OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Violant Cervera i Gòdia

Violant Cervera i Gòdia (Lleida, 12 de juny de 1969) és una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la desena i onzena legislatures i consellera de Drets Socials del Govern de la Generalitat de Catalunya entre 2021 i 2022.

## Biografia

És llicenciada en filologia hispànica per la Universitat de Lleida i postgraduada en Tecnologies de la informació per a no informàtics i en Gestió de Recursos de la Informació per la Universitat Oberta de Catalunya. Ha treballat com a tècnic superior d'Estudis i Informació de la Diputació de Lleida.
Militant de la Joventut Nacionalista de Catalunya i de Convergència Democràtica de Catalunya, n'ha estat consellera nacional i a les eleccions al Parlament Europeu de 2009 fou la candidata número 26 de la llista Coalició per Europa, però no fou escollida. De 2011 a 2012 fou directora general d'Acció Cívica i Comunitària del Departament de Benestar Social i Família de la Generalitat de Catalunya.
Fou elegida diputada per Lleida a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2012. Ha estat secretària de la Mesa de la Comissió de Polítiques de Joventut i de la Mesa de la Comissió del Síndic de Greuges del Parlament de Catalunya. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 formà part de la llista de Junts pel Sí per Lleida en el número 5 i fou escollida novament diputada fins a l'aplicació de l'article 155 el 2017.
En el govern de Pere Aragonès fou escollida com a Consellera del Departament de Drets Socials de la Generalitat de Catalunya, càrrec que ostentà fins a la sortida del seu partit del govern. Es presentà com a segona junt amb Toni Postius com a alcaldable a Lleida a les eleccions municipals de 2023.
Des d'octubre de 2024 és la vocal del Tercer sector social, infància i adolescència del seu partit.

## Referències

* ↑ «Govern.cat - Generalitat de Catalunya» (en anglès). [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ Currículum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. al web del Consorci de Salut i Social de Catalunya
* ↑ «I. Sra. Violant Cervera i Gòdia». Parlament.cat. [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ Els 135 noms de Junts pel Sí. El Singular, 19 d'agost de 2015
* ↑ «Violant Cervera, la elegida por Junts para dirigir la Conselleria de Derechos Sociales» (en castellà). Europa Press [Barcelona], 25-05-2021 [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ Sallés, Quico; Botanch, Josep Maria. «Tots els noms de la nova executiva de Junts impulsada per Puigdemont i Turull». El Món.cat, 26-10-2024. [Consulta: 27 octubre 2024].
# Citadel: Diana

Citadel: Diana és una sèrie de televisió d'acció d'espionatge italiana basada en la sèrie de televisió estatunidenca Citadel del 2023. Es va estrenar a Amazon Prime Video el 10 d'octubre de 2024, amb subtítols en català.
El rodatge de la sèrie va començar l'octubre de 2022 i es va completar el maig de 2023. Es va rodar a Itàlia, així com a Lugano, Mendrisio i al massís de Sant Gotard, a Suïssa.
El grup de post-rock Mokadelic va compondre la banda sonora de la pel·lícula, que inclou el tema principal d'Alex Belcher, arranjat i produït per la banda. Milan Records va publicarla banda sonora, coincidint amb la data de llançament de la sèrie.

## Referències

* ↑ Vivarelli, Nick. «Citadel: Diana Reveals October Premiere Date and Plot Details as Prime Video Unveils Italy Slate». Variety, 15-07-2024. [Consulta: 16 juliol 2024].
* ↑ «Citadel Diana». Goita què fan, ara!. [Consulta: 29 octubre 2024].
* ↑ Vivarelli, Nick. «Russo Brothers' Amazon Multi-Series 'Citadel' Starts Production in Italy, Matilda De Angelis Cast as Lead». Variety, 12-10-2022. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ D'Agostino, Damiano. «Citadel: Diana, svelata prima immagine con Matilda De Angelis» (en italià). The Hollywood Reporter Roma, 26-05-2023. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ Montanari, Michele. «Sparatorie e inseguimenti a Lugano nel teaser di «Citadel: Diana»» (en italià). Corriere del Ticino, 01-06-2023. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ Cantire, Davide. «Citadel: Diana, svelata la colonna sonora con le musiche originali dei Mokadelic» (en italià). Movieplayer.it, 11-10-2024. [Consulta: 15 octubre 2024].
# Pudovka

Pudovka (en rus: Пудовка) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2015 tenia 390 habitants. Fou fundat el 1901.El 1926, el poble de Pudovsky constava de 41 granges, la població principal eren russes. Administrativament, era el centre del consell del poble de Pudovsky del districte de Krivosheinsky del districte de Tomsk del territori siberià.

