OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Forests baixes del nord-est del Congo

Els boscos de terres baixes del nord-est del Congo formen una ecoregió terrestre definida pel Fons Mundial per a la Natura (WWF), que pertany al bioma de Boscs humits tropicals i subtropicals de fulla ampla de l'ecozona afrotropical. Ocupa la part nord-est de la República Democràtica del Congo i s'estén sobre el sud de la República Centreafricana, formant un triangle delimitat al nord per la transició a la sabana, a l'est per la vall del Rift i a l'oest i el sud pel riu Congo i els seus afluents.
La regió té un elevat nivell d'endemisme animal i vegetal i forma part de la llista Global 200 de WWF sota el nom de "Boscos humits a la conca del nord-est del Congo".

## Fauna

Molts mamífers es consideren endèmics o gairebé endèmics de l'ecoregió, com l'ocapi, la geneta gegant o el cercopitec de cara de mussol. Aquests boscos són també la llar de la principal població de goril·la de les planes oriental. Dins de l'avifauna, el cucut de ventre blanc, el teixidor de coll daurat (Ploceus aureonucha) i el paó del Congo no es troben en cap altre lloc del planeta.

## Dades de biodiversitat

Forests baixes del nord-est del Congo :
| Tipus d'espècie | Nombre d'espècies |
| Vegetal | 3600 |
| Ocells | 554 |
| Mamífers | 201 |
| Escatosos | 186 |
| Endèmiques | 10 |

## Dades sobre l'estat de conservació

Forests baixes del nord-est del Congo :
| Ítem | Valor |
| Estatus | Ecoregió amenaçada |
| Àrees protegides | 12,4 % |
| Nivell d'antropització | 14.5 % |
| Nombre d'espècies amenaçades | 36 |

## Àrees amb qualificació i protecció legal

* Reserva de fauna dels Ocapis (Forest d'Ituri).
* Parc Nacional de la Maiko (El parc es divideix en tres sectors, segons l'estat al qual pertany: Kivu del Nord, Província Oriental i Maniema).
* Parc Nacional de Kahuzi-Biega. Dividit en dues zones, una d'elles pertany a l'ecoregió de les forests baixes del Congo i l'altra a la falla Albertina del Gran Rift.

## Referències

* ↑ G. Kier, J. Mutke, E. Dinerstein, T. H. Ricketts, W. Küper, H. Kreft et W. Barthlott «Global patterns of plant diversity and floristic knowledge» (en anglès). Journal of Biogeography, 32, 2005, pàg. 1107–1116. DOI: 10.1111/j.1365-2699.2005.01272.x.
* 1 2 3 4 5 «WildFinder: Online database of species distributions» (zip -arxiu descarregable-) (en anglès). WWF, gener 2006-(migrat a base dades 31-8-2012). [Consulta: 6 maig 2019].
* 1 2 3 J. M. Hoekstra, J. L. Molnar, M. Jennings, C. Revenga, M. D. Spalding, T. M. Boucher, J. C. Robertson, T. J. Heibel et K. Ellison (en anglès) The Atlas of Global Conservation : Changes, Challenges, and Opportunities to Make a Difference. University of California Press, 2010.
* ↑ «World Heritage Site-Kahuzi-Biega National Park» (en anglès). World Heritage Site. [Consulta: 6 maig 2019].
# Marivona

Marivona és una cantant d'origen bretó i cultura francesa, però arrelada a la Catalunya del Nord.
Començà a cantar en català l'any 1979, i interpretà composicions de caràcter feminista inspirades en la manera de fer d'Anne Sylvestre. Publicà un llibre-MC (Si fossis) i, el 1982, un LP (Son la dona dolça) de molt poca difusió.
Intentà meritòriament reinterpretar el cançoner popular en una línia creativa, però abandonà la Nova Cançó a la meitat dels anys vuitanta.

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 189.

