OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bisj

Bisj és un objecte ritual creat pel poble Asmat del sud-oest de Nova Guinea. Els pals Bisj poden erigir-se com un acte de revenja, per retre homenatge als avantpassats, per calmar els esperits dels difunts, o per aportar harmonia i espiritualitat a la comunitat.
Es troben objectes semblants als Bisj en molts pobles de les illes del Pacífic sud, com a Nova Zelanda i Vanuatu.

## Disseny

Tallats en una sola peça de manglar, els pals Bisj poden arribar a alçàries de fins a 7,62 m. Les talles representen figures humanes superposades, o figures d'animals, símbols fàl·lics i formes de proa de canoa.

## Funció

Els pals Bisj els tallen artesans religiosos d'Asmat (wow-ipits) quan un membre de la seua tribu o comunitat ha estat assassinat o caçat per una tribu enemiga. Els Asmat participaven en batudes de caça de caps i canibalisme com a rituals.
Els Asmat creien que si un membre de la comunitat havia estat caçat, el seu esperit romandria al llogaret i causaria desharmonia. Els pals Bisj s'erigien per satisfer aquests esperits i enviar-los al més enllà (Safan) a través de la mar.
Molts rituals incloïen els pals Bisj, i la dansa, l'emmascarament, el cant i la caça de caps. Els pals Bisj sovint tenien un receptacle a la base destinat a sostenir els caps dels enemics en les incursions de caça de caps.
Els símbols fàl·lics representaven la força i la virilitat dels avantpassats de la comunitat, així com dels guerrers que anaven a la missió de cerca de caps. Els símbols de la proa de la canoa representaven un vaixell metafòric que portaria els esperits difunts a l'altra vida. Les figures humanes representen els avantpassats morts. Tot i que la caça de caps acabà a la zona d'Asmat en la dècada de 1970, els pals encara s'empren en els rituals de hui, i per al col·leccionisme.

## Referències

* 1 2 3 4 «Bis Poles The Metropolitan Museum of Art» (en anglés). Sister Wendy's. Arxivat de l'original el 2019-06-16. [Consulta: 15 gener 2019].
* 1 2 Van der Zee, 2007, p. 39.
* 1 2 «Bisj, pal cerimonial». Europeana. [Consulta: 15 gener 2019].

## Bibliografia

* Van der Zee, Pauline. Bisj-poles: Sculptures from the Rain Forest. Kit Publishers, 2007. ISBN 9789068324785.
* Caglayan, Ph.D., Emily. “The Asmat.” In Heilbrunn Timeline of Art History. Nova York: The Metropolitan Museum of Art, 2000–"
# Elsie Windes

Elsie Windes (17 de juny de 1985) és una jugadora de waterpolo estatunidenca. Després de jugar per la Universitat de Califòrnia, es va unir a la selecció nacional dels Estats Units el 2006. Ella va ajudar els EUA a guanyar una medalla de plata als Jocs Olímpics de 2008 i una medalla d'or als Jocs Olímpics de 2012.

## Carrera

Windes va jugar en l'equip de waterpolo en Beaverton High School. Ella va ser la MVP de l'Estat d'Oregon de 2003 i va portar al seu equip al campionat estatal de 2003. Ella també va guanyar tots els honors de la lliga en tres ocasions.
Windes va començar la seva carrera universitària a la Universitat de Califòrnia en 2004. Com a estudiant de primer any, va anotar 33 gols per classificar segona en l'equip. Ella va portar als Bears en la puntuació de l'any següent, amb 51 gols, i va ser el tercer equip d'All-American. En 2006, Windes va dirigir l'equip de nou, amb 40 gols. Va ser nomenada per al segon equip d'All-American. Va anotar 23 gols en el seu últim any en el 2007. Ella té l'octava major quantitat de gols en la història de l'escola.
Windes s'unieó a la selecció nacional dels EUA en 2006. En 2007, va anotar cinc gols en la Lliga Mundial FINA Super Final i quatre gols en els Jocs Panamericanos, ajudant als EUA a primers llocs en els dos tornejos. En 2008, Windes tenia cinc gols en la Lliga Mundial FINA Super Final, com a part dels EUA va acabar en segon lloc. Ella va guanyar una medalla de plata amb els EUA en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008, marcant un gol.