## Clima

El clima és continental amb estius càlids i hiverns freds, temperatures uniformes i canvis ràpids dels elements meteorològics durant un període curt de temps (diversos dies o hores). El clima local, que no ha canviat tant com en anys anteriors, es deu a la complexa circulació de masses d'aire sobre la plana de Sibèria occidental perquè hi arribin. Per tant, els processos de circulació sobre Sibèria occidental estan sempre implicats per masses d'aire àrtic i temperat, i a l'estiu per altres tropicals. Les masses d'aire es realitzen en un sistema de ciclons i anticiclons, que manté constant el temps a la regió, i es reprodueix cada any.

## Referències

* ↑ «"Список населенных мест Сибирского края. Том I округа Юго-Западной Сибири "». [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «Климат Томской области. Томская область - TRASA.RU». [Consulta: 9 novembre 2024].
# Protemnodon

Protemnodon és un gènere extint de marsupials de la família dels macropòdids que visqueren al continent australià entre el Pliocè inferior i el Plistocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a Austràlia i Papua Nova Guinea. Les espècies d'aquest grup tenien les potes posteriors de proporcions intermèdies entre les dels cangurs arborícoles i les dels ualabis rupestres. Les més grosses, que podien atènyer un pes de 166 kg, caminaven de quatre grapes més sovint que els seus parents d'avui en dia, tot i que presentaven una barreja de caràcters associats a un estil de vida saltador i d'altres associats a la locomoció quadrúpeda.

## Referències

* 1 2 Entrada «Protemnodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 5 setembre 2023].
* ↑ Thenius, 1969, p. 91.
* ↑ Jones, B.; Janis, C. M.; Rayfield, E. J. «Limb proportions indicate Protemnodon's locomotion was divergent from modern large macropodines» (en anglès). Universitat de Bristol. [Consulta: 5 setembre 2023].

## Bibliografia

* Thenius, E. Phylogenie der Mammalia: Stammesgeschichte der Säugetiere (einschließlich der Hominiden) (en alemany). Walter de Gruyter & Co., 1969. DOI 10.1515/9783111646824. ISBN 9783111646824.
# Pebre de Caiena

El pebrot de Caiena o pebre de Caiena és un pebrot picant que prové de la pebrotera de Caiena, un cultiu de l'espècie Capsicum annuum. El terme "pebre de Caiena" també es refereix a un condiment picant en forma de pólvores obtingudes per la trituració dels fruits dessecats de la planta de l'espècie. És un pebre de color vermell i molt coent emprat en medicina, i en gastronomia per condimentar plats.

## Usos medicinals

El fruit de l'espècie Capsicum annum ha estat utilitzat en medicina durant segles i, recentment, s'ha demostrat científicament que estimula la producció d'endorfines al cos humà.
Tradicionalment s'ha emprat per als següents problemes de salut:
* Mal d'estómac i flatulència.
* Mala circulació de la sang.
* Dolors reumàtics i artrítics.
* Mal de coll o de gola.

## Components actius

El pebrot de Caiena conté un alcaloide conegut com a capsaïcina, el qual, a banda d'oferir la sensació de coentor o picantor, alleuja temporalment el dolor en el cas de patir de reumatisme o artritis. El seu procés és el següent: la capsaïcina, fregada sobre la pell, estimula els receptors de calor i dolor de l'epidermis, provocant així una irrigació sanguínia més intensa. En resposta a la irritació, el cervell segrega endorfines, les quals provoquen una sensació de benestar i satisfacció.
Així mateix, la capsaïcina és un agent antibiòtic bastant efectiu. Els aliments preparats amb pebrot o pebre de Caiena es conserven millor i és una de les raons per les quals aquesta espècia és popular a les regions tropicals. La cuina asiàtica (en especial la indonèsia, la tailandesa i la hindú) va adoptar el pebre de Caiena després de la seva introducció pels europeus.
A més, s'ha demostrat que la capsaïcina redueix la viscositat de les plaquetes, estimula la secreció de saliva, afavorint la digestió, i és un poderós antioxidant.
Encara que les dosis contingudes de capsaïcina en el pebre de Caiena no comporten riscos, pot provocar irritació, inflamació i lesions per cremada si és aplicada en excés. En casos extrems, els símptomes poden incloure convulsions i rampes musculars. Aquestes concentracions s'utilitzen en els esprais de pebre emprats com a arma d'autodefensa o arma policial antiavalots.

