OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre Blanca (Barcelona)

La Torre Blanca és una obra modernista de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ubicada al districte de Les Corts, aquesta torre unifamiliar i el seu jardí ocupen tota l'illa triangular delimitada pel passeig dels Til·lers i els carrers de Jordi Girona i Fernando Primo de Rivera. Consta de planta baixa i planta pis amb golfes sota unes cobertes molt inclinades. La seva planta organitza tot el programa en un quadrat i disposa d'un cos annexat posteriorment en forma d'ela adossada a la cantonada sud-est que serveix de porxos exteriors.
Les seves façanes són de composició senzilla amb obertures rectangulars associades a la composició, molt peculiar, de la coberta. Les obertures, de dimensions domèstiques, estan mancades de decoracions. Els paraments de la façana son llisos i integren puntualment unes rajoles ceràmiques cuites a mode de tauler d'escacs que emfatitzen algun punt de façana. En els porxos annexes destaca, a la façana sud, un arc de ferradura geminat amb formes arabitzants.
La teulada té una complexa geometria provocada per la intersecció de tres vessants principals amb dues cobertes secundàries a dos aiguavessos. Aquestes estructures provoquen uns coronaments de façana triangulars molt particulars i de dimensions variades. Els senzills ràfecs sobresurten gràcies a finals de biga formant permòdols de fusta.
Artísticament cal destacar les peces ceràmiques de color de les crestalleres i unes punxes ceràmiques d'estètica centreeuropea. També són notables les reixes de ferro de forja de la barana del porxo.
L'edifici es considera modernista pel tipus d'estil de les decoracions. De totes maneres aquest estil dominant està barrejat amb altres influències àrabs i austrohongareses.

## Història

Al cos original quadrat d'inicis del segle xx se n'afegí adossat un altre de planta rectangular, que crea un porxo al nivell de la planta baixa i és una terrassa en la planta pis. L'interior va ser restaurat i modificat pel canvi d'ús l'any 1984, quan deixà de ser un habitatge per esdevenir un bar musical.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Torre Blanca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2017].

## Enllaços externs

* «Torre Blanca». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Phalera bucephala

Phalera bucephala és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels notodòntids (Notodontidae). Es troba a tot Europa i a l'est d'Àsia fins a Mongòlia.

## Descripció

Es tracta d'una espècie força gran, de cos robust, amb una envergadura alar de 55 a 68 mm. Les ales anteriors són de color gris amb una gran taca que sembla pell d'ant a l'àpex. S'assembla a una branca trencada quan està en repòs. Les ales posteriors són de color blanc cremós.

## Comportament

Vola de nit al juny i juliol (a les Illes Britàniques) i, de vegades va cap a la llum, tot i que en general no és atreta.
Les larves joves són gregàries, esdevenint solitàries després. La larva més vella és molt cridanera, negra amb línies blanques i grogues. S'alimenta de molts arbres i arbustos (veure llista a sota). L'espècie passa l'hivern com a pupa

## Plantes alimentàries enregistrades

Pels detalls veure Robinson, G. S., P. R. Ackery, jo. J. Kitching, G. W. Beccaloni & L. M. Hernández, 2010.
* Acer - Auró
* Betula - Bedoll
* Corylus - Avellaner
* Laburnum
* Populus - Pollancre
* Prunus
* Quercus - Roure
* Robinia
* Rosa - Roser
* Salix - Salze
* Tilia - Tell
* Ulmus - Om
* Viburnum

## Subespècies

* Phalera bucephala bucephala
* Phalera bucephala tenebrata

## Galeria

* Ous
* Eruga
* Adult
* Adult
* Adult
* Hàbitat

## Referències

* ↑ «Robinson, G. S., P. R. Ackery, I. J. Kitching, G. W. Beccaloni & L. M. Hernández, 2010. HOSTS - A Database of the World's Lepidopteran Hostplants. Natural History Museum, London.».
* Chinery, Michael - Collins Guide to the Insects of Britain and Western Europe 1986 (Reimprès el 1991).
* Skinner, Bernard - Colour Identification Guide to Moths of the British Isles 1984.

