OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acacia robusta

Acacia robusta és una espècie de planta arbustiva que pertany a la subfamília Mimosaceae, dins el grup de les lleguminoses. Conté les següents subespècies: Acacia robusta subsp. clavigera (E.Mey.) Brenan i Acacia robusta subsp. usambarensis (Taub.) Brenan. El seu nom comú és de Banya robusta (robust thorn) en referència als grans parells d'espines que presenten. És una planta endèmica de Sud-àfrica, també apareix a les zones d'Etiòpia i al sud de Somàlia. Ha estat introduïda al sud d'Àsia i a Austràlia se la considera una espècie invasora.
És un arbre de mida petita a mitjana, que arriba fins als 8 metres d'alçada. Presenta una tija que s'alça fins als 2 metres d'on es ramifica amb branques quasi verticals. L'escorça és de color gris, molt clivellada. Presenta estípules espinescents a més dels parells d'espines que poden fer fins a 6 cm de llarg.
Es distribueix com a poblacions disperses a la savana oberta, en boscos d'acàcies, en matollars a les valls i en praderies arbrades.
La fusta s'utilitza a vegades per a mobles, prestatges i jous, encara que el seu ús està limitat a causa d'una considerable deformació. Entre la gent de Mijikenda de Kenya és fins i tot el tipus preferit de llenya. El fullatge i les beines són visitades pel bestiar. En la medicina tradicional, la pols d'arrel s'aplica a inflors, la cocció de l'arrel s'utilitza per tractar la dismenorrea, l'esterilitat femenina i l'esquistosomiasi; la cocció de l'escorça de la tija per tractar la gonorrea, dolors abdominals i malalties de la pell, i per al tractament de mossegades de serps. Acàcia robusta es conrea ocasionalment com una planta de bonsai. Presenta una forta activitat antibacteriana en contra d'Staphylococcus aureus i una de moderada enfront d'Escherichia coli, encara que no han estat confirmades per estudis recents.

## Referències

* ↑ «Acacia robusta a EOL» (en anglès). [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ «Acacia robusta a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ «Protabase Record», 04-07-2015. Arxivat de l'original el 2015-07-04. [Consulta: 3 octubre 2024].
# Kreiz Breizh Elites

La Kreiz Breizh Elites és una cursa ciclista per etapes francesa que es disputa a la zona de Kreiz Breizh, al centre de la Bretanya. Creada el 2000, forma part de l'UCI Europa Tour des del 2008, amb una categoria 2.2. Fins al 2007 la cursa fou reservada a ciclistes menors de 23 anys. Des de 2018 hi ha la versió femenina de la prova.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2000 | Cédric Hervé | David Lelay | Sébastien Coué |
| 2001 | Marc Staelen | Yoni Beauquis | Lionel Brignoli |
| 2002 | Alexandre Naulleau | Pierre Drancourt | Benny de Schrooder |
| 2003 | Lloyd Mondory | Denis Kudashev | Jérémy Roy |
| 2004 | Cyrille Monnerais | Lionel Faure | David Lample |
| 2005 | Mathieu Ladagnous | Benoît Sinner | Johan Lindgren |
| 2006 | Sjoerd Botter | Romain Lebreton | Yannick Flochlay |
| 2007 | Kalle Kriit | Tanel Kangert | Rein Taaramae |
| 2008 | Blel Kadri | Martin Pedersen | Yannick Marie |
| 2009 | Antoine Dalibard | Fabien Patanchon | Janek Tombak |
| 2010 | Johan Le Bon | Vincent Ragot | Jean-Lou Paiani |
| 2011 | Laurent Pichon | Moreno Hofland | Thomas Vedel Kvist |
| 2012 | André Steensen | Yoann Paillot | Alexis Gougeard |
| 2013 | Nick van der Lijke | Vegard Stake Laengen | Nicolas Vereecken |
| 2014 | Matteo Busato | Timo Roosen | Andreas Hofer |
| 2015 | August Jensen | Elie Gesbert | Stéphane Poulhies |
| 2016 | Jeroen Meijers | Clement Mary | Jeremy Bescond |
| 2017 | Jonas Gregaard Wilsly | Niklas Eg | Rasmus Guldhammer |
| 2018 | Damien Touzé | Connor Swift | Lennert Teugels |
| 2019 | Mathijs Paasschens | Martijn Budding | Maxime Cam |
| 2021 | Nick van der Lijke | Mick van Dijke | Michel Hessmann |
| 2022 | Lucas Eriksson | Jeppe Aaskov Pallesen | Jean-Louis Le Ny |
| 2023 | Hartthijs de Vries | Zeb Kyffin | Florian Dauphin |
| 2024 | Florian Dauphin | Baptiste Poulard | Victor Guernalec |