## Vegeu també

* Vitxo
* Capsaïcina
* Pebrot
* Escala Scoville
* Caiena

## Referències

* ↑ Font i Quer, Pío. Plantas medicinales. El Dioscórides renovado. Ediciones Península, 5a edició, Barcelona, novembre del 2003.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'espècie Capsicum annuum a l'Herbari Virtual, pàgina de botànica la Universitat de les Illes Balears (en català, castellà i anglès). [Consulta: gener 2016]
* The Chilli King - consells per conrear pebroteres coentes i cuinar-ne els pebrots (en anglès).
* The Pepper Center Arxivat 2006-12-05 a Wayback Machine. - pàgina molt completa sobre tota mena de pebrots coents (en anglès).
* "El chile hoy y siempre", a la plana México desconocido, sobre les diferents espècies de pebroteres coentes i la cultura mexicana (en castellà). [Consulta: gener 2016]
# 877

El 877 (DCCCLXXVII) fou un any comú començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* Contrauen matrimoni Guifré el Pilós i Gunilda d'Empúries.
* S'inicia un setge a Siracusa.
* Batalla de Strangford Lough pel tron d'Irlanda.
* Formació dels càrmates.

## Necrològiques

* 6 d'octubre: Carles el Calb, rei dels francs.

## Referències

* ↑ Daftary, Farhad (1990). The Ismāʿı̄lı̄s: Their History and Doctrines. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-37019-6.
# Peter Bagge

Peter Bagge (Peekskill, Nova York, 11 de desembre de 1957) és un dibuixant de còmics estatunidenc i un dels autors més importants de l'underground d'aquell país.
Una de les seues obres més cèlebres és Hate (premi a la Millor obra estrangera publicada a Espanya en el Saló del Còmic de Barcelona), que seguix els recorreguts de Buddy Bradley en el Seattle dels 90, en ple auge del grunge.
La família Bradley va veure la llum per primera vegada en les pàgines de Comical Funnies (1980-81), després d'això Bagge va començar a treballar en la llegendària Weirdo de Robert Crumb i fou el seu editor des de 1983 fins a 1986.
Bagge va crear el seu propi còmic Neat Stuff, per a l'editorial Fantagraphics, i és en esta sèrie on Buddy Bradley, el pessimista fill adolescent dels Bradley es descobreix com el personatge més atractiu.
El 1990, Neat Stuff canvia i es transforma en un nou títol, Hate que seguirà exclusivament els recorreguts de Buddy Bradley i els seus éssers més pròxims.
El 2005 Bagge inicia la sèrie Apocalypse Nerd, de la qual se'n publicaren sis números.

## Obra publicada a Espanya

Aquesta llista no és exhaustiva
* Odio Integral Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-7833-793-4
* Mundo idiota Ed. La Cúpula. ISBN 84-7833-421-1 Per a la col·lecció
** Mundo Idiota. Núm. 1. Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-17442-12-5
** Mundo Idiota. Núm. 2. Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-17442-35-4
** Mundo Idiota. Núm. 3. Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-7833-375-2
** Mundo Idiota. Núm. 4. Ed. La Cúpula. ISBN 84-7833-235-9
** Mundo Idiota. Núm. 5. Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-7833-269-4
** Mundo Idiota. Núm. 6. Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-7833-302-8
** Mundo Idiota. Núm. 7. Ed. La Cúpula. ISBN 84-7833-326-6
** Mundo Idiota. Núm. 8. Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-7833-365-3
** Mundo Idiota. Núm. 9. Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-7833-402-5
** Mundo Idiota. Núm. 10. Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-7833-421-6
** Mundo Idiota. Núm. 11. Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-7833-446-9
** Mundo Idiota. Núm. 12. Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-7833-478-0
* Apocalipsis friki. Ed. La Cúpula. ISBN 978-84-7833-814-6 (castellà)

