OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Departament de Seguretat Nacional dels Estats Units

El Departament de Seguretat Nacional dels Estats Units (en anglès: United States Department of Homeland Security), abreujat com DHS i comunament dit Seguretat Nacional (Homeland Security), és un ministeri del Govern dels Estats Units amb la responsabilitat de protegir el territori nord-americà d'atacs terroristes i respondre a desastres naturals. El departament es va crear a partir de 24 agències federals ja existents en resposta als atemptats de l'11 de setembre de 2001.
Mentre que el Departament de Defensa s'encarrega d'accions militars, el Departament de Seguretat Nacional treballa en l'esfera civil per protegir els Estats Units dins i fora de les seves fronteres. El seu objectiu és preparar-se, prevenir i respondre a emergències nacionals, especialment el terrorisme. D'acord amb Peter Andreas, expert en geopolítica, la creació del DHS va constituir la reorganització governamental més important dels Estats Units des de la Guerra Freda.
Amb més de 200.000 empleats, Seguretat Nacional és el tercer ministeri més gran del govern federal dels Estats Units per sota del Departament de Defensa i el Departament d'Assumptes dels Veterans. La política del Departament es coordina a la Casa Blanca pel Consell de Seguretat Nacional, amb Frances Townsend com a Assessora de Seguretat Nacional. Altres ministeris amb responsabilitats en la seguretat nacional són el Departament de Salut i Serveis Humans, el Departament de Justícia i el Departament d'Energia. Entre les crítiques al departament es poden citar el suposat balafiament i l'ineficient ús dels seus grans recursos econòmics i la violació de la privadesa i les llibertats civils dels ciutadans nord-americans i estrangers.

## Divisions

* Servei d'Immigració i Control de Duanes dels Estats Units
* Servei de Ciutadania i Immigració dels Estats Units
* Oficina de Duanes i Protecció Fronterera dels Estats Units
* Servei Secret dels Estats Units

## Referències

* ↑ Error en el títol o la url.«».
* ↑ Jelinek, Pauline «Panel: US soil to be cite of catastrophic attack Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.». Associated Press.
* ↑ Error en el títol o la url.«». International Security (Brown University).
* ↑ Dana, Hedgpeth «Congress Says DHS Oversaw $15 Billion in Failed Contracts». The Washington Post, 17-09-2008 [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ {{{títol}}}.
# Dharma-xastra

Dharma-xastra (en sànscrit धर्मशास्त्र; Dharma-śāstra) és un gènere de textos sànscrits relacionats amb el dharma (el deure religiós). Aquest voluminós corpus textual és producte de la tradició bramànica a l'Índia i representa el sistema escolàstic tan elaborat d'aquesta tradició. A causa de la seva sofisticada jurisprudència, els Dharma-xastra van ser molt tinguts en compte pels primers administradors colonials anglesos com a llei d'administració del territori. Des de llavors, ha anat de la mà amb les lleis índies malgrat el fet que el seu contingut té molt més en comú amb la vida religiosa que amb la llei. De fet, la separació entre religió i llei en el Dharma-xastra és completament artificial.
El Dharma-xastra té una gran importància com una de les primeres tradicions hindús, com una font de dret religiós que descriu, en primer lloc la vida de l'ideal de "pare / mare de família" i en segon, com a símbol de la suma de coneixement hindú sobre religió, ètica i lleis.
Es considera que les Lleis de Manu són un dels més antics i importants textos dins d'aquest gènere.

## Contingut

L'autoritat dels Dharma-xastra deriva de la seva referència als Vedes (himnes epicomitològics), encara que són molt pocs els continguts extrets directament dels textos vèdics. Els Dharma-xastra han estat dividits tradicionalment en tres grans temes:
* Atxara: regles dels rituals diaris, cites sobre els cicles de la vida i obligacions per a cadascuna de les castes.
* Vyavahara: procediments per resoldre dubtes sobre el dharma i normativa per a la llei d'acord amb els 18 estàndards de la llei hindú.
* Prayasxitta: expiacions i càstigs per la violació de les regles del dharma.
Un catàleg més descriptiu d'aquests continguts podria ser:
* Fonts del dharma
* Castes
* Ritus del cicle de la vida, principalment sobre el matrimoni
* Períodes de la vida: àixram
* Cinc grans sacrificis: yadya
* Regles per al menjar i l'alimentació
* Generositat: dāna
* Regles per a la renúncia: sanniasa
* Obligacions d'un monarca
* Procediments legals
* 18 lleis fonamentals: viavajara-da
* Tipus de pecats
* Expiacions i penitències
* Karma
* Ritus funeraris ancestrals antieshti i sraddha
* Peregrinacions
* Vots
* Festivals
* Ritus propiciatoris

