OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oriol Almirón

Oriol Almirón Ruiz (Òdena, 2000) és un polític català, diputal al Congrés dels Diputats des de setembre de 2024.
Es va llicenciar el 2022 en Ciències Polítiques i de l’Administració amb menció en polítiques públiques per la Universitat de Barcelona. El 2018 es va incorporar al PSC en la candidatura del seu municipi, Òdena Progrés. És membre de la Joventut Socialista de Catalunya, on fa de secretari d'organització de la territorial d'Anoia. A les eleccions municipals de 2019 fou escollit Regidor d'Òdena el més jove de la democràcia. Després de la moció de censura al govern municipal, Almirón va esdevenir regidor de govern de l'Àrea de Serveis Públics, Habitatge i Salut amb les competències delegades en matèria d’Habitatge, Salut i Consum, Serveis Municipals, Manteniment i Espais Públics, Transport Públic, Mon Rural, Pagesia i Camins, Obres i Inversions i Medi Ambient. Des de les eleccions municipals de 2023 ha fet de portaveu municipal del seu partit a l'Ajuntament. Anà de número 18 per Barcelona a les Eleccions al Congrés de Diputats de 2023. El setembre de 2024, després dels canvis propiciats per l'entrada al Govern de la Generalitat de Catalunya del Partit Socialista, fou designat diputat al Congrés. És el primer diputat anoienc del PSC al Congrés de l'actual etapa democràtica.

## Referències

* ↑ Badia, Enric. «L'odonenc Oriol Almirón esdevé el primer diputat anoienc del PSC al Congrés de Diputats en democràcia» (en castellà), 05-09-2024. [Consulta: 6 setembre 2024].
* ↑ «[linkedin.com/in/oriol-almirón-ruiz-a57741200 Perfil de Linkedin]». [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ Verdier, Judit. «La JSC gana un nuevo diputado en el Congreso» (en castellà), 05-09-2024. [Consulta: 6 setembre 2024].
* ↑ d'Òdena, Ajuntament. «Oriol Almirón Ruiz». [Consulta: 6 setembre 2024].
* ↑ «Delegació especial en matèries de diverses àrees en membres de la Junta de Govern Local.». Butlletí Oficial de la Província de Barcelona. [Consulta: 9 setembre 2024].
* 1 2 l'Anoia, La Veu de. «L’odenenc Oriol Almirón, nou diputat del PSC al Congrés», 05-09-2024. [Consulta: 6 setembre 2024].
* ↑ «Junta electoral de Barcelona. Candidatura del PSC a les eleccions del 2023» (en castellà). BOE, 2023. [Consulta: setembre 2024].
# Estació de Ca l'Aranyó

Mapa TramBesòs T4, T5 i T6 :
Ca l'Aranyó és una estació de la línia T4 de la xarxa del Trambesòs situada sobre l'Avinguda Diagonal, davant de la Torre Agbar, al districte de Sant Martí de Barcelona i es va inaugurar el 8 de maig de 2004 amb l'obertura del Trambesòs.
Dona servei al Districte 22@ i al centre comercial Les Glòries.

## Serveis ferroviaris

Trambesòs :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Verdaguer | Glòries | | Pere IV | Estació de Sant Adrià |

## Galeria d'imatges

* Tramvia de la línia T4 a l'estació amb direcció Sant Adrià
* Tramvia de la T4 surt de l'estació direcció Ciutadella

## Referències

* ↑ «TRAMbesòs - Ca l'Aranyó». Trenscat.com. [Consulta: 3 juliol 2022].

## Vegeu també

* Tram de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Talcy (Yonne)

Talcy és un municipi francès, situat al departament del Yonne i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 87 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Talcy era de 87 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 16 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 79 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 38 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 78 eren cases i 1 era un apartament. Dels 35 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 8 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Talcy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 45 persones, 34 eren actives i 11 eren inactives. De les 34 persones actives 32 estaven ocupades (17 homes i 15 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 11 persones inactives 6 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Talcy hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Talcy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Talcy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sant Antoni de Pàdua d'Albinyana

Sant Antoni de Pàdua d'Albinyana és una ermita situada en el terme municipal d'Albinyana (Baix Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Està situada damunt una roca, en la serra del Quadrell, al vessant sud-oriental del Puig de Sant Antoni, a cosa d'un quilòmetre a l'est-sud-est del poble d'Albinyana. És al costat nord-est del Castell de l'Esquernosa.