## Vida personal

Windes va néixer el 17 de juny de 1985, a Portland, Oregon. Ella resideix en Huntington Beach, Califòrnia. Mesura 5 peus i 11 polzades d'altura. Tant el seu pare com la seva germana practiquen el waterpolo.

## Referències

* 1 2 "Elsie Windes". calbears.com. Retrieved August 13, 2012.
* 1 2 "Elsie Windes". usawaterpolo.org. Retrieved August 13, 2012.
# A contratiempo

A contratiempo és una pel·lícula espanyola del 1982 dirigida per Óscar Ladoire amb Fernando Trueba com a director executiu en escenaris naturals de Galícia i Madrid. El gènere es podria definir com a drama sentimental entre un home madur i una adolescent.

## Argument

Després de l'estrena a Madrid de Cae la noche, l'última pel·lícula del director Félix Ortiz, aquest emprèn un viatge a Galícia. Distanciant-se del seu entorn habitual pretén trobar una nova història que contar. En una parada de la seva ruta coneix a Clara, una adolescent que viatja sense rumb i que li convenç perquè l'acompanyi durant part del trajecte. Després de diversos intents frustrats per a deslliurar-se d'ella, Félix acaba per acceptar que li acompanyi fins a Finisterre. La gran diferència d'edat dificulta el seu mutu enteniment, però no impedeix que ell comenci a sentir alguna cosa per ella. Félix, espantat dels seus sentiments, crida al pare de Clara perquè la reculli en un determinat lloc. A Clara no li quedarà més remei que reincorporar-se a la seva vida familiar no sense abans prometre-li al director que tornarà per ell quan tingui edat.
Referència actualitzada en versió australiana en la minisèrie de televisió "Upright".

## Repartiment principal

* Mercedes Resino com Clara
* Óscar Ladoire com Félix
* Fernando Vivanco com actor
* Paco Lobo com Detectiu
* Helios Manríquez com marquès de Baixeras
* Almudena Grandes com arqueòloga
* Juan Cueto como pare de Clara
* Gonzalo Suárez como home de Finisterre
* Rafael García Martos com Goyo
* Manuel Huete com recepcionista
* Antonio Resines com agent
* Raúl Palacios como pare de Félix
* Carlos Boyero com crític
* Salvador Gómez Calle com recepcionista 2
* Beatriz Elorrieta com Elena
* Lesley-Anne Down com l'actriu
* Fernando De Bran
* Ana Huete com cambrera i productora delegada

## Banda sonora

Cançó "A Contratiempo", interpretada per Chicho Sánchez Ferlosio amb lletra d'Agustín García Calvo. A contratiempo és un disc de Chicho Sánchez Ferlosio, gravat el 1978 i reeditat en CD el 2007. El títol correspon a una de les cançons del disc, en la qual es demana a les caravel·les de Colón que retornin a port.

## Escenaris exteriors

Fisterra, Noia, O Pindo, Santo André de Teixido, Cervo, Lugo, Sargadelos, Viveiro, A Toxa, Cambados, Samil, Santiago de Compostel·la, Madrid.

## Referències

* ↑ Oscar Ladoire interpreta y dirige 'A contratiempo', película 'feminista de un misógino', El País, 14 de març de 1982
* ↑ Perlas olvidadas del cine español (25). A contratiempo (Óscar Ladoire, 1981) de Rafael Nieto Jiménez

## Bibliografia

* Guía del Video - Cine. Madrid: Ediciones Cátedra.

## Enllaços externs

* A Contratiempo a Flixole
* Anuario de Cine de 1982, Ministerio de Cultura
# Pagell

El pagell o pitxell (Pagellus erythrinus) és un peix de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Fa de 20 a 40 cm de llargària total, bé que pot atènyer els 60 cm.
* Cos ovalat, allargat i comprimit.
* Té el perfil cefàlic convex.
* Morro punxegut.
* Boca grossa, amb petites dents còniques i molars a les dues mandíbules.
* Té les branquies de color vermell rosat amb reflexos metàl·lics.
* Té la mucosa bocal negra i els opercles amb una franja vermella.
* Té els ulls ovalats i més petits que els del goras (Pagellus bogaraveo) i els del besuc (Pagellus acarne).
* L'aleta dorsal és llarga. Les pectorals, llargues i acabades en punta, arriben a l'inici de l'anal. La caudal és escotada.

## Reproducció

És hermafrodita proterogínic, essent primer femella durant dos anys i després mascle. La reproducció es du a terme des de març fins a setembre.

