OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cometa C/2014 Q2 (Lovejoy)

C/2014 Q2 o cometa Lovejoy és un cometa de llarg període descobert per Terry Lovejoy el 17 d'agost de 2014, fent servir un telescopi Schmidt-Cassegrain de 0,2 metres. Va ser descobert amb magnitud aparent 15 a la constel·lació del sud Puppis. Aquest és el cinquè cometa descobert per Terry Lovejoy.
Pel desembre de 2014, el cometa augmentava la brillantor fins a la magnitud 7,4, convertint-lo en objectiu de telescopis menuts i binoculars. Des de mitjan desembre, el cometa va esdevenir visible a ull nu per als observadors experimentats i observadors entusiastes de cels foscos. Al voltant del 28−29 de desembre de 2014, el cometa va passar a sols 1/3º del cúmul globular Messier 79. El gener de 2015 va assolir la magnitud entre 4 i 5, i serà un dels cometes més lluents en cels foscos en anys. Cap al 7 de gener de 2015, el cometa va passar a 0,469 AU (70.200.000 km) de la Terra. Creuà l'equador celeste el 9 de gener de 2015 i la seva visibilitat fou millor a l'hemisferi nord. El cometa va assolir el periheli (o màxim apropament al Sol) el 30 de gener de 2015 a una distància d'1,29 ua de l'estrella.
Abans d'entrar a la regió planetària (època 1950), C/2014 Q2 havia tingut un període orbital al voltant de 11.500 anys. Després d'abandonar la regió planetària (època 2050), tenia un període orbital de 8.000 anys.

## Referències

* 1 2 3 «MPEC 2014-Q10 : COMET C/2014 Q2 (LOVEJOY)». IAU Minor Planet Center, 19-08-2014. (CK14Q020)
* 1 2 3 4 5 «MPEC 2014-R69 : Observations and Orbits of Comets». IAU Minor Planet Center, 07-09-2014.
* 1 2 3 4 Horizons output. «Barycentric Osculating Orbital Elements for Comet C/2014 Q2 (Lovejoy)». (solution using the Solar System barycentric coordinates. Select Ephemeris Type:Elements and Center:@0)
* ↑ Yoshida, Seiichi. «Weekly Information about Bright Comets (2014 Dec. 6: South)». aerith.net, 07-12-2014. [Consulta: 9 desembre 2014].
* ↑ Alan MacRobert. «Binocular Comet Lovejoy Heading Our Way». Sky & Telescope, 15-12-2014.
* ↑ Bob King. «C/2014 Q2 Lovejoy – A Binocular Comet in Time for Christmas». Universe Today, 08-12-2014.
* ↑ Seiichi Yoshida. «C/2014 Q2 (Lovejoy)». Seiichi Yoshida's Comet Catalog, 14-09-2014. Arxivat de l'original el 2014-09-15.
* ↑ «JPL Close-Approach Data: C/2014 Q2 (Lovejoy)».
* ↑ «Elements and Ephemeris for C/2014 Q2 (Lovejoy)». Minor Planet Center. Arxivat de l'original el 2014-10-30. [Consulta: 30 desembre 2014]. (CK14Q020)

## Enllaços externs

* Dos possibles corbes de llum (Alexandre Amorim)
* C/2014 Q2 (Lovejoy) imatges (Damian Peach)
# Converses privades

Converses privades (suec: Enskilda samtal, títols internacionals en anglès: Private Confessions i Private Conversations) és una pel·lícula dramàtica sueca de 1996 dirigida per Liv Ullmann i escrita per Ingmar Bergman. Es va presentar a la secció Un Certain Regard del Festival de Cannes de 1997. La pel·lícula ve de la versió televisiva i pot considerar-se la continuació de Les millors intencions. Amb el mateix títol (i sobre el mateix argument) Bergman també va publicat un llibre. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

La pel·lícula està dividida en cinc parts. Narra els esdeveniments d'un decenni (a partir del 1924) dels pares de Bergman (la mare Karin en la pel·lícula es diu Anna, el pare Erik, Henrik). La protagonista és Anna que, amb 36 anys, traeix el marit amb Tomas, un jove estudiant de teologia. Explica al pastor Jacob aquesta seva relació i la fredor de les relacions amb el marit. Jacob l'aconsella posar en pau la seva consciència, interrompent la relació amb Tomas, clarificant la situació amb el marit contant-li la veritat. En segueix una dramàtica conversa de la parella