## Descripció

L'exterior de l'ermita presenta una escalinata que mena cap a la porta d'accés i unes petites espitlleres, així com dos contraforts que sostenen la volta de mitja canya feta amb gruix de l'interior. Destaca l'espadanya d'un sol cos que s'aixecà aprofitant una gran penya. Consta d'una sola nau i té un caire místic i primitiu. A la dreta i adossada a l'ermita, s'hi troba l'antiga casa de l'ermità abandonada des del 1936.

## Història

L'origen de l'ermita es desconeix, però se sap la data de l'altar que tenia abans la guerra del 1936. Era un altar d'un barroc tardà d'últims del segle xviii, per tant l'ermita deu ser anterior. La nit del 19 al 20 de gener del 1939, van arribar els soldats marroquins de l'exèrcit nacional a Sant Antoni de Pàdua.

## Referències

* 1 2 «L'ermita de Sant Antoni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].
* ↑ «L'ocupació franquista i la fi dels ermitans a Sant Antoni de Pàdua d'Albinyana». Arxivat de l'original el 2019-01-21. [Consulta: 21 gener 2019].

## Enllaços externs

* «Ermita de Sant Antoni». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Lionel Potillon

Lionel Potillon és un exfutbolista professional francès, nascut a Cluny el 10 de febrer de 1974. Ocupava la posició de defensa.
Va destacar sobretot a les files de l'AS Saint-Étienne, equip en el qual va jugar durant set temporades. També va militar al Paris SG, Reial Societat i Sochaux.

## Trajectòria

| Temporada | País | Equip | Partits | Gols |
| 1994-2001 | França | AS Saint-Étienne | 190 | 10 |
| 2001-2003 | França | PSG | 77 | 2 |
| 2003-2004 | Espanya | Reial Societat | 24 | 0 |
| 2004-2007 | França | FC Sochaux | 46 | 1 |

## Referències

* 1 2 3 «Lionel Potillon» (en anglès). [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ «Lionel Potillon » Club matches» (en anglès). [Consulta: 10 juliol 2022].
# Lauder de Canejan

Lauder de Canejan és un safareig de Canejan (Vall d'Aran) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

No hi ha cap referència cronològica que indiqui el moment de la seva construcció.
El lauder de Canejan és situat fora del poble, al final del carrer Era Cau. La comada es troba a pocs metres del lauder.
Es tracta d'un petit edifici de planta rectangular amb ràfec a una pala i obert a migdia.
La *cubeta del lauder ocupa tota la planta, deixant un corredor que permet rentar pels tres costats. Pren l'aigua d'una petita font d'aigua situada a la dreta de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 4 «Lauder de Canejan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Ptilodonins

Els pilodonins (Ptilodoninae) són una subfamília de lepidòpters ditrisis de la família dels notodòntids (Notodontidae). De vegades es fusionen dins Notodontinae. La llista de gèneres és preliminar, ja que encara no tots els notodòntids han estat assignats a subfamílies.

## Gèneres

* Allodonta
* Allodontoides
* Epinotodonta
* Epodonta
* Hagapteryx
* Hexafrenum
* Higena
* Himeropteryx
* Hiradonta
* Hyperaeschrella
* Jurivalentinia
* Lophontosia
* Megaceramis
* Microphalera
* Odontosia
* Odontosina
* Pterostoma
* Ptilodon
* Ptilodontosia
* Ptilophora
* Spatalina
* Togepteryx

## Galeria

* Odontosia sieversii
* Ptilodon capucina
* Pterostoma palpina
* Ptilophora plumigera

## Referències

* ↑ «BioLib - Pilodoninae» (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Funet: Ptilodoninae (en)
* Fauna Ibérica: Ptilodoninae (castellà)
# José Antonio Bermúdez

José Antonio Bermúdez (Madrid, 1943 - 21 de juny de 2018) és un enginyer de so de cinema espanyol, guanyador de tres Goya al millor so. Va començar a treballar amb el seu germà Marcos als estudis Moro i Cinearte. Va aprendre amb Enrique Molinero Rey i Jesús Jiménez i sovint va treballar amb l'editor José Salcedo Palomeque.
Va començar al cinema com a ajudant de so a Avisa a Curro Jiménez de Rafael Romero Marchent (1978), després fou encarregat de so a Colegas (1982) i El amor brujo de Carlos Saura (1986). Després de treballar a La estanquera de Vallecas (1987), Divinas palabras, Matar al Nani (1988) i a la sèrie de dibuixos animats Los trotamúsicos (1989), el 1992 va obtenir el seu primer Goya al millor so per Orquesta Club Virginia. Repetiria el guardó el 1994 amb Los peores años de nuestra vida i el 1995 amb El día de la bestia. No en guanyaria cap més, tot i que fou nominat el 1998 per El abuelo, el 2001 per Sin noticias de Dios, el 2002 per Hable con ella, el 2005 per Ninette, el 2006 per Volver, el 2007 per Siete mesas de billar francés i el 2008 per Sangre de mayo.