## Alimentació

Menja peixos, mol·luscs i crustacis.

## Hàbitat

És una espècie demersal que viu als fons sorrencs i fangosos fins als 200 m a la Mediterrània i els 300 m a l'Atlàntic. També pot aparèixer a fons rocallosos.

## Distribució geogràfica

Es distribueix per tot el Mediterrani i a la mar Negra. A l'Atlàntic apareix des d'Escandinàvia fins a Angola.

## Costums

És una espècie sedentària i costanera. Durant l'estiu és quan més s'apropa a la costa.

## Pesca

És comestible (de carn blanca) i es captura amb palangres, volantí i tremall.

## Referències

* ↑ «Pagellus erythrinus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Mas Ferrà, Xavier i Canyelles Ferrà, Xavier: Peixos de les Illes Balears. Editorial Moll, Palma, maig del 2000. Manuals d'Introducció a la Naturalesa, 13. ISBN 84-273-6013-4. Plana 186.

## Enllaços externs

* «Pagell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* El Maestro Pescador Arxivat 2013-10-06 a Wayback Machine. (castellà)
* The Taxonomicon (anglès)
Viccionari
# Uti

La província d'Uti o Utiq (també esmentada com Outi, la Otene dels romans) fou una regió del nord-est d'Armènia, entre l'Artaskh i Aghuània.
La ciutat més important fou Partav (Bardaa) al districte d'Arandznak.
Limitava a l'oest amb el districte de Dzoropor al Gugarq; al nord amb els districtes aghuans de Kambejan, Getaru i Khaghats Dasht; a l'est amb els districtes de Rakot-Peroz i Vardanakert al Phaitakaran; i al sud amb l'Artaskh menys pel districte de Gardman que tocava al Sotq (Siunia) i pels districtes dels Sevordiq que tocava al Varaznuniq (Airarat).
Estava dividida en els següents districtes (d'oest a est):
* Shakshe (Sevordiq)
** Alue
** Tudj-Katak
* Gardman
* Shakashen
* Arandznak
* Aranrot
* Tri
* Rot Payan (Rot Patsian)
La dinastia d'Uti era considerada Hàikida o sigui d'origen urartià o almenys immemorial. Els prínceps governaven gran part de la província. El territori era poblat per aghuans. El 363, els príncep d'Ut va transferir la seva lleialtat del rei d'Armènia al d'Aghuània, sota el qual va romandre; fins vers el 600 va ser feudatària dels Mihrakan i després dels Garmanatsi, fin el 922 quan el darrer príncep, Moisès d'Uti, fou cegat per Aixot II, rei bagràtida d'Armènia, i el país d'Uti fou annexionat a Armènia.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (reimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs
* CYRIL TOUMANOFF, INTRODUCTION TO CHRISTIAN CAUCASIAN HISTORY: II: States and Dynasties of the Formative Period, Traditio, Vol. 17 (1961), Published by: Fordham University .
# Peluda de Kessler

La peluda de Kessler, palaia rara o serrandell (Arnoglossus kessleri) és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes present a les costes del Mediterrani i de la mar Negra. Pot arribar als 10 cm de llargària total.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Cal Campaner (Esparreguera)

Cal Campaner és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un edifici de planta baixa i dos pisos entre mitgeres. A cada planta hi ha quatre obertures d'arc rebaixat. A la planta baixa les dues obertures centrals són més altes que les laterals i donen pas a una botiga. En els altres dos pisos les obertures centrals són portes que donen a balcons, i les laterals són finestres. L'edifici està rematat per un terrat amb barana.

## Referències

* ↑ «Cal Campaner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Strange Wives

Strange Wives és una pel·lícula de comèdia estatunidenca de 1934 dirigida per Richard Thorpe i escrita per James Mulhauser, Barry Trivers i Gladys Buchanan Unger. És protagonitzada per Roger Pryor, June Clayworth, Esther Ralston, Hugh O'Connell, Ralph Forbes i Cesar Romero. Va ser estrenada el 10 de desembre de 1934 per Universal Pictures.

## Argument

Contra el seu bon criteri, el corredor de borsa Jimmy King, li proposa casar-se a una refugiada russa anomenada Nadja, cosa que li complica ràpidament la vida..