## Vegeu també

* Kreiz Breizh Elites femenina

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
# Wilhelm Lützow

Wilhelm Lützow (Esslingen am Neckar, 19 de maig de 1892 - Marne, 31 d'octubre de 1915) va ser un nedador alemany, que va competir a començaments del segle xx.
Especialista en la modalitat de braça, el 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà dues proves del programa de natació. En els 200 metres braça guanyà la medalla de plata en quedar darrere el seu compatriota Walter Bathe. En els 400 metres braça no finalitzà la final, a la qual arribà després d'haver guanyar les seves curses de sèries i semifinals.
Morí al camp de batalla durant la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ profile
* ↑ «Willy Lützow Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 8 setembre 2016].
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2017. [Consulta: 8 setembre 2016].
# Victor d'Arcy

Victor Henry Augustus "Vic" d'Arcy (Rotherhithe, Londres, 30 de juny de 1887 – Fish Hoek, Ciutat del Cap, Sud-àfrica, 12 de març de 1961) va ser un atleta anglès que va competir a començaments del segle xx. És conegut per haver guanyat una medalla d'or als Jocs Olímpics de 1912.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics, el 1912 i el 1920. El 1912, a Estocolm, va guanyar una medalla d'or en la prova dels 4×100 metres relleus. En les altres dues proves del programa d'atletisme que disputà, els 100 i 200 metres quedà eliminat en semifinals.
El 1920, als Jocs d'Anvers, després de l'obligat parèntesi de la Primera Guerra Mundial va disputar les mateixes tres proves que vuit anys abans. En els 4×100 metres relleus fou quart, mentre en els 100 metres quedà eliminat en semifinals i en els 200 metres en sèries.
Després dels Jocs es traslladà a Sud-àfrica, on va viure fins a la seva mort, el 1961.

## Referències

* 1 2 3 «Vic d'Arcy Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 d’agost 2015. [Consulta: 27 juny 2016].
* ↑ Victor d'Arcy. trackfield.brinkster.net
# El caftà blau

El caftà blau (àrab: أزرق القفطان, Azraq al-qafṭān; francès: Le Bleu du caftan) és una pel·lícula dramàtica en àrab del 2022 dirigida per Maryam Touzani i escrita per la mateixa Touzani amb la col·laboració de Nabil Ayouch. Representa una dona i el seu marit gai, armaritzat, que regenta una botiga de caftans a la medina de Salé, al Marroc, i contracten un jove com a aprenent. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar a la secció Un certain regard del Festival de Canes de 2022, on va guanyar el Premi FIPRESCI en la seva secció. El Centre Cinematogràfic Marroquí va triar el film per representar el Marroc a la llista de finalistes dels Oscar de 2022 a la categoria de llargmetratges de parla no anglesa.

## Repartiment

* Lubna Azabal com a Mina
* Saleh Bakri com a Halim
* Ayoub Missioui com Youssef

## Referències

* ↑ «Le bleu du caftan». Goita què fan, ara!. [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ Vivarelli, Nick «Morocco's Maryam Touzani Tackles Taboo Issues in the Arab World in Blue Caftan». Variety, 17-05-2022.
* ↑ Quinlan, Caitlin «Un Certain Regard Title The Blue Caftan – Making a Statement in Morocco with a LGBTQ Love Story». Variety, 26-05-2022.
* ↑ «Le long métrage "Le bleu du caftan" de Maryam Touzani représentera le Maroc dans la présélection des Oscars 2023 (CCM)» (en francès). MAP Express. [Consulta: 29 setembre 2022].
# La impaciència del cor (pel·lícula)

La impaciència del cor (títol original en danès, Kysset) és un llargmetratge danès del 2023, dirigit per Bille August. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

1913, la màxima prioritat per a Anton és completar la seva formació com a oficial de cavalleria. Durant l'entrenament, ordenarà al seu escamot que ajudi a Baron von Løvenskjold. Així coneixerà a la seva filla Edith, que, ferida, viatja en cadira de rodes. Anton se sentirà atret per ella, però no estarà segur de si els seus sentiments són de llàstima o d'amor autèntic.