## Referències

* ↑ «Fitxa de l'artista a Comiclopedia de Lambiek» (en anglès). [Consulta: 14 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Peter Bagge - Contributing Editor/Cartoonist» (en anglès). [Consulta: 5 maig 2013].
# Estadi San Nicola

L'estadi San Nicola és una instal·lació esportiva de la ciutat de Bari, a Itàlia. Fou construït l'any 1990 segons un projecte de l'arquitecte Renzo Piano per partits del Mundial de 1990. Té una capacitat per a 58.500 espectadors i és utilitzat pel club local de la ciutat, el Bari.

## Història

Laconstrucció va començarel 1987 sota la supervisió de l'arquitecte genovès Renzo Piano. De seguida va rebre el sobrenom La Astronave (‘L'Astronau’) per la inconfusible estètica avantguardista caracteritzada perquè en la safata superior està dividida en 26 seccions independents, separades per espais buïts, permetent assolellar parts de l'estadi fàcilment.
L'antic «Stadio della Vittoria» no satisfeia els criteris per al Mundial i havi esdevingut indispensable construir-ne un de nou.
El 1991 va albergar la final de la Lliga de Campions de la UEFA, entre l'Estrella Roja de Belgrad i el Olympique de Marsella, adjudicant-se el trofeu continental de clubs l'elenc balcànic.
El darrer partit internacional de seleccions es va jugar el 28 de gener del 2007, corresponent a la fase de classificació per a l'Eurocopa 2008, contra Escòcia, guanyat per 2-0 amb els gols de Luca Toni.
# Macropus ferragus

Macropus ferragus és una espècie extinta de marsupial de la família dels macropòdids que visqueren al continent australià durant el Plistocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a Nova Gal·les del Sud i Victòria (Austràlia). Era un cangur gros que atenyia una alçada de 2,5 m i un pes de 150 kg. Està demostrat que encara existia fa uns 30.000 anys, però restes descobertes als llacs Menindee, a Nova Gal·les del Sud, podrien datar de fa 18.000 anys.

## Referències

* 1 2 Entrada «Macropus (Macropus) ferragus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ New Scientist. 17 juliol 1986, pàg. 30.
* ↑ Sues, H.-D. Extinctions in Near Time: Causes, Contexts, and Consequences (en anglès). Springer US, 2013, p. 252. ISBN 9781475752021.
* ↑ Newsome, A.; Newsome, T. The Red Kangaroo in Central Australia: An Early Account by A.E. Newsome (en anglès). CSIRO PUBLISHING, 2016. ISBN 9781486301577.
* ↑ Marshall, Larry G. «Late Pleistocene mammals from the "Keilor Cranium Site", southern Victoria, Australia» (en anglès). Memoirs of the National Museum of Victoria, 35, 1974, pàg. 63–86. DOI: 10.24199/j.mmv.1974.35.02.
# Pedro Ansúrez

Pedro Ansúrez (? - Valladolid, 1117), senyor de Valladolid, comte de Liébana, Saldaña i Carrión.
Pedro era descendent de la família Beni Gómez, que era una antiga família de comtes documentada des del segle x al nord de Palència i la Liébana. Era fill d'Ansur Díaz i Justa Fernández, es va casar dues vegades, la primera amb la Senyora Eylo, filla del comte Alfonso Muñoz, (una unió li va reportar a Pedro nombroses propietats a la vall de Triguero), i la segona amb Elvira Sánchez.
Va ser uns dels nobles més propers al rei Alfons VI, a qui va acompanyar el 1072 el seu exili a Toledo. Anys més tard, essent Alfons rei de Lleó i Castella, va encarregar a Pedro Ansúrez i a la seva esposa la senyora Eylo la repoblació de Valladolid, cosa que van fer portant diversa gent dels seus comtats de Palència de Saldaña i Carrión. Tanmateix, el creixement de la ciutat no es va produir fins que Alfons VI atorgà el seu senyoriu al comte Pedro Ansúrez, i es va desenvolupar enormement durant la seva vida. Don Pedro va fer-hi construir un palau per a ell i la seva esposa, que no es conserva. També va edificar-hi un hospital i un pont sobre el riu Pisuerga així com edificis religiosos com l'Església de Santa María la Antigua i la Col·legiata de Santa María (a on actualment hi ha la Catedral).
Pedro posseïa les terres que aleshores eren limítrofes amb el Regne de Castella, i que anaven des de la Liébana a Cuéllar on també es tenen notícies de repoblacions seves.
En enviduar la seva filla María del seu marit el comte d'Urgell, Ermengol V, Pedro Ansúrez es va traslladar al comtat català com protector del seu net Ermengol VI. Allà va viure entre els anys 1102 i 1108, i prengué part activa junt amb Ramon Berenguer III a la conquesta de Balaguer.
* Sepulcre del Comte Ansúrez a catedral de Valladolid
* Estàtua dedicada al comte Pedro Ansúrez a la plaça Major a Valladolid
* Estendard de comte Pedro Ansúrez, conservat al Museu Arqueològic de Valladolid.
* Suposada espasa del Comte Ansúrez

