OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Procoptodon

Procoptodon és un gènere extint de cangurs prehistòrics que visqueren entre al Plistocè. Se n'han trobat restes fòssils a Austràlia. Les espècies d'aquest grup abastaven un ampli espectre de mides, des de P. gilli, que era l'estenurí més petit, fins a P. goliah, que superava els 225 kg.

## Referències

* ↑ Carlton, 2019, «Procoptodon».

## Bibliografia

* Carlton, R. L. A Concise Dictionary of Paleontology (en anglès). 2a edició. Springer, 2019. ISBN 978-3-030-25586-2.
# Beta del Peix Volador

Beta del Peix Volador (β Volantis) és un estel en la constel·lació de Volans, el peix volador. És la més brillant de la seva constel·lació amb magnitud aparent +3,77, per davant de γ Volantis. Es troba a 108 anys llum de distància del Sistema Solar.
Beta del Peix Volador és una gegant taronja de tipus espectral K2III o K1III amb una temperatura superficial de 4540 K. La seva lluminositat és 41 vegades major que la del Sol i el seu radi és 13 vegades major que el radi solar, característiques molt semblants a les de Wazn (β Columbae) o δ Muscae; ζ Volantis, en aquesta mateixa constel·lació, és un estel similar, encara que una mica menys freda. Beta Volantis està classificada com un possible estrella variable, rebent la denominació SV ZI 707.
La observació de Beta del Peix Volador amb el satèl·lit d'infrarojos WIRE ha permès estimar la seva massa, utilitzant mètodes astrosísmicos, en 1,62 masses solars; en principi, l'estimació de la massa d'estels gegants és més precisa amb aquesta metodologia que amb l'emprada tradicionalment, basada en la situació de l'estel en el diagrama de Hertzsprung-Russell.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 pc--The Southern Sample» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 02-06-2006, pàg. 161–170. DOI: 10.1086/504637.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Spectroscopic investigation of cool giants and the authenticity of their reported microwave emission» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 3, 1r juny 1992, pàg. 535–544. DOI: 10.1093/MNRAS/256.3.535.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ Joss Bland-Hawthorn «The Sixth Data Release of the Radial Velocity Experiment (RAVE). II. Stellar Atmospheric Parameters, Chemical Abundances, and Distances». Astronomical Journal, 2, 2020. DOI: 10.3847/1538-3881/AB9AB8.
* ↑ «Lithium in red giant stars: Constraining non-standard mixing with large surveys in the Gaia era». Astronomy and Astrophysics, 1-2020. DOI: 10.1051/0004-6361/201936360.
* 1 2 Beta Volantis (SIMBAD)
* ↑ Beta Volantis Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* ↑ Stello, D.; Bruntt, H.; Preston, H.; Buzasi, D. «Oscillating K Giants with the WIRE Satellite: Determination of Their Asteroseismic Masses». The Astrophysical Journal Letters, 674, 1, 2008. pp. L53-L56.
# Cal Monetes

Cal Monetes és un edifici del municipi de Sant Pere de Riudebitlles (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici fou bastit a principis del segle xx.

## Descripció

Cal Monetes és un edifici entre mitgeres situat al peu de la carretera que va des de Sant Sadurní a enllaçar amb la d'Igualada a Sitges. Consta de planta baixa. La façana presenta una composició simètrica
l'element més remarcable és el coronament, format per tres arcs rebaixat motllurats, que oculta la coberta a dues vessants. Són també interessants la utilització de la ceràmica vidriada i el treball de les reixes de les finestres. El conjunt de l'edifici presenta les característiques del llenguatge noucentista.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Monetes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Kim Woo-jin

