OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 24 Hores de Montjuïc 1958

L'edició de 1958 de les 24 Hores de Montjuïc fou la 4a d'aquesta prova, organitzada per la Penya Motorista Barcelona al Circuit de Montjuïc el cap de setmana del 5 i 6 de juliol.

## Classificació general

| Posició | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Voltes | Km |
| 1 | Giuseppe Mandolini | Paolo Maranghi | Ducati 125 | 586 | 2.224,736 |
| 2 | Franco Farnè | Francesco Villa | Ducati | 575 | 2.182,907 |
| 3 | Ricard Fargas | Caralt | Ducati | 571 | 2.167,577 |
| 4 | J. L. Cobos | Aragonès | Ducati | 560 | 2.124,900 |
| 5 | Enzo Rippa | Ettore Scamandri | Ducati | 557 | 2.113,598 |
| 6 | Paco Tombas | Simó Pou | Derbi | 537 | 2.036,177 |
| 7 | Antoni Agramunt | Pere Pi | Derbi | 534 | 2.026,907 |
| 8 | Martin Randaxhe | Albert | Adlert | 513 | 1.946,078 |
| 9 | Santos | Jaume Bordoy | Mòndial | 507 | ? |
| 10 | Sayol | Panadès | Derbi | 505 | 1.915,947 |
* ↑ Velocitat mitjana: 92,697 km/h.

## Guanyadors per categories
### Motocicletes esportives

| Categoria | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Voltes | Km |
| 125 cc | Giuseppe Mandolini | Paolo Maranghi | Ducati | 586 | 2.224,736 |
| 250 cc | J. L. Cobos | Aragonès | Ducati | 560 | 2.124,900 |
| +250 cc | Paco Tombas | Simó Pou | Derbi | 537 | 2.036,177 |

### Motocicletes turisme

| Categoria | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Voltes | Km |
| 100 cc | Puig | Monleón | Derbi | ? | 1.748,019 |
| 125 cc | Cauca | Medina | Montesa | ? | 1.888,671 |
| 175 cc | Peix | Carrera | Rekord | ? | 1.686,400 |
| 250 cc | Faura | Salas | Roa | ? | 1.888,839 |
| +250 cc | Antoni Agramunt | Pere Pi | Derbi | 534 | 2.026,907 |

## Trofeus addicionals

| Trofeu | Guanyadors |
| Trofeu Juan Antonio Samaranch Esportives | Giuseppe Mandolini - Paolo Maranghi |
| Trofeu Juan Antonio Samaranch Turístiques | Antoni Agramunt - Pere Pi |
| IV Trofeu "Centauro" de El Mundo Deportivo | Ducati (Giuseppe Mandolini - Paolo Maranghi) |

## Referències

* «Clasificación general» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* «Terminaron las 24 Horas Motociclistas de Peña Motorista Barcelona» (en castellà). Hemeroteca. La Vanguardia, 07-07-1958. [Consulta: 20 setembre 2015].
* «Les 24 Heures de Montjuich (improprement appelées parfois 24 Heures de Barcelone)» (en francès). racingmemo.free.fr. [Consulta: 20 setembre 2015].
* Roig, Miquel. «24 Horas Motociclistas de Montjuïc - Dossier de Prensa» (PDF) (en castellà). dailymotos.com. Museu de la Moto de Barcelona, 19-07-2012. [Consulta: 20 setembre 2015].
# 24 Hores de Montjuïc 1962

L'edició de 1962 de les 24 Hores de Montjuïc fou la 8a d'aquesta prova, organitzada per la Penya Motorista Barcelona al Circuit de Montjuïc el cap de setmana del 7 i 8 de juliol. Era la segona prova de la Copa FIM de resistència d'aquell any.