## Repartiment

* Roger Pryor com Jimmy King
* June Clayworth com Nadja
* Esther Ralston com Olga
* Hugh O'Connell com Warren
* Ralph Forbes com Paul
* Cesar Romero com Boris
* Francis L. Sullivan com Bellamy
* Valerie Hobson com Mauna
* Leslie Fenton com Svengaart
* Ivan Lebedeff com Dimitri
* Doris Lloyd com Mrs. Sleeper
* Claude Gillingwater com Guggins
* Carrie Daumery com la Princesa
* Walter Walker com el General
* Greta Meyer com Hilda
* Harry Cording com membre de la tribu
* Buster Phelps com bessó
* Dickie Jones com bessó
* Phyllis Brooks com l'Actriu
* Anne O'Neal com secretaria d'en Jim
* Robert Gordon com ascensorista
* Joseph Crehan com oficial d'Immigració
* George Hackathorne com secretaria d'en Guggin
* Olaf Hytten com majordom d'en Jim
* Jean Fenwick com secretaria d'en Jim

## Referències

* ↑ «Strange Wives (1934) - Overview». TCM.com. [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ Sandra Brennan. «Strange Wives (1935) - Richard Thorpe | Synopsis, Characteristics, Moods, Themes and Related». AllMovie. [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ «Strange Wives». Afi.com. [Consulta: 15 gener 2016].
# Pere Brocà i Casanovas

Pere Brocà i Casanovas (Barcelona, 26 de juny de 1794 - L'Havana, 22 de setembre de 1838), pertany a la família d’instrumentistes formada per Pere, Domingo i Ramón, germans i Enrique i Enrique Alejandro, fills de Domingo.
Aquest músic, destacat intèrpret de clarinet, oboè, corn anglès i flauta, inicià la seva formació a Conca abans de traslladar-se a Madrid. L'any 1808, va ser designat clarinet principal del batalló de caçadors de Zafra i va exercir com a músic militar en diversos regiments fins al 1816, quan aconseguí per oposició les places de clarinetista a la Real Capilla i al Real Cuerpo de Guardias Alabarderos.A partir de 1818, compaginà aquestes funcions amb el càrrec de primer oboè al Teatro del Príncipe. El 1824, va ser nomenat clarinet de la Real Cámara.
Quan es va inaugurar el Real Conservatorio de Madrid el 1831, fou designat professor d’oboè i corn anglès, malgrat que no estava inicialment previst al projecte fundacional de 1829. No obstant això, en 1834 fou apartat de la música reial per motius polítics, tot i que l’any següent va ser restituït en el càrrec. El 1836, a conseqüència del seu suport al general Quesada durant uns disturbis que acabaren amb la seva mort, decidí abandonar Espanya. Va sol·licitar una llicència temporal a la reina i es traslladà a L’Havana, on va treballar com a músic major de la brigada d’artilleria i primer clarinet de l’òpera fins al final de la seva vida.

## Referències

* 1 2 3 4 5 KENYON de PASCUAL, Beryl «Brocá Casanovas, Pedro». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002. vol. 2 p. 712
# Geuzen

Els geuzen (neerlandès: geuzen, pronuncia [ˈɣøzən]) eren a l'origen un grup de nobles de les Disset Províncies que el 1566 es van queixar de la política, de la inquisició i de la manca de llibertat religiosa sota el regne del rei Felip II d'Espanya prop de la governadora Margarida de Parma. Per a tranquil·litzar la governadora neguitosa davant un centenar de nobles, un dels seus consellers d'estat hauria dit en francès: «N'ayez pas peur Madame, ce ne sont que des gueux» (No tinguis por, Madame, són només uns captaires). El mot gueux o captaire va neerlanditzar-se vers geus [ɣøs], plural geuzen. Tot i ésser la versió la més popular, la historicitat de l'anecdota a l'origen de la paraula no està confirmada per tot els historiadors. El que és cert és que més tard el terme va generalitzar-se per a denominar els grups de rebels armats contra el règim espanyol.
Es parla de Watergeuzen (captaires de mar) per a designar els que atacaven l'Armada Espanyola i de Bosgeuzen (captaires del bosc) per als guerrillers a la terra ferma. S'utilitza la paraula de geuzennaam o nom de captaire quan un grup discriminat o una minoritat utilitza el mateix el malnom que els altres li donen com a títol d'honor, com ho van fer els nobles del segle xvi. Així en desactiven el caràcter insultant. En el neerlandès de Bèlgica, també va rebre la significació de no-catòlic.