## Repartiment

* Pernilla August – Anna
* Max von Sydow – Jacob
* Samuel Fröler – Henrik
* Anita Björk – Karin Åkerblom
* Vibeke Falk – Ms. Nylander,
* Thomas Hanzon – Tomas Egerman
* Kristina Adolphson – Maria
* Gunnel Fred – Märta Gärdsjö
* Hans Alfredson – Bishop Agrell
* Bengt Schött – Stille, verger

## Referències

* 1 2 «Converses privades». esadir.cat.
* ↑ «Festival de Cannes: Private Confessions». festival-cannes.com. [Consulta: 26 setembre 2009].
* ↑ «Private Confessions» (en anglès). sensrsofcinema.
# DP del Lleó b

DP del Lleó b és un planeta extrasolar que orbita l'estrella DP del Lleó, localitzat aproximadament a 1.304 anys llum, en la constel·lació del Lleó. Aquest planeta té almenys unes 6,28 vegades la massa de Júpiter i triga 23,8 anys a completar el seu període orbital, amb un semieix major de 8,6 ua. Aquest planeta orbita dos estels, una nana blanca i una nana vermella. Va ser descobert el 16 de desembre de 2009.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ «Detection of a giant extrasolar planet orbiting the eclipsing polar DP Leo». Letters of the Astrophysical Journal, 1, 16-12-2009, pàg. L66-L68. DOI: 10.1088/2041-8205/708/1/L66.
* 1 2 Stefan Dreizler «The giant planet orbiting the cataclysmic binary DP Leonis» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 21-12-2010, pàg. A53. DOI: 10.1051/0004-6361/201015942.
* ↑ Stefan Dreizler «The giant planet orbiting the cataclysmic binary DP Leonis» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 21-12-2010, pàg. A53. DOI: 10.1051/0004-6361/201015942.
* ↑ Stefan Dreizler «The giant planet orbiting the cataclysmic binary DP Leonis» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 21-12-2010, pàg. A53. DOI: 10.1051/0004-6361/201015942.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Planet DP Leo (AB) b» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ Qian, S.B. «DETECTION OF A GIANT EXTRASOLAR PLANET ORBITING THE ECLIPSING POLAR DP LEO». The Astrophysical Journal, 708, 1, 2009, pàg. L66-L68. Arxivat de l'original el 2020-04-17. Bibcode: 2010ApJ...708L..66Q. DOI: 10.1088/2041-8205/708/1/L66 [Consulta: 17 setembre 2013]. Arxivat 2020-04-17 a Wayback Machine.
Coordenades: 11$^h$ 17$^m$ 16$^s$; +17° 57′ 41″
# Delta de l'Altar

Delta de l'Altar (δ Arae) és una estrella de la constel·lació de l'Altar. És una estrella blava-blanca del tipus B nana de la seqüència principal amb una magnitud aparent de 3,60. Està a uns 187 anys llum de la Terra. Té una companya òptica de la dotzena magnitud designada δ Arae B, que està a 47,4 segons d'arc de la primera.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two dimentional spectral types for the HD stars, Vol. 1. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1975.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
# Eta d'Àries

Eta d'Àries (η Arietis) és una estrella de la constel·lació d'Àries.
Eta d'Àries és una nana de la seqüència principal blanca del tipus F de la magnitud aparent +5,23. Està aproximadament a 98,3 anys llum de la Terra.

## Referències

* ↑ Olin J. Eggen «Space-velocity vectors for 3483 stars with proper motion and radial velocity». Royal Observatory Bulletin, 1962, pàg. 79.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Harold F. Levison «The USNO-B Catalog» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 2-2003, pàg. 984–993. DOI: 10.1086/345888.
* 1 2 3 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Schuyler D. Van Dyk. Pàgina: -1. Llengua del terme, de l'obra o del nom: rus. Data de publicació: juny 2003.
* ↑ Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* 1 2 «Lithium abundance patterns of late-F stars: an in-depth analysis of the lithium desert» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 12-06-2018, pàg. 55–55. DOI: 10.1051/0004-6361/201732209.
* ↑ «Abundances in the Local Region II: F, G, and K Dwarfs and Subgiants». Astronomical Journal, 1, 21-12-2016. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/21.
* ↑ Caroline Soubiran «Gaia Data Release 2. The catalogue of radial velocity standard stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832795.
* ↑ Carlos Allende Prieto «The SEGUE Stellar Parameter Pipeline. V. Estimation of Alpha-element Abundance Ratios from Low-resolution SDSS/SEGUE Stellar Spectra». Astronomical Journal, 3, 08-02-2011, pàg. 90. DOI: 10.1088/0004-6256/141/3/90.