## Enllaços externs

* Lepiforum
* Biodiversidad Virtual. (castellà).
# The Crane

The Crane, nom que donaren els nord-americans a Tarhe (Detroit, 1742-1818), cap dels hurons d'Ohio, va lluitar contra els colons que atacaren les terres des del 1763, i col·laborà a vèncer els blancs a Point Pleasant, però fou derrotat a Fallen Timbers. Tot i això, sempre fou partidari de fer la pau amb els blancs. A la Guerra del 1812 va donar suport als nord-americans contra els anglesos.
# Edward Calvin Kendall

Edward Calvin Kendall (South Norwalk, Connecticut, 1886 - Princeton, 1972) fou un químic i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia.

## Biografia

Va néixer el 8 de març de 1886 a la ciutat de South Norwalk, població situada a l'estat nord-americà de Connecticut. Va estudiar química a la Universitat de Colúmbia, on es graduà el 1908 i doctorà el 1910. Després de treballar un any a l'empresa "Parke, Davis and Company" com a químic investigador entre 1911 i 1914 treballà a l'Hospital St. Luke de Nova York, esdevenint aquest últim any professor de bioquímica a la Universitat de Minnesota i cap de la Clínica Mayo de Rochester.
Va morir el 4 de maig de 1972 a la seva residència de Princeton, situada a l'estat de Nova Jersey.

## Recerca científica

L'any 1919 va aconseguir aïllar en forma cristal·lina l'hormona principal de la glàndula tiroide, que anomenà tiroxina. Així mateix, durant la seva estada a la Clínica Mayo va aconseguir desxifrar l'estructura i els efectes biològics de l'hormona del còrtex suprarenal en el tractament de l'artritis. Així mateix se'l considera el descobridor de la cortisona.
L'any 1950 fou guardonat, juntament amb Tadeus Reichstein i Philip Showalter Hench, amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pels seus estudis sobre les glàndula suprarrenal i el descobriment de la cortisona.

## Enllaços externs

* «Edward Calvin Kendall» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Deganawida

Deganawida (Dos rius que corren junts) fou un cabdill huró, famós predicador del segle xvi i considerat un dels fundadors espirituals de la Confederació Iroquesa amb Hiawatha.
Segons la llegenda, vers el 1570 Deganawida, dit pels mohawk Skennenrahawi ("El pacificador"), baixà d'una canoa blanca de pedra i tingué una visió d'un gran arbre que arribava al cel per comunicar-se amb el Mestre de la Vida, i que interpretà com la germandat de les cinc tribus, i s'hi posà una àliga, en estat d'alerta per la pau. Aleshores s'imposà la missió d'establir, reforçar la pau entre les cinc tribus per ser més forts. Convencé al bruixot onondaga Tatodaho perquè deixés les "males arts" i n'esdevingués "primer orador" o sachem president. Així tota l'energia negativa del món esdevé positiva, i tots els oradors diuen el nom de Tatodaho. Va rebre el suport del cap seneca Hiawatha i de la dona cabdill attawendarok Djigosasen, i va fer una constitució curosament elaborada, transmesa oralment de generació en generació Tanmateix, la seva tribu no es va unir a la Confederació i se'n declarà enemiga mortal.
# Pont Samora Machel

El Pont Samora Machel, també conegut com a Pont de Tete, és un pont ferroviari de Moçambic que travessa el riu Zambezi. Quan les obres van començar el 1968 havia rebut el nom de Pont Marcelo Caetano, nom que fou canviat a l'actual després de la independència pel del primer president de Moçambic Samora Machel.
Aquest va ser part d'un conjunt de construccions indispensables per iniciar la construcció de Cahora Bassa. També va formar part de la carretera més important de l'Àfrica oriental, que, partint de Ciutat del Cap, Àfrica del Sud, travessava Rhodèsia (ara Zimbabwe), Moçambic (a la província de Tete, entre Zóbuè i Changara), Malawi, Zàmbia i arribava Kenya. A Moçambic, encara serveix regions amb gran potencial agropecuari i la minaria i va permetre el flux econòmic de la producció al nord del Zambeze, com va ser el cas Angónia, Macanga, Marávia i Zumbo.

