OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesco Spinola

Francesco Spinola fou un almirall genovès del segle xv.
Castla de Recco, en 1431, durant les guerres de Llombardia fou derrotat pels venecians i revoltats genovesos, a la batalla de Capo di Monte i va haver de lliurar el castell a Antonio del Fiesco. El 1435 fou enviat a Gaeta per Felip Maria Visconti per evitar la seva conquesta per Alfons el Magnànim durant la conquesta del Regne de Nàpols, i poc més tard participà en la batalla naval de Ponça. Encapçalà la revolta genovesa que va alliberar la ciutat del domini del senyor de Milà, Felip Maria Visconti.

## Referències

* ↑ Leo, Heinrich. Storia d'Italia nel medio evo (en italià). vol.1. Storm l'Armiens, 1840, p. 655.
* ↑ Scalamonti, Francesco. Transactions of the American Philosophical Society. Vol. 86, pt. 4: Vita viri clarissimi et famosissimi kyriaci anconitani (en italià). American Philosophical Society, 1996, p. 163. ISBN 0871698641.
* ↑ Foglietta, Uberto. Dialogo Sopra Il Legittimo Governo Popolare Della Repubblica Di Genova (en italià). Stamperia Francese e Italiana degli Amici della Libertà, 1798, p. 65.
# François Xavier de Schwarz

François Xavier de Schwarz (8 de gener de 1762 – 1823) fou un oficial de la cavalleria lleugera francesa durant les Guerres de la Revolució Francesa i general de brigada en la Grande Armée de Napoleó Bonaparte.
Va nàixer a Hernweis, al Gran Ducat de Baden, fill d'un baró del Sacre Imperi Romanogermànic que estava al servei de Baviera. Schwarz va entrar al servei de França el 1776. Serví com a oficial en el segon regiment d'hússars a les guerres de la Primera i la Segona Coalicions, i va participar en totes les grans campanyes. El 1798 desembarcà a Irlanda sota les ordres del general Hardy amb un petit contingent, fou capturat el 12 d'octubre i no fou alliberat fins al 1799.
Al temps del Primer Imperi, el 1804 rebé l'honor de ser nomenat Oficial de la Legió d'Honor i el 1805, després de la seva participació en la batalla d'Austerlitz el de Comandant de la Legió. El 1807 fou promogut general de brigada. Transferit als Pirineus Orientals sota les ordres del general Duhesme, va entrar a Catalunya al front de la cavalleria italiana de l'exèrcit napoleònic. L'exèrcit de Duhesme era format per soldats de diverses procedències: francesos, italians, toscans, napolitans, suïssos i westfalians.
El 13 de febrer va arribar a Barcelona. A començaments de juny d'aquest any partí amb una columna en direcció de Lleida. La seva primera missió era escorcollar el monestir de Montserrat i destruir els polvorins que els patriotes tenien a Manresa. En arribar al Bruc, el 6 de juny, al peu del massís de Montserrat, fou atacat per una munió de paisans armats de les viles dels encontorns i per un nodrit grup de soldats espanyols desertors, les seves tropes, sorpreses, perderen una àliga imperial. Fou aleshores que va sentir tocar el timbal per tot arreu. El general westfalià decidí retrocedir, forçant les viles de Martorell i Esparreguera, on tothom llançava el que podia al cap dels soldats francesos. Després de dos dies de penosa marxa, Schwartz arribà a Molins de Rei, on va prendre posicions esperant ordres.
El 5 d'abril lluitava a la batalla de Manresa, sent derrotat per Luis González-Torres de Navarra y Castro. El 14 de setembre de 1810 fou derrotat i fet presoner pel general O'Donnell a la batalla de la Bisbal. Cedit en custòdia als anglesos, restà en captivitat fins a la fi de la guerra en 1814. Es retirà del servei el 1815 i morí el 1823.

## Referències

* ↑ Jaques, Tony. Dictionary of Battles and Sieges: F-O. Greenwood Publishing Group, 2007, p. 630. ISBN 0313335389.
* ↑ Six, Georges. «Schwarz». A: Dictionnaire biographique des généraux et amiraux de la Révolution et de l'Empire (1792–1814). París: Librairie Saffroy, 1934.
# Friedrich Dollmann