## Enllaços externs

* Article sobre la Nova Cançó a la Catalunya del Nord fent esment de Marivona. (català)
* Article sobre la implicació de Marivona amb les escoles de La Bressola de la Catalunya del Nord. (català)
# Matilde (esposa de Dagobert II)

Matilde o Mectilda. fou la suposada esposa de Dagobert II i la mare de 4 princeses merovíngies: Adela de Pfalzel, Irmina, Rotilda i Ragnetruda.
La Vita Arbogasti, datada al segle x, afirme que el rei Dagobert II es va casar amb una dama saxona anomenada Mactildis abans del seu retorn d'Anglaterra, la qual seria mare d'un fill anomenat Sigebert (Sigebert IV), d'Adela de Pfalzel, d'Irmina, de Rotilda i de Ragnetruda. Aquest testimoniatge està tanmateix subjecte a caució sobre la base del seu caràcter tardà i es podria explicar sigui per una confusió amb Nantildis, esposa de Dagobert I, sigui per una al·lusió a l'emperadriu Matilde de Saxònia, dona de l'emperador Otó I del Sacre Imperi Romanogermànic, contemporani de l'autor de la Vita Arbogasti.
Quant a les filles, si Rotilda no pot ser identificat a cap persona coneguda, Adela, Irmina i Ragentruda són persones reals. És el seu vincle amb els merovingis el que és en dubte.

## Notes

* ↑ A la novel·la de Gilbert Mercier Les Estrelles de Sion.

## Referències

Wikipèdia en francès, article "Falsos merovingis"
Viccionari
# Maurice Tabard

Maurice Tabard (Lió, 12 de juliol de 1897 - Niça, 23 de febrer de 1984) va ser un fotògraf francès.
Va començar a estudiar per a músic però no va tenir èxit. Amb disset anys el seu pare el va matricular a l'Institut de Fotografia de Nova York i va començar a treballar en aquesta ciutat. Després de la mort del seu pare el 1922, va ensenyar alguns retrats al fotògraf Backrach que treballava a la Cinquena Avinguda i li va proporcionar accés a una clientela selecta. Posteriorment es va convertir en fotògraf oficial del president Calvin Coolidge.
Va tornar a París i es va dedicar a la fotografia de moda col·laborant amb revistes com Le Jardin des Modes, Vu, Vogue i L'Art Vivant. En aquests anys va conèixer a Magritte i el 1931 va realitzar la seva fotografia més coneguda, que es titula "Composition (surimpression)", considerada un exemple de treball surrealista. El 1933 va realitzar la seva primera exposició i per aquesta època va conèixer a Brassaï, André Kertész i Man Ray. La seva obra es trobava influenciada per la Nova Visió i utilitzava recursos com la solarització, el fotograma o la sobreimpressió.
El 1934 va estar treballant en el rodatge de la pel·lícula L'Atalante de Jean Vigo al costat de Roger Parry. El 1938 va participar en l'exposició «Photography 1839-1937» al Museu d'Art Modern de Nova York. Poc després va dirigir l'estudi fotogràfic de la revista Marie Claire. Després de la segona guerra mundial va tornar als Estats Units i va treballar per Harper's Bazaar i Vogue, també va impartir classes de fotografia a la universitat d'Hudson. Es va retirar el 1966.
Va morir a Niça el 23 de febrer de 1984.

## Referències

* ↑ Sougez, M. L.; Pérez Gallardo, H.. Diccionario de historia de la fotografía (en castellà). Madrid: Ediciones Cátedra, 2003. ISBN 84-376-2038-4.
* ↑ Castellanos, P. (1999) Diccionario histórico de la fotografía (en castellà). Ediciones Istmo. p. 215. ISBN 84-7090-325-X.
* ↑ Photofile; Christian Bouqueret (Introducció) (2008) Surrealist photography (en anglès). Londres. Thames & Hudson. pp. 31 i portada. ISBN 978-0-500-41092-9.
* ↑ UPI (27 de febrer de 1984).«Obituries. Maurice Tabard Dies in Paris; French Fashion Photographer» (en anglès). The New York Times. Consultat el 5 de desembre de 2018.