## Referències

* ↑ «Mozambique: Maputo government launches tender to repair bridge over Zambezi River in Tete provin». macauhub.com, 24-04-2008. [Consulta: 8 març 2013].
* ↑ Greg Mills: Province no longer on the hind Tete a Mail and Guardian 29 de novembre de 2010
* ↑ Ponts turístics de Moçambic
# CECELL

El Centre d'Esports del Camp Escolar de Lleida (CECELL) és un club esportiu català dedicat a la pràctica del voleibol femení.

## Referències

* ↑ «El CECELL torna a Primera», 08-05-2014. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Títols per al Vallbona i el Cecell». L'Esportiu, 31-12-2015. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «El Cecell, sense 4 titulars», 10-06-2017. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Presentació d’equips d’un CECELL Lleida 2024-2025 amb més de 200 esportistes». FCVOLEI, 21-10-2024. [Consulta: 4 novembre 2024].
# Sant Antolí de Monistrol de Montserrat

Sant Antolí de Monistrol de Montserrat és una església gòtica de Monistrol de Montserrat (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció religiosa formada per una capella d'una sola nau coberta originalment amb volta de canó apuntada (avui està totalment ensorrada, i rematada per un presbiteri rectangular a llevant. La façana s'obre a ponent i presenta una porta amb arc de mig punt adovellat rematat per una cornisa i amb una finestra d'arc de mig punt monolítica. La façana està coronada per un campanar d'espadanya.

## Història

L'església de Sant Antolí, situada dins l'antic terme de Monistrol de Montserrat, era una de les moltes ermites que sorgiren prop del Monestir de Montserrat i en els camins d'accés; l'església és esmentada l'any 1282; sembla que l'edifici fou modificat de nou al segle xv conservant l'esquema romànic primitiu.

## Referències

* 1 2 «Sant Antolí de Monistrol de Montserrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Francisco Javier Sáiz Soria

Francisco Javier 'Javi' Sáiz Soria (nascut el 16 de maig de 1984 a Conca, Castella-la Manxa ) és un antic futbolista professional espanyol que va jugar com a defensa central o migcampista defensiu.

## Referències

* 1 2 3 «Javi Soria» (en castellà). .

## Enllaços externs

* Francisco Javier Sáiz Soria a BDFutbol
* Fitxa de Francisco Javier Sáiz Soria a Futbolme (castellà)
* Francisco Javier Sáiz Soria a La Preferente (castellà)
* Francisco Javier Sáiz Soria, Fitxa a Soccerway
# Monsieur Ibrahim et les Fleurs du Coran

Monsieur Ibrahim et les fleurs du Coran (pronunciació francesa: ​) és una pel·lícula dramàtica francesa de 2003 protagonitzada per Omar Sharif i dirigida per François Dupeyron. La pel·lícula és basada en el llibre i l'obra de teatre d'Éric-Emmanuel Schmitt.

## Sinopsi

La pel·lícula comença a un barri obrer del París dels anys seixanta. El personatge principal, Moїse Schmidt (Momo), és un jove jueu que creix sense mare i amb un pare afectat per una depressió. Momo es veu fascinat per l'ancià musulmà turc Ibrahim Demirci (demiɾˈdʒi), que regenta una botiga de queviures al carrer davant del seu apartament (on Momo acostuma a fer la compra), La seva relació es desenvolupa i aviat Momo se sent més proper a Ibrahim que al seu pare. Ibrahim anomena afectuosament a Moїse Momo, i l'adopta quan el seu pare se suïcida. Momo i Ibrahim viatgen en el seu nou cotxe (una Simca Aronde Océane) a Turquia, el país natal d'Ibrahim, on Momo coneix la cultura d'Ibrahim. Al final de la seva aventura, Ibrahim mor en un accident de cotxe i Momo torna a París per fer-se càrrec de la botiga.

## Repartiment

* Monsieur Ibrahim – Omar Sharif
* Momo – Pierre Boulanger
* Pare de Momo – Gilbert Melki
* Mare de Momo – Isabelle Renauld
* Myriam – Lola Naymark
* Sylvie – Anne Suarez
* Fatou – Mata Gabin
* Eva – Celine Samie
* Estrella de cinema – Isabelle Adjani

## Premis i nominacions

* Premis César, Millor Actor 2004: Omar Sharif
* Festival Internacional de Cinema de Chicago, Hugo de Plata a la millor interpretació masculina 2003: Pierre Boulanger
* 60a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, premi de l'Audiència, millor actor 2003: Omar Sharif
També fou nominat al Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera i al Goya a la millor pel·lícula europea.

