OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernd Freytag von Loringhoven

Bernd Freiherr Freytag von Loringhoven (n. 6 de febrer de 1914 a Arensburg, avui en dia Kuressaare, † 27 de febrer de 2007 a Múnic) va ser un General de la Bundeswehr i antic Generalinspekteur.

## Biografia

Loringhoven va ser descendent d'una antiga família il·lustre dels quals els primers títols dataven del segle xii (Baró de: Livònia, Curlàndia 1198, Mestre de l'Orde Teutònic 1485, Gotha Registre 1896, 1934, 1942). Va néixer a Arensburg (Kuressaare), Governació de Livònia. Després d'un any d'estudis de Dret a la Universitat de Königsberg, es va unir al Reichswehr el 1933.
El 1942 un batalló de tancs al comandament Loringhoven va ser envoltat durant la contraofensiva soviètica en la batalla de Stalingrad, però, va ser rescatat el gener de 1943. Era un comandant de tanc decorat. De juliol de 1944 fins a abril de 1945, es va ocupar com a ajudant dels generals Guderian Heinz i Hans Krebs.
El cosí de Loringhoven, Wessel Freytag von Loringhoven, intentá assassinar Hitler el 20 de juliol. Ell n'estava al corrent, però Bernd no va participar directament en la trama, després que va fracassar (Bernd) va aconseguir escapar de la detenció, a causa del suport de Guderian.
De 1944 a 45 von Loringhoven fou ajudant dels Caps de l'Estat Major de l'Exèrcit Heinz Guderian i Hans Krebs. Va ser evacuat el 1943 de Stalingrad en un dels últims avions.
Entre el 20 i el 30 d'abril de 1945, va ser un dels ocupants del Bunker de la Cancelleria amb Adolf Hitler i un dels pocs supervivents d'aquest.
El 1945 cau capturat pels britànics, Loringhoven va passar dos anys com a presoner de guerra. No va ser acusat de crims de guerra. Després va ser repatriat l'any 1947, va viure a Múnic, on es va convertir en un editor. Es va incorporar a les Forces Armades Federals d'Alemanya (Bundeswehr) el 1956 i va arribar al grau de General. Posteriorment va ser nomenat Inspector General Adjunt de les Forces Armades i es va retirar de l'exèrcit el 1973, amb tots els honors. En el moment de la seva mort, va ser un dels últims tres testimonis coneguts de vida (juntament amb el telefonista del búnquer Rochus Misch i Armin Lehmann) que visqueren els esdeveniments en el búnquer al final de la Segona Guerra Mundial.

## L'últim viatge

Freytag von Loringhoven era un dels últims testimonis vius dels últims dies del Bunker de la Cancelleria. Per això va participar en recentment en nombrosos documentals i pel·lícules sobre el tema. És coneguda la seva participació en la producció de Der Untergang (L'Enfonsament). El 2006 va publicar la seva biografia en francès i més tard en anglès i alemany amb el títol: Amb Hitler al búnquer - Records de la Caserna General del Führer juliol de 1944 - abril de 1945.
# Bloqueig Continental