Kim Woo-jin (coreà: 김우진) (Chungcheongbuk-do, Corea del Sud, 20 de juny de 1992) és un arquer sud-coreà, especialitzat en el Tir amb arc. Ha participat en 3 Olimpíades, guanyant 5 medalles d'or. És l'únic arquer que ha aconseguit guanyar 5 ors olímpics en les diferents proves. A més, ha guanyat 11 medalles (9 d'or) en els Campionats del Món i 4 medalles (3 d'or) en els Jocs Asiàtics.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2016 | Rio de Janeiro | 2a ronda | Individual |
| 2016 | Rio de Janeiro | 1 | Equips masculí |
| 2020 | Tòquio | 6a posició | Individual |
| 2020 | Tòquio | 1 | Equips masculí |
| 2024 | París | 1 | Individual |
| 2024 | París | 1 | Equips masculí |
| 2024 | París | 1 | Equips mixt |
| Campionat del Món ||||
| 2011 | Torí | 1 | Individual |
| 2011 | Torí | 1 | Equips masculí |
| 2015 | Copenhaguen | 1 | Individual |
| 2015 | Copenhaguen | 1 | Equips masculí |
| 2017 | Ciutat de Mèxic | 8a posició | Individual |
| 2017 | Ciutat de Mèxic | 3 | Equips masculí |
| 2019 | 's-Hertogenbosch | 1/8 final | Individual |
| 2019 | 's-Hertogenbosch | 3 | Equips mixt |
| 2021 | Yankton | 1 | Individual |
| 2021 | Yankton | 1 | Equips masculí |
| 2021 | Yankton | 1 | Equips mixt |
| 2023 | Berlín | 1/8 final | Individual |
| 2023 | Berlín | 1 | Equips masculí |
| 2023 | Berlín | 1 | Equips mixt |
| Jocs Asiàtics ||||
| 2010 | Canton | 1 | Individual |
| 2010 | Canton | 1 | Individual |
| 2018 | Jakarta | 1 | Individual |
| 2018 | Jakarta | 2 | Equips masculí |
| 2018 | Jakarta | 1/4 finsl | Equips mixt |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). World Archery. [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ «Perfil oficial olímpic» (en anglès). Olympics. [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ «Kim woojin becomes greatest archery Olympian of all time with five gold medals» (en anglès). World Archery, 04-08-2024.
# Francisco de Borja Agirretxu Barreiro

Borja Agirretxu (Getxo, 25 d'agost de 1968) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Format al planter de l'Athletic Club, a la 86/87 puja al filial, on romandrà quatre anys sent titular. El seu bon paper possibilita el salt al primer equip a la 89/90, en la qual jugarà 19 partits amb l'Athletic a primera divisió.
Després de jugar tan sols quatre partits amb el Reial Valladolid, a l'estiu de 1991 fitxa pel Celta de Vigo. Eixe mateix any els viguesos ascenderien a primera divisió. Agirretxu va ser un dels símbols de la defensa gallega en els sis anys que hi va romandre a Balaídos, si bé només va ser titular indiscutible les dues primeres campanyes, per signar després campanyes més irregulars, al voltant de la vintena de partits a cadascuna.
La temporada 97/98 deixa el Celta i marxa a la SD Compostela. Eixe any només juga 11 partits i els compostelans baixen a Segona. En la categoria d'argent, el basc va disputar 32 partits abans de penjar les botes al final de la temporada 98/99. Sis anys després, va tornar als terrenys de joc a les files del modest Leioa, tot militant dos anys a la divisió d'honor biscaïna.
Agirretxu va saltar a la primera plana el 1997 després de detectar-se-li un presumpte dopatge per nandrolona en un partit contra el Valladolid, i fou sancionat sis mesos.