## Referències

* ↑ La cinta 'El señor Ibrahim y las flores del Corán' invita a 'vivir la vida con todos los sentidos', El Mundo, 30 de juliol de 2004
* ↑ Monsieur Ibrahim et les Fleurs du Coran al web de la Filmoteca de Catalunya
* ↑ Monsieur Ibrahim et les Fleurs du Coran a Fotogramas
* ↑ El Sr. Ibrahim y las flores del Corán, elcultural.com
* ↑ Monsieur Ibrahim et les Fleurs du Coran al web dels premis Goya
# André Cardoso

André Fernando Santos Cardoso Martins, conegut com a André Cardoso (Gondomar, 3 de setembre de 1984 és un ciclista portuguès, professional des del 2006 i actualment a l'equip Trek-Segafredo.
El 27 de juny de 2017 es va notificar que havia donat positiu per EPO en un control fora de competició, a quatre dies de començar el Tour de França de 2017 a on anava a córrer.

## Palmarès

* 2005
** 1r al Volta a Portugal del Futur i vencedor d'una etapa
* 2011
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. 20è de la classificació general
* 2015. 21è de la classificació general
* 2016. 14è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2012. 21è de la classificació general
* 2013. 16è de la classificació general
* 2014. 25è de la classificació general
* 2015. 18è de la classificació general

## Referències

* ↑ Domingo, David «El ciclista resident André Cardoso dona positiu per EPO». andorradifusio.ad, 27-06-2017 [Consulta: 2 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Qatar Airways

Qatar Airways Company, Q.C.S.C. (àrab: شركة الخطوط الجوية القطرية, Xarikat al-Ḫuṭūṭ al-Jawiyya al-Qaṭariyya, ‘Companyia de les Línies Aèries Qatarianes’, o, senzillament, القطرية, al-Qaṭariyya) és la principal companyia aèria de Qatar. Des de la seva base a Doha, opera unes 123 connexions internacionals, fent servir una flota de 124 avions a més de tenir més de 175 encàrrecs de nous avions. És una de les sis aerolínies a les quals, l'empresa Skytrax ha entregat la distinció de '5-estrelles'. Les altres companyies que han rebut una distinció similar són Kingfisher Airlines, Cathay Pacific, Asiana Airlines, Malaysia Airlines i Singapore Airlines. Qatar Airways duu a terme vols als sis continents habitables: Europa, Àsia, Àfrica, Nord-amèrica, Sud-amèrica i Oceania. Des del juny del 2010, Qatar Airways opera la ruta Barcelona-Doha. En principi l'operava amb un avió A319LR però per l'augment de freqüències i capacitat actualment l'opera un Airbus A340-600.

## Història

Qatar Airways va ser fundada el 22 de novembre de 1993. Els primers vols van començar el 20 de gener de 1994 amb el leasing d'un B767-200(ER) de la companyia Kuwait Airways. En un començament Qatar Airways era una empresa d'ús privat per la familia reial qatariana. Tanmateix, el 1997, amb un nou equip directiu, es va refundar amb finalitats comercials. Actualment el govern de Qatar té un 50% de les accions de l'empresa i la resta està en mans d'inversos privats.
El 2012 Qatar Airways es va interessar a l'adquisició de la companyia catalana Spanair que perillava. Amb tot, al cap de cert temps de fer negociacions, el consorci àrab es feu enrere. El 12 de novembre de 2012, el responsable executiu de Qatar Airways, Akbar al-Baker, va admetre que la companyia qatariana no va comprar Spanair a conseqüència d'amenaces de la Unió Europea entre les quals s'afirmava que hauria de retornar les subvencions rebudes per la companyia catalana.

## Destinacions

A partir de l'1 de novembre de 2012, opera a 119 destinacions de tot el món amb una flota de 124 avions i uns encàrrecs que superen els 175 avions.

### Ampliacions de flota

Qatar Aiways ha encarregat més de 175 avions de nova generació per substituir de forma progressiva parts del que ja té a la flota i per augmentar la capacitat de la xarxa. S'espera que s'afegeixin a la flota nous models d'avió en els propers anys, entre els quals 10 A380, 80 A350 i 30 B787. A part d'afegir nous avions de la sèrie Boeing 777.