## Notes

* ↑ Segons P. V. Kane:History of dharma.
# Didó d'Albi

Didó fou bisbe d'Albi, esmentat vers 663/664 pel Trésor de Chronologie; Devic i Vaisette assenyalen que ocupava la seu el quart any del regnat de Khilderic II d'Austràsia (662–675) és a dir el 665/666 quan la vila d'Albi havia patit recentment un gran incendi que havia destruït la biblioteca de l'església i consta que el bisbe va donar orde a un dels sacerdots, de nom Perpeu (Perpetuus) de transcriure una col·lecció de cànons, cosa que el sacerdot va acabar el 25 de juliol del quart any del regnat de Khilderic. Això permet establir també que l'Albigès i segurament els territoris veïns del Velai, Carci i Gavaldà, pertanyien a Austràsia. La primera crònica dels bisbes d'Albi i dels abats de Castres això no obstant, no l'esmenta, si bé també hi manquen altres bisbes.

## Nota

* ↑ D'Achéry, Spicilegium, volum 7, pàgina 336

## Referències

Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Diplogrammus infulatus

Diplogrammus infulatus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical (24 °C-26 °C) i demersal que viu entre 1-20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Madagascar, Maurici, Moçambic i les Seychelles.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1865. On a new family type of fishes related to the blennioids. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 8 (art. 15). 141-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i H. Debelius, 1997. Meerwasser atlas. Mergus Verlag GmbH, Postfach 86, 49302, Melle, Alemanya. 1216 p. 3a edició.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Castell de Hohbarr

El castell de Hohbarr (francès: Haut-Barr; alemany: Burg Hohbarr) és un castell medieval, construït per primera vegada l'any 1100, sobre la ciutat de Saverne, a l'actual departament francès del Bas-Rhin. Va ser construït sobre roca arenisca a 460 m sobre la vall de Zorn i la plana d'Alsàcia. Per això, s'ha anomenat l'ull d'Alsàcia.
En diverses ocasions fou ampliat pels bisbes d'Estrasburg.
La pau de Westfàlia va ordenar la destrucció de diversos castells, inclòs Hohbarr, però després de l'inici de la Guerra de Successió, el 1701, la fortalesa va tornar a ser utilitzada. Va ser abandonat cap al 1770, però la volta va continuar ocupada fins a la Revolució Francesa.
Hohbarr ha estat catalogat com a monument històric pel Ministeri de Cultura francès des de 1874.

## Referències

* ↑ Referència n. IA00055462, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès. Château fort Saint-Nicolas, de la-Sainte-Trinité dit Château du Haut Barr
# Doce lunas de miel

Doce lunas de miel és una pel·lícula hispano-portuguesa de comèdia romàntica dirigida per Ladislao Vajda amb un guió de José Santugini basat en la novel·la homònima de Luisa-María Linares. Es tracta de la primera col·laboració entre Vajda i Santugini, que es repetirà durant molts anys. Fou estrenada al Cine Capitol de Madrid el 20 de gener de 1944.

## Sinopsi

Jaime és un inventor a qui li acaben de rebutjar un projecte per manca de suports. Julieta és una aspirant a actriu sense expectatives de futur. Ambdós es troben a les escales giratòries d'un hotel amb donya Flora, una dona tres cops vídua i milionària excèntrica que vol regalar 40.000 pessetes a dotze parelles que es casin aquell dia. Convençuts per ella, fingeixen ser parella per poder fer realitat els seus projectes. Tres anys després Julieta ha triomfat a Hollywood, on és pretesa pel guionista Harry i el galà Douglas. Torna a Espanya i descobreix que Jaime no ha tingut sort amb el seu invent i treballa de majordom. Donya Flora organitza una trobada de les dotze parelles tres anys després per veure com els ha anat. Ells mantenen la comèdia i hi van.

## Repartiment

* Antonio Casal... Jaime
* Milú... Julieta
* Raúl Cancio... Míster Douglas
* María Brú... Doña Flora
* Ramón Elías ... Harry
* Ana María Campoy ... Kitty

## Premis

Va obtenir el tercer premi als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1944.