## Enllaços externs

* Anàlisi de la fotografia titulada "Composition (surimpression)" Arxivat 2017-12-09 a Wayback Machine.
# Metahomaloptera longicauda

Metahomaloptera longicauda és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Jinsha (la Xina).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Chang H.-W., 1944. Notes of the fishes of western Szechwan and eastern Sikang. Sinensia v. 15 (núms. 1-6). 27-60.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Yang, J., Chen, X.-Y. & Yang, J.-X., 2007. A new species of Metahomaloptera (Teleostei: Balitoridae) from China. Zootaxa, 1526: 63–68.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Tatiana Iembàkhtova

Tatiana Iembàkhtova (rus: Татья́на Степа́новна Емба́хтова) (17 de gener de 1956) va ser una jugadora d'hoquei sobre herba soviètica que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Tatyana Yembakhtova Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 18 juliol 2019].
# Miguel Primo de Rivera y Sáenz de Heredia

Miguel Primo de Rivera y Sáenz de Heredia (Madrid, 11 de juliol de 1904 - 8 de maig de 1964) fou un polític i advocat espanyol, ministre de Franco, germà de José Antonio Primo de Rivera i II duc de Primo de Rivera i IV marquès d'Estella.

## Biografia

Va ser llicenciat en Dret per la Universitat Central de Madrid, però s'inscrivint-se en el Col·legi d'advocats de Cadis. En 1930 va acompanyar al seu pare, el general Primo de Rivera quan es va exiliar en París fins que es va produir la seva defunció. Va tornar a Espanya, on va col·laborar amb el seu germà José Antonio en les eleccions de 1933 i aquest mateix any va ingressar per primera vegada a la presó, a conseqüència d'un acte de propaganda a Puerto Real. En 1934 va ser nomenat cap de la primera línia de Falange Española a la província de Cadis, comptant amb el carnet número u de Jerez de la Frontera. Es va implicar en els actes del partit en la seva demarcació i fora d'ella durant la campanya electoral del 1936, sent poc després detingut, ingressant a la presó de Conca. Traslladat a Madrid l'1 de maig, va sofrir captivitat amb el seu germà José Antonio i altres falangistes. Tots dos van ser traslladats el 5 de juny a Alacant, acompanyant al seu germà fins a la seva execució.
Va ser condemnat a cadena perpètua, fins que a l'abril de 1938 va ser canviat pel capità Miaja, fill del general republicà, que es trobava retingut en el camp de concentració de Miranda de Ebro.
En acabar la Guerra Civil va ser nomenat conseller nacional i membre de la Junta Política. Posteriorment va ser designat governador civil i cap provincial del Moviment de Madrid, càrrec en el qual va romandre fins al 20 de maig de 1941, quan va ser nomenat ministre d'Agricultura, càrrec que va ocupar fins al 22 de juny de 1945
En 1947 va ser nomenat alcalde de Jerez de la Frontera, càrrec que va ocupar fins al 18 de juny de 1948. El 14 de febrer de 1951 el Govern anglès li va donar el placet com a ambaixador al Regne Unit, labor que va estar realitzant fins al seu cessament el 5 de febrer de 1958.
Estava en possessió de la Gran Creu del Mèrit Agrícola, Gran Creu del Mèrit Naval, Gran Creu del Mèrit Militar amb distintiu blanc, Gran Creu de Carles III i la Gran Creu de la Medahuia.
El 24 de març de 1933 va casar amb Margarita de Larios i Fernández de Villavicencio, filla de Pablo de Larios y Sánchez de la Peña i de Josefa Fernández de Villavicencio y Crooke, I marquesa de Marzales separats i insuccessos.

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ Hemeroteca. Diario de Burgos 9/5/1964 Tomo III, página 452
* ↑ Paul Preston,El gran manipulador. La mentira cotidiana de Franco, 2008, p.87.
# Gisela Weiß

Gisela Weiß (Česká Kamenice, 16 d'octubre de 1943), coneguda també pel seu nom de casada Gisela Engelhardt, és una nedadora alemanya, especialista en estil lliure, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on disputà dues proves del programa de natació. Guanyà la medalla de bronze en la prova dels 4x100 metres lliures, formant equip amb Christel Steffin, Heidi Pechstein i Ursula Brunner, mentre en els 400 metres lliures quedà eliminada en semifinals.
Entre 1959 i 1961 guanyà set campionats nacionals de la República Democràtica Alemanya, un en els 400 metres lliures i sis en les proves de relleus, tres en estil lliure i tres en estils amb el seu club, el SC DHfK Leipzig.
Un cop retirada, el 1963, va estudiar medicina. El 1964 es va casar amb Karl-Heinz Engelhardt, campió alemany de natació. Després de graduar-se, va treballar com a metgessa, primer en una escola de Leipzig i després de la reunificació alemanya en una clínica de rehabilitació.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Gisela Weiß». [Consulta: 24 juny 2021].
* ↑ «Schwimmen - Deutsche Meisterschaften - Mannschaft». [Consulta: 24 juny 2021].
* ↑ «Schwimmen - Deutsche Meisterschaften - Mannschaft». [Consulta: 24 juny 2021].
* ↑ Volker Kluge (2009) Lexikon Sportler in der DDR. Verlag Neues Leben, Berlin, ISBN 978-3-355-01759-6
# Milloradors del pa