El Bloqueig Continental fou la base principal de la política exterior de l'emperador Napoleó I de França en la lluita contra el Regne Unit de Gran Bretanya i Irlanda.
La manca de mitjans per a enfrontar-se a la Royal Navy varen fer que Napoleó es replantegés els seus plans d'invasió del Regne Unit. Aquests plans d'invasió foren avortats per la batalla de Trafalgar l'any 1805 (tot i que és possible que Napoleó ja els descartés el juliol del mateix any, després de la Batalla del Cap de Finisterre i la retirada de Villeneuve amb la flota combinada a Cadis).
En lloc de l'estratègia militar, Napoleó opta llavors por l'estratègia de guerra econòmica. Resultat dels inicis de la revolució industrial, l'economia britànica havia sorgit amb força a Europa en el paper d'exportadors de productes manufacturats. Aquest fet els feia vulnerables a un embargament comercial. El Bloqueig Continental era un embargament comercial que prohibia el comerç de productes britànics en el continent europeu.
El novembre de 1806, després dels èxits militars d'Austerlitz i Jena, tot el continent es trobava sota el domini, directe o indirecte de França, des de la península Ibèrica fins a Rússia, Fou el moment triat per Napoleó per a promulgar el Decret de Berlín, prohibint als seus aliats i als països conquerits cap mena de relació comercial amb Gran Bretanya. En 1807 endurí les condicions inicials del decret en un intent per a destruir de forma decisiva el comerç britànic com a preludi per a una possible invasió mitjançant el Decret de Milà.
L'embargament comercial finalment fracassà, Tot i tenir un elevat preu per a la població anglesa. Les forces franceses, amb poder únicament per terra, no podien aturar la navegació comercial, i els mercants anglesos buscaren nous mercats.
Per la seva part, el parlament britànic promulgà les Orders in Council de 1807, que prohibien als seus socis el comerç amb França. En resposta a aquest decret, el Congrés dels Estats Units emeté l'Acta d'Embargament de 1807, prohibint el comerç dels bucs nord-americans amb els dos contendents.
L'únic país europeu que s'oposà obertament al Bloqueig Continental fou Portugal.
Després de la signatura del Tractat de Tilsit el juliol de 1807, Napoleó tractà de capturar la flota portuguesa i la família reial, ocupar els ports portuguesos i expulsar els britànics de la península Ibèrica. El rei Joan VI de Portugal fugí amb la seva flota cap al Brasil, mentre la població bullia revoltant-se contra els invasors francesos.
Tanmateix, a Espanya el pas de tropes cap a Portugal era percebut com una invasió encoberta fet que augmentà el descontentament i el sentiment antifrancès. Finalment, la intervenció de l'exèrcit britànic de Wellington precipità la Guerra del Francès l'any 1808.

## Referències

* ↑ Zabecki, David T. Germany at War: 400 Years of Military History (en anglès). ABC-CLIO, 2014, p. 663. ISBN 1598849816.
# Bombardeig en estora

Bombardeig en estora (de l'anglès carpet bombing) també anomenat bombardeig d'àrea o bombardeig de saturació consisteix en el bombardeig estratègic d'una zona, mitjançant un gran nombre de bombes de caiguda lliure, sovint combinades amb bombes incendiàries.
L'objectiu tàctic d'aquest tipus de bombardeig, és la destrucció total de la zona objectiu, ja sigui per eliminar personal i/o material militar o per desmoralitzar l'enemic. Si bé normalment es realitza mitjançant bombarders, volant a gran alçada, també es duu a terme mitjançant l'acumulació d'obusos d'artilleria terrestre o naval en una zona determinada. Aquesta pràctica està prohibida per l'article 51 del Protocol I dels Convenis de Ginebra.
El primer cop que es va utilitzar aquesta tàctica contra objectius militars, fou el 6 de setembre de 1937 durant la batalla del Mazucu, en el si de la Guerra Civil espanyola, quan la Legió Còndor alemanya va bombardejar els defensors lleials a la república que impedien el pas dels franquistes pel pas del Mazucu (Astúries). Prèviament, la Legió Còndor ja l'havia utilitzat en el mateix conflicte en el bombardeig de Guernica, on l'objectiu era la població civil, i, més tard, l'Aviació Legionària italiana també la va aplicar en el bombardeig de Barcelona. El bombardeig en estora més conegut pel nombre de víctimes civils causades és el que es va executar sobre la ciutat de Dresden durant la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ Fischer, Horst. Crims de guerra: el que hem de saber. Debat, 1977. ISBN 84-8306-556-8.
* ↑ Definición de Bombardeo en alfombra en princeton.edu (anglès)
* ↑ «carpet bombing» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 11 març 2022].
* ↑ Juan Antonio de Blas, "El Mazuco (La defensa imposible)" (pàgs. 369–383), en La guerra civil en Asturias, Ediciones Júcar, Gijón, 1986.
* ↑ «Presentació». Memorial Democràtic. Arxivat de l'original el 2020-10-01. [Consulta: 7 gener 2012].
# Cadeix (Síria)

Cadeix també Kadesh o Qadeš, nom que vol dir ‘Santa’, i també coneguda com a Kinza, era una ciutat de Síria, a la vora del riu Orontes, probablement localitzada a la moderna excavació de Tell Nebi Mend, uns 24 km al sud-oest d'Hims.

