardeig de pedres amb catapultes situades a la muntanya d'Abu Kubays, en el qual fins i tot fou bombardejada la Kaba quan els peregrins es trobaven assetjats.
Després de set mesos de setge la gent d'Abd-Al·lah ibn az-Zubayr, uns deu mil homes, fins i tot dos dels seus fills, van passar al camp d'Ibn Yusuf, i ibn al-Zubayr va morir en els combats a l'entorn de la Kaba junt als seus partidaris més fidels i el seu fill petit l'octubre del 692.

## Conseqüències

En recompensa Al-Hajjaj ibn Yússuf va rebre el govern d'Hedjaz, el Iemen i la Yamana, del califa, Va dirigir les peregrinacions durant dos anys i va fer reconstruir la Kaba que havia patit alguns danys.

## Referències

* ↑ (anglès) Sayyid A. A. Maudoodi, Khelafat o Rajtantro Arxivat 2014-10-24 a Wayback Machine.
* ↑ Saunders, John Joseph. A History of Medieval Islam (en anglès). Routledge, 1965, p.74. ISBN 0710000502.
* ↑ Saunders, John Joseph. A History of Medieval Islam (en anglès). Routledge, 1965, p.75. ISBN 0710000502.
# Frank Vandenbroucke

Frank Vandenbroucke (Mouscron, Valònia, 6 de novembre de 1974 - Saly Portudal, Senegal, 12 d'octubre de 2009) va ser un ciclista belga, professional des de 1994 fins al 2009, any de la seva mort. Va aconseguir grans èxits de ben jove, fins i tot algunes proves clàssiques com la París-Niça, la Lieja-Bastogne-Lieja o la Gant-Wevelgem. Aquestes victòries el van portar a la fama al seu país. Aquest èxit es va veure trencat pels problemes de dopatge, de drogues i familiars. Malgrat intentar-ho no va tornar a aconseguir el nivell anterior, fins i tot va tenir un intent de suïcidi el 2007. Dos anys després va ser trobat mort en un hotel del Senegal, a causa d'una doble embòlia pulmonar.
El seu oncle Jean Luc i el seu cosí Jean-Denis també foren ciclistes professionals.

## Palmarès

* 1993
** Vencedor d'una etapa al Tríptic de les Ardenes
* 1994
** Vencedor d'una etapa al Tour del Mediterrani
* 1995
** 1r a la Cholet-Pays de Loire
** 1r a la París-Brussel·les
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 1996
** 1r al Trofeu Laigueglia
** 1r al Gran Premi de l'Escaut
** 1r al Gran Premi de Plouay
** 1r a la Binche-Tournai-Binche
** 1r a la Volta a Àustria i vencedor de 4 etapes
** 1r al Tour del Mediterrani i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 4 etapes al Tour de Valònia
* 1997
** 1r a la Volta a Colònia
** 1r al Trofeu Matteotti
** 1r a la Volta a Luxemburg i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Àustria
* 1998
** 1r a la Gant-Wevelgem
** 1r a la Clàssica d'Ordizia
** 1r a la París-Niça i vencedor de 2 etapes
** 1r al Tour de Valònia i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Volta a Galícia i vencedor d'una etapa
* 1999
** 1r a la Lieja-Bastogne-Lieja
** 1r al Gran Premi d'Obertura La Marseillaise
** 1r al Circuit Het Volk
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Espanya i 1r de la classificació per punts
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
** Vencedor d'una etapa als Tres Dies de la Panne
* 2004
** 1r al Gran Premi Marcel Kint
* 2005
** 1r al Gran Premi Marcel Kint
* 2009
** Vencedor d'una etapa al Boucle de l'Artois

### Resultats al Tour de França

* 1997. 50è de la classificació general
* 2000. Abandona (10a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1998. Abandona
* 1999. 12è de la classificació general i vencedor de 2 etapes. 1r de la classificació per punts
* 2003. Abandona

## Referències

* ↑ Vandenbroucke, del dopaje al suicidio
* ↑ El ciclista belga Frank Vandenbroucke mor com a conseqüència d'una embòlia

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Guillem I de Bellême

Guillem I de Bellême († entre 1027 i 1035) fou senyor de Bellême i senyor d'Alençon. Era fill d'Yves I de Bellême o Yves l'Antic.