## Repartiment

* Esben Smed com a Anton
* Clara Rosager com a Edith
* Lars Mikkelsen com el baró von Løvenskjold
* David Dencik com el doctor Faber
* Rosalinde Mynster com Anna, la cosina de l'Edith

## Referències

* 1 2 «La impaciència del cor». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ «Kysset» (en danès). [Consulta: 5 abril 2024].
# Tres lladres i un lleó

Tres lladres i un lleó (títol original en noruec, Folk og røvere i Kardemomme by) és una pel·lícula d'animació infantil del 2022 dirigida per Rasmus A. Sivertsen. Basada en la novel·la infantil homònima de Thorbjörn Egner de 1955, el guió està escrit per Karsten Fullu i Ingrid Haukelidset. Sol Heilo s'encarrega de la banda sonora que inicialment va ser escrita pel mateix Egner. La pel·lícula és produïda per Qvisten Animation i es va estrenar 25 de desembre de 2022. S'ha doblat al català.
La pel·lícula va ser nominada al premis Amanda de 2023 en les categories de millor pel·lícula infantil i el Premi del públic.

## Referències

* 1 2 «Tres lladres i un lleó». ésAdir. [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ «Filmanmeldelse «Folk og røvere i Kardemomme by»: Fortsatt kos i Kardemomme by». [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «Folk og røvere i Kardemomme by». Arxivat de l'original el 2023-07-17. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «Kardemomme by-gjengen er klar». [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ ««La elva leve» nominert til åtte Amandapriser». [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «Folkets Amanda 2023». [Consulta: 7 agost 2023].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Harold Burt

Harold "Harry" Burt (Buckland, Devon, 6 de maig de 1876 - ?) va ser un tirador anglès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar dues proves del programa de tir. Guanyà la medalla de bronze en la prova de carrabina, 50 metres, mentre en la de carrabina, 25 metres fou novè.

## Referències

* ↑ «Harry Burt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 13 juny 2017].
# Tcharak

El tcharak (en àrab, تشاراك) és un tipus de pastisset oriental molt característic en forma de "croissant", típic de la ciutat d'Alger. Estan fets amb una mena de pasta brisa aromatitzada amb aiguanaf, farcits de massapà i coberts de sucre glas o bé de glasa. En aquest segon cas poden estar decorats amb motius diversos, que poden ser molt sofisticats. També n'hi ha variants amb làmines d'ametlla, amb festucs, amb coco ratllat, etc.
Sembla que la seva forma de mitja lluna simbolitzaria l'Imperi Otomà, i que aquest pastisset seria heretat de la cuina otomana. Aquests pastissets són, amb el mchewek, els dolços estrella d'Alger, però es mengen a tota Algèria i en especial no poden faltar a les festes majors musulmanes.

## Vegeu també

* Gastronomia d'Algèria
* Gastronomia del Marroc
# Pasqual Pérez Choví

Pasqual Pérez Choví (Carlet, 26 de febrer de 1889 - Alginet, 3 de desembre de 1953) va ser un director d'orquestra i compositor valencià.
Va iniciar els seus estudis musicals a l'edat de 7 anys, prenent lliçons de solfeig i clarinet del professor Aguado, director de la Banda Municipal de València. Als 8 anys entrà com a aprenent a la notaria d'Alginet amb el notari titular Joan Barberà. Als 11 anys va començar a tocar en aquesta banda; primer el clarinet en Mi bemoll i després en Si bemoll. A partir de 1920 va continuar els seus estudis amb el mestre Navarro, director de la capella militar de València. A partir de 1923 va dirigir la banda de música de la Societat Artística Musical d'Alginet. Amb aquesta agrupació va guanyar dos segons premis al Certamen Internacional de Bandes de Música Ciutat de València, els anys 1924 i 1925. El 1926 va estrenar en aquest Certamen el pasdoble Pepita Greus, i hi va obtenir el primer premi; el clarinetista i compositor Justiniano Latorre Rubio n'interpretà el solo. L'any 1979 s'inscriu la seua obra en la Biblioteca Musical de Compositors Valencians de l'Excel·lentíssim Ajuntament de València, i també està recopilada en la Societat General d'Autors d'Espanya.
Va ser treballador del Banco Popular Español, i hi arribà a ser oficial primer, segons consta en la plantilla oficial d'1 de gener de 1936.