## Enllaços externs

* Agirretxu, l'últim cas de dopatge
# CP de la Popa

La CP de la Popa o Nova de la Popa 1942 és el nom que els astrònoms li van donar a la nova apareguda a la constel·lació de la Popa (Puppis), l'any 1942. A partir d'un estel de magnitud 17, va aconseguir una magnitud aparent de 0.3, sent aquesta la lluentor intrínseca més alta de qualsevol nova del segle xx, podent-se veure a ull nu.
Es va reduir en tres magnituds en un interval de 6,5 dies, un dels descensos més pronunciats mai notats per una nova. Aproximadament 14 anys després, es va detectar la closca expulsada per l'esdeveniment nova, cosa que va permetre calcular la distància. El 2000, aquesta distància es va revisar a 3.720 anys llum (1.140 parsecs) després de corregir els possibles errors. La nau espacial Gaia va mesurar la paral·laxi de l'estel i va precisar una distància de 815 parsecs.
L'esclat de nova pot explicar-se per una nana blanca que acumula matèria d'un company; molt probablement un estel de seqüència principal de baixa massa. Aquest sistema binari proper té un període orbital de 1,47 hores, que és un dels períodes més curts de la nova clàssica coneguda. Inusualment, la nana blanca pot tenir un camp magnètic. Altres propietats del sistema segueixen sent incertes, encara que les observacions de l'emissió de rajos X del sistema suggereixen que la nana blanca té una massa de més d'1.1 vegades la massa del Sol.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ «Vitesses radiales. Catalogue WEB: Wilson Evans Batten. Radial velocities: The Wilson-Evans-Batten catalogue». Astronomy and Astrophysics, 12-1995, pàg. 269–280.
* ↑ «V1500 Cyg (Nova Cygni 1975)». AAVSO. [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ Orio, M.; Mukai, K.; Bianchini, A.; de Martino, D. «New X-Ray Observations of the Old Nova CP Puppis and of the More Recent Nova V351 Puppis». The Astrophysical Journal, 690, 2, 1-2009, p. 1753–1763. DOI: 10.1088/0004-637X/690/2/1753.
* ↑ Schaefer, Bradley E. «The distances to Novae as seen by Gaia». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 481, 3, 2018, pàg. 3033–3051. arXiv: 1809.00180. Bibcode: 2018MNRAS.481.3033S. DOI: 10.1093/mnras/sty2388.
* ↑ Orio, M.; Mukai, K.; Bianchini, A.; de Martino, D. «New X-Ray Observations of the Old Nova CP Puppis and of the More Recent Nova V351 Puppis». The Astrophysical Journal, 690, 2, 1-2009, p. 1753–1763. DOI: 10.1088/0004-637X/690/2/1753.
# Sinagoga Meir Taweig

La Sinagoga Meir Taweig és l'única sinagoga segueix activa en la ciutat de Bagdad, la capital del país asiàtic de l'Iraq. En l'actualitat, un petit grup de jueus s'ocupa del temple. Aquesta sinagoga està situada en el districte d'Al-Bataween en l'est de Bagdad. La congregació pertany al moviment del judaisme ortodox. L'edifici fou construït en 1942.

## Referències

* ↑ http://www.npr.org/news/specials/iraq2003/raz_030522.html
# Lotte Friis

Lotte Friis (n. 9 de febrer de 1988) és una nedadora danesa de Hørsholm bronze olímpica i or mundial. Posseeix el rècord europeu en 1500m lliures en piscina llarga.

## Biografia

Lotte Friis va néixer el 9 de febrer de 1988 Hørsholm, Dinamarca. Es va graduar a l'escola de Marie Kruse l'any 2008. El seu primer club va ser el Sigma Allerød, però va canviar el 2011 per Herlev Svømning, on va signar el seu primer contracte com a professional entrenant diàriament al centre nacional de formació danesa. Després dels Jocs Olímpics de 2012 es va traslladar a Niça on entrenà a l'Olympic Nice Natation. Des del setembre de 2013, entrena al North Baltimore Aquatic Club (NBAC) als EUA per preparar-se per als Jocs Olímpics a Rio 2016.
L'any 2009 va ser guardonada amb el premi com a millor esportista danesa de l'any.

## Rècords

Actualment posseeix, en piscina llarga, un rècord europeu i 4 rècords nacionals; i en piscina curta posseeix 4 rècords nacionals Actualitzat l'11/06/2015

### Piscina llarga

| Event | Marca | Campionat | Data | Rècord |
| 400m lliures | 4:03.98 | Londres 2012 | 29 de juliol de 2012 | NR |
| 800m lliures | 15:38.88 | Roma 2009 | 1 d'agost de 2009 | NR |
| 1500m lliures | 15:38.88 | Barcelona 2013 | 30 de juliol de 2013 | EU |
| 4x100 m lliures | 3:37.45 | Londres 2012 | 28 de juliol de 2012 | NR |
| 4x200 m lliures | 7:55.56 | Barcelona 2013 | 30 de juliol de 2009 | NR |

### Piscina curta

| Event | Marca | Campionat | Data | Rècord |
| 400m lliures | 3:58.02 | Szczecin 2011 | 10 de desembre de 2011 | NR |
| 800m lliures | 8:04.61 | Copa del món de la FINA 2009 | 14 de novembre de 2009 | NR |
| 1500m lliures | 15:28.65 | Campionat de clubs de Dinamarca | 28 de novembre de 2009 | NR |
| 4x200 m lliures | 7:47.04 | Istanbul 2012 | 12 de desembre de 2012 | NR |

## Referències

* ↑ «Lotte Friis har genfundet lykken i Nice». Arxivat de l'original el 2014-02-26. [Consulta: 8 desembre 2014].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 11 juny 2015].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-12-14. [Consulta: 11 juny 2015].
# Henry Antchouet

Henry Arnaud Antchouet Rebienot (Libreville, 2 d'agost de 1979) és un futbolista gabonés, que ocupa la posició de davanter.