## Classificació general

| Posició | Dorsal | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Voltes | Km | Km/h |
| 1 | 32 | Ricard Fargas | Enzo Rippa | Ducati 250 | 591 | 2.243,722 | 93.488 |
| 2 | 48 | Howard German | Peter Darvill | Velocette | 581 | 2.203,446 | 91,810 |
| 3 | 21 | José Medrano | Ramiro Blanco | Bultaco | 578 | 2.192,406 | ? |
| 4 | 4 | "Japonès" | Antoni Del Castillo | Bultaco | 561 | 2.129,19 | 88,713 |
| 5 | 12 | Lluís Sagnier | Ramon Aixemeno | Ducati | 547 | 2.076,740 | ? |
| 6 | 6 | Manuel Traver | Andreu Magaz | Bultaco | 539 | 2.046,464 | ? |
| 7 | 11 | Josep Maria Viladegut | "Nervo" | Montesa | 511 | 1.940,153 | ? |
| 8 | 22 | Angel Molina | R. Colominas | Bultaco | 508 | 1.925,650 | ? |
| 9 | 2 | Pere Julià | Josep Mas | Bultaco | 473 | 1.795,032 | ? |
| 10 | 1 | Germà Cabrera | Joan Pelfort | Bultaco | 460 | 1.746,964 | ? |

### Per marques

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Bultaco | 8 |
| 2 | Ducati | 5 |
| 3 | Montesa | 3 |

## Guanyadors per categories

| Categoria | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Voltes | Km | Km/h |
| 125 cc | "Japonès" | Antoni Del Castillo | Bultaco | 561 | 2.129,19 | 88,713 |
| 250 cc | Ricard Fargas | Enzo Rippa | Ducati | 591 | 2.243,722 | 93.488 |
| Superior | Howard German | Peter Darvill | Velocette | 581 | 2.203,446 | 91,810 |

## Trofeus addicionals

| Trofeu | Guanyador | Punts |
| Trofeu Juan Antonio Samaranch | Ricard Fargas - Enzo Rippa | 69 |
| Trofeu Conrado Cadirat per equips de marca | Ducati | 6 |
| VIII Trofeu "Centauro" de El Mundo Deportivo | Ducati (Ricard Fargas - Enzo Rippa) | - |

## Referències

* «24 Horas Motociclistas de Montjuïc - Clasificación general» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* «Les 24 Heures de Montjuich (improprement appelées parfois 24 Heures de Barcelone)» (en francès). racingmemo.free.fr. [Consulta: 20 setembre 2015].
* Roig, Miquel. «24 Horas Motociclistas de Montjuïc - Dossier de Prensa» (PDF) (en castellà). dailymotos.com. Museu de la Moto de Barcelona, 19-07-2012. [Consulta: 20 setembre 2015].
# 24 Hores de Montjuïc 1972

L'edició de 1972 de les 24 Hores de Montjuïc fou la 18a d'aquesta prova, organitzada per la Penya Motorista Barcelona al Circuit de Montjuïc el cap de setmana del 8 i 9 de juliol. Era la primera prova de la Copa FIM de resistència.

## Classificació general

| Posició | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Voltes |
| 1 | Joan Bordons | Benjamí Grau | Bultaco 360 | 689 |
| 2 | Roberto Gallina | Philippe Schreyer | Laverda | 672 |
| 3 | Peter Darvill | Ron Baylie | Honda | 667 |
| 4 | Ron Wittich | Jan Strijbis | Honda | 666 |
| 5 | Georges Godier | Alain Genoud | Honda | 665 |
| 6 | Giovanni Bertorello | Claudio Loigo | Laverda | 654 |
| 7 | Carles Giró | Josep Maria Palomo | OSSA | 643 |
| 8 | Dave Potter | Graham Sharp | Norton | ? |
| 9 | Hugh Robertson | Alistair Copeland | Triumph | 629 |
| 10 | Terry Grotefeld | Grant Gibson | Kawasaki | 625 |
| 11 | Jaume Alguersuari | Miguel Escobosa | Montesa 250 | ? |
* ↑ 2.611,745 km totalitzats, a una velocitat mitjana de 108,965 km/h.
* ↑ Guanyadors en categoria de 250 cc.