Friedrich Dollmann (2 de febrer de 1882 - 30 de juny de 1944) va ser un general alemany durant la II Guerra Mundial, que serví notablement durant la fase inicial de la invasió aliada de Normandia.
Nascut el 1876, Dollmann s'allistà a l'Exèrcit Imperial Alemany. Durant la Primera Guerra Mundial serví a la 1a Brigada d'Artilleria de Camp Bavaresa, comandant un batalló. El 1917 passà a l'Estat Major de la 6a Divisió d'Infanteria Bavaresa. Continuà al Reichswehr després de la I Guerra Mundial, ocupant diversos càrrecs, comandant el IX Districte Militar entre 1935 i 1939 (també era el comandant del IX Cos d'Exèrcit).
Promogut a generaloberst poc després de l'inici de la II Guerra Mundial, se li atorgà el comandament del VII Armee durant la campanya de 6 setmanes contra França. Assignat a tasques d'ocupació, Dollmann restà la resta de la guerra a França supervisant la defensa de Bretanya i Normandia el 1944. Tot i esperar la invasió aliada a inicis de juny, Dollmann rebaixà les condicions d'alerta després de l'empitjorament de les condicions meteorològiques el 4 de juny.
Mentre que ell es trobava a uns jocs de guerra durant el 5 i 6 de juny, el seu comandament de Normandia patí moltes de les primeres baixes durant la invasió inicial. Dollmann seguí resistint l'atac aliat fins a la seva mort, que li arribà mitjançant un atac de cor el 30 de juny de 1944, després de saber que li esperava un consell de guerra després de la pèrdua de Cherbourg.

## Carrera

* Fahnenjunker-Unteroffizier (01 de novembre de 1899)
* Fähnrich (06 de febrer de 1900)
* Leutnant (04 de març de 1901)
* Oberleutnant (23 d'octubre de 1910)
* Hauptmann (01 d'octubre de 1913)
* Major (01 d'octubre de 1921)
* Oberstleutnant (01 d'abril de 1927)
* Oberst (01 de febrer de 1930)
* Generalmajor (01 d'octubre de 1932)
* Generalleutnant (01 d'octubre de 1933)
* General der Artillerie (01 d'abril de 1936)
* Generaloberst (19 de juliol de 1940)

## Condecoracions

* Creu de Cavaller de la Creu de Ferro amb Fulles de Roure
   * Creu de Cavaller – 24 de juny de 1940
   * Fulles de Roure – 1 de juliol de 1944
* Creu de Ferro 1914 de 1a classe
* Creu de Ferro 1914 de 2a classe
* Barra de 1939 a la Creu de Ferro 1914 de 1a classe
* Barra de 1939 a la Creu de Ferro 1914 de 2a classe
* Medalla del Jubileu del Príncep Regent Luitpold (Baviera) (12 de març de 1905)
* Medalla del Jubileu del Príncep Regent Luitpold amb Corona (Baviera) (24 d'octubre de 1909)
* Cavaller de l'Orde del Mèrit Militar de 4a classe amb Espases i Corona (Baviera) (13 de maig de 1918)
* Creu del Servei Honorable de 2a classe (Baviera) (20 de juny de 1918)
* Creu d'Honor 1914-1918 (21 de desembre de 1934)
* Creu dels 25 anys de Servei (2 d'octubre de 1936)
* Medalla dels 12 anys de Servei

## Enllaços externs

* Ressenya en anglès
# Suyun Üstü

Suyun Üstü (títol internacional: Afloat) és una pel·lícula turca del 2023, dirigida per Aslihan Unaldi. La pel·lícula es realitzà amb un pressupost de 200.000 dòlars, i comptà amb finançament del Tribeca Film Institute.

## Sinopsi

Es narra la història de Zeynep, una dona turca de 35 anys viu a Nova York. Ella arriba al poble costaner de Muğla amb el seu marit nord-americà per tal de tindre un reencontre amb la seua família trencada; Els pares estan divorciats, el pare perseguit judicialment pel govern d'Erdogan, i la seua germana està separada de la família. La família emprendrà un viatge amb vaixell d'una setmana, que alhora és l'última oportunitat que té Zeynep perquè el seu pare, Yusuf, un periodista opositor encausat, torne a connectar amb les seues filles, abans d'entrar en presó.

## Producció

Per la seua temàtica, la pel·lícula no rebé cap ajuda pública a la República de Turquia. Per això, es realitzà amb un pressupost limitat, de 200.000 dòlars.
Alguns dels actors, com el protagonista, Serhat Ünaldi, que a més era el pare de la directora, no eren professionals, i de fet esta és la seua primera aparició en una pel·lícula.