## Referències

* ↑ Exemple auditiu de pronuncia
* ↑ Anton van der Lem, «“N'ayez pas peur Madame, ce ne sont que des gueux”», De Tachtigjarige Oorlog, Leiden, Universitat de Leiden, 2010 (en català: La Guerra dels Huitanta Anys)
* ↑ Guido Geerts et alii, «Geus», Groot Woordenboek der Nederlandse Taal, tom 3, Utrecht-Antwerpen, Van Dale Lexicografie, 1999, pàgina 1111, ISBN 9066484241
# Boga (peix)

La boga o bogarró (Boops boops) és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes que sol formar moles abundants mar endins. Viu en tota mena de substrats (sorra, fang, roques o herbassars) fins als 250 metres de profunditat malgrat que sigui més abundant als primers 100 metres. El nom científic prové del grec βόωψ, «ull de bou» pels seus ulls molt grans.

## Descripció

* Pot arribar als 36 cm de llargària total. La talla mínima legal de captura és d'onze centímetres.
* Cos afusat amb quatre llistes longitudinals laterals grogues.
* El nombre d'escates de la línia lateral és entre 60 i 80.
* Viu nedant en moles sobre tot tipus de fons fins a 350 m. Es reprodueix de febrer a maig. Els joves carnívors, els adults, herbívors. És un peix pelàgic i molt voraç, que viu prop de les costes rocoses i sobre camps de fanerògames marines.

## Distribució

Es troba a les costes de l'oceà Atlàntic oriental (des de Noruega fins a Angola, incloent-hi les Illes Canàries, Cap Verd i Sao Tomé i Príncipe), de la mar Mediterrània i de la mar Negra.

## Pesca i consum

Es pesca per consum huma, però té una carn nogensmenys poc apreciada gastronòmicament, perquè té molta espina. Es pesca amb arts d'arrossegament, de platja, d'encerclament, soltes, tresmalls, boleros, línies de mà, volantí i amb canya. Com a conseqüència del poc valor comercial, se'l fa servir a vegades com a esquer per a palangres i per a diverses modalitats de la pesca de túnids.
La boga es pot cuinar enfarinada, fregida o a la planxa. Amb una mica d'all i julivert i un bon raig d'oli queda força bona.

## Referències

* ↑ «boga». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia.
* 1 2 «Peixos». A: Història Natural dels Països Catalans. Vol 11. Grup Enciclopèdia, p. 270-271.
* 1 2 3 4 «Boga». Catàleg de peixos de la Costa Brava. Museu de la Pesca. [Consulta: 13 gener 2021].
* ↑ «Peixos amb talla mínima i de captura limitada dins les reserves marines». Reserves marines de les Illes Balears. Conselleria medi ambient, agricultura i pesca – Direcció general pesca i medi marí, s.d. [Consulta: 13 gener 2021].
* ↑ «bog». Diccionari normatiu valencià. [Consulta: 13 gener 2021].
* ↑ «boga». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. [Consulta: 13 gener 2021].
* ↑ Luna, Susan M.; Reyes, Rodolfo B. «Boops boops (Linnaeus, 1758) Bogue» (en anglès). Fishbase.FishBase (anglès)
* 1 2 «Boga». Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, 01-10-2018. [Consulta: 13 gener 2021].
* 1 2 «Boga». Receptes de cuina del llegat culinari de familiars. Kilometre0.cat. [Consulta: 13 gener 2021].

## Bibliografia

* Pérez-del-Olmo, Ana. Biodiversity and structure of parasite communities in Boops boops (Teleostei: Sparidae) from the Western Mediterranean and off the North East Atlantic coasts of Spain. (en anglès). València: Universitat de València. Departament de Zoologia, 2009, p. 205. ISBN 9788437072340.
Viccionari
# Cal Cuc

Cal Cuc és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un edifici de planta baixa i dos pisos. Totes les obertures són d'arc rebaixat amb una motllura a la part inferior; a la planta baixa hi ha la porta d'entrada al centre i una finestra a banda i banda (com actualment són dos immobles han afegit una petita porta en un dels extrems) i en els pisos superiors tres balcons per planta. Una motllura separa les diferents plantes. Dos terços de la façana tenen el pis inferior decorat amb rajoles i els superiors estan pintats de groc i, les motllures, de marró. L'últim terç està tot pintat de blanc.