## Obra

* Pepita Greus, pasdoble (dedicat a la poetessa Ángela Josefa Greus Sáez), 1925
* El colegial, pasdoble.
* Flores de España, pasdoble.

## Referències

* 1 2 Ciscar, José Pascual Pérez Choví, músic i compositor en Alginet, Anecdotari i Personatges 2007, p.166 D.L.: V-2464-2007
* ↑ Levante, El Mercantil Valenciano, HERNÁNDEZ, F.J., Pepita Greus, la del Pasdoble, 08-01-2017
* ↑ Latorre, Carolina; Torres, Vicenç Salvador. Ajuntament d'Alginet. Documental Cinematogràfic Latorre (DVD), 2008.
* ↑ Consell Coordinador d'Aljannat Conversant amb Ismael Latorre 2008, p.19 ISSN 1886-984X
* ↑ Peláez y Serrano: “Historia del Banco Popular de los Previsores del Porvenir, luego Banco Popular Español (1926-2008)”. Contribuciones a la Economía. Setembre de 2008

## Bibliografia

* Ciscar, José Alginet: Anecdotari i Personatges. Article de les pàgines 165 a 174.
* Comes, Salvador. Biografia de Pascual Pérez Choví (p.51 a 64) Aljannat V, Revista d'estudis locals: Monogràfic: Música a Alginet, any 2014. Edita: Ajuntament d'Alginet; ISSN 1886-984X

## Enllaços externs

* (castellà) Història de la Societat Artística Musical d'Alginet Arxivat 2008-09-18 a Wayback Machine.
* Pepita Greus, per la Fairfax Wind Symphony, Virginia
# Ezra Ted Newman

Ezra Theodore (Ted) Newman (Nova York, 17 d'octubre de 1929 - Pittsburgh, 24 de març de 2021) va ser un físic estatunidenc que va treballar a la Universitat de Pittsburgh. Es va doctorar a la Universitat de Syracuse el 1956.

## Biografia

El seu camp d'investigació es refereix a la relativitat general i, més concretament, a la investigació de propietats geomètriques de l'espais-temps. El seu fet més famós es refereix al descobriment de la mètrica que descriu un forat negre giratori amb una càrrega elèctrica. Aquest tipus de forat negre és una generalització dels forats negres no carregats però en rotació, anomenats forats negres de Kerr, descoberts pel matemàtic neozelandès Roy Kerr. Per aquesta raó, la seva generalització s'anomena forat negre de Kerr-Newman, tot i que Newman no és l'únic signant de l'article que els descriu per primera vegada.
Una altra solució exacta està associada al seu nom. Aquest és l'Espai de Taub-NUT, inicialment descobert per Abraham Haskel Taub i posteriorment estudiat amb més detall per Newman, L. Tamburino i TJ Unti, d'aquí el seu curiós nom de Taub-NUT.
També va introduir amb el matemàtic britànic Roger Penrose un formalisme elegant i intel·ligent que permet simplificar els càlculs de quantitats que descriuen la geometria d'un espaitemps en quatre dimensions, anomenat en honor seu el formalisme de Newman-Penrose.

## Referències

* ↑ (anglès) E. T. Newman, R. Couch, K. Chinnapared, A. Exton, A. Prakash, & R. Torrence, Metric of a Rotating, Charged Mass, Journal of Mathematical Physics, 6, 918-919 (1965).
* ↑ (anglès) E. Newman, L. Tamburino, & T. Unti, Empty-Space Generalization of the Schwarzschild Metric, Journal of Mathematical Physics, 4, 915-923 (1963)
* ↑ (anglès) Ezra Ted Newman & Roger Penrose, An Approach to gravitational radiation by a method of spin coefficients, Journal of Mathematical Physics, 3, 566-578 (1962) Voir en ligne (accés restreint) ; Erratum Ibid., 4 998 (1963)
# Dormitory

Dormitory (títol original en turc, Yurt) és una pel·lícula dramàtica de coming-of-age del 2023. Produïda entre Turquia, Alemanya i Fraça, és escrita i dirigida per Nehir Tuna, en el seu debut al llargmetratge. S'ha subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar a la 80a edició del Festival de Cinema de Venècia, a la secció Horitzons. La pel·lícula també es va projectar al Festival Internacional de Cinema de Marràqueix de 2023, on Doğa Karakaş va ser premiat com a millor actor.