## Recepció

La pel·lícula s'estrenà a l'Adana Altin Koza Film Festival, a Turquia. L'estrena sudamericana ocorregué a São Paulo, i l'estrena europea es realitzà a la XXXVIII edició de la Mostra de València.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ashilan Ünaldi: "Necesitamos más sexo y menos violencia en el cine de Oriente Medio"». Culturplaza. [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ «TÜRK YÖNETMENİN NEW YORK'TAKİ BÜYÜK BAŞARISI» (en turc). [Consulta: 22 octubre 2023].
* 1 2 «“Suyun Üstü” İlk Gösterimiyle 30. Altın Koza Film Festivali'nde» (en turc), 20-09-2023. [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ «El cine mediterráneo se cita un año más en València» (en castellà), 18-10-2023. [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ «Aslıhan Ünaldı İmzalı “Suyun Üstü” Altın Koza Film Festivali’nde». [Consulta: 22 octubre 2023].
# Maurice Diot

Maurice Diot (París, 13 de juny de 1922 - Migennes, 4 de març de 1972) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1946 i 1958. Entre els ciclistes era anomenat el tinyòs. En el seu palmarès destaquen una etapa al Tour de França de 1947 i la París-Brussel·les de 1949.

## Palmarès

* 1946
** 1r del Tour de la Manche i vencedor d'una etapa
** 1r del Circuit de Cantal
** 1r del Premi de Nouan-le-Fuzelier
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 1947
** 1r del Gran Premi d'Esperaza
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1948
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Oest
** 1r del Premi de Nouan-le-Fuzelier
* 1949
** 1r de la París-Brussel·les
** 1r del Circuit de Viena
** Vencedor d'una etapa de la París-Saint-Etienne
* 1950
** 1r del Circuit dels Boucles del Sena
** 1r del Circuit de Viena
** 1r del Gran Premi Catox
** Vencedor d'una etapa dels Boucles de la Gartempe
* 1951
** 1r de la París-Brest-París
** 1r del Gran Premi de l'Echo d'Oran
** Vencedor d'una etapa dels Boucles de la Gartempe
* 1952
** 1r del Gran Premi del Pneumàtic
** 1r del Premi de Salon
* 1954
** 1r del Tour de Loiret
** Vencedor de 2 etapes al Tour d'Europa

### Resultats al Tour de França

* 1947. 49è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1948. Abandona (13a etapa)
* 1949. Abandona (10a etapa)
* 1951. Abandona (20a etapa)
* 1953. 60è de la classificació general
* 1955. Abandona (7a etapa)

## Referències

* ↑ Le Cherche midi. [[[:Plantilla:Google Livres]] Guide des tombes d'hommes célèbres], 2011, p. 385. ISBN 9782749121697. .
* ↑ «DIOT Maurice». [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Maurice Diot (Fra)». [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Maurice DIOT» (en italià). [Consulta: 18 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès i biografia de Maurice Diot (francès)
# Ras el hanout

El ras el hanout (àrab: راس الحانوت, raʾs al-ḥānūt) és un condiment format per diverses espècies originari de l'Àfrica del Nord i molt habitual a la cuina magribina. S'utilitza picat o polvoritzat. Als comerços es pot trobar ja en pols o bé «en brut», de manera que cal picar les espècies a casa abans d'afegir-lo a un plat.
El nombre d'espècies és elevat i molt variable, sol ser d'unes vint o vint-i-cinc espècies diferents i la quantitat emprada entre elles depèn d'una botiga a l'altra. Entre les més habituals hi ha la nou moscada, la canyella, la cúrcuma, el cardamom, el clau d'espècia, el gingebre, diferents tipus de pebre i baies similars, etc. Alguns contenen xufa.
S'utilitza per a molts plats cuinats amb tagina, i molt particularment amb prunes seques i ametlles, a més d'alguns plats de cuscús o arròs. També és molt habitual per a condimentar aus, carns de caça i guisats i diferents preparacions calentes d'hivern típiques per a escalfar el cos. No pot faltar a la festa del xai.