## Trofeus addicionals

* XVIII Trofeu "Centauro" de El Mundo Deportivo: Bultaco (Joan Bordons - Benjamí Grau)

## Referències

* «Clasificación final» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* «Les 24 Heures de Montjuich (improprement appelées parfois 24 Heures de Barcelone)» (en francès). racingmemo.free.fr. [Consulta: 20 setembre 2015].
* Roig, Miquel. «24 Horas Motociclistas de Montjuïc - Dossier de Prensa» (PDF) (en castellà). dailymotos.com. Museu de la Moto de Barcelona, 19-07-2012. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Agriades pyrenaicus

Agriades pyrenaicus és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels licènids (Lycaenidae), subfamília Polyommatinae i de la tribu Polyommatini.

## Distribució

Es troba a les muntanyes d'Astúries en el nord-oest d'Espanya, als Pirineus, al sud de la Península balcànica, Turquia, al Caucas i a Armènia. L'hàbitat consisteix en prats alpins rocosos coberts d'herba on es troba a altituds que van des de 1.500 a 2.200 metres.

## Descripció

Fa 22-28 mm d'envergadura alar. És una petita papallona amb les ales de color gris impregnat de blau i envoltades d'una línia blanca. Té una taca grisa al centre de cada ala davantera; per sota les ales anteriors estan decorades amb taques negres rodejades d'anells blancs i les posteriors d'una fila submarginal de punts blancs, algunes amb una mica de groc al centre.
Les larves alimenten d'andròsace peluda (Androsace villosa). Els adults volen de juny a juliol, una sola generació. Passen l'hivern en estat d'eruga.

## Subespècies

* Agriades pyrenaicus pyrenaicus (Pirineus centrals)
* Agriades pyrenaicus asturiensis (Oberthür, 1910) (Picos de Europa)
* Agriades pyrenaicus dardanus (Freyer, 1844) -Blau balcànic (Balcans, Asia Menor, Caucasus, Armènia)
* Agriades pyrenaicus ergane (Higgins, 1981) (Rússia)

## Galeria

* Agriades pyrenaicus
* Agriades pyrenaicus

## Referències

* ↑ Agriades pyrenaica (Boisduval, 1840) recognized by Haeuser C., Holstein J. & Steiner A., GloBIS (GART): Global Butterfly Information System in the Catalogue of Life in The Catalogue of Life Partnership: Catalogue of Life, 2016-01-14. Accessed via http://www.gbif.org/species/110491812 Arxivat 2016-04-26 a Wayback Machine. on 2016-04-17
* ↑ Funet
* ↑ euroButterflies
* ↑ euroButterflies
* ↑ asturnatura

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual: Agriades pyrenaicus (castellà)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa: Agriades pyrenaicus (anglès)
* European Butterflies and Moths: Agriades pyrenaicus (castellà)
# Joaquim Guiu i Bonastre

Joaquim Guiu i Bonastre (l'Hospitalet de Llobregat, 1898 – Santa Maria del Collell, 30 de novembre de 1939) fou un religiós catòlic català.
D'ideologia carlina, era nebot de Pere Bonastre, rector de Llinars del Vallès. Fou ordenat prevere pel bisbe de Vic el 15 de juny de 1924. El 1927 fou nomenat coadjutor de la parròquia de la Puríssima Concepció de Sabadell, i com a vicari va publicar el llibre La Parròquia de la Puríssima Concepció. Al juny de 1929 és nomenat coadjutor de l'Hospitalet. L'abril del 1930 el bisbe Miralles el nomena coadjutor de la parròquia dels Sants Just i Pastor de Barcelona. Va col·laborador amb Joan Tusquets Terrats, amb qui va organitzar una xarxa d'informadors i espies sobre les activitats de la francmaçoneria i fou secretari de la revista trimestral Biblioteca Las Sectas (1932-1936), de la qual el mateix Tusquets n'era director.
El novembre de 1933 fou traslladat com coadjutor a la parròquia de Sant Pere de les Puel·les de Barcelona. En els dies finals de la guerra civil espanyola, va ser assassinat el 30 de gener de 1939 a Santa Maria del Collell.