## Sinopsi

Obligat a abandonar la comoditat de la llar, l'Ahmet, de 14 anys, és enviat a un internat només per a nois, on ha de sortejar expectatives familiars, obligacions religioses i la infància a la qual s'aferra.

## Repartiment

* Doğa Karakaş com a Ahmet
* Can Bartu Aslan com a Hakan
* Ozan Çelik com a Yakup
* Tansu Biçer com el pare
* Didem Ellialti com la mare

## Producció

Per a la pel·lícula, Nehir Tuna es va basar en la seva pròpia experiència assistint a un internat religiós durant cinc anys. La pel·lícula és una seqüela del seu curtmetratge premiat The Shoes, i és una coproducció de l'empresa turca TN Yapım, l'alemanya Red Balloon Film GmbH i la francesa Ciné-Sud Promotion, amb el suport de la beca del Sundance Institute per a producció i desenvolupament cinematogràfic. El rodatge va tenir lloc a Esmirna, a la regió de l'Egeu, entre 2019 i 2022.

## Rebuda

La pel·lícula va ser descrita com "una sorpresa agradable, que ofereix la història paradoxal d'un adolescent atrapat entre les tensions religioses i explosions de testosterona".

## Referències

* ↑ «Dormitory». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 agost 2024].
* 1 2 «Dormitory: Growing up in turbulent Turkey in the late 1990s» (en anglès). The New Arab, 06-10-2023.
* ↑ ; Croll, Ben; Keslassy, Elsa «'The Mother of All Lies' Wins Top Prize at Marrakech in Historic Night for Moroccan Cinema». Variety, 02-12-2023.
* ↑ «Venice 2023 preview: Screen's guide to the Horizons, Extra titles» (en anglès). , 25-08-2023.
* ↑ «Nehir Tuna's feature debut, Dormitory, enters post-production» (en anglès). , 28-04-2022.
* ↑ «Türkiye'den Venedik Film Festivali'ne katılan 'Yurt' filmi İslam'ı hedef gösterdi LGBT propagandası yaptı | Özel Haberleri» (en turc). , 04-09-2023.
* ↑ «I dolori del giovane Ahmet nel dormitorio dell'islamismo (di ritorno)» (en italià). The Hollywood Reporter Roma, 02-09-2023.
# Quo vadis, Aida?

Quo Vadis, Aida? és una pel·lícula de 2020 dirigida, produïda i escrita per la cineasta bosniana Jasmila Žbanić. Aquesta coproducció internacional va comptar amb la participació de dotze companyies de vuit països diferents: Bòsnia i Herzegovina, Alemanya, França, Àustria, Polònia, Romania, Països Baixos i Noruega. L'estrena va tenir lloc el 3 de setembre de 2020 a la 77a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, festival en el qual va competir pel Lleó d'Or. La pel·lícula també fou nominada als Premis Oscar de 2020 a la categoria de Millor pel·lícula de parla no anglesa. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Argument

L'11 de juliol de 1995, la traductora de l'ONU Aida intenta salvar a la seva família després que l'exèrcit de la República Srpska s'hagi apoderat de la ciutat de Srebrenica, poc abans de la matança. La seva família es troba entre els milers de ciutadans que busquen refugi al campament de l'ONU. Com a coneixedora de l'estat de les negociacions degut a la seva professió, Aida té accés a informació crucial que necessita per a interpretar.

## Palmarès

| Premi | Categoria | Resultat |
| 77a Mostra Internacional de Cinema de Venècia | Lleó d'Or | Nominat |
| Festival Internacional de Cinema d'Antalya | Millor pel·lícula | Guanyador |
| Pel·lícula candidata de Bòsnia i Hercegovina als Premis Oscar de 2020 | millor pel·lícula internacional | Guanyador |
| Premi BAFTA de 2021 | Millor pel·lícula de parla no anglesa | Nominat |
| Premi BAFTA de 2021 | Millor direcció | Nominat |
| Festival de Cinema d'El-Gouna | Millor pel·lícula | Guanyador |
| Premis Independent Spirit | Millor pel·lícula internacional | Guanyador |
| LuxFilmFest 2021 | Grand-Prix | Nominat |
| Festival Internacional de Cinema de Rotterdam | Premi del públic | Guanyador |
| Premis Oscar de 2020 | millor pel·lícula internacional | Nominat |
| Festival Internacional de Cinema de Sofia de 2021 | Millor pel·lícula dels Balcans | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Quo Vadis, Aida? Film by Bosnian Director Jasmila Zbanic on the Venice Biennale». Sarajevo Times, 29-07-2020. [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ Sharf, Zack. «Venice Film Festival 2020 Full Lineup: Luca Guadagnino, Chloe Zhao, Gia Coppola, and More». IndieWire, 28-07-2020. [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ L.K. «Film Jasmile Žbanić o genocidu u Srebrenici nominovan za Oscara!» (en bosnià). Klix.ba, 15-03-2021. [Consulta: 15 març 2021].
* ↑ «Quo Vadis, Aida? - El cinema de La 2 | RTVE Play Catalunya». RTVE Catalunya, 27-02-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Quo vadis, Aida?». Goita què fan, ara!. [Consulta: 27 febrer 2023].
# Cros de muntanya de Can Caralleu