## Vegeu també

* Picada
* Curri
* Gastronomia del Marroc

## Referències

* ↑ «Ras el hanout» (en anglès). [Consulta: 15 abril 2020].
# Kontseilua

Euskalgintzaren Kontseilua, sovint abreujat com a Kontseilua (i fins al desembre de 2020 Euskararen Gizarte Erakundeen Kontseilua), és una plataforma d'organitzacions socials basques que tenen com a objectiu la defensa dels drets lingüístics i el ple desenvolupament i normalització de la llengua basca. Des del 2022 la secretària general n'és Idurre Eskisabel. Abans ho havia estat Paul Bilbao d'ençà el 2010, i des de la creació fins aleshores Xabier Mendiguren en va ocupar el càrrec.
La reunió fundacional es va celebrar el 6 de desembre de 1997 a Durango, i la seva seu es troba al Parc Cultural Martin Ugalde d'Andoain. Entre les primeres organitzacions membres de Kontseilua figuren Eusko Ikaskuntza, Athletic Club, Aviron Bayonnais, Deportivo Alavés, Club Atlètic Osasuna, Reial Societat, Comissions Obreres d'Euskadi, Confederació Francesa Democràtica del Treball, Euskal Herriko Nekazarien Elkartea, Solidaritat dels Treballadors Bascos (ELA), Comissions d'Obrers Patriòtics (LAB), Laboral Kutxa, Mondragón Corporación Cooperativa, Universitat de Deusto, Universitat de Mondragón i la Diòcesi de Pamplona. El president de la comissió internacional de Linguapax, Félix Martí, va ser el testimoni honorari d'aquesta primera constitució.

## Referències

* ↑ Adostasun sozial eta politikoak eraikitzeko ordua heldu da – Kontseilua, <https://kontseilua.eus/euskalgintza/adostasun-sozial-eta-politikoak-eraikitzeko-ordua-heldu-da/>
* ↑ «Kontseilua y UEMA califican la decisión del Constitucional de "grave ataque" al euskera» (en castellà). EiTB, 06-07-2023. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ Idurre Eskisabel izango da Euskalgintzaren Kontseiluko idazkari nagusi berria, 2022-11-28, <https://kontseilua.eus/euskalgintza/idurre-eskisabel/>
* ↑ Aizu! AEKren aldizkaria - Idurre Eskisabel: “Jauzi kualitatiboa emango duten hizkuntz politika sendoak behar dira”, <https://aizu.eus/elkarrizketa-nagusia/683-idurre-eskisabel-jauzi-kualitatiboa-emango-duten-hizkuntz-politika-sendoak-behar-dira>
* ↑ «Alderdien arteko jokotik kanpo utzi behar da hizkuntzaren auzia», <https://www.berria.eus/paperekoa/1919/006/001/2022-12-06/alderdien-arteko-jokotik-kanpo-utzi-behar-da-hizkuntzaren-auzia.htm>
* ↑ Idurre Eskisabel Euskalgintzako Kontseiluko idazkari nagusiari elkarrizketa, <https://www.youtube.com/watch?v=i7FHr5MHnIw>
* ↑ Idurre Eskisabel, Kontseiluko idazkari nagusi berria, 2022-11-28, <https://www.diariovasco.com/sociedad/idurre-eskisabelem-20221128112920-nt.html>
# Living Planet Programme

El Living Planet Programme (LPP en les seves sigles en anglès, en català «programa planeta viu») és un programa de l'Agència Espacial Europea, que és administrat per la Direcció de Programes d'Observació de la Terra. El LPP es compon de dues classes de missions d'observació de la Terra (vegeu la llista més avall), incloses les missions de recerca conegudes com a Earth Explorers («exploradors de la Terra»), i la classe de missions Earth Watch («observació terrestre»), l'objectiu és desenvolupar aplicacions de suport operatius com ara la predicció meteorològica numèrica o la gestió de recursos.

## Missions

En l'actualitat hi ha sis missions Earth Explorer aprovades, tres dels quals estan en òrbita i operatives:
* GOCE és un satèl·lit per a la mesura del Camp de Gravitatori i Explorador de la Circulació Oceànica en règim permanent. Va ser llançat el 17 març 2009
* SMOS és un satèl·lit per a la mesura de la Humitat del Sòl i Salinitat de l'Oceà. Mesura la salinitat dels oceans i la humitat del sòl. Fou llençat el 2 de novembre de 2009.
* CryoSat és un satèl·lit per a cartografiar la coberta de gel de la Terra.
   * Cryosat-1 es va perdre el 2005 quan la llençadora russa Rókot SS-19 no va funcionar i va ser destruït.
   * CryoSat-2 Fou llançat el 8 d'abril 2010.
* Aeolus és un satèl·lit per a mesurar la dinàmica atmosfèrica mitjançant un innovador làser per mesurar els vents. El seu llançament està previst pel 2014.
* Swarm és un trio de satèl·lits per cartografiar el magnetisme de la Terra. El seu llançament estava previst pel 2012 i fou estat posposat pel novembre del 2013.
* EarthCARE és un satèl·lit que examinarà la formació i els efectes dels núvols que es llançarà el 2015.