Es denominen milloradors del pa aquells additius afegits a la farina i l'aigua que procuren millorar les qualitats físiques, d'elaboració, propietats organolèptiques finals i de conservació del pa. S'estan emprant des de mitjans del segle xx. Solen comercialitzar sota l'aspecte de mescles de components químics que s'aboquen a la massa com un additiu alimentari. Avui dia es comercialitzen en diferents formes, alguns d'ells estan especialitzats en un procés específic (milloradors de la massa, de l'escorça, etc.).

## Classificació

* Fermentació - Els midons que hi ha a la farina resulten difícils de ser processats pels llevats en la fermentació, és per aquesta raó per la qual s'afegeixen enzims com la lipasa, l'amilasa per tal de poder assolir cadenes de polisacàrids de baixa longitud (més processables pels llevats): disacàrids. La proteasa que actua directament sobre el gluten i permet una major retenció de gas CO $_2$ procedent de la fermentació. El que condueix a millorar l'estructura de la molla. El clorur d'amoni té propietats similars.
* Antioxidants - Els antioxidants s'afegeixen per tal de mantenir les propietats del pa el més estables possibles, un dels més polèmics emprats són el hidroxibutilanisol (BHA) i el hidroxibutiltoluè (BHT).
* Propietats mecàniques de la massa - En aquests casos sol afegir àcid ascòrbic. El bromat de potassi i els hidroclorurs.
* Conservants - alguns additius tenen la propietat de conservar durant més temps les propietats del pa, d'aquesta manera es fa ús d'hidrocols,

## Salut

El seu ús ha estat envoltat des dels seus començaments de serioses preocupacions sobre la salut tant dels forners, com dels usuaris finals: els consumidors. En els treballadors del pa s'ha pogut detectar que en alguns casos l'asma així com la rinitis es pot haver produït com una sensibilització als al·lergènics.

## Vegeu també

* Química dels aliments

## Referències

* ↑ H. -J. Suh, "Estimated daily Intakes of butylated hydroxyanisole (BHA), butylated hydroxytoluene (BHT) and tert-butyl hydroquinone (TBHQ) antioxidants in Korea", Food Additives & Contaminants : Part A, Volum 22:12 de desembre de 2005, pages 1176 - 1188
* ↑ Wei Dong, "Effects of Certain Breadmaking Oxidants and Reducing Agents on Dough Rheological Properties", Cereal Chem 72 (l) :58-64, 1995
* ↑ J Melville, HT Shattock, (1938), "The action of ascorbic acid es a bread improver", Cereal Chem
* ↑ A. Guarda (2003), "Different hydrocolloids es bread improvers and antistaling agents", Food Hydrocolloids, Volume 18, Issue 2, March 2004, Pages 241-247
* ↑ T. A. Smith and J. Patton, (1999), "Health surveillance in Milling, Baking and other food manufacturing operation-five years 'experience", Occupational Medicine 1999; 49:147-153
* ↑ T. A. Smith and K. P. S. Lumley (1996), "Work-Related Asthma in a Population Exposed to Grain, Flour and Other Ingredient Dusts", Occupational Medicine 1996; 46:37-40
# Mimosina

La mimosina, leucenol o β-3-hydroxi-4 piridona és un alcaloide. És un aminoàcid lliure no proteïnogen. Té caràcter tòxic. Químicament és similar a la tirosina. Va ser descobert originàriament en la planta Mimosa pudica, també la contenen alguns altres membres del gènere Mimosa i en el gènere relacionat Leucaena.

## Efectes biològics

La mimosina atura la divisió cel·lular en la seva darrera fase inhibint la iniciació de la replicació de l'ADN. En els animals remugants, la mimosina es degrada a 3,4- i 2,3-dihidroxipiridona (3,4- i 2,3-DHP).