## Enllaços externs

* SIMBAD
* Aladin previewer
# Eta de l'Ossa Menor

Eta de l'Ossa Menor (η Ursae Minoris) és un estel a la constel·lació de l'Ossa Menor. De magnitud aparent +4,95, s'hi troba a 97 anys llum del sistema solar. Se l'anomena de vegades Anwar al Farkadain, d'origen àrab, significa «el més brillant dels dos vedells», en contraposició a Alifa al Farkadain, «el més tènue dels dos vedells», denominació que rep l'estel ζ Ursae Minoris. Curiosament Alifa al Farkadain és més brillant que Anwar al Farkadain. Aquesta última és també coneguda pel nom d'Alasco.
Anwar al Farkadain és una estrella nana blanc-groga de tipus espectral F5V —no gaire diferent del Sol— encara que més calent que ell, amb una temperatura de 6.400 k. La seva lluminositat, equivalent a 7,4 sols, és major del que caldria esperar per a un estel del seu tipus espectral i temperatura, cosa per la qual hom pensa que està propera a convertir-se en una subgegant, és a dir, un estel que ha finalitzat la combustió de l'hidrogen. Amb un diàmetre dues vegades major que el del Sol, la seva massa s'estima al voltant de 1,4 masses solars.
A diferència del Sol, la velocitat de rotació del qual és de 2 km/s, Anwar al Farkaidan té una velocitat de rotació molt major, d'almenys 76 km/s, emprant menys de 1,4 dies a completar una volta, temps molt menor que el període de rotació solar d'aproximadament 27 dies.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 5 6 7 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Harold F. Levison «The USNO-B Catalog» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 2-2003, pàg. 984–993. DOI: 10.1086/345888.
* 1 2 3 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Schuyler D. Van Dyk. Pàgina: -1. Llengua del terme, de l'obra o del nom: rus. Data de publicació: juny 2003.
* 1 2 3 «Abundances in the Local Region II: F, G, and K Dwarfs and Subgiants». Astronomical Journal, 1, 21-12-2016. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/21.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «Abundances in the Local Region II: F, G, and K Dwarfs and Subgiants». Astronomical Journal, 1, 21-12-2016. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/21.
* 1 2 «NLTT 42585 - High proper-motion Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ Constellations: Ursa Minor 'The Little Bear' (BBC)
* 1 2 «Anwar al Farkadain» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 27 desembre 2020].
# Flamarada de raigs gamma suaus

Una flamarada de raigs gamma suau (en anglès soft gamma repeater o SGR) és un objecte astronòmic que emet grans ràfegues de raigs gamma i X a intervals irregulars. Es conjectura que són un tipus de magnetar o, alternativament, estrelles de neutrons amb discos fòssils al voltant.
El 5 de març de 1979 es va observar un potent esclat de raigs gamma. Ja que tot un seguit de receptors en diferents llocs del sistema solar van veure l'explosió en moments lleugerament diferents, es va poder determinar seva direcció, i es va demostrar que s'originen a partir de prop d'una romanent de supernova en el Gran Núvol de Magalhães.

## Referències

* 1 2 Duncan, Robert C. «The March 5th Event». Magnetars', Soft Gamma Repeaters & Very Strong Magnetic Fields. University of Texas at Austin, 01-05-1998. Arxivat de l'original el 2007-06-11. [Consulta: 2 març 2009].
* 1 2 Dooling, Dave. «"Magnetar" discovery solves 19-year-old mystery». NASA, 20-05-1998. Arxivat de l'original el 11 de març 2009. [Consulta: 2 març 2009].