## Descendents

Del seu matrimoni amb Eylo, Alfons va tenir els següents fills.
* Alfonso Pérez, mort a curta edat.
* Fernando Pérez, casat amb Eylo Rodríguez.
* Major Pérez, es va casar en dues ocasions, la primera amb Alvar Fáñez i la segona amb Martín Pérez de Tordesillas.
* María Pérez, casada amb Ermengol V d'Urgell.
* Urraca Pérez, casada amb Sanç.

## Referències

* ↑ Reglero de la Fuente, Carlos M. (1993). Los Señoríos de los Montes Torozos. Valladolid: Universidad de Valladolid. ISBN 84-7762-364-3.
* ↑ Brufal Sucarrat, Jesús «La sociedad almorávide en el distrito de Lérida (1102-1146). La representación del poder mediante las propiedades rurales». Medievalismo, 17, 2007, pàg. 20.

## Bibliografia

* Torres Sevilla, Margarita (1985). Linajes nobiliarios de León y Castilla. Salamanca: Junta de Castilla y León. ISBN 84-7846-781-5.
# Auðunar þáttr vestfirska

Auðunar þáttr vestfirska (La història d'Auðun dels Westfjords) és un relat curt (o táttr) conservat en tres versions diferents com a part de la saga d'Harald III de Noruega (Haraldr inn harðráði Sigurðsson, r. 1047-66), com a seccions de Morkinskinna i Flateyjarbók com els més importants entre uns altres compendis. S'ha traduït moltes vegades i forma part d'algunes antologies; Gwyn Jones considera que és «la més simple (…) però la millor i més perfecta dels þættir islandesos mai escrits».

## Sinopsi

Auðun és un pobre colon d'Islàndia dels fiords occidentals, una de les zones més inhòspites de l'illa, i en un moment donat decideix capturar a un os polar per regalar-lo a Svend II de Dinamarca (Sveinn Úlfsson, r. 1047-74/76).
Auðun s'obstina en la seua tasca, tot i que ha de relacionar-se amb la cort del rei Harald, en continu conflicte amb Svend, i decideix peregrinar a Roma. La determinació d'Auðun, la seua audàcia i humilitat, són clau per a guanyar-se el respecte dels dos reis i, gràcies a ell, també la confiança entre ells.
Malgrat el moment, circumstàncies i personatges, el relat es considera una ficció històrica.

## Referències

* ↑ Gwyn Jones, en la instroducción de Eirik the Red and Other Icelandic Sagas, Oxford, 1961, p. xv.
* ↑ Marlene Ciklamini, "Exempla in an Old Norse Historiographic Mold", Neophilologus, 81.1 (1997), 71-87, doi:10.1023/A:1004216615263, at p. 72.

## Bibliografia

* Vestfirðinga Sögur, Íslenzk fornrit VI, ISBN 9979-893-06-0 (sec. Auðunar þáttr vestfirska).
* Bachman, W. Bryant, Jr. (tr): Forty Old Icelandic Tales, 1992, ISBN 0819184993 (sec. Auðunar þáttr vestfirska).
* Hrafnkel's Saga and Other Historiïs, Penguin Classics, [[Special:BookSources/9780140442380|ISBN 978-0-14-044238-0.]]