## Notes

* ↑ T. Krude Exp. Cell Res. Volume 247, Issue 1, 1999, Pages 148-159
# Mina (unitat)

La mina (també dita mna, en grec μνᾶ) era una unitat antiga amb diverses equivalències segons el tipus de mina. La mina, com el sicle, era també una unitat monetària; en l'antiga Grècia era igual a 100 dracmes. La paraula grega mna estava manllevada de les llengües semítiques; així en hebreu es deia māneh, en arameu mĕnē, en siríac manyā, en ugarític mn, i en accadi manū.
Com totes les unitats de pes de l'antiguitat, la mina es feia servir per pesar metalls preciosos, particularment or i argent i les mines utilitzades per a aquest ús concret no tenien el mateix valor que les utilitzades per a pesar matèries comunes.
Des del principi de la civilització Sumèria la mina era una unitat de pes. Al principi no s'havien introduït encara ni talents ni sicles. Els babilonis feien servir per als seus càlculs el sistema sexagesimal. En temps d'Ur-Nammu, la mina tenia un valor d'1/60 talents com també de 60 sicles. El valor de la mina s'ha calculat com d'1,25 lliures o 0,571 kilograms per mina (18.358 unces troy).
Hi ha proves evidents que a Ugarit la mina era equivalent a 50 sicles. El profeta Ezequiel es refereix a una mina equivalent a 60 sicles. Jesucrist va explicar la paràbola de les 10 mines recollida en l'Evangeli de Lluc 19:11-27.
En el període accadi, 2 mines eren igual a 1 sila d'aigua (cf. clepsidra, rellotge d'aigua).

## Valors de la mina segons Haeberlin

| Unitat | Pes teòric | Relacions | Notes |
| Mina Comuna | 491,175g | 1/2 mina pesada |
| Mina Pesada | 982,35g | 2 mines comunes | (exactament 3 lliures romanes de pes) |
| Mina del Rei Lleugera | 504,82g | 37/36 de mina comuna 1/2 mina del Rei pesada |
| Mina del Rei Pesada | 1009,64g | 2 mines del Rei lleugeres 37/36 de mina pesada |

### Mina d'or

A Babilònia una Mina d'Or pesava 50 sicles i no 60. Una mina comuna d'or pesava 409,31 grams (5/6 d'una mina comuna), una Mina Pesada d'Or pesava en canvi 818,625 grams (5/6 d'una mina pesada) or pesava: Un talent d'or constava de 60 mines d'or.

## Imatges

* Mina de Quios.
* Mina d'Antíoc IV Epifanes.
* Mina d'Antíoc de Síria.

## Referències

* ↑ «www.spiritrestoration.org». Arxivat de l'original el 2011-01-23. [Consulta: 3 juny 2010]. Calculation of weight by number of shekels.
* ↑ «Money». Jewish Encyclopedia
* ↑ Tenney, Merril ed., The Zondervan Pictorial Encyclopedia of the Bible, vol. 5, "Weights and Measures," Grand Rapids, MI: Zondervan, 1976.
* ↑ Ezequiel 45:12
* ↑ http://www.snible.org/coins/hn/intro.html
Viccionari
# Miquel Madorell i Rius

Miquel Madorell i Rius (l'Hospitalet de Llobregat, 1869 - Barcelona, 2 de febrer de 1936) fou un arquitecte, titulat el 19 de setembre de 1891. Va ser president de l'Associació d'Arquitectes (1922-1925), i membre de l'Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona el 1926.
Es va casar amb Jaquelina Mir i Ràfols, nascuda a Sant Sadurní d'Anoia (1875-1968).