## Enllaços externs

* Duncan, Robert C. «'Magnetars', Soft Gamma Repeaters & Very Strong Magnetic Fields». Arxivat de l'original el 2007-06-11. [Consulta: 23 febrer 2014].
* NRAO, Cosmic Flasher Reveals All! Arxivat 2011-07-20 at Archive.is
* H. Heintzmann, Happy birthday, Magnetars, March 5, 1999. Arxivat de febrer 27, 2012, a Wayback Machine.
# GO d'Andròmeda

GO d'Andròmeda (GO Andromedae) és un estel variable en la constel·lació d'Andròmeda. De magnitud aparent mitjana +6,13, s'hi troba a 296 anys llum de distància del Sistema Solar.
GO d'Andròmeda és un estel blanc de la seqüència principal de tipus espectral A0p, on la «p» indica que és un estel peculiar, en el sentit que el seu contingut superficial en metalls és anòmal. És un estel amb línies febles d'heli i amb línies fortes de crom, estronci i europi. Té una temperatura efectiva de 9.977 K i una lluminositat 32 vegades major que la lluminositat solar. Amb una massa de 2,29 masses solars, la seva edat s'estima en només 182 milions d'anys. El seu radi és 2,6 vegades més gran que el del Sol i gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació projectada de 42 km/s.
GO d'Andròmeda està catalogada com una variable Alpha² Canum Venaticorum la lluentor de la qual oscil·la 0,03 magnituds al llarg d'un període de 2,156 dies. Alioth (ε Ursae Majoris) és la més brillant d'aquesta classe de variables.

## Referències

* ↑ «The Relation between Rotational Velocities and Spectral Peculiarities among A-Type Stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 7-1995, pàg. 135–172. DOI: 10.1086/192182.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Oleg Kochukhov «Interferometry of chemically peculiar stars: theoretical predictions versus modern observing facilities» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 23-07-2014, pàg. 1629–1642. DOI: 10.1093/MNRAS/STU1259.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «Towards a fundamental calibration of stellar parameters of A, F, G, K dwarfs and giants» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 11-1998, pàg. 858–871.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.
* 1 2 GO Andromedae (SIMBAD)
* ↑ Bychkov, V. D.; Bychkova, L. V.; Madej, J. «Catalogue of averaged stellar effective magnetic fields. I. Chemically peculiar A and B type stars». Astronomy and Astrophysics, 407, 2003. pp. 631-642.
* ↑ Kochukhov, O.; Bagnulo, S. «Evolutionary state of magnetic chemically peculiar stars». Astronomy and Astrophysics, 450, 2, 2006. pp. 763-775.
* ↑ GO Andromedae (CADARS)
* ↑ Royer, F.; Grenier, S.; Baylac, M.-O.; Gómez, A. E.; Zorec, J. «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i». Astronomy and Astrophysics, 393, 2002. pp. 897-911.
* ↑ GO Andromedae (General Catalogue of Variable Stars)
# Gamma2 de l'Escaire

Gamma² de l'Escaire (γ² Normae) és un estel a la constel·lació de l'Escaire. Al costat de Gamma1 Normae (γ1 Nor) comparteixen la denominació de Bayer Gamma, encara que són estels totalment independents. Gamma² Normae es troba a 128 anys llum de distància de la Terra, mentre que Gamma1 Normae està unes onze vegades més allunyada, a 1440 anys llum. Gamma² Normae, amb magnitud aparent +4,01, és l'estel més brillant de la constel·lació.
Gamma² de l'Escaire és una geganta groga de tipus espectral G8III i 4735 K de temperatura. Brilla amb una lluminositat equivalent a 45 sols, té un diàmetre 10 vegades major que el del Sol i una massa entre 2 i 2,5 vegades la massa solar. La seva edat està compresa entre 600 i 1400 milions d'anys, en funció del que hagi avançat en la seva evolució. La seva velocitat de rotació projectada és de 12 km/s, implicant un període de rotació igual o inferior a 41 dies.
Una estrella de magnitud +10 —catalogada com a companya binària de Gamma² de l'Escaire— sembla no estar unida a ella de forma gravitacional, essent només un estel situat en la mateixa línia de visió. La separació visual entre ambdues estrelles era de 25 segons d'arc l'any 1834 mentre que l'any 1959 havia augmentat a 45 segons d'arc.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 pc--The Southern Sample» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 02-06-2006, pàg. 161–170. DOI: 10.1086/504637.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Vardan Adibekyan «CORALIE radial-velocity search for companions around evolved stars (CASCADES). I. Sample definition and first results: Three new planets orbiting giant stars». Astronomy and Astrophysics, 1-2022. DOI: 10.1051/0004-6361/202040078.
* ↑ Afirmat a: Gaia DR3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 13 juny 2022.
* ↑ Stéphane Udry «Determination of the spectroscopic stellar parameters for 257 field giant stars» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 3, 09-03-2015, pàg. 2749–2765. DOI: 10.1093/MNRAS/STV189.
* ↑ Gamma2 Normae (SIMBAD)
* 1 2 Jim Kaler. «GAMMA-2 NOR» (en anglès). [Consulta: 17 març 2021].
# Gamma de la Sageta