## Referències

* ↑ «http://www.airlinequality.com/ratings/5-star-airline-ratings/». Arxivat de l'original el 2018-12-25. [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ associats, Partal, Maresma i «Qatar Airways admet que no va adquirir Spanair per les amenaces de la UE i d'Espanya». VilaWeb.cat.
* 1 2 «Our fleet». QatarAirways.

## Enllaços externs

* Qatar Airways - Lloc web oficial
* Qatar Airways - Lloc web oficial
# Deredia (Àlaba)

Deredia (en castellà: Heredia) és un petit llogaret pertanyent a l'ajuntament de Barrundia a la província d'Àlaba al País Basc. Està localitzada a uns 25 km de Vitòria i té 75 habitants. Es troba en una de les variants alabeses del Camí de Santiago.
Entre els seus monuments destaquen:
* L'Església de Sant Cristóbal, amb la seva portada del segle xiii i retaule major del segle xvi.
* L'Ermita de San Bartolomé amb la seva portada de mig punt i espadanya del segle xviii.
* La Torre dels Heredia.

## Història

El 1205 Deredia apareix en el famós document del Ferro de Alava (també conegut com a Reja de San Millán), amb el nom de Deredia.
En aquesta localitat van tenir lloc els afusellaments de Deredia, ordenats pel general Zumalacárregui durant la Primera Guerra Carlina.

## Festes

* Festes patronals en honor de San Cristóbal el dia 10 de juliol.
* Festa de San Bartolomé el dia 24 d'agost.

## Referències

* «Pueblos vascos». Arxivat de l'original el 2007-02-11. [Consulta: 11 abril 2010].(castellà)
* Heredia, allá donde se cruzan los caminos (castellà)
# Berons

Els berons (llatí: Berones o Verones) foren un poble del nord de la Tarraconense, a la part alta de l'Ebre, que ocupava una regió equivalent a la Rioja i Burgos.
Tenien al sud als celtibers; al nord-oest als càntabres; i al nord-est als autrígons. Eren probablement d'origen cèltic. Les seves ciutats principals foren Tritium o Tritium Metallum (Tricio, prop de Nájera) a la via que portava de Cesaraugusta a Legio VII (Lleó), Verela o Vareia (avui Varea), a la mateixa via, Oliba i Contrebia (també anomenada Leucas), plaça fort de Sertori i que probablement fou la ciutat medieval de Cantàbria, entre Logronyo i Viana.

## Referències

* ↑ Estrabó, Geographikon, III, 4, 12
# Victoriacum

Victoriacum o Victoriaco és una ciutat fundada l'any 581 pel rei visigot Leovigild, en algun lloc de Bascònia, sobre la identificació de la qual fluctuen els parers dels historiadors, com a celebració de la victòria contra els vascons i per controlar el seu territori.
Aquesta afirmació se basa en el text següent:
| « | ...Anno V Tiberii, qui est Leovegildi XIII annus, [...] Leovegildus rex partem Vasconiae occupat et civitatem, quae Victoriacum nuncupatur, condidit... | » |
A. Barbero i M. Vigil opinen que també va poder tractar-se de l'oppidum d'Iruña-Veleia, la Veleia de Ptolemeu, complex romà de gran importància en terres alabeses, a 11 km. de Vitòria
Per raons etimològiques, per la similitud del nom, se suposa que la ciutat es va fundar on actualment es troba la capital alabesa, Vitòria, altres fonts sobretot procedent del camp de la filologia opinen que Victoriaco no estava en l'actual Vitòria sinó en una zona propera, probablement als peus del Gorbeia on hi ha un poble anomenat Bitoriano al municipi alabès de Zuia.
Per a la majoria dels historiadors aquesta teoria està descartada, ja que es té informació de Bitoriano, anterior, en concret de l'any 574, quan Leovigild ajuda als seus pobladors a emmurallar-la, per a la seva defensa contra els vascons.
El nom del nou assentament Victoriacum, ofereix informació important de l'època. El seu nom s'associava amb la ideologia del triomf, doblegant els lemes de les monedes del rei que li anaven a presentar immediatament unit a la paraula "victòria". El nom donat a la nova ciutat és des del punt de vista lingüístic un híbrid, format d'una paraula llatina, victòria, però amb una desinència, -acum, cèltica típica de topònims d'època imperial situats en àrea lingüística cèltica. (Habitualment "fundus" d'ex-veterans legionaris).
L'anomalia d'un topònim celtitzant en una àrea que es pensa que estava en vies d'euskaldunitzar-se planteja una vegada més el problema de la cronologia i manera de la basconització de l'actual País Basc, de tal forma que en aquestes dates s'endevina un panorama lingüístic i ètnic bastant heterogeni (basconització tardana).