## Referències

* ↑ Doce lunas de miel a Cervantes Virtual
* ↑ Santiago Pozo Arenas La industria del cine en España: legislación y aspectos económicos, 1896-1970, p. 56-57, Universitat de Barcelona, 1984
# Dragó rugós

El dragó rugós (Tarentola angustimentalis) és una espècie de sauròpsid (rèptil) de la família dels Phyllodactylidae. És una espècie endèmica de les illes Canàries orientals, trobant-se a Lanzarote, Fuerteventura, Illa de Lobos, Graciosa, Muntanya Clara, Alegranza, Roque de l'Est i Roque de l'Oest. Durant un temps es va anomenarTarentola mauritanica angustimentalis, com a subespècie de la Tarentola mauritanica, però actualment se la considera una espècie diferent.

## Característiques

El seu cos és robust i aixafat. Com la majoria dels dragons la seva pell està recoberta d'inflors, excepte en el centre del dors que presenta una quilla. El seu color és gris clar amb una línia clara longitudinal i amb cinc bandes fosques transversals. L'iris dels seus ulls és daurat o marró. Els mascles mesuren una mitjana de 76,5 mm i les femelles de 64 mm.

## Història natural

Normalment habita sota pedres o en llocs rocosos. Està associat a les zones de matoll, sorrenques o fins i tot a construccions humanes. En general és una espècie abundant, excepte en zones concretes de la seva zona de distribució. S'alimenta d'insectes, principalment artròpodes. A vegades també devora la muda de la seva pell.
Sobre la seva reproducció existeixen dades escasses, encara que no sembla diferent de la d'altres dragons endèmics de Canàries. La posada consta d'un a dos ous, que són enterrats. Realitza diverses posades durant un període de sis a set mesos al primavera i l'estiu, fins a un màxim de tretze posades en captivitat. La temperatura d'incubació també determina el sexe de l'embrió. Així mateix, també en captivitat, aconsegueix uns 17 anys de vida.
Forma part de la dieta d'òlibes i corbs. El torlit comú és un altre depredador de l'espècie, que també és afectada per alguns paràsits, cestodes i nematodes. Generalment es mostren actius de nit, encara que també es poden trobar prenent el sol durant el dia. És una espècie ben adaptada, que malgrat el fet que el seu territori cobreix menys de 5.000 km² el seu hàbitat no està amenaçat.

## Enllaços externs

* Web amb fotos dels geckos de les Illes Canàries

## Referències

* ↑ «Dragó rugós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Peter Uetz i Jakob Hallermann, «Tarentola angustimentalis STEINDACHNER, 1891» (anglès), The Reptile Database, Hamburg, Zoologisches Museum, s.d.
* ↑ Alfredo Salvador, «Perenquén majorero – Tarentola angustimentalis Steindachner, 1891» (castellà), Enciclopedia Virtual de los Vertebrados Españoles (castellà), Museu Nacional de Ciències Naturals, Madrid, 19-02-2007, revisió 29-07-2009 (en català: Enciclopèdia virtual dels vertebrats espanyols)
* ↑ «Tarentola angustimentalis», The IUCN Red List of Threatened Species, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN), 2013.1
# Drusa (botànica)

Les druses són grups de cristalls d'oxalat de calci, silicats o carbonats presents en les plantes. Els cristalls d'oxalat de calci (Ca(COO)₂, CaOx) es troben en les algues, angiospermes i gimnospermes en un total de més de 215 famílies. Aquestes plantes acumulen oxalat en un rang del 3%-80% (w/w) del seu pes sec a través d'un procés de biomineralització en una varietat de formes. Les Araceae tenen nombroses druses, druses multi-cristall i en forma d'agulla: rafidis, que són cristalls de CaOx presents en els teixits. Les drusa també es troben en les fulles i en les escates de Prunus, Roses, Allium, Vitus, Morus i Phaseolus. Les substàncies tòxiques de les druses es creu que són un sistema de prevenció dels herbívors.