## Obres

* Notes històriques de la tenència de Santa Eulàlia de Provençana
* La Parròquia de la Puríssima Concepció (1929)
* Ressenya històrica de l'Hospitalet a l'Espill (1936)

## Referències

* ↑ Marcé i Sanabra, Francesc. «Joaquim Guiu i Bonastre». A: Hospitaletencs d'ahir. Ateneu de Cultura Popular, 1994 (Medusa (núm.8)).
* ↑ Aróstegui Sánchez, Julio. Generaciones y memoria de la represión franquista. Publicacions de la Universitat de València, 2010, p.260.
* ↑ «Joaquín Guiu Bonastre, Fitxa biogràfica a: Biblioteca Las Sectas (1932-1936)»» (en castellà). Averiguador de la filosofía en español. Fundación Gustavo Bueno - filosofia.org.
* ↑ Preston, Paul «Una contribución catalana al mito del contubernio judeo-masónico-bolchevique» (pdf) (en castellà). Hispania Nova, 7, 2007, pàg. 13. ISSN: 1138-7319.
* ↑ «Guiu i Bonastre, Joaquim». Fons de l'UAB.
# El món d'ahir

El món d'ahir. Memòries d'un europeu (títol original en alemany: Die Welt von Gestern) és una obra autobiogràfica de l'escriptor jueu austríac Stefan Zweig. Va ser escrita poc abans del seu suïcidi, en els seus últims anys d'exili (1939-1941), i publicada pòstumament per l'editorial Bermann-Fischer Verlag AB, a Estocolm.

## L'obra

Aquest llibre barreja impressions de la vida vienesa i europea anterior a la Primera Guerra Mundial amb records personals de Zweig. És, no obstant això, una memòria reservada, en la qual no s'esmenta la vida sentimental de l'autor.
Zweig assenyala sense objeccions els defectes d'aquesta societat desapareguda (la pobresa de grans sectors de la població, la permanent minoria d'edat de les dones, la hipocresia sexual), però enyora també amb passió (que, com en altres obres seves, tan bé sap transmetre) l'ideal de progrés indefinit i la fervent fe en l'ésser humà que desapareixerien per sempre en les trinxeres de la Gran Guerra. Els títols dels capítols (Eros matutinus, Universitas vitae) evoquen una cultura humanista i la frescor d'una esperança en el futur que quedarien destrossades pels primers desordres del segle XX. La lectura es fa àdhuc més dramàtica si es recorda que Zweig se suïcidaria poc després en companyia de la seva esposa, portat per la desesperança davant l'aparent triomf del nazisme en la Segona Guerra Mundial.

## Edicions

* El mundo de ayer, Acantilado, Barcelona 2002, ISBN 978-84-95359-49-0.
* Die Welt von Gestern. Erinnerungen eines Europäers. Amb epíleg i cronologia de Rüdiger Görner. Artemis & Winkler (Winkler Weltliteratur Blaue Reihe), Düsseldorf/Zuric 2002, ISBN 978-3-538-06938-1.
* "El món d'ahir. Memòries d'un europeu" Quaderns Crema, Barcelona 2001 ISBN 84-7727-335-9

## Referències

* ↑ Haro, Manel. «Les memòries de Stefan Zweig». llegir.cat, 04-06-2014. [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «Grans narradors per explicar ‘El Món d'Ahir’». Ara.cat.

## Bibliografia

* Donald A. Prater: Stefan Zweig und die Welt von gestern. Conferència a l'ajuntament de Viena el 20 de febrer de 1992. Picus, Viena 1995, ISBN 3-85452-329-7.

## Enllaços externs

* Stefan Zweig - Die Welt von Gestern. Erinnerungen eines Europäers Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine., en alemany
# Regne de Dian

El Regne de Dian (xinès: 滇國 o 滇王國) fou establit per la gent de Dian, que vivia al voltant del Llac Dian al nord de Yunnan, Xina del tardà període de Primaveres i Tardors fins a la Dinastia Han Oriental. Els Dian enterraven els seus morts en fosses verticals a cel obert. La llengua dels Dian era relacionada probablement amb les llengües tibetà-birmanes.
Zhuan Qiao, que era un general de l'Estat de Chu, va atacar Yunnan al voltant del 279 aC. Mentre sotmetia amb èxit als habitants locals, l'estat de Chu va ser derrotat, i Zhuan Qiao amb això es va proclamar rei de Dian, fundador del regne.