## Referències

* ↑ Juan de Biclaro (Chron. Min. II, 216):Leovigildus rex partem Vasconiae occupat et civitatem quae Victoriacum..., citat w (Schulten 1927:234)
* ↑ Besga Marroquín, A. (2001) Domuit vascones: el País Vasco durante la época de los reinos germánicos: la era de la independencia (siglos V-VIII). Librería Anticuaría Astarloa, 2001
* ↑ Juan de Bíclaro, obispo de Gerona, su vida y su obra (1960). Edición crítica de Julio Campos. Consejo Superior de Investigaciones Científicas, Madrid
# Làpites (fill d'Apol·lo)

Làpites (en grec antic: Λαπίθης) va ser, segons la mitologia grega, un fill d'Apol·lo i Estilbe.
Es creia que ell i el seu germà Centaure havien donat nom als pobles llegendaris dels làpites i dels centaures. Làpites es va establir a la vora del riu Peneu i es va casar amb Orsínome, filla d'Eurínom, i va ser el pare de Forbant, de Perifant, de Diomeda i potser de Tríopas.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 207, 534. ISBN 9788496061972.
* 1 2 Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, IV, 69, 1-2
# August Rodenberg

August Henry "Gus" Rodenberg (Stolzenau, Baixa Saxònia, 25 de juliol de 1873 - Saint Louis, 12 d'abril de 1933) va ser un esportista estatunidenc, d'origen alemany, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis en la prova del joc d'estirar la corda, en què guanyà la medalla d'argent formant part de l'equip Southwest Turnverein of St. Louis No. 1, junt a Max Braun, Charles Rose, William Seiling i Orrin Upshaw.

## Referències

* ↑ «Gus Rodenberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 9 d'agost 2012. [Consulta: 7 octubre 2015].
# Carl Jonsson

Carl Jonsson (Ryd, Jönköping, 16 de juliol de 1885 – Ryd, Jönköping, 11 de novembre de 1966) va ser un esportista suec que va competir a començaments del segle xx. Especialista en el joc d'estirar la corda, guanyà una medalla d'or en aquesta competició als Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912, formant part de l'equip de la Policia d'Estocolm.

## Referències

* ↑ «Carl Jonsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 d'agost 2011. [Consulta: 9 agost 2016].
* ↑ Carl Jonsson. Comitè Olímpic Suec
# Christin Piek

Christian Albert Piek (23 de gener de 1889 - ?) va ser un esportista belga que va competir a començaments del segle xx. Especialista en el joc d'estirar la corda, guanyà la medalla de bronze als Jocs Olímpics de 1920 a Anvers.

## Referències

* ↑ «Christian Piek Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2012. [Consulta: 22 juny 2017].
# Edgar Aabye

Edgar Lindenau Aabye (Helsingør, Hovedstaden, 1 de setembre de 1865 – Copenhaguen, 30 d'abril de 1941) va ser un esportista danès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París en la prova del joc d'estirar la corda, en què guanyà la medalla d'or formant part de l'equip mixt, sueco-danès.

## Referències

* ↑ «Edgar Aabye Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de juny 2010. [Consulta: 14 setembre 2015].
# Frederick Merriman

Frederick Harris Merriman (Chipping Campden, Gloucestershire, 18 de maig de 1873 – Gloucester, Gloucestershire, 27 de juny de 1940) va ser un esportista anglès que va competir a primers del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova del joc d'estirar la corda formant part de l'equip City of London Police.

## Referències

* ↑ «Frederick Merriman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de setembre 2013. [Consulta: 8 novembre 2015].