OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Androides i ginoides

Un androide o una ginoide és un robot amb aparença externa i funcions que recorden el cos humà, en particular i respectivament, a un home i una dona. És una nomenclatura que s'usa a la ciència-ficció i de manera popular, ja que tècnicament es parla d'un robot humanoid.
Algunes empreses del sector de la robòtica han desenvolupat alguns robots amb forma que pot recordar més o menys a la humana amb finalitats comercials, per la seva espectacularitat. En els últims anys, també com a estratègia de màrqueting, de vegades s'anomenen androides a robots humanoids quan el terme va dirigit a un públic profà. El robot humanoid Asimo és un exemple de mecanisme creat sense dissimul per a ús publicitari.
Alguns robots humanoids molt realistes són per exemple els de la sèrie Geminoid, desenvolupats per l'empresa Kokoro al Japó. Fora de la ficció, una aparença totalment humana no és sinònim de cap capacitat intel·lectual especial, de fet molts robots superen amb escreix les habilitats intel·lectuals i físiques d'Asimo i els Geminoid.

## Etimologia

El mot "androide" va aparéixer abans, en un context d'androcentrisme, ja que podria haver estat utilitzat al segle xii. Per a Judith Kerman el terme data exactament de l'any 1270. El terme "ginoide" és posterior, i es va popularitzar especialment al segle xix, com el mot "androide", en ser emprat en diverses obres romàntiques de ciència-ficció.

## Androides famosos

* Els replicants de Blade Runner
* El C3PO de la Guerra de les Galàxies
* La robot Maria a Metropolis
* Terminator
* Coppélia
* Arale Norimaki
* Bender, el robot de Futurama
* Data, robot de Star Trek: La nova generació
* Mega Man, de la saga de videojocs homònima

## Robots humanoides catalans

* Tibi és un robot creat per l'Institut de Robòtica i Informàtica Industrial, IRII, a Barcelona i presentat l'any 2010.
* Dabo és un altre robot creat per l'IRII (centre de la Universitat Politècnica de Catalunya i del CSIC) a Barcelona i que es va presentar el 2010 conjuntament amb Tibi.
* REEM és un dels robots estrella de l'empresa barcelonina Pal Robotics i va ser presentat al novembre de l'any 2012.

## Vegeu també

* Ciborg

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Més d'un segle de cursa robòtica, Joaquim Elcacho, Theknos, nº172, abril de 2013, pàgs. 20-25 (català)
* ↑ Kerman, Judith B. (1991). Retrofitting Blade Runner: Issues in Ridley Scott's Blade Runner and Philip K. Dick's Do Androids Dream of Electric Sheep?. Bowling Green, OH: Bowling Green State University Popular Press. ISBN 0-87972-509-5
# Antoni III

Antoni III Estudita (en grec antic: Ἀντώνιος Γ´ Στουδίτης) va ser patriarca de Constantinoble de l'any 974 al 980.
Segons diu Lleó Diaca, Antoni hauria passat la seva joventut al monestir d'Estúdion, i d'aquí provindria el seu nom.
Va ser sincel·le del patriarca Polieucte, i se'l considerava el seu successor, però quan Polieucte va morir va ser nomenat Basili I. Va prendre possessió del patriarcat l'any 974, després de la mort de Basili recolzat per l'emperador Joan I Tsimiscés, i per raons que no es coneixen va dimitir l'any 980. Es va retirar al monestir d'Estúdion on va morir l'any 983. Va contribuir a la redacció de les vides dels sants de tota l'Església Ortodoxa.

## Referències

* ↑ Hase, C.-B. (ed.). Leonis Diaconi Caloënsis historiae libri decem. Bonn: Impensis Ed. Weberi, 1828, p. 164-165.
* ↑ Darrouzès, Jean «Sur la chronologie du patriarche Antoine III Stoudite». Revue des études byzantines, 46, 1988, pàg. 56-60.
* ↑ «Αντώνιος Γʹ Στουδίτης» (en grec). Ecumenic Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 8 juliol 2023].
# Antoni Jordana

Antoni Jordana (Barcelona?, segle XVI − Barcelona?, segle XVI), fou un sacerdot i llatinista, i un catedràtic de prestigi, reconegut pels seus comentaris a Aristòtil.

## Biografia

Antoni Jordana va néixer a Barcelona [?] al segle xvi. Mestre i Catedràtic d'arts, sacerdot i llatinista. Doctor en arts i en medicina. De la seva carrera eclesiàstica es coneix que fou rector de parròquia. Alumne predilecte de Joan Lluís Vileta. Va obtenir la càtedra de filosofia que va exercir entre 1564 i 1573. Professor de prestigi, és reconegut també pels seus comentaris a Aristòtil. Va ser nomenat rector de la Universitat de l'Estudi General, càrrec que va exercir entre l'1 d'agost de 1562 i el 31 de juliol de 1564, i més endavant el període 1570-1572.
En el càrrec de rector va prohibir als estudiants portar daga, espasa o altra arma defensiva o ofensiva dins de l'edifici de la Universitat.
La seva obra Compendivm dialecticae F. Titelmanni ad libros logicorvm Aristotelis... és qualificada de brillant, docte i molt ben exemplificada. Dedicà a Gastó de Montcada, deixeble seu, la nova versió llatina de la "Retòrica", d'Aristòtil, que Francesc Escobar deixà inacabada i que ell escolià i il·lustrà amb nombrosos exemples (1570).
Va morir al segle XVI o principis del segle xvii. Probablement a Barcelona.