## Notes

* ↑ Archaeology of Asia, pp. 247
* ↑ The Peopling of East Asia, pp. 192

## Referències

* Allard, Francis, 1999, The archaeology of Dian: trends and tradition. Antiquity 73(279): 77-79.
* Higham, Charles, The Bronze Age of Southeast Asia, ISBN 0-521-56505-7
# Nicola Ruffoni

Nicola Ruffoni (Brescia, 14 de desembre de 1990) és un ciclista italià professional des del 2014.
El 4 de maig de 2017, un dia abans de començar el Giro d'Itàlia, es va anunciar que havia donat positiu en una substància hormonal, durant un control sorpresa, juntament amb el seu company d'equip Stefano Pirazzi. Se'ls va expulsar de la competició i van ser provisionalment suspesos. El 19 de maig, després de donar positiu en el contra-anàlisis, va ser expulsat de l'equip.

## Palmarès

* 2009
** 1r a la Milà-Tortona
* 2012
** 1r a la Milà-Busseto
** 1r al Trofeu Antonietto Rancilio
* 2013
** Medalla d'or als Jocs del Mediterrani en ruta
** 1r a la Copa Ciutat de Melzo
** 1r a La Popolarissima
** Vencedor de 2 etapes al Giro del Friül-Venècia Júlia
* 2014
** Vencedor d'una etapa al Tour de Poitou-Charentes
* 2016
** 1r al Gran Premi Bruno Beghelli
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Àustria
* 2017
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Croàcia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. Fora de control (11a etapa)
* 2015. Abandona (15a etapa)
* 2016. No surt (13a etapa)

## Referències

* ↑ «Stefano Pirazzi i Nicola Ruffoni donen positiu en un control sorpresa el dia abans que comenci el Giro». ccma.cat, 04-05-2017 [Consulta: 5 maig 2017].
* ↑ «Giro 100, controanalisi positive: la Bardiani licenzia Pirazzi e Ruffoni». gazzetta.it, 19-05-2017 [Consulta: 12 agost 2017].

## Enllaços externs

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Lil Russia

Irina Casado i Pozanco (Montcada i Reixac, 1993), més coneguda com Lil Russia, és una cantant catalana de música rap que treballa amb el punxadiscos i productor musical Federico Castro «Jahzzmvn», a qui va conèixer al festival Say it Loud. En seu tercer treball, Ekklesia, va ser un EP de col·laboracions amb artistes com Adala, Rapsusklei i Santa Salut.

## Discografia

* Deshielo (autoeditat, 2019)
* Zalamera (Guspira Records, 2020)
* Ekklesia (Guspira Records, 2021)

## Referències

* ↑ «Lil Russia al Feeel: Entrevista i actuació». betevé, 29-09-2020. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ Domènech, Ferran. «En comptes de destinar diners a un gran festival, podem donar suport a projectes petits que ho necessiten». Directa, 14-10-2021. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ «Estrenamos lo nuevo de Lil Russia y Jahzzmvn, "Gel" (2019)» (en castellà). MondoSonoro, 25-02-2019. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ Ferrer, Marc. «La música és un procés vital; he superat la inseguretat de la por de cantar». Enderrock.cat, 15-10-2021. [Consulta: 15 octubre 2021].
# Cap de colla

El cap de colla és la persona encarregada de dirigir un grup de persones reunides per una tasca concreta. En el camp de la cultura popular catalana, tenen molta importància en l'organització interna de les:
* Colles castelleres, on és el màxim responsable tècnic de la colla, normalment al cap d'una junta tècnica que s'encarreguen de coordinar els assajos de la colla i determinar la posició que ocupa cada casteller dins del castell. Antigament els caps de colla portaven també la direcció dels aspectes econòmics, organitzatius i administratius de la colla, que actualment solen ser responsabilitat del president i la junta de la colla.
* Colles geganteres, on és el geganter que s'encarrega de coordinar i dirigir la colla durant les sortides dels gegants.
* Colles bastoneres, on és el que dona l'ordre d'acabar el ball. Normalment aquest sol ser el banderer de la colla.