## Referències

* ↑ «The Living Planet Programme» (en anglès). esa.int. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «GOCE site». [Consulta: 4 març 2009].
* ↑ ESA's water mission SMOS European Space Agency
* ↑ Drinkwater, Mark; Kerr, Yann; Font, Jordi; Berger, Michael «Exploring the Water Cycle of the ‘Blue Planet’: The Soil Moisture and Ocean Salinity (SMOS) mission». ESA Bulletin. European Space Agency, 137, 2-2009, pàg. 6–15.
* ↑ «European water mission lifts off». BBC News, 02-11-2009 [Consulta: 2 novembre 2009].
* ↑ l'Eurockot llançarà dues missions de l'ESA per a l'observació de la Terra, 9 d'Abril de 2010
* ↑ «Swarm mission team ready for triple launch» (en anglès). http://www.esa.int/.+[Consulta: 21 novembre 2013].
* ↑ ESA signa un contracte per valor de 263 milions d'Euros per al monitoratge de la Terra

## Enllaços externs

* ESA: The Living Earth Programme (anglès)
* DLR: Lebender Planet: Das Erderkundungsprogramm der ESA (alemany)
Agència Espacial Europea :
# Puerto Ayacucho

Puerto Ayacucho és una ciutat veneçolana, capital de l'estat d'Amazones, acreditat com el pulmó del planeta, i ciutat més gran d'aquest. Va ésser fundada el 1924 per un geòleg, Santiago Aguerreverre. Està ubicada a la frontera amb Colòmbia, tenint el riu Orinoco com a separació natural.

## Història

L'edificació de la ciutat va iniciar-se l'any 1924, sota la dictadura de Juan Vicente Gómez, degut a la gran quantitat de recursos naturals sense explotar de la regió, com or o diamants, i a la necessitat de tenir un lloc avançat per a la utilització d'aquests; no va ser fundada oficialment, però fins al 9 de desembre de 1928, amb motiu de la commemoració de la batalla d'Ayacucho, i en aquell moment va passar a ostentar la condició de capital, que abans pertanyia a San Fernando de Atabapo. Avui, la seva condició de pas fronterer i de port fluvial, a més de l'explotació dels recursos esmentats i del sector terciari són els principals motors de l'economia, no només de la ciutat, sinó de tot l'estat d'Amazones.
Els seus pobladors són majoritàriament mestissos, fruit de la mescla entre els espanyols i els indígenes de la regió, dels que destaquen els Yanomami, Guahibo, Piaroa i Yekuana, cadascun amb la seva llengua, religió, cultura i costums propis. Tot i això, la població indígena ha anat creixent sobretot des del boom econòmic dels anys 60, provinent de zones rurals del mateix estat o de limítrofes, i fins i tot del país veí, Colòmbia.

## Aspectes d'interès

Té a prop el naixement del riu Orinoco, un dels més cabalosos del món, a més de l'anomenat "Tobogán de la Selva", el qual és una gran roca per on corre l'aigua formant una rampa natural i acabant en un petit llac d'aigua freda.

## Referències

* ↑ «Amazonas, pulmón del planeta» (en castellà). Arxivat de l'original el 12 d’agost 2014. [Consulta: 24 juliol 2014].
* 1 2 «Río Orinoco» (en castellà). [Consulta: 24 juliol 2014].
* ↑ «Economía de Amazonas.» (en castellà). Arxivat de l'original el 31 de juliol 2014. [Consulta: 24 juliol 2014].
* ↑ «Reseña histórica. Amazonas.» (en castellà). [Consulta: 24 juliol 2014].
* 1 2 «Puerto Ayacucho» (en castellà). [Consulta: 24 juliol 2014].
* ↑ «Estado Amazonas» (en castellà). [Consulta: 24 juliol 2014].
# Manuel Filibert de Savoia

Manuel Filibert de Savoia, anomenat el Cap de Ferro (Chambéry, Savoia, 8 de juliol de 1528 - Torí, 30 d'agost de 1580) fou el duc de Savoia entre 1553 i 1580.

## Família

Fou sent l'únic fill supervivent del duc Carles III de Savoia i Beatriu de Portugal. Fou net per línia masculina del també duc Felip II de Savoia i Claudina de Brosse i per línia femenina del rei Manuel I de Portugal i Maria d'Aragó. Es casà el 10 de juliol de 1559 a la Catedral de Notre-Dame de París amb Margarida de Valois, filla del rei Francesc I de França i Clàudia de França. D'aquesta unió nasqué un fill: Carles Manuel I de Savoia (1562-1630) que fou duc de Savoia.

