# Tauleta de cera

Una tauleta de cera és una tauleta feta de fusta i coberta amb una capa de cera, sovint relligada a una altra tauleta a manera de coberta, en forma de díptic de «doble fulla». Es va utilitzar com a superfície d'escriptura reutilitzable i portàtil en l'antiguitat i durant tota l'edat mitjana. Les cartes de Ciceró esmenten l'ús de cerae, i s'han conservat mostres de tauletes de cera en dipòsits embassats d'aigua al castrum romà de Vindolanda al Mur d'Adrià. A diversos museus europeus s'exposen llibres medievals de tauletes de cera.
L'escriptura a la superfície de cera es feia amb un instrument punxegut, un estil. Com a esborrador s'emprava un instrument semblant a una espàtula de vora recta (sovint situada a l'extrem oposat de la punta del llapis). L'expressió moderna «fer taula rasa» equival a la locució llatina tabula rasa.
Les tauletes de cera es feien servir per a diverses finalitats, tant per a anotacions d'estudiants o secretaris com per a registres comptables. També s'hi empraven les primeres formes de taquigrafia.

## Ús a l'antiguitat

L'exemplar més antic que es conserva d'una tauleta d'escriptura de boix amb frontissa d'ivori va ser un dels descobriments recuperats del naufragi Uluburun del segle xiv aC prop de Kaş a la moderna Turquia el 1986. Aquesta troballa va confirmar a més que la referència a l'escriptura de tauletes a Homer no era ni molt menys anacrònica. Un descobriment arqueològic el 1979 a Durrës, Albània, va trobar dues tauletes de cera fetes d’ivori en una tomba que es creu que pertanyia a un prestador de diners del segle ii.
Els grecs probablement van començar a utilitzar el parell plegable de tauletes de cera, juntament amb el pergamí de cuir a mitjan segle viii aC. Liddell & Scott, edició de 1925, dona l'etimologia de la paraula per a la tauleta d’escriptura, deltos (δέλτος), de la lletra delta (Δ) basada en autors i escriptures grecs i romans antics, a causa de la forma de les tauletes per explicar-la. Una teoria alternativa sosté que ha conservat la seva designació semítica , daltu, que originalment significava "porta", però que s'utilitzava per escriure tauletes a Ugarit al segle xiii aC. En hebreu el terme va evolucionar a daleth.
Al primer mil·lenni aC es feien servir tauletes d'escriptura a Mesopotàmia, així com a Síria i Palestina. Un panell de pedra esculpida que data del 640-615 aC que va ser excavat des del palau sud-oest del governant assiri Sennacherib, a Nínive a l’Iraq (British Museum, ME 124955), representa dues figures, una que tanca clarament un rotlle i l’altra portant el que es creu que és un díptic obert. Berthe van Regemorter va identificar una figura similar a l’ Estela neo-hitita de Tarhunpiyas (Musée du Louvre, AO 1922.), que data de finals del segle viii aC, a qui es veu sostenint el que pot ser una forma de tablatura amb un tancament de botó únic. Es van trobar tauletes d'ivori a les ruïnes del palau de Sargon a Nimrud. Margaret Howard va suposar que aquestes tauletes podrien haver estat connectades juntes mitjançant un enginyós sistema de frontisses amb trossos de cuir tallats que s'assemblaven a la lletra "H" inserida en ranures al llarg de les vores per formar una estructura de concertina.

## Ús en època medieval a moderna

Hériman de Tournai (1095–1147), monjo de l'abadia de Sant Martí de Tournai, va escriure "Fins i tot vaig escriure una certa quantitat en tauletes".
Un exemple notable de llibre de tauletes de cera són els registres de servitud que l’hospital de la ciutat més antiga d’Àustria, Enns, va establir el 1500. Deu plats de fusta, de 375 x 207 mm (14,76 x 8,15 polzades) i disposades en 90 pila de mm (3,54 polzades), es divideixen cadascuna en dues meitats al llarg del seu eix llarg. Els deutes anuals deguts s’escriuen en pergamí o paper enganxat als costats esquerrans. Els deutes rebuts es van registrar per deducció (i posteriorment esborrats) als respectius laterals drets, que estan coberts amb cera d’escriptura negre marró. El material es basa en cera d’abella i conté un 5-10% d’olis vegetals i pigments de carboni; el seu punt de fusió és d’uns 65 ° C. Aquest volum és la continuació d'un anterior, que es va iniciar el 1447..
Les tauletes de cera es van utilitzar per a registres comercials d’alt volum d’importància transitòria fins al segle XIX. Per exemple, l'autoritat minera de sal de Schwäbisch Hall va emprar registres de cera fins al 1812. El mercat del peix de Rouen els va utilitzar fins i tot fins a la dècada de 1860, on la seva construcció i ús havia estat ben documentada el 1849.

## Vegeu també

* Tauleta de maledicció

## Referències

* ↑ Payton, Robert Anatolian Studies, 41, 1991, pàg. 99–106. DOI: 10.2307/3642932.
* ↑ «Wax Tablets Reveal Secrets of Ancient Illyria - Albanian Economy News». https://albanianeconomy.com/.
* ↑ Εntry δέλτος (deltos) at Liddell & Scott
* ↑ Walter, Burkert. The orientalizing revolution: Near Eastern influence on Greek culture in the early archaic age. Cambridge, MA: Harvard University Press, 1995, p. 30.
* ↑ «Stone Panel from the South-West Palace of Sennacherib (Room 28, Panel 9)». British Museum. Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2015. [Consulta: 8 gener 2011].
* ↑ Van Regemorter, Berthe Scriptorium, 12, 1958, pàg. 177–81..
* ↑ Szirmai, J.A. Gazette du Livre Médèvale, 17, 1990, pàg. 31–32..
* ↑ Wiseman, D.J. Iraq, 17, 1, 1955, pàg. Plate III. DOI: 10.2307/4241713.
* ↑ Howard, Margaret Iraq, 17, 1, 1955, pàg. 14–20; Fig. 7–11. DOI: 10.2307/4241714.
* ↑ Herman of Tournai, Lynn Harry Nelson, ed. and tr. The Restoration of the Monastery of Saint Martin of Tournai "Prologue" p. 11.
* ↑ Wilflingseder, F., 1964. "Die Urbare des Ennser Bürgerspitals aus den Jahren 1447 und 1500". Biblos 13, 134-45
* ↑ Büll, R., 1977. Wachs als Beschreib- und Siegelstoff. Wachstafeln und ihre Verwendung. In: Das große Buch vom Wachs. Vol. 2, 785-894
* ↑ Lalou E., 1992. "Inventaire des tablettes médiévales et présentation genérale". In: Les Tablettes à écrire de l'Antiquité à l'Epoque Moderne, pp. 233-288; esp. p. 280 and Fig. 13

## Bibliografia

* Galling, K., 1971. "Tafel, Buch und Blatt" a Near Eastern Studies en honor de W. F. Albright (Baltimore), pàgines 207–23.Registres d'autoritat GND (1) NKC (1) Bases d'informació GEC (1)