## Referències

* ↑ http://www.ccquebec.cat/castellers/glossari/glossari.htm Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine.
* ↑ http://arxius.cpnl.cat/edicions/castells/castells.pdf
# Sant Martí de Rialb

Sant Martí de Rialb (antigament Sant Martí de Taravau o Sant Martí del Puig) és un nucli disseminat al nord de l'extens municipi noguerenc de la Baronia de Rialb, al Segre Mitjà. Aquesta antiga parròquia i el seu terme s'estenen per la contrada més allunyada del Segre, entre el Roc de Benavent i les muntanyes de Gavarra, on el riu Alb passa entaforat sota el mas de les Cots i la Roca Blanca. L'església de Sant Martí s'assenta damunt un planell d'uns quaranta metres sobre el Rialb. És l'extrem nord-oest del terme que limita amb el d'Isona i el d'Abella de la Conca.

## Història

Durant els primers temps, tant Sant Martí com Sant Cristòfol eren considerats de la vall de Taravall; el document de 1092 dona la notícia del lloc de Santa Eulàlia i del castell de Taravall; posteriorment l'administració municipal, tota aquesta contrada la posa sota l'epígraf de Sant Martí, encara que als darrers temps en l'aspecte eclesiàstic era la sufragània del Puig de Rialb.
Probablement, com s'insinua en els llistats de les dècimes dels segles xiii i xiv, tota la zona del Cerdanyès i del Puig formaven un gran terme parroquial; era anomenada el Rialb Sobirà, com ho feren després els fogatges; dins aquest territori la parròquia més cèntrica és la de Sant Martí.
Segurament que en temps del bisbe Capella (1588-1606) aquesta església passà a ser sufragània de Sant Andreu del Puig. Les poques construccions que han deixat rastre de la seva existència i les poques adaptacions que ha tingut aquest temple, ens fa pensar que després dels temps medievals no hi hagué molta activitat cultural en aquest lloc.

## Llocs d'interès

* Castell de Tarabau.
* Esglésies romàniques de Sant Martí del Puig o de Taravall, Santa Maria de Mas d'Olivelles, Sant Sebastià de Cerdanyès, Sant Salvador de Cerdanyès, Santa Anna de Fabregada, Sant Ponç de Martimà i Sant Salvador de Masbarrat.
* Masia Massanés; típica masia catalana avui convertida en restaurant i residència-casa de pagès (RCP).
* Mirador de la vall del Rialb Sobirà des de les Barraques.
* L'agulla encantada a l'indret de les Cots.
* Engorjat en el riu Rialb conegut amb el nom de Forat de Bulí.

## Bibliografia

* REIXACH, Jaume i GARCIA, Xavier. "Pantà de Rialb: elegia pel Mig Segre", a Llibre de butxaca, 136. Barcelona, Editorial Pòrtic, 1986. ISBN 978-84-7306-271-8
* BERNAUS I MARQUÉS, Amat. "Arxiu Fotogràfic de La Baronia de Rialb (1994-1996)". La Baronia de Rialb: Ajuntament de La Baronia de Rialb, 2007.

## Vegeu també

* Sender de Gran Recorregut GR 1
* Grau de Moles
* Toponímia de les cases de Sant Martí

## Referències

* ↑ GEC
* 1 2 Bach i Riu, Antoni; Gabriel i Forn, Manel. La Baronia de Rialb: un esbós històric. Diputació de Lleida, 1995 (Viles i Ciutats; 24). ISBN 84-87029-70-1.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament de la Baronia de Rialb
# Hematofàgia

Hematofagia és el terme que s'utilitza en referència a un animal que s'alimenta de sang, del grec antic hemato = sang, phagia = menjar.