## Governador dels Països Baixos

El seu pare, ferm aliat de Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic, amb el qual l'unia vincles familiars, va fer participar Manuel Filibert en els exèrcits imperials en la seva lluita contra el rei Francesc I de França, distingint-se en la presa de Hesdin el juliol de 1553.
A la mort del seu pare, ocorreguda l'agost del mateix any, es convertí en duc de Savoia, tot i que la major part dels dominis hereditaris de la seva família es trobaven sota dominis francesos des de l'any 1536. Aliat, malgrat l'ocupació francesa, de Carles V, posteriorment fou nomenat per part del fill d'aquest, Felip II de Castella, governador dels Països Baixos entre 1555 i 1559. En l'exercici del seu càrrec va encapçalar la invasió del nord del Regne de França i va donar la victòria a Felip II en la batalla de Saint-Quentin l'agost de 1557, moment en el qual va ser pretendent de la futura reina Elisabet I d'Anglaterra durant el mandat de Maria Tudor.

## Recuperació del Ducat

Gràcies a la Pau de Cateau-Cambrésis (1559) entre el Regne de França i l'Imperi Espanyol, el ducat de Savoia va ser restaurat a Manuel Filibert, establint segons aquest acord el seu casament amb Margarida de Valois, germana d'Enric II de França.
Manuel Filibert va passar el seu govern tractant de recuperar els seus dominis en constants guerres contra França, sabent treure partit de diverses circumstàncies favorables per a lentament anar guanyant terreny a francesos i espanyols, incloent en el seu botí la preuada ciutat de Torí. Va traslladar, el 1562, la capital del ducat des de Chambéry a Torí i va substituir el llatí com a llengua oficial de la seva administració per l'italià. Així mateix intentà recuperar el marquesat de Saluzzo quan va morir el 1580.

## Enllaços externs

* André Palluel-Guillard. «Emmanuel-Philibert». www.sabaudia.org.
# Manuel Tagüeña Lacorte

Manuel Tagüeña Lacorte (Madrid, 1913 - Mèxic, 1971) fou un destacat militar de l'Exèrcit de la República durant la Guerra Civil espanyola.
Llicenciat en Ciències Físiques, s'adscrigué a les Joventuts Comunistes el 1931.
Quan es produí la rebel·lió militar va dirigir un grup de milicians a la Serra de Guadarrama, fins a ser nomenat, en aquest mateix front, l'any 1937, cap de la 3a Divisió.
El març de 1938, durant l'Ofensiva d'Aragó, en trencar-se el front a Terol, va ser traslladat a aquest sector per tal de contenir les tropes italianes, cosa que va aconseguir i que li valgué l'ascens a tinent coronel.
Durant la batalla de l'Ebre, dirigí el XV Cos de l'Exèrcit Popular Republicà sota les ordres de Juan Modesto, responsabilitzant-se amb només 25 anys de tres divisions i essent la seva unitat l'última en retirar-se a l'altre costat de riu el 16 de novembre de 1938 després de la desfeta republicana.
Durant l'ofensiva contra Catalunya, hagué d'internar-se temporalment, amb les seves tropes, a França.
Posteriorment s'exilià a l'URSS, passant la II Guerra Mundial a l'Àsia central. Després de la guerra va anar primer a Iugoslàvia, on assessorà l'exèrcit de Tito, i després a Brno, a Txecoslovàquia, on desenvolupà una labor científica i estudià la carrera de medicina. Després de deixar la política activa i renegar de l'estalinisme, s'exilià definitivament a Mèxic, on va treballar com a assessor mèdic en uns laboratoris.
Escrigué una magnífica autobiografia, Testimonio de dos guerras. També són interessants les memòries de la seva esposa, Carmen Parga, Antes que sea tarde, publicades el 1996.
Llurs filles són ciutadanes mexicanes, dedicades a tasques científiques i docents.
# George August Banker

George August Banker (Pittsburgh, 8 d'agost de 1874 - Filadèlfia, 1 de desembre de 1917) fou un ciclista estatunidenc, que competí entre 1894 i 1898. Es va centrar en el ciclisme en pista, i el 1898 es proclamà Campió del món en velocitat.

## Palmarès

* 1894
** 1r al Gran Premi de París
* 1895
** 1r al Gran Premi de l'UVF
* 1898
** Campió del Món en Velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it