## Història

Era una ciutat dels cananeus que aliada a una altra ciutat important, Megiddo, i altres menors, es va oposar a la conquesta de la regió per part de Tuthmosis III faraó d'Egipte. A les tauletes d'Amarna la ciutat s'anomena Qidshu i era probablement aliada del rei hurrita de Mittani. Els egipcis, vencedors a la batalla de Meguidó, van imposar la seva hegemonia a la zona del Llevant.
Després de la victòria del rei hitita Subiluliuma I sobre el regne de Niya, al sud d'Alep, es va dirigir al sud, en direcció a Qatna on el rei Akizzi se li va sotmetre. Tot seguit va continuar avançant cap a Apa (potser Apina o Upe, després Damasc), regió que almenys en part era controlada per Egipte. En aquest moment Suttarna, rei de Cadeix (vassall egipci) i el seu fill Aitaqqama, que potser es van sentir amenaçats, van atacar als hitites tot i que Subiluliuma no havia fet cap moviment per atacar Cadeix. El rei hitita els va derrotar i es van refugiar a la ciutat de Abzuya, ciutat que els hitites van assetjar i conquerir, i Suttarna, el seu fill i altres familiars (fills, germans) van ser fets presoners i van marxar amb el rei cap a Hattusa, la capital hitita. Tot seguit Subiluliuma va establir com a rei vassall a Aitaqqama (Etakkama), però després de la sortida dels hitites el nou sobirà va insistir en una carta en la seva lleialtat al faraó.
Cadeix, que feia uns 150 anys que era vassall d'Egipte, es va aliar amb els hitites. Cap a l'any 1300 aC Seti I la va dominar un temps breu. Es va rebel·lar contra egipte, potser incitada per Mitanni, en temps del rei hitita Muwatal·lis II. Ramsès II, que llavors era el faraó, va preparar una expedició militar com a resposta. Els dos exèrcits van xocar a la zona del riu Orontes, a la vora de la ciutat, i es va lliurar l'anomenada batalla de Cadeix entre hitites i egipcis; els egipcis es van atribuir la victòria però es creu que el resultat va ser més aviat favorable als hitites. Les úniques fonts conservades són les dels egipcis, que s'atribueixen la victòria, però es conserva un anomenat Tractat de Cadeix, signat entre els hitites i els egipcis que sembla indicar que els hitites en podrien haver sortit vencedors. La data de la batalla no està establerta definitivament però va ser als voltants del 1285 aC. Cadeix va seguir sota influència hitita i va restar en el seu poder durant un segle com a estat vassall.
El regne va passar finalment als israelites al segle XI aC.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino Medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 180-182. ISBN 8446022532.
# Dècada del 970 aC

La dècada del 970 aC comprèn el període que va des de l'1 de gener del 979 aC fins al 31 de desembre del 970 aC.

## Esdeveniments

* 978 aC - Siamun succeeix a Osorkon com a faraó d'Egipte.
* Rei Zhao de Zhou (regnat 977/75-957) va pujar al tron el quart rei de la dinastia Zhou xinesa.

## Referències

* ↑ Loewe, Michael; Shaughnessy, Edward L. The Cambridge history of ancient China : from the origins of civilization to 221 B.C.. Library Genesis. Cambridge, UK ; New York : Cambridge University Press, 1999. ISBN 978-0-521-47030-8.
# Carl Gustaf Roos

Carl Gustaf Roos fou un baró i el darrer General Major de l'Imperi Suec, nasqué el 25 de desembre de 1655 a Västergötland i morí el 1721 tornant a Suècia després de ser alliberat pels russos que el feren presoner de guerra. El 1722 fou enterrat a Turku, Finlàndia.