Gamma de la Sageta (γ Sagittae) és l'estel més brillant de la constel·lació de la Sageta. Situada en la punta de la mateixa, la seva magnitud aparent és +3,51. S'hi troba a 274 anys llum del sistema solar.
Gamma Sagittae és una geganta vermella de tipus espectral M0III (de vegades classificada com de tipus K) unes 640 vegades més lluminosa que el Sol. El seu radi, calculat a partir de la mesura del seu diàmetre angular per interferometría (6,18 mil·lisegons d'arc), és 55 vegades més gran que el radi solar, o el que és el mateix, 0,26 ua. Té una temperatura superficial de 4000 K. Amb una massa unes 2,5 vegades major que la massa solar, s'estima que la seva edat és de 750 milions d'anys, molt inferior als 4600 milions d'anys del nostre Sol. A diferència d'aquest últim, va començar la seva vida sent una estrella blanc-blavosa de tipus B9, abans de convertir-se en l'estel gegant que veiem en l'actualitat. Ara és lleugerament variable, en no gaire temps es convertirà en una estrella variable Mira i finalitzarà la seva vida com un nan blanc.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Eva Grebel «SP_Ace: a new code to derive stellar parameters and elemental abundances» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 11-02-2016, pàg. 2–2. DOI: 10.1051/0004-6361/201526758.
* ↑ David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ Eduard Masana «OCCASO – IV. Radial velocities and open cluster kinematics». Astronomy and Astrophysics, 25-01-2022, pàg. A14. DOI: 10.1051/0004-6361/202141832.
* ↑ Eva Grebel «SP_Ace: a new code to derive stellar parameters and elemental abundances» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 11-02-2016, pàg. 2–2. DOI: 10.1051/0004-6361/201526758.
* ↑ Gamma Sagittae (SIMBAD)
* ↑ Gamma Sagittae (Stars, Jim Kaler)
# Gamma del Taure

Gamma del Taure (γ Tauri) és un estel múltiple de la constel·lació del Taure. El seu nom tradicional, que desgina actualment al component principal, és Prima Hyadum, i al·ludeix al cúmul de les Híades, del que forma part, i en llatí significa «Primera Híade». També rep el nom Ambrosia o Ambrosie (Αμβροσιη en grec), una de les germanes Híades. La seva magnitud aparent és +3,65.
Gamma del Taure és una gegant taronja de tipus espectral K0III amb una temperatura efectiva de 4970 K. Brilla amb una lluminositat equivalent a 79 sols i el seu radi és 12 vegades més gran que el radi solar. És una de les quatre gegants taronges de les Híades, al costat de Ain (ε Tauri), Delta1 del Taure (δ¹ Tauri) i θ¹ Tauri. La seva velocitat de rotació és tan lenta que és difícil mesurar-la amb exactitud —la xifra varia segons autors—, encara que el seu període de rotació pot aproximar-se als 150 dies. No obstant això, l'estel presenta una capa exterior magnèticament activa (possiblement una corona), cosa que és sorprenent, ja que l'existència d'un camp magnètic en un estel fred requereix una velocitat de rotació molt major.
Com unes altres gegants de les Híades, Gamma del Taure presenta una metal·licitat —mesura com el contingut de ferro en relació al d'hidrogen— superior al Sol en un 25%. Es troba a 154 anys llum del sistema solar.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ URL de la referència: https://arxiv.org/abs/0810.2238.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ URL de la referència: https://arxiv.org/abs/astro-ph/0608160.
* 1 2 3 4 «Spectroscopic Parameters and atmosphEric ChemIstriEs of Stars (SPECIES) I. Code description and dwarf stars catalogue» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 7-2018, pàg. 76–76. DOI: 10.1051/0004-6361/201731533.
* ↑ Caroline Soubiran «Gaia Data Release 2. The catalogue of radial velocity standard stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832795.
* ↑ «Gamma Tauri» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 13 desembre 2020].
* 1 2 «Hyadum I» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 13 desembre 2020].