## Carrera

Comença la seua trajectòria professional al club local del FC 105 Libreville. Després de passar pel Camerun, dona el salt a Europa al fitxar pel modest Leixões SC portugués. Les seues bones actuacions li possibiliten passar a un conjunt de la màxima categoria lusa, com és el C.F. Os Belenenses. Posteriorment, milita a la competició espanyola amb el Deportivo Alavés, però els pocs mesos retorna a Portugal, recalant al Vitória de Guimarães
Després d'una cessió a l'Aràbia Saudi, s'uneix al Larissa FC grec el gener de 2007, amb qui guanya la Copa de Grècia del 2007. Al juny del 2007 és sancionat amb dos anys per donar positiu per cocaïna en un test anti-dopatge.
Retorna als terrenys de joc a l'agost del 2009, fitxant de nou per un club portugués, en aquest cas, pel GD Estoril-Praia.

## Selecció

Ha estat internacional amb el Gabon en 46 ocasions, tot marcant 15 gols. Hi va participar en la Copa d'Àfrica del 2000.

## Referències

* ↑ Kanu leads the way; BBC Sport, 9 octubre 2002
* ↑ Parker injury numbs Newcastle; UEFA.com, 4 gener 2006
* ↑ Antchouet banned for doping; BBC Sport, 15 juny 2007
# Sideritis

Sideritis és un gènere de plantes mediterrànies, asiàtiques i macaronèsiques denominades comunament rabet de gat pertanyent a la família de les labiades.
Es troba abundantment als matollars secs mediterranis. Popularment s'ha usat com a desinfectant i amb altres usos medicinals, també per a fer herbero.
A casa nostra podem trobar una bona diversitat d'espècies, moltes d'elles endèmiques, que a més es poden hibridar entre elles: S. angustifolia, S. tragoriganum, S. hirsuta, S. incana, S. romana, S. leucantha, S. chamaedryfolia, S. montana, S. spinulosa, S. pungens, S. edetana, S. murgetana, S. javalambrensis, S. glauca, etc.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Carlos Linneo i publicat a Species Plantarum 2: 574. 1753. L'espècie tipus és: Sideritis hirsuta L.

## Referències

* ↑ Ramón Morales: Sideritis L. In: {{{1}}}
* ↑ ISBN 9783854741879
* ↑ J. B. Peris, G. Stübing, R. Figuerola: An outline revision of the subsection Gymnocarpae Font Quer of the genus Sideritis L. (Lamiaceae) in the western part of the Mediterranean region. In: Botanical Journal of the Linnean Society. Band 103, Nr. 1, 1989, S. 1–37, DOI:10.1111/j.1095-8339.1990.tb00172.x
* ↑ Arthur Huber-Morath: Sideritis. In Plantilla:BibISBN
* ↑ Flora of Israel online, abgerufen 31. August 2008.
* ↑ Pedro L. Pérez de Paz, Lourdes Negrín Sosa: Revisión taxonómica de Sideritis L. subgénero Marrubiastrum (Moench) Mend.-Heuer (endemismo macaronésico). In: Phanerogamarum Monographiae Band 20, 1992, S. 1–327.
* ↑ «Sideritis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 5 febrer 2015].
# Setge de Lilibèon

El setge de Lilibèon (250-241 aC) va ser una batalla de la Primera Guerra Púnica que va enfrontar a un exèrcit consular romà dirigit per Gai Atili Règul Serrà i Luci Manli Vulsó Llong contra un exèrcit cartaginès sota el comandament del general Himilcó. La batalla va donar lloc a una retirada romana del lloc després de la destrucció de la seva flota a batalla de Drèpana.