## Família

Carl Gustaf Roos fou ascendit a baró durant la campanya de Polònia de 1705 pel rei Carles XII de Suècia.
El seu fill fou Axel Erik Roos, que exercí com a Tinent General i Governador.

## Carrera militar

Carl Gustaf Ross inicià la seva carrera militar el 1674 en l'exèrcit de Leopold I del Sacre Imperi Romanogermànic amb el grau d'alferes. Un any després d'unir-se a l'exèrcit fou ascendit a tinent. Participà en la Guerra francoholandesa i prengué part en la batalla de Trier i el Setge de Philippsburg (1676).
Roos s'incorporà a l'exèrcit suec el 1677 en qualitat de tinent al Regiment de Dragons de Bohuslän. El 1678 va ser ascendit a major i traslladat al Regiment d'Infanteria de Skaraborg. Després d'estar vuit anys en aquest regiment, Roos és ascendit a tinent coronel i transferit al regiment d'Erik Soop a Riga.
Al començament de la Gran Guerra del Nord Roos encara estava a Riga i va marxar el 1700 a les ordres del rei Carles XII de Suècia cap a Narva. Durant la batalla de Narva, Roos es distingí i fou ascendit a Coronel.
El 1706 Roos fou nomenat General Major i un any més tard comandà el Regiment de Närke-Värmlandö. Aquell mateix any el seu fill serví com alferes en el regiment.
El 31 d'agost de 1708 comandà l'avantguarda de l'exèrcit suec a la batalla de Malatitze. L'exèrcit suec estava en marxa de Mogiljow a Smolensk, les tropes de Roos anaven molt avançades respecte al gruix de l'exèrcit. Pere el Gran volgué aprofitar aquesta oportunitat i ordenà un atac sorpresa a l'alba, només el terreny pantanós i l'arribada de Carles XII amb el gruix de les tropes sueques impediren l'aniquilació de les forces de Roos.
El 27 de juny de 1709 Roos prengué part en la batalla de Poltava. Roos aconseguí mantenir les seves línies i, juntament amb els homes del general Schlippenbach, fou aïllat de la resta de tropes sueques. Foren atacats per les unitats del general Menschikow i obligats a retirar-se a un bosc proper a Poltava. Roos amb les seves tropes, quatre esquadrons de cavalleria, es parapetà darrere unes barricades però no pogueren resistir l'atac del tinent general Renzel. Juntament amb altres presoners de guerra fou conduït a Moscou i va passar els següents dotze anys en captivitat.
Després de la signatura del Tractat de Nystad Roos fou alliberat el 1721. Morí en el camí a casa i va ser enterrat a Turku.

## Referències

* ↑ Lundblad S. 130

## Bibliografia

* Roos, Carl Gustaf, Nordisk familjebok (1a edició, 1886)
* Knut Lundblad: Geschichte Karl des Zwölften, Königs von Schweden Volum 2, Hamburg (1840)

## Enllaços externs

* http://www.battle.poltava.ua/english/roos.htm
# Drot og marsk

Drot og marsk (en danès, El rei i el mariscal) és una òpera del compositor danès Peter Heise. El llibret, de Christian Richardt, és basa en l'obra Marsk Stig (1850) de Carsten Hauch. Es va estrenar al Det Kongelige Teater de Copenhaguen, el 25 de setembre de 1878.

## Personatges

| Funció | Tipus de veu |
| King Erik | Tenor |
| Mariscal Stig |
| Fru Ingeborg |
| Rane Johnsen |
| Recompte Jakob |
| Jens Magnífic |
| Arved Bengsten |
| Aase |

## Argument

L'òpera és basada en la història certa de l'assassinat del rei danès Eric Glipping el 1286. El rei és un faldiller i quan sedueix Ingeborg, la muller del mariscal Stig, aquest organitza una conspiració per matar-lo. Stig és desterrat i Ingeborg se suïcida.