## Filmografia parcial

* Sangre de mayo (2008)
* Siete mesas de billar francés (2007)
* Volver (2006)
* Desde que amanece apetece (2005)
* Reinas (2005)
* Tiovivo c. 1950 (2004)
* Héctor (2004)
* La mala educación (2004)
* Soldados de Salamina (2003)
* Los novios búlgaros (2003)
* Alas rotas (2002)
* Hable con ella (2002)
* Sin noticias de Dios (2001)
* You're the one (una historia de entonces) (2001)
* Leo (2000)
* Plata quemada (2000)
* Segunda piel (1999)
* El corazón del guerrero (1999)
* Pepe Guindo (1999)
* Se buscan fulmontis (1999)
* Todo sobre mi madre (1999)
* El abuelo (1998)
* Los años bárbaros (1998)
* Mensaka (1998)
* Cosas que dejé en La Habana (1997)
* Carne trémula (1997)
* La herida luminosa (1997)
* Territorio Comanche (1997)
* Mirada líquida (1996)
* Tierra (1996)
* Matías, juez de línea (1996)
* La flor de mi secreto (1995)
* Entre rojas (1995)
* El rey del río (1995)
* La teta i la lluna (1994)
* Los peores años de nuestra vida (1994)
* Canción de cuna (1994)
* Huevos de oro (1994)
* El laberinto griego (1993)
* Orquesta Club Virginia (1992)
* Los trotamúsicos (1989)
* Matar al Nani (1988)
* Divinas palabras (1987)
* La estanquera de Vallecas (1986)
* El amor brujo (1986)
* Mar brava (1983)
* Colegas (1982)
* El carnaval de las bestias (1980)
* Cariño mío, ¿qué me has hecho? (1979)
* Avisa a Curro Jiménez (1978)

## Referències

* ↑ Muere el técnico de sonido José Antonio Bermúdez, ganador de cuatro Goyas, La Vanguardia, 21 de juny de 2018
* ↑ Fallece José Antonio Bermúdez al web de l'Acadèmia de Cinema
* ↑ Orquesta Club Virginia al web dels Premis Goya
* ↑ Awards, a la seva pàgina d'Internet Movie Database
* ↑ Fallece el veterano técnico de sonido José Antonio Bermúdez, panoramaaudiovisual.com
# Estanislau Torres i Mestres

Estanislau Torres i Mestres (Barcelona, 11 d'abril de 1926 - Barcelona, 15 de març de 2021) va ser un escriptor català.
Va publicar el seu primer llibre l'any 1959. El seu estil es caracteritza per un llenguatge planer, però en correcte català. Abunden els diàlegs i els períodes breus. Temàticament, s'ha centrat en la Guerra Civil espanyola, que va viure directament. Un altre camp temàtic, força diferent, són els viatges.
El 1999 li va ser concedida la Creu de Sant Jordi.

## Obra
### Novel·la

* 1961 Cel de tardor
* 1964 L'altre demà
* 1966 Els camins
* 1966 La derrota
* 1966 Els ulls i la cendra
* 1969 Castelladral
* 1974 Estimada Teresa
* 1978 El mal que m'heu fet
* 1996 Entre el Clot i el Guinardó

### Narrativa breu

* 1959 Fum d'ara
* 1962 La Xera
* 1966 El foc i la cua
* 2000 El dia que vaig perdre la inspiració

### Narrativa infantil i juvenil

* 1974 Foc a l'Albera
* 1980 Les coves de Postojna
* 1983 Els ulls de cadascú
* 1984 Minerva pensativa
* 1986 Objectiu Heidelberg

### Memòries, viatges, reportatges

* 1970 El Pirineu
* 1971 La batalla de l'Ebre
* 1973 Els escriptors catalans parlen
* 1977 La bossa de Bielsa: (la gesta de la 43 divisió)
* 1978 La caiguda de Barcelona
* 1979 Excursionisme i franquisme
* 1984 Viatge a l'URSS i als dos Berlins
* 1984 Visió del Pirineu
* 1987 Visió de l'Alta Garrotxa
* 1990 Indrets i camins de la batalla de l'Ebre
* 1993 La desfeta del Terç de Requetès de Nostra Senyora de Montserrat
* 1995 Les tisores de la censura
* 1997 A peu i arran d'onades: de Sant Feliu de Guíxols al Cap de Sant Sebastià
* 1999 La guerra civil a Arenys de Mar
* 1999 La batalla de l'Ebre i la caiguda de Barcelona
* 2001 Soldat de Franco en temps de pau
* 2003 Quasi un dietari: (memòries 1926-1949)
* 2006 Dia a dia