## Enllaços externs

* Auðunar þáttr vestfirska en snerpa.is
# 110 de la Verge

110 de la Verge (110 Virginis) és un estel en la constel·lació de la Verge situat gairebé en el límit amb Serpens Caput. Té magnitud aparent +4,40 i es troba a 184 anys llum del sistema solar.
110 de la Verge és un gegant taronja de tipus espectral K0.5IIIb amb una temperatura superficial de 4700 K. La seva lluminositat és 79 vegades major que la del Sol i té un radi 13 vegades més gran que el radi solar. És un estel de característiques semblants a altres gegantes taronges més conegudes com a Menkent (θ Centauri), Nash (γ² Sagittarii) o α Monocerotis, tots ells més brillants per estar més prop de la Terra. La velocitat de rotació de 110 Virginis és de 2,24 km/s. Classificat com un possible estel variable (NSV 20230), estudis subsegüents no han confirmat aquesta variabilitat.
Les variacions en la velocitat radial de 110 de la Verge mostren una periodicitat de 512 dies, si bé no és possible distingir si aquesta variació és deguda a mecanismes intrínsecs (polsacions del propi estel) o extrínsecs (presència d'un company subestel·lar).

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «High-resolution spectroscopic survey of 671 GK giants. I - Stellar atmosphere parameters and abundances» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 12-1990, pàg. 1075–1128. DOI: 10.1086/191527.
* 1 2 110 Virginis (SIMBAD)
* ↑ 110 Virginis Arxivat 2010-11-19 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)

## Vegeu també

* Llista d'estrelles de la Verge
# Cuffy

Cuffy és un municipi francès situat al departament del Cher i la regió Centre - Vall del Loira. El 2021 tenia 1 047 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021 − Ces données sont disponibles sur toutes les communes de France hors Mayotte | Insee». [Consulta: 9 novembre 2024].
# Mohamed Salama

Shaykh Mohamed Salamah (àrab: محمد سلامة), nascut el 1899 a Musturud, Qalyubia, Egipte, i mort el 1982, va ser un estudiant de la Universitat d'Al-Azhar que va memoritzar l'Alcorà i es va convertir en recitador alcorànic de ben jove. Va lluitar a la Revolució egípcia de 1919 contra els britànics. Es va traslladar a Palestina després de la Primera Guerra Mundial, abans de tornar a Egipte als anys trenta.
Shaykh Salamah va ser l'únic recitador destacat que es va negar a gravar per a la ràdio, creient que estava prohibit, fins que finalment va cedir el 1948. El 1937 va participar en una conferència de recitadors de l'Alcorà que va portar a l'establiment d'una Associació de Recitadors.
Va ser el mentor dels famosos recitadors Kamil Yusuf Al-Bahtimi i Mohamed Siddiq El-Minshawi, tots dos van viure i estudiar a casa de Salamah en un moment donat. També va ensenyar a altres recitadors destacats com Sayyid Darwish, Ahmad Zakariyya i Ali Mahmoud Taha.

## Referències

* 1 2 3 4 Kristina Nelson (2001). The Art of Reciting the Qur'an. American University in Cairo Press. pp. 195–196. ISBN 9789774245947.
* ↑ الشيخ محمد سلامة.. رفض التلاوة في الإذاعة
# Parapliohip

El parapliohip (Parapliohippus carrizoensis) és una espècie extinta de mamífer perissodàctil de la família dels èquids que visqué a Nord-amèrica durant el Miocè, fa entre 13,6 i 20,4 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Califòrnia i Nevada (Estats Units). Es tracta de l'única espècie del gènere Parapliohippus. Es distingeix dels altres equins per 25 caràcters cranials, dentals i de les extremitats. En un primer moment, fou descrit com a espècie del gènere Merychippus. El nom genèric Parapliohippus significa 'al costat de Pliohippus'.

## Referències

* 1 2 Entrada «Parapliohippus carrizoensis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ Kelly, 1995, p. 4.

## Bibliografia

* Kelly, T. S. «New Miocene horses from the Caliente Formation, Cuyama Valley Badlands, California» (en anglès). Contributions in Science, Natural History Museum of Los Angeles County, 455, 1995, pàg. 1-33.