## Referències

* ↑ «Cal Cuc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Tennant Creek (Territori del Nord)

Tennant Creek és una ciutat del Territori del Nord a Austràlia. És la cinquena ciutat més poblada del Territori del Nord i està situada a l'autopista Stuart Highway, just a la intersecció amb el final oest de l'autopista Barkly Highway. Té 2.919 habitants (2006).
Tennant Creek és a uns 1.000 km al sud de la capital, Darwin, i 500 km al nord d'Alice Springs. El nom de la ciutat prové d'un curs d'aigua proper amb el mateix nom. L'any 2001 Tennant Creek tenia 3.185 habitants dels quals 1.176 eren aborígens australians.
Entre els atractius turístics de Tennant Creek hi ha Devils Marbles, Mary Ann Dam, el centre miner de Battery Hill i el centre cultural de Nyinkka Nyunyu i és el punt de partida de Barkly Tableland.

## Geografia

Tennant Creek és al centre del Northern Territory, 376,5 metres per sobre del nivell del mar. Les temperatures mitjanes mensuals van de 24 a 38 °C. La pluviometria anual és de 426 mm. L'estació seca (de maig a octubre) té le nits fesques.

## Història

La història europea d'aquesta zona comença amb l'explorador John McDouall Stuart que l'any 1860 hi passà en el seu intent infructuós de travessar el continent australià de sud a nord. Va donar el nom d'aquest lloc en honor de John Tennant, que finançava l'expedició.
El telègraf hi arribà en la dècada de 1870.
Tennant Creek va ser el darrer lloc de la febre d'or a Austràlia, durant la dècada de 1930 i en aquella època era el tercer productor d'or d'Austràlia.
L'or es va descobrir en aquesta ona l'any 1928 pel telegrafista Charles Windley. La mineria d'or es va iniciar a les McDouall Ranges, muntanyes que reberen aquest nom per John McDouall Stuart.
Durant la Segona Guerra Mundial, l'exèrcit australià va construir un hospital de camp a prop i es va utilitzar el seu aeroport com aeroport en cas d'emergència.
El turisme a aquesta zona s'està incrementant.

## Referències

* ↑ Plantilla:Census 2006 AUS
* ↑ Plantilla:Census 2001 AUS
* ↑ «Tennant Creek' Climate». Arxivat de l'original el 2007-04-06. [Consulta: 1r abril 2021].

## Enllaços externs

* Tennant Creek - Lloc web oficial
# Llangadwaladr

Llangadwaladr és un poble situat a la costa oest de l'illa d'Anglesey (Gal·les). Es troba al llarg de la carretera A4080, a l'oest de la localitat d'Hermon i a l'est d'Aberffraw.
L'edifici més destacat de Llangadwaladr és la seva església. La construcció actual data del segle xv, aproximadament, però en la paret interior nord de l'església hi ha la làpida de Cadfan ap Iago, rei de Gwynedd durant el segle vii. Es creu que Llangadwaladr va ser el lloc on s'enterraven els reis de Gwynedd, que seria la seu d'un monestir reial des de l'any 615.
A més a més de la làpida, hi ha altres elements que fan interessant l'església de la localitat, com ara les vidrieres, datades a finals del segle xv, que són un regal de Meurig ap Llywelyn i la seva esposa en agraïment pel retorn del seu fill de la batalla de Bosworth Field.

## Personalitats de Llangadwaladr

* Owen Lewis, (1533-1595) bisbe

## Referències

* ↑ Llangadwaladr, St Cadwaladr's Church
# Percy Rojas

Percy Rojas Montero (Lima, 16 de setembre de 1949) és un exfutbolista peruà de la dècada de 1970.
Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1978 i 1982 i la Copa Amèrica de 1975.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Universitario de Deportes, Independiente (Argentina), Sporting Cristal i Sérésien (Bèlgica).

## Trajectòria esportiva

En l'àmbit professional va jugar a Universitario de Deportes, Independiente (Argentina), Sporting Cristal i Sérésien (Bèlgica). Quan estava amb Independiente van guanyar la Copa Libertadores 1975, la Primera Divisió del Perú amb Universitario (1967, 1969, 1971, 1974 i 1982) i dos més amb l'Sporting Cristal (1979, 1980).

## Referències

* ↑ Pierrend, José Luis. «Peru - Record International Players». RSSSF, 28-05-2009.
* ↑ Weltfussball profile (alemany)
* ↑ Percy Rojas a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Percy “Trucha” Rojas, un repaso a su exitosa trayectoria».