## Premis literaris

* 1959 - Concurs Parroquial de Poesia de Cantonigròs
* 1961 - Víctor Català per La Xera
* 1965 - Sant Jordi per La derrota

## Referències

* ↑ «L’Estanislau Torres, del Guinardó», 31-03-2021. [Consulta: 1r abril 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina de l'autor a l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana
# Santiago Soler i Amigó

Santiago Soler Amigó (Badalona, 13 d'agost de 1943 - Badalona, abril de 1999), fou un dels anarquistes del grup de Salvador Puig Antich que militaren en el Moviment Ibèric d'Alliberament (MIL). Santi Soler era un dels teòrics del grup en el que utilitzavà els àlies de El Petit i Fede. El setembre de 1973 fou detingut per la policia a la sortida del seu pis del carrer Casp de Barcelona i posteriorment utilitzat d'ham per detenir Puig Antich i altres activistes del MIL. Soler Amigó era de baixa estatura per un problema de columna vertebral i de salut delicada i fou sotmès a maltractaments en el seu interrogatori. Fou empresonat i després de la mort de Franco amnistiat. Col·laborà en la revista llibertària Ajoblanco durant la transició i també a Solidaridad Obrera, òrgan de premsa de la CNT de Catalunya. El 1978 publicà el llibre Lucha de clases y clases de lucha. Fou un membre del CEDALL (Centre de Documentació Antiautoritari i Llibertari) de Badalona.
El seu germà Joan Soler Amigó es va dedicar a la història local i a l'estudi del folklore català.

## Referències

* ↑ Rosés Cordovilla, Sergi. El MIL: una historia política. Sergi Rosés Cordovilla, 2002, p. 168. ISBN 8493223212.

## Bibliografia

* Rosés Cordovilla, Sergi. El MIL: una historia política. Barcelona. Alikornio, 2002.

## Enllaços externs

* Santi Soler: un badaloní, un militant del 'MIL Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine.
* Web sobre Salvador Puig Antich i els seus companys del MIL
* Cedall
# Calamanda Vila i Borralleras

Calamanda Vila i Borralleras (Artés, 17 de juny de 1955) és una professora i política catalana. Fou alcaldessa de Cardedeu des de l'1 d'agost del 2008 fins al 13 de juny de 2015.

## Biografia

El 1971 acabà estudis en la Universidad Laboral a la Província de Càceres. És titulada en psicologia. El 2002 se la nomena cap de servei d'Organització de Centres i Formació Professional del Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya; el 2005 era professora de l'IES Giola de Llinars del Vallès.
Cap de la llista de CiU de Cardedeu, a les eleccions municipals del 2007 un pacte entre partits propicià que entre 2007 i 2008 fos primera Tinent d'alcalde i responsable de Serveis Territorials, Identitat Local i Educació, i que a l'agost del 2008 fos elegida alcaldessa de Cardedeu. L'any 2008 es presentà en la llista de CiU per a les Eleccions Generals; estava en el lloc 13 de la llista, i no va sortir elegida. Ha estat Secretària de l'AMPA del SES Cardedeu (2007), i és autora de l'article Els centres els formen persones (Perspectiva Escolar, 254, 2001) i, amb Catalina Muñoz i Carme Zaragoza, del llibre La Nova formació professional (Barcelona: Claret, 1998. ISBN 84-8297-292-8).

## Referències

* 1 2 «Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (des de 1901 fins a l'actualitat)». Museu de Granollers. Diccionari biogràfic. [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ «Calamanda Vila, nova alcaldessa de Cardedeu». Diari de l'Alcalde, 05-09-2008. Arxivat de l'original el 2010-06-23. [Consulta: 1r gener 2023].
# William Orthwein

William Robert Orthwein (Saint Louis, Missouri, 16 d'octubre de 1881 – Saint Louis, 2 d'octubre de 1955) va ser un esportista, advocat i polític estatunidenc.
Fill de pare alemany, Orthwein es graduà a la Universitat Yale. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on va guanyar la medalla de bronze en la prova dels 4x50 iardes relleus lliures, junt a Amedee Reyburn, Marquard Schwarz i Gwynne Evans. En aquests mateixos Jocs guanyà una segona medalla de bronze com a membre de l'equip Missouri Athletic Club en la competició de waterpolo.
Posteriorment obtingué el títol d'advocat a la Washington University in St. Louis i fou un destacat advocat de la ciutat de Saint Louis. Va exercir com a vicepresident i conseller general de la Kinloch Telephone Company el 1920.
Durant la Segona Guerra Mundial fou el comissionat de subministrament de Sant Lluís. Mentrestant, Orthwein va unir-se al Partit Republicà i el 1948 va concórrer, sense èxit, al nomenament de tinent governador.