## Característiques

Sovint, però no sempre, l'animal hematòfag és alhora un paràsit. Entre aquests el cas més típic són els ectoparàsits, que no entren pas à l'interior de l'hoste, però que es fixen a la pell o cabells. Aquest tipus d'animal té uns òrgans desenvolupats per a xuclar la sang i evitar els efectes coagulants d'aquesta.
Nombrosos insectes hematòfags són vector de malalties. En molts casos sols la femella presenta característiques hematòfagues, car ha de mester proteïnes amb la fi de desenvolupar els ous.

## Exemples

* Mamífers: El ratpenat Desmodus rotundus. Sovint entre els mamífers l'hematofàgia es coneix amb el nom de vampirisme.
* Ocells: Una de les espècies de pinsà de Darwin de les Illes Galàpagos, el Geospiza difficilis que s'alimenta de la sang dels mascarells.
* Peixos: Les llampreses (Petromyzontidae) o el candirú
* Cucs: Les més conegudes són les sangoneres (Hirudinea)
* Artròpodes: N'hi ha molta varietat entre els insectes, com els tàvecs, cabres, puces, flebòtoms i mosquits. Entre els àcars cal esmentar la paparra.

## Vegeu també

* Sang
* Vampir

## Referències

* Scharfetter C, Hagenbuchner K. Blutdurst als Symptom. Ein seltsamer Fall von Bluttrinken. Psychiatr Neurol (Basel). 1967;154(5):288-310.'
* Schutt, W. A website dedicated to the study of blood feeding creatures Arxivat 2007-02-05 a Wayback Machine.
* Galun, R. Evolution of Hematophagy Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
* Beaty, LC. Host-Seeking Behavior in Hematophagous Mosquitoes Arxivat 2005-03-12 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Ciprandi, A; Horn, F; Termignoni, C. Saliva of hematophagous animals: source of new anticoagulants. Rev. Bras. Hematol. Hemoter., 2003, vol.25, no.4, p.250-262 PDF full text
* Markwardt F. Hirudin as alternative anticoagulant -- a historical review. Semin Thromb Hemost. 2002 Oct;28(5):405-14. Medline abstract
* Ribeiro JM. Blood-feeding arthropods: live syringes or invertebrate pharmacologists? Infect Agents Dis. 1995 Sep;4(3):143-52. Medline abstract
# Salpingitis

La salpingitis és una infecció que causa inflamació a les trompes de Fal·lopi. Sovint s'inclou en el terme paraigua de malaltia inflamatòria pelviana (MIP), juntament amb endometritis, ooforitis, miometritis, parametritis i peritonitis.

## Signes i símptomes

Els símptomes solen aparèixer després d'un període menstrual. Els més comuns són: una olor i un color anormals de secreció vaginal, febre, nàusees, vòmits, inflor i micció freqüent. El dolor es pot sentir durant l'ovulació, durant els períodes, durant les relacions sexuals, la part baixa de l'abdomen i a la part baixa de l'esquena.
La salpingitis pot ser aguda, crònica o subclínica.

## Causes

La infecció sol tenir el seu origen a la vagina i des d'allà ascendeix a les trompes de Fal·lopi. Com que la infecció es pot estendre a través dels vasos limfàtics, la infecció d'una trompa de Fal·lopi normalment condueix a la infecció de l'altra.

## Diagnòstic

La salpingitis es pot diagnosticar mitjançant un examen pelvià, anàlisis de sang i proves d'imatge (ecografia, TAC).

## Referències

* ↑ Xu, Stacey X.; Gray-Owen, Scott D. «Gonococcal Pelvic Inflammatory Disease: Placing Mechanistic Insights Into the Context of Clinical and Epidemiological Observations». The Journal of Infectious Diseases, vol. 224, 12 Suppl 2, 16-08-2021, pàg. S56–S63. DOI: 10.1093/infdis/jiab227. ISSN: 1537-6613. PMC: 8365115. PMID: 34396410.
* ↑ Salpingitis a eMedicine
* 1 2 «Salpingitis», 16-09-2022.
* ↑ Curry, A; Williams, T; Penny, ML «Pelvic Inflammatory Disease: Diagnosis, Management, and Prevention.». American Family Physician, vol. 100, 6, 15-09-2019, pàg. 357–364. PMID: 31524362.