## Referències

* ↑ Franceschi VR, Nakata PA (2005) Calcium oxalate in plants: formation and function. Annu Rev Plant Biol. 56:41-71.
* ↑ Zindler-Frank E (1976) Oxalate biosynthesis in relation to photosynthetic pathways and plant productivity: a survey. Z Pflanzenphysiol. 80:1-13.
* ↑ Libert B, Franceschi VR (1987) Oxalate in crop plants. J Agric Food Chem. 35:926-938.
* ↑ McNair JB (1932)The interrelations between substances in plants: essential oils and resins, cyanogen and oxalate. Am J Bot. 19:255-271.
* ↑ Prychid CJ, Jabaily RS, Rudall PJ (2008) Cellular ultrastructure and crystal development in Amorphophallus (Araceae). Ann Bot (Lond). 101(7):983-995.
* ↑ Lersten NR, Horner HT (2006) Crystal macropattern development in Prunus serotina (Rosaceae, Prunoideae) leaves. Ann Bot (Lond). 97(5):723-729.
* ↑ Jáuregui-Zúñiga D, Reyes-Grajeda JP, Sepúlveda-Sánchez JD, Whitaker JR, Moreno A (2003) Crystallochemical characterization of calcium oxalate crystals isolated from seed coats of Phaseolus vulgaris and leaves of Vitis vinifera. J Plant Physiol. 160(3):239-245.
* ↑ Katayama H, Fujibayashi Y, Nagaoka S, Sugimura Y (2007) Cell wall sheath surrounding calcium oxalate crystals in mulberry idioblasts. Protoplasma. 231(3-4):245-248.
Viccionari
# Duopalatinus peruanus

Duopalatinus peruanus és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S., 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lundberg, J.G. i M.W. Littmann, 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Ortega, H. i R.P. Vari, 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
# Hyoscyamus albus

Hyoscyamus albus, és una planta solanàcia.
És planta nativa del nord d'Àfrica i estesa per tota la conca del Mediterrani fins al sud de Rússia i té les mateixes característiques i propietats que el juiquam negre (Hyoscyamus niger). Se'n diferencia sobre tot per les seves flors que són de color groc pàllid però els seus fruits són molt similars (en pixidi) amb nombroses petites llavors.

## Propietats

* És una planta verinosa i planta medicinal amb molts alcaloides, principalment hiosciamina
* A dosis elevades es converteix en narcòtic
* Usat en homeopatia com calmant
* Utilitzat sota control mèdic per tractar els "delírium tremens", epilèpsia, insomni, terrors, bronquitis asmàtica, etc.

## Sinònims

* Hyoscyamus canariensis Ker Gawl.
* Hyoscyamus clusii G.Don
* Hyoscyamus luridus Salisb.
* Hyoscyamus major Mill.
* Hyoscyamus minor Mill.
* Hyoscyamus saguntinus Pau
* Hyoscyamus varians Vis.

## Referències

* ↑ «Hyoscyamus albus». Natural Resources Conservation Service PLANTS Database. USDA.
* ↑ Thomas Meyer: Weißes Bilsenkraut. Datenblatt mit Bestimmungsschlüssel.
* ↑ Ehrentraud Bayer, Karl-Peter Buttler, Xaver Finkenzeller, Jürke Grau: Pflanzen des Mittelmeerraums. Mosaik Verlag GmbH, München 1986.
* ↑ «Factsheet - *Hyoscyamus albus». Flora.sa.gov.au, 13-10-1976. [Consulta: 24 abril 2017].
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Berdonces I Serra, J.L. «[{{{url}}} Hyoscyamus albus]». Gran Enciclopecia de las Plantas Medicinales p. 203-204. Tikal ediciones ISBN 84-305-8496-X.
* ↑ Hyoscyamus albus en The Plant List, vers. 1.1, 2013
# Heliòmetre

L'heliòmetre és un instrument propi per mesurar amb molta exactitud els diàmetres dels astres i particularment els del Sol i de la Lluna.
El savi Bouguer, de l'Acadèmia de les Ciències, va inventar aquest instrument en 1747 el qual es compon de dos objectius d'un focus molt llarg col·locats l'un al costat de l'altre i combinats amb un només ocular. Cal que el tub del ullera tingui una forma cònica i que la superior sigui més gruixuda a causa de l'amplada dels dos objectius que rep: l'extremitat inferior ha d'estar guarnida, com es fa regularment, del seu ocular i d'un micròmetre.

## Altres significats

L'heliòmetre és un sensor de llum diürna que compta amb 8 cèl·lules fotoelèctriques més 1 sensor d'infrarojos. Té com a funció mesurar la intensitat de la llum al llarg del dia i registrar l'angle d'incidència de la llum solar. La informació que proporciona permet l'automatisme de persianes motoritzades en façanes d'edificis i també la regulació de les lluminàries en funció de la quantitat de llum natural que existeixi.