## Biografia

Guillem fou un vassall fidel del duc de Normandia Ricard II, mort el 1026. En data indeterminada (abans de 1026), Guillem de Bellême apareix combatent al seu senyor feudal, Heribert I del Maine anomenat "Despertagos", segons sembla a causa de l'enfrontament del seu germà, el bisbe Avesgald de Bellême, amb aquest comte que li volia usurpar els drets eclesiàstics. Asvegald es va refugiar al castell de Deuilly on fou assetjat i va haver de fugir al territori del seu germà Guillem I de Bellême, on va anatematitzar a Heribert. Guillem que era senyor d'Alençon i de Perche, va donar suport al bisbe, i va atacar el comtat del Maine aconseguint algunes victòries sota la direcció del noble Guillem Giroir i amb el suport del duc de Normandia.
Però el 1027 o 1028 es va enemistar amb el nou duc Robert el Magnífic de Normandia i no el va reconèixer com a senyor feudal. Guillem fou assetjat pels normands al seu castell d'Alençon i es va haver de rendir sent sotmès a la humiliació d'haver d'anar a presència del duc a demanar clemència amb una cadira de muntar a l'esquena; el duc de Normandia el va perdonar i li va permetre conservar Alençon i Bellême.
Però no va tardar a reprendre la lluita i va enviar als seus fills Folc i Robert a assolar el Maine, que ara era aliat de Normandia; el comte Heribert del Maine va rebre ajut del duc de Normandia Robert el Magnífic i va derrotar els invasors a la batalla de Ballon en què va morir el fill Folc (que era el primogènit) i Robert fou fet presoner; segons Guillem de Jumièges, Guillem va morir del disgust al saber la notícia (després del 1028). Un temps després el bisbe es va reconciliar amb Heribert, li va aixecar l'anatema i va tornar al comtat del Maine on va fer nombroses construccions.
Entre 1017 i 1025, va fundar l'abadia de Lonlay a la qual va cedir totes les esglésies de Domfront, el que indicaria que ja posseïa aquesta vila.

## Família i descendència

Era fill d'Yves I de Bellême. Va deixar cinc fills:
* Guerí, senyor de Domfront (que hauria mort abans que el seu pare)
* Folc, mort a la batalle de Ballon (Saint-Quentin-de-Blavou)
* Robert I de Bellême, successor de Guillem
* Guillem II Talvas, que va succeir després a Robert I de Bellême
* Yves, bisbe de Sées

## Notes i referències

* ↑ Orderic Vital, Histoire de Normandie, Tom 2, ed. Guizot, 1825, pàg. 20
* ↑ després de Ricard II fou duc durant un any Ricard III i llavors va pujar al tron Robert
* ↑ Guillaume de Jumièges, Histoire des ducs de Normandie, ed. Guizot, 1826, llibre VI, pàg. 139
* ↑ Joseph Decaëns, L'évêque Yves de Sées, Pierre Bouet et François Neveux (dir.) a Les évêques normands du XIe siècle, Caen 1995, ISBN 2-84133-021-4
# Guillem Sansó

Guillem Sansó és un cantant mallorquí que, després d'anys de compondre per a altres intèrprets -bàsicament en llengua castellana-, publica l'any 1995 un primer disc (Tronat) on ell mateix interpreta les seues cançons. L'àlbum és format per deu peces que van des del rock al valset passant pel corrido mexicà.
Al començament del 1997, Guillem Sansó es presenta per primer cop a Barcelona -fent una breu primera part de Javier Krahe en uns concerts del cicle Barnasants que tenen lloc a la Sala Ovidi Montllor del Mercat de les Flors-. A la fi del mateix any, Tronat és reeditat pel seu mànager Josep Sanz dins de la seva pròpia companyia discogràfica, Stress Music.
Sansó també ha escrit temes per a altres cantants, com ara Marisa Rojas.

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 257.

## Enllaços externs

* Biografia musical de Guillem Sansó. Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine. (castellà)
# Hadropareia semisquamata

Hadropareia semisquamata és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,7 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 107-112.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 0-3 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Kurils.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Schmidt P. J., 1904. Fishes of the eastern seas of the Russian Empire. Scientific results of the Korea--Sakhalin Expedition of the Emperor Russian Geographical Society 1900-1901. St. Petersburg. Fish. East. Seas Russian Empire . i-xi + 1-466.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Matiuixin, V. M «A review of the genus Hadropareia (Zoarcidae) with description of a new species, Hadropareia semisquamata Andriashev et Matjushin sp. nov. from the littoral zone of the Kuril Islands» (en rus amb traducció a l'anglès). Voprossi Ikhtiologui, 29, 4, 1989, pàg. 524–531.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Heleno de Freitas

Heleno de Freitas (São João Nepomuceno, 12 de febrer de 1920 - Barbacena, 8 de novembre de 1959) fou un futbolista brasiler de la dècada de 1940.
Passà la major part de la seva carrera a Botafogo, on marcà 209 gols. També jugà a Boca Juniors, Vasco, América i Santos.

## Referències

* ↑ «A passagem relâmpago de Heleno pelo Santos» (en portuguès). O Curioso do Futebol, 15-04-2015. [Consulta: 16 gener 2017].
* ↑ Heleno (2011): A Biographical Film directed by José Henrique Fonseca
* ↑ Lover, Fighter, Jogador: The Unbelievable Life of Heleno de Freitas
* ↑ Marcos Eduardo Neves: Nunca houve um homem como Heleno, Ediouro Publicações, 2006