## Enregistraments

* Drot og marsk, Poul Elming, Bent Norup, Eva Johansson, Aage Haugland, Danish National Radio Choir and Royal Symphony Orchestra, dirigit per Michael Schønwaldt (Chandos)

## Fonts

* The Viking Opera Guide ed. Holden (Viking, 1993)
* The Penguin Guide to Opera en Discos Compactes (1993)
# Jørgen Frantzen

Jørgen Frantzen (Holbæk, 9 de maig de 1935 - Hundested, 10 de gener de 2020) és un remer danès, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica. Feia de timoner.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de bronze en la prova del dos amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Svend Pedersen i Poul Svendsen.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jørgen Frantzen». [Consulta: 21 juny 2022].
# Omega de Capricorn

Omega de Capricorn (ω Capricorni) és una estrella a la constel·lació de Capricorn de magnitud aparent +4,12, la setena més brillant de la mateixa malgrat la seva denominació de Bayer «Omega». Té el nom tradicional, però poc utilitzat, de Baten Algiedi, d'origen àrab i que significa «panxa» -de la cabra de mar-.
Omega de Capricorn s'hi troba a una distància aproximada de 848 anys llum, i és una estrella gegant de tipus espectral incert entre K5 i M0 amb una temperatura efectiva aproximada de 3.960 K. La mesura del seu diàmetre angular -0,005 segons d'arc- permet calcular la seva grandària; el seu radi és 104 vegades més gran que el del Sol o, cosa que és el mateix, 0,5 ua, la meitat de la distància existent entre la Terra i el Sol. Gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació projectada de 4,7 km/s. Amb una massa estimada entre 5 i 6 masses solars, probablement s'hi troba en una fase estable de la seva evolució, transformant heli en carboni al seu interior. Encara que classificada com estrella de bari «lleu», la seva pertinença a aquest grup és discutible.
Finalment, cal assenyalar que Omega de Capricorn està classificada com una possible estrella variable.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 Saskia Hekker «Precise radial velocities of giant stars. III. Spectroscopic stellar parameters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 17-09-2007, pàg. 1003–1009. DOI: 10.1051/0004-6361:20078233.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 «NSV 13351 - Variable Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ Hekker, S.; Meléndez, J. «Precise radial velocities of giant stars. III. Spectroscopic stellar parameters». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 1003-1009.
* ↑ «Omega Capricorni» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 2 gener 2021].
# Samuel Spokes

Alexander Edmondson (Tamworth, Nova Gal·les del Sud, 16 d'abril de 1992) és un ciclista australià professional des del 2013.

## Palmarès

* 2010
** 1r a la Liège-La Gleize
* 2012
** 1r al Tour d'Eure-et-Loir i vencedor d'una etapa
* 2014
** 1r a la Cursa de la Pau sub-23 i vencedor de 2 etapes

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Samuel Spokes a ProCyclingStats
# Alan J. Heeger

Alan Jay Heeger (Sioux City, EUA, 22 de gener de 1936) és un físic i químic estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 2000.

## Biografia

Va néixer el 22 de gener de 1936 a la ciutat de Sioux City, població situada a l'estat nord-americà d'Iowa. Va estudiar física i química a la Universitat de Nebraska, on es va llicenciar el 1957, i el 1961 realitzà el doctorat en Ciències Físiques a la Universitat de Berkeley. Des de 1962 és professor de la Universitat de Pennsilvània així com director del Laboratori d'Investigació sobre l'Estructura de la Matèria. L'any 1982 fou nomenat professor de física a la Universitat de Santa Bàrbara a Califòrnia així com director de l'Institut de Polímers i Sòlids Orgànics de la mateixa universitat.
El 1990 va fundar, al costat del seu col·lega Paul Smith, la Corporació UNIAX, de la qual és president i director d'investigació.

## Recerca científica

Durant la seva carrera ha publicat nombrosos articles científics sobre materials, especialment sobre polímers orgànics, realitzant investigacions sobre la capacitat conductora dels polímers orgànics i les seves aplicacions tecnològiques.
L'any 2000 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química, juntament amb el neozelandès Alan MacDiarmid i el japonès Hideki Shirakawa, pel descobriment i desenvolupament dels polímers conductors.