## Referències

* ↑ Diccionari universal de física , tom VI. Mr. Bresson. 1801
# Pierre Georget

Pierre Georget (Châtellerault, 9 d'agost de 1917 - París, 1 d'agost de 1964) va ser un ciclista francès que es dedicà a la pista i que va córrer durant els anys 30 del segle xx.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, en què guanyà dues medalles, una de plata en la prova del quilòmetre contrarellotge, per darrere Arie van Vliet; i una de bronze en tàndem, formant parella amb Georges Maton.
Era fill del també ciclista Léon Georget.

## Palmarès

* 1936
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Berlín en quilòmetre contrarellotge
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Berlín en tàndem
* 1937
** 1r a Copenhaguen, en velocitat

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Pierre Georget». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Nauright, J. Sports around the World: History, Culture, and Practice [4 volumes: History, Culture, and Practice]. ABC-CLIO, 2012, p. 82. ISBN 978-1-59884-301-9.

## Enllaços externs

* Fitxa de Pierre Georget a sitiodeciclismo.net
# Jørgen Bjørnstad

Jørgen Bjørnstad (Oslo, 2 d'abril de 1894 – Oslo, 10 de juliol de 1942) va ser un gimnasta artístic noruec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema lliure del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Jørgen Bjørnstad Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 19 juliol 2017].
# Ernest Vessiot

Ernest Vessiot (Marsella, 8 de març de 1865 - La Bauche, 17 d'octubre de 1952) va ser un matemàtic francès.

## Vida i obra

Vessiot era fill d'un professor d'institut que després va ser inspector general d'ensenyament primari. La seva infància es va desenvolupar, doncs, en un ambient acadèmic. Va estudiar al institut de Marsella (Lycée Thiers) i, a partir de 1884, a l'École Normale Supérieure de París, en la qual es va graduar el 1887.
L'any següent va ser nomenat professor del Lycée Ampère de Lió mentre continuava estudiant pel seu doctorat, que va obtenir el 1892, amb una tesi que estenia els resultats de Galois a les equacions diferencials lineals.
De 1892 a 1897 va ser professor associat a les universitats de Lió i de Tolosa, De 1897 fins a 1910 va ser professor titular de la universitat de Lió. De 1910 fins a la seva jubilació el 1935 va ser professor de la universitat de París. A més, a partir de 1927 va ser director de l'École Normale Supérieure.
Vessiot és recordat per haver estat l'iniciador de la teoria de Picard-Vessiot amb, precisament, la seva tesi doctoral de 1892. L'ingredient essencial d'aquesta teoria és el fet que el grup de Galois de les equacions diferencials ordinàries lineals i homogènies és un grup algebraic; això permet la plena utilització de la teoria de Lie al seu estudi.

## Referències

* 1 2 Charle i Telkès, 1989, p. 259.
* ↑ Acosta i Pérez, 2004, p. 143.
* ↑ Blázquez-Sanz, 2008, p. 89.
* ↑ Charle i Telkès, 1989, p. 260.
* ↑ Pommaret, 1988, p. 3.
* ↑ Bass, Cassidy i Kovacic, 1977, p. xviii.

## Bibliografia

* Acosta, Primitivo Belén; Pérez, Jesús Hernando «Una introducció a la teoría de Galois diferencial» (en castellà). Boletín de Matemàticas, Vol. 11, Num. 2, 2004, pàg. 138-149. ISSN: 0120-0380.
* Bass, Hyman; Cassidy, Phyllis J.; Kovacic, Jerald. Contributions to Algebra (en anglès). Academic Press, 1977. ISBN 0-12-080550-2.
* Blázquez-Sanz, D. «La evolución de la teoría de grupos en las ecuaciones diferenciales» (en castellà). Lecturas Matemáticas, Vol. 29, 2008, pàg. 83-93. ISSN: 0120-1980.
* Charle, Christophe; Telkès, Eva. «Vessiot (Ernest) [note biographique]». A: Les Professeurs de la faculté des sciences de Paris, 1901-1939. Dictionnaire biographique (1901-1939) (en francès). Institut national de recherche pédagogique, 1989, p. 259-261. ISBN 2-7342-0230-X.
* Pommaret, J.F.. Lie Pseudogroups and Mechanics (en anglès). Gordon and Breach Science Publishers, 1988. ISBN 2-88124-213-8.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ernest Vessiot» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Félix, Lucienne. «Vessiot, Ernest». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 10 febrer 2019]. (anglès)