## Referències

* 1 2 «William Orthwein Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 d'abril 2015. [Consulta: 22 octubre 2015].
* 1 2 3 «St. Louis Attorney, GOP Leader, Dies». Moberly Monitor-Index [Moberly (Missouri)], 03-10-1955, p. 5 [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ «Unofficial County Election Vote». The Sedalia Democrat [Sedalia (Missouri)], 04-08-1948, p. 1 [Consulta: 9 octubre 2015].
# Calvin and the Colonel

Calvin and the Colonel fou una sèrie d'animació nord-americana sobre el coronel Montgomery J. Klaxon, una guineu astuta, i Calvin T. Burnside, un ós poc espavilat. El seu advocat era Oliver Wendell Clutch, que era una mostela. El coronel vivia amb la seua dona Maggie Belle i la seua germana Susan Culpepper, que no confiaven gens en el coronel. El coronel Klaxon es dedicava al negoci immobiliari, però sempre va intentar fer-se ric ràpidament amb l'ajuda involuntària de Calvin.

## Anàlisi

La sèrie era un remake animat del serial radiofònic Amos 'n' Andy, i comptava amb les veus de Freeman Gosden i Charles Correll, de la sèrie de ràdio original (de fet, diversos dels els guions de ràdio originals de Joe Connelly i Bob Mosher van ser adaptats per a la versió televisiva de la sèrie). L'ús d'animals va evitar els problemes racials delicats que havien portat a la caiguda d'Amos 'n' Andy.
Per mor de la baixa audiència, el programa es va cancel·lar al cap de dos mesos, però va tornar dos mesos després els dissabtes de vesprada per completar el contracte de la primera temporada (i per complir l'acord de Lever Brothers per patrocinar el programa; ja que originalment van patrocinar The Amos 'n' Andy Show a la ràdio durant la dècada del 1940). Durant un any després es van fer repeticions els dissabtes al matí i, finalment, es van sindicar durant la dècada del 1960. També va ser adaptat com a còmic per Dell Comics i el primer dels dos números va ser l'última entrega de la sèrie antològica Four Color de la companyia. Tot i les baixes audiències a Amèrica, la sèrie va guanyar popularitat a Austràlia durant la seua emissió final, amb reposicions emeses a Channel 7 fins a finals dels anys huitanta.
Una breu seqüència del programa es va veure en un plató de televisió en un episodi de 1966 de The Munsters ("A Visit From Johann"), que també va ser produït per Connelly i Mosher.
Igual que altres programes de sitcom animats de l'època (The Flintstones, Top Cat i The Jetson), la sèrie tenia una pista de riure als episodis.

## Referències

* ↑ Perlmutter, David. The Encyclopedia of American Animated Television Shows. Rowman & Littlefield, 2018, p. 104–105. ISBN 978-1538103739.
* ↑ Terrace, Vincent (2011). Encyclopedia of Television Shows, 1925 through 2010. McFarland & Company, Inc. ISBN 978-0-7864-6477-7. P. 154.
* ↑ Collier, Kevin Scott. «The Controversy Over "Calvin and the Colonel"». Cartoon Research, 03-03-2018. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ Woolery, George W. Children's Television: The First Thirty-Five Years, 1946-1981. Scarecrow Press, 1983, p. 61–62. ISBN 0-8108-1557-5.
# Xiyangyang yu Huitailang

Xiyangyang yu Huitailang (xinès simplificat: 喜羊羊与灰太狼, pinyin: Xǐyángyáng Yǔ Huītàiláng, literalment Cabra Feliç i Gran Llop Gris), coneguda també com a Pleasant Goat and Big Big Wolf, és una sèrie animada de televisió xinesa creada per Huang Weiming, i produïda per Creative Power Entertaining. La sèrie tracta sobre un grup de cabres i un llop maldestre que les tracta de caçar. És transmesa en més de 40 estacions de televisió locals incloent TVB de Hong Kong, BTV Animation Channel i CCTV. A alguns països asiàtics es va emetre doblada a l'anglés. El 2010, Disney va obtenir els drets d'emissió globals, acord que es va cancel·lar el 2016.

## Referències

* ↑ «China's 'Pleasant Goat' on Disney channels». China.org.cn, 09-10-2010. [Consulta: 1r agost 2014].