## Referències

* 1 2 «Alan J. Heeger American chemist Written». Encyclopædia Britannica [Consulta: 8 octubre 2017].
* ↑ Carey, Charles W. American Scientists. Infobase Publishing, 14 de maig de 2014, p. 162–163. ISBN 978-1-4381-0807-0 [Consulta: 8 octubre 2017].
* ↑ Leroy, Francis. A Century of Nobel Prize Recipients: Chemistry, Physics, and Medicine. CRC Press, 13 de març de 2003, p. 110. ISBN 978-0-203-01418-9 [Consulta: 8 octubre 2017].

## Enllaços externs

* «Alan J. Heeger» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Cannes (Pulla)

Cannes (llatí Cannae, grec antic Κάνναι, italià Canne della Battaglia), en l'antiguitat, era una ciutat de la Pulla a la riba sud de l'Aufidus, (avui en italià Ofanto), a uns 10 km de la desembocadura. Avui fa part del municipi de Barletta.
És cèlebre per la batalla de Cannes nom entre els romans i cartaginesos el 216 aC guanyada per Hanníbal. Torna a ser esmentada a la guerra social quan fou l'escenari d'un combat entre el general romà Cosconius i el samnita Trebatius. En aquest temps encara era una fortalesa romana.
La ciutat va obtenir el rang de municipi i el va mantenir durant l'imperi. Al final de l'Imperi, al segle v, era seu d'un bisbe. Va existir fins que al segle xiii es va despoblar. Avui són unes ruïnes que porten el nom italià de Canne, que encara es poden veure a uns 15 km de Canossa (antiga Canusium).
Un lloc anomenat Pozzo di Emilio, sota el turó que ocupava la ciutat, se suposa que marcava el lloc on el cònsol Emili va morir, però no en hi ha proves serioses.
Al peu de l'antiga ciutadella romana, s'ha instal·lat el centre d'interpretació Antiquarium. S'hi troba informació per comprendre l'estructura i els vestigis romans, paleocristians i medieval del lloc.

## Referències

* 1 2 3 Bunbury, Edward Herbert. «Cannae». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
* ↑ «batalla de Cannes». A: Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia.
* ↑ «Antiquarium e Parco Archeologico di Canne della Battaglia» (en italià). Ministeri de la Cultura - Direzione regionale Musei Puglia. Arxivat de l'original el 2020-11-28. [Consulta: 5 febrer 2023].
Viccionari
# Cao Chun

Cao Chun (170 – 210) fou el germà menor de Cao Ren, comandà la unitat d'elit de Cao Cao, els Genets Salvatges. Després de la batalla de Chibi, es proposà ajudar a Cao Ren a defensar el territori Nan però fou derrotat pel general de Wu, Zhou Yu. Durant la contesa un dels homes de Liu Bei, Zhao Yun, s'apoderà de Nan. Històricament fou un gran estudiós i fou molt respectat per professors i erudits.

## El Clan Cao
### Descendents directes

* Cao Yan (曹演)
** Cao Liang (曹亮)

### Família immediata

* Cao Ren (germà major)
** Cao Tai (曹泰)
*** Cao Chu (曹初)
** Cao Kai (曹楷)
** Cao Fan (曹范)

### Família per extensió

* Cao Cao (cosí major)
** Cao Pi
*** Cao Rui
**** Cao Fang
***** Cao Mao
****** Cao Huan
* Cao Hong (cosí) (曹洪)
* Cao Xiu (nebot llunyà)
** Cao Zhao (曹肇)
* Cao Zhen (nebot llunyà)
** Cao Shuang
** Cao Xi (曹羲)
** Cao Xun (曹训)
* Cao Anmin (nebot llunyà) (曹安民)

## Vegeu també

* Tres Regnes
* Personatges dels Tres Regnes
* Romanç dels Tres Regnes

## Referències

* ↑ Per una llista completa dels descendents de Cao Cao, vegeu Cao Cao.