El Cros de muntanya Can Caralleu és l'únic camp a través de muntanya que es fa dins la ciutat de Barcelona. Creat l'any 2001, se celebra cada any a mitjans del mes d'abril i hi participen un màxim de 400 atletes. Els participants han de cobrir un recorregut de 10,5 quilòmetres per un circuit de muntanya que transcorre per l'entorn natural de Can Caralleu i s'endinsa per part de la Serra de Collserola. Amb sortida i arribada a la instal·lació del Centre Esportiu Municipal Can Caralleu, els participants han de recórrer un circuit de terreny irregular, amb obstacles naturals i forts desnivells, passant pel Parc de l'Oreneta, la Carretera de les Aigües, el turó d'en Corts i Puig d'Ossa. La cursa s'adreça a totes les persones majors de 16 anys que habitualment corren i que gaudeixen de les activitats a l'aire lliure, facin o no esport de competició. Hi ha quatre categories: juvenil, sènior, veterà A i veterà B.

## Referències

* ↑ «El Cros de Can Caralleu se consolida como la carrera de montaña de BCN». Sport, 06-04-2014 [Consulta: 30 juliol 2014].
* ↑ Línia Sarria, 10 maig 2011 Més de 320 atletes a Collserola Arxivat 2011-11-09 a Wayback Machine.
* ↑ Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya, 10 març 2010 El Cros de Muntanya de Can Caralleu arriba a la desena edició
* ↑ Web d'Esport Català, 28 abril 2011 El XI cros de muntanya de Can Caralleu torna a penjar el cartell de complert Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* ↑ Atletisme Català, 1 març 2011 Cros de muntanya de Can Caralleu Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Web del Cros de muntanya de Can Caralleu Arxivat 2011-09-04 a Wayback Machine.
# Harira

La harira (àrab: الحريرة, al-ḥarīra; chelja: ⴰⵣⴽⴽⵉⴼ, azkkif o ⴰⵙⴽⴽⵉⴼ, askkif) és la sopa tradicional marroquina. Tradicionalment és present a taula durant el mes del Ramadà (novè mes de l'any i sagrat per a l'islam) a l'hora de sopar per trencar el dejuni de tot el dia. És considerada com a plat únic. Actualment és un sopar casolà bastant habitual a l'hivern. Existeixen a més nombroses versions ja preparades, en pols o ja llesta per a escalfar, que es venen a qualsevol supermercat no només al Marroc sinó també en altres països del Magrib, i a França.
En algunes ciutats, com per exemple Rabat, també és servida a familiars i amics durant celebracions especials com, per exemple, el matí següent a la nit de noces i, en aquest cas, la seva elaboració canvia lleugerament en comparació amb la harira elaborada durant el Ramadà.
La harira es fa amb els següents ingredients però això pot variar depenent de la regió on es cuini:
* farina
* tomàquet natural o concentrat de tomàquet
* llentilles
* cigrons
* ceba
* all
* fideus
* arròs
* ous batuts
* herbes (api, julivert i coriandre)
* espècies (principalment safrà, gingebre, pebre negre, pebre vermell i cúrcuma)
* carn: bou, xai o pollastre
El suc de llimona, la sal i el pebre negre també s'hi poden afegir a gust dels comensals en el moment de servir la harira a taula.
Habitualment se serveix la harira amb ous bullits amanits amb sal i comí, dàtils, figues seques, dolços fets amb mel anomenats chebakia i pans o creps elaborats a casa.

## Vegeu també

* Gastronomia del Marroc