## Obres

A Barcelona:
* Teatre Tívoli (carrer Casp amb Ausiàs March)
* Banc Hispanoamericà del carrer de Fontanella (1912), amb el qual va obtenir una menció honorífica al concurs anual d'edificis artístics de 1912.
* Casa Tomás Vendrell (1900), carrer de Sants, 149
* Fábrica Bayer (1916), carrer Viladomat, 275
* Xalet d'Araceli Fabra del carrer de Muntaner (1916), amb el qual va guanyar el concurs anual d'edificis artístics.
* Casa Santurce Pau Ubarri (carrer València 293)
* Casa Maria Mollevà (1899; carrer de Sants 135)
* Casa Edmon Bebié (1923, reforma)
* L'antic Xalet dels Vidal Cuadras actualment escola de parvulari del Dolors Monserdà-Santapau (Passeig Santa Eulàlia).
A Sant Sadurní d'Anoia, com a arquitecte municipal:
* Escoles de la Plaça Nova (1904)
* La casa de Ca la Maria Sàbat al Raval (1904)
* Monument a Marc Mir i Capella a la Plaça de l'Ajuntament (1905).
A Tiana va projectar Can Xipell (1916).
A Palma (Mallorca), amb un estil eclèctic proper a Domènech i Estapà, va fer el Cercle Mallorquí junt Pasqual Sanz i Lluís Callú, obra per la que fou premiat el 1899. Des del 1913 va dirigir la institució.
Té també obres a Arenys de Munt.

## Referències

* ↑ «Esquela de defunció». La Vanguardia, 07-02-1936, pàg. 2.
* ↑ «Llista de Arquitectos Españoles» (en castellà). Anuario Arquitectos de Cataluña, 1900, pàg. 307 [Consulta: 8 setembre 2013].
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 129. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ Recull de cases modernistes
* ↑ Anuari de Asociación de arquitectos de Cataluña-1914, pàg. 29.
* ↑ El poder de la palabra
* ↑ El poder de la palabra
* ↑ El poder de la palabra
* ↑ El poder de la palabra
* ↑ Sant Sadurní mil nou-cents set
# Miquel Çalopa

Miquel Çalopa va ser rector de la universitat de l'Estudi General de Barcelona

## Biografia

Miquel Çalopa va néixer al segle XVI a Vallvidrera (Barcelona). Va obtenir el grau de batxiller en Arts el 26 de març de 1558 i el de Mestre en Arts el 29 de març del mateix any. Va ser nomenat rector de la Universitat de l'Estudi General de Barcelona, càrrec que va exercir entre l'1 d'agost de 1558 i el 31 de juliol de 1559. Va morir al segle xvi.

## Referències

* 1 2 Fernández Luzón, Antonio. «Apéndice II: Grados Concedidos por el estudio de Medicina y Artes (1538-1559)», La Universidad de Barcelona en el siglo XVI [tesi doctoral dirigida per Ricardo García Cárcel]. Bellatera: Departament d'Història Moderna i Contemporània, 2003, p. 631
* ↑ Fernández Luzón, Antonio. «Apéndice III:Autoridades del Estudio de Artes (1532-1559)», La Universidad de Barcelona en el siglo XVI [tesi doctoral dirigida per Ricardo García Cárcel]. Bellatera: Departament d'Història Moderna i Contemporània, 2003, p. 636

## Publicacions

* Astor, Jeroni; Carmona, Martí Joan; Çalopa, Francesc; Vidal, Lluís, Priuilegium Regis Ferdinandi anni Millesimi quadrimgentesimi nonagesimj tertij extrats [sic] a originali processu dreto in Regia aud[ient]ia ad Relationem Mag. Hieronymi Astor inter Iuris perites ex una & cives honoratos Barc[ino]ne apud Martinu[m] Ioannem, Carmona notts. pro Regijs man. et scribis prodets per dictum Mag. Ludouicu[m] Vidal ... [Manuscrit]. Barcelona: 1599. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB.

## Bibliografia

* Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI". Barcelona: Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 2005. 342 p. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB i a dipòsit de Tesis Digitals de la Universitat Autònoma de Barcelona, 3r. arxiu, p. 636. (consultat el 16.05.2017)

## Enllaços externs

* Registre d'autoritats de Miquel Çalopa.CRAI.Universitat de Barcelona Arxivat 2017-12-12 a Wayback Machine.
# Ielena Andreiuk

Ielena Valentínovna Andreiuk (rus: Елена Валентиновна Андреюк) (23 de novembre de 1958, Tula) és una exjugadora de voleibol de Rússia. Va ser internacional amb la Selecció femenina de voleibol de la Unió Soviètica. Va competir en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 a Moscou en els quals va guanyar la medalla d'or i va jugar dos partits.

## Referències

* ↑ «Yelena Andreyuk Bio, Stats, and Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-12-04. [Consulta: 3 desembre 2017].