## Desenvolupament

Animats per la seva victòria a Panorm, un gran exèrcit comandat pels cònsols de l'any, Publi Claudi Pulcre i Luci Juni Pul·lus, es va moure contra Lilibèon, la principal base cartaginesa a Sicília. Els romans varen assetjar la ciutat, i la seva flota de 200 vaixells, reconstruïda feia poc, va blocar el port. La defensa de la ciutat anà a càrrec d'Himilcó, i el seu subcomandant Hanníbal, fill d'Hanníbal Giscó.
Al començament del blocatge, els cartaginesos enviaren cinquanta quinquerems, comandats per Hanníbal, company d'Adhèrbal, davant les illes Eguses, que es troben a 15-40 km a l'oest de Sicília. Quan va haver-hi un fort vent de l'oest, van navegar cap a Lilibèon abans que els romans tinguessin temps de reaccionar, i van desembarcar reforços i una gran quantitat de subministraments. Gràcies al fet que van sortir de nit, van poder evadir-los i rescatar la cavalleria cartaginesa. Els romans van segellar l'accés terrestre a Lilibèon amb campaments i murs de terra i fusta, encara que també van fer repetits assajos de blocar l'entrada del port amb una forta barricada de fusta que, a causa de les condicions de la mar, no van reeixir. La guarnició cartaginesa es va mantenir proveïda per corredors de blocatge, quinquerems lleugers i maniobrables amb tripulacions altament capacitats i pràctics experimentats. Entre d'altres, es destacà el comandant Hanníbal el Rodi, que fou finalment capturat pels romans.
Després de nou anys de setge i de les derrotes a Drèpana i Fincíada (249 aC), els romans alçaren el setge. Posteriorment, però, la victòria romana a les illes Eguses forçà els cartaginesos a signar el Tractat de Lutaci, pel qual els cartaginesos abandonaven les seves aspiracions sobre Sicília.

## Referències

* ↑ Miles, 2010, p. 190.
* ↑ Goldsworthy, 2006, p. 117.
* ↑ Bagnall, 1999, p. 85.
* ↑ Bagnall, 1999, p. 84-86.
* ↑ Goldsworthy, 2006, p. 117-118.

## Bibliografia
### Fonts primàries

* Polibi. The Histories. Traducció: W. R. Paton. Harvard University Press, 1922-1927 (The Loeb Classical Library).
* Diodor de Sicília. The Library of History. Traducció: C. H. Oldfather. Harvard University Press (The Loeb Classical Library).

### Fonts secundàries

* Bagnall, N. The Punic Wars: Rome, Carthage and the Struggle for the Mediterranean. Pimlico, 1999. ISBN 978-0-7126-6608-4.
* Freeman. The History of Sicily. Oxford University Press, 1894.
* Goldsworthy, A. The Fall of Carthage: The Punic Wars 265-146 BC. Phoenix, 2006. ISBN 978-0-304-36642-2.
* Miles, R. Carthage Must be Destroyed. Allen Lane, 2010. ISBN 9780713997934.
* Morrison, J. S. Greek and Roman Oared Warships, 399-30 B.C.. Oxbow Books, 1996.
* Walbank, F. W. A Historical Commentary on Polybius. Oxford University Press, 1957.
# Josep Maria Bayarri i Hurtado

Josep Maria Bayarri i Hurtado (València, 1886-1970) fou un escriptor, escultor i poeta valencià. Va nàixer el 5 de novembre de 1886 a la ciutat de València i hi va morir el 1970.
Va escriure diversos pamflets polítics, entre ells Els cavallers de Vinatea (1928) i El perill català (1931), on ataca al valencianisme polític procatalanista.
Va estudiar en l'Escola de Belles Arts de Sant Carles. Durant tota a seua vida compaginà un doble vessant artístic, inclinat alhora per la poesia i per l'escultura. Després de la Guerra Civil espanyola, ajudà a restaurar i rehabilitar moltes imatges de Crist destruïdes durant el conflicte bèl·lic.

## Tasca literària

Començà escrivint en castellà els seus primers versos. Durant els primers anys de la seua dedicació literària va llegir alguns poemes de tema social i obrer, acords amb la seua ideologia. Més tard fundà el setmanari Foc i flama, que també va dirigir. Des d'aquesta revista participà en l'organització de la "Festa dels poetes valencians a la Patrona" i de la "Festa de la quintilla valenciana", aquesta darrera celebrada en el paranimf de la Universitat de València.
Com a poeta, guanyà l'accèssit a la Flor Natural i la Viola d'Or en els Jocs Florals de 1913. També va ser l'iniciador de l'Agrupació Pro Poesia Valenciana, des de la qual va encetar el 1915 la publicació d'una col·lecció anomenada "Poetes valencians contemporanis", en la qual participaren diversos poetes de la seva generació com Josep Aguirre i Matiol, Josep Maria Puig i Torralva, Francesc Badenes i Dalmau o Lluís Cebrian i Mezquita. Precisament dins d'aquesta col·lecció literària publicà els seus llibres "Precs de pau" i "Llaus lírics", els dos trets a la llum el 1915.
Cal destacar, per acabar, la seua participació en la fundació de les revistes de poesia El Vers Valencià (1934) i Ribalta (1939).

## Tasca filològica

En diverses etapes de la seva vida literària va proposar unes normes ortogràfiques per al valencià basades en la fonètica apitxada del valencià central, que no es van popularitzar.

## Obres

* Precs de pau (1915)
* Llaus lírics (1915)
* Roger de Flor (1925)
* Foc i flama (1928)
* Els cavallers de Vinatea (1928)
* El perill catalá (1931).
* Apolitisasió dels valensians
* Romanser de Lourdes
* Escarotanereides (1954)
* Monoleqs i dialeqs
* Alfavetisasió dels valensians (1966)
* Bayarri autovïográfiq (1966)
* Versos Profans. En omenatxe a Ruven Dario en son Sentenari Natal 1867-1967 (1967)
* Istoria de la Esqultura Valensiana (1969)
* La qinteta epdomadaria (1970)

## Referències

* ↑ «Josep Maria Bayarri i Hurtado». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ BAYARRI, Josep Maria. Introducció biogràfica a "Llaus lírics". València: Agrupació Pro Poesia Valenciana, 1915.
# Batalló del Principat

El Batalló del Principat fou un batalló de tropes regulars catalanes que va lluitar en la Guerra dels Segadors, aixecat d'acord amb l'usatge princeps namque.
Pocs dies després de la victòria de Barcelona, el 14 de febrer, arribava l'ajuda de l'exèrcit francès de terra de Philippe de La Mothe-Houdancourt i l'armada de Jean Armand de Maillé-Brézé, el 1642 es forma el Batalló del Principat d'exèrcit regular que lluitarà amb l'exèrcit francès, amb de 5.000 soldats d'infanteria, composta per 4 terços de 1.250 homes en 10 companyies de 125 homes cadascuna dirigits per Josep Sacosta, i 500 de cavalleria en 8 companyies comandats per Josep d'Ardena, que es paguen amb l'impost del batalló.
| « | "Forma Cataluña batallón de cinco mill ynfantes y quinientos cavallos (...) montados y amonicionados. Formóse para este efecto, en veinte y cinco de febrero de mill y seiscientos y quarenta y dos [?], una junta en la Diputación (...). Presidía en ella don Miguel de Torralla, con asistencia de los diputados de Cataluña, y un conseller de Barcelona. Nombróse por gobernador d'este batallón don Joseph Sacosta, y por gobernador de la cavallería a don Joseph d'Ardena(...)" . | » |
| — Francesc P. de Panno |||
El 1652 amb la caiguda de Barcelona el Batalló desapareix, però tot indica que el regiment de cavalleria de Ardena és el successor immediat de la cavalleria del Batalló.
El 1655 les autoritats franceses reconstituïren el Batalló amb uns efectius més reduïts de només dos regiments. Aquest any i el següent hi ha constància de la seva intervenció en diverses operacions. De totes maneres, havent nomenat oficials francesos i no catalans com a comandaments de la tropa, la recluta va ser molt escassa. El 1656 amb la contracció de les zones de recluta sota control de la monarquia francesa, les referències al Batalló desapareixen.

## Referències

* ↑ Antoni Passola i Tejedor, Oligarquía, municipio y corona en la Lleida de los Austrias
* ↑ Sans i Travé, Josep Maria. Dietaris de la Generalitat de Catalunya: Anys 1644 a 1656. Generalitat de Catalunya, 2000, p. 680. ISBN 8439350589.
* ↑ Millàs i Castellví, Carles. «Una aplicació de la fiscalitat en la Guerra dels Segadors: el tribut del batalló al Papiol i a Sant Andreu de la Barca». A: Materials n.9. Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat, 2003, p.85-96 [Consulta: 16 juliol 2011]. Arxivat 2015-10-24 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Riart, Francesc; Hernàndez, Francesc Xavier. Soldats, guerrers i combatents dels Països Catalans. Barcelona: Rafael Dalmau Editor, 2014. ISBN 978-84-232-0788-6.