## Publicacions

* Jordana, Antoni (segle xvi). "Compendivm dialecticae F. Titelmanni ad libros logicorvm Aristotelis...". Barcinone: in aedibus Pauli Cortey & Petri Mali, 1570. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB
* Jordana, Antoni (segle xvi). Compendium physicae Francisci Titelmanni ad libros Aristotelis de naturali philosophia vtilissimum. Barcionone: in aedibus Petri Mali, 1572. Disponible a: Catàleg de la Biblioteca Nacional de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Antoni Jordana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Soldevila, Ferran. Història de Catalunya. Editorial Alpha, 1962, p. 904.
* ↑ "Compendivm dialecticae F. Titelmanni ad libros logicorvm Aristotelis...". Barcinone: in aedibus Pauli Cortey & Petri Mali, 1570. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB

## Bibliografia

* Fernández Luzón, Antonio. La Universidad de Barcelona en el siglo XV. Tesis doctoral, Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, 2003. p.571. Disponible a: TDR Tesis doctorales en red
* Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI". Barcelona: Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 2005. 342 p. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB

## Enllaços externs

* Registre d'autoritat de Antoni Jordana. CRAI. Universitat de Barcelona Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine.
# Antoni Ortega

Antoni Ortega és un cantant barceloní que manté una relació molt estreta amb la Catalunya del Nord.
És un dels fundadors del col·lectiu Guillem de Cabestany, l'any 1970, amb Reinald Dedies, Pere Figueres, Jaume Figuerola i Jordi Auvergne. Enregistrà un parell de discos amb el grup (amb cançons com "Societat Anònima") abans de retirar-se.

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 211.
# Halina Aszkiełowicz

Halina Aszkiełowicz (Słupsk, 4 de febrer de 1947 - Breslau, 22 de juny de 2018) (Wojno) va ser una jugadora de voleibol polonesa que va competir durant la dècada de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata al Campionat d'Europa de 1967 i una de bronze el 1971.
Entre 1965 i 1973 jugà 177 partits amb la seva selecció. A nivell de clubs jugà al Czarnych Słupsk, WKS Słupia, Polonia Świdnica i Odra Wrocław.

## Referències

* ↑ «Halina Aszkiełowicz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 28 novembre 2017].
* 1 2 3 Aszkiełowicz - Wojno Halina Arxivat 2017-09-07 a Wayback Machine. a olimpijski.pl
# Liudmila Gureieva

Liudmila Nikolaievna Gureieva (en rus Людмила Николаевна Гуреева; Odessa, RSS d'Ucraïna, 12 de febrer de 1943 - Moscou, 4 d'octubre de 2017) va ser una jugadora de voleibol soviètica que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla de plata en la competició de voleibol.
A nivell de clubs jugà al Burovestniek Odessa i al CSKA de Moscou. Guanyà la lliga soviètica set vegades (1961, 1965-1969, 1974) i la Copa d'Europa de voleibol de 1966 i 1967.

## Referències

* ↑ «Liudmyla Hureieva Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 d'octubre 2017. [Consulta: 27 novembre 2017].
# Apraca

Apraca (o Avaca), va ser un antic regne Indo-Escita o satrapia a l'àrea de Bajaur al Pakistan modern que va existir des del segle I aC al I dC. Els seus governants van formar una dinastia menor, anomenada Apracaraja (plural Apracarages). El territori va ser el baluard dels bel·licosos aspasioi d'Arrià, una branca occidental dels Ashvakas (Aśvakas o Aśvakayanas, de nom clàssic assacenii/assacani) dels textos sànscrits, que havia ofert anteriorment tenaç resistència a l'invasor macedoni, Alexandre el Gran, l'any 326 abans de Crist.
Una inscripció descoberta recentment a Kharoshthi en un reliquiari budista dona una relació entre diverses èpoques de l'època i esmenta diversos governants dels apracarages:
Aquesta inscripció és datada al voltant de l'any 15 dC, d'acord amb la datació de la nova era Azes que situa els seus orígens al voltant de l'any 47 abans de Crist. Els reis semblen estar emparentats o relacionats amb Kharaostes, el que si fos cert, connectaria també a Apraca amb el llinatge kamboja de Kamuia (Kamuia és la variació dialèctica de Kambojika, que és el mateix que kamboja de textos en sànscrit o pali).
El Dr Prashant Srivastava, de la Universitat de Lucknow, ha escrit recentment un monogràfic d'investigació que té com a objectiu posar en relleu l'important paper que va exercir la família dels reis d'Apraca en la història de l'antiga Índia, i s'ha connectat a aquesta família dels reis d'Apraca amb el clan Ashvaka. No obstant això, el clan Ashvaka no era més que una sub-branca de la gran tribu kamboja escampada als dos costats de la regió de l'Hindu Kush.

## Reis coneguts

* Vijayamitra (12 aCE - 15 dC), esposa Rukhana
* Indravasu (vers 20 dC), esposa Vasumitra
* Visnuvarman o Vispavarman, esposa Śiśirena
* Indravarman, esposa Uttara
* Aspa o Aspavarma (15 - 45 aC)
* Sasa

## Referències

* ↑ Afghanistan, carrefour en l'Est et l'Ouest, pàg. 373
* ↑ “Macedonian Intercalary Months and the Era of Azes.” Harry Falk and Chris Bennett. Acta Orientalia 70, 2009, pàg. 197-215.
* ↑ The Apracharajas : A History Based on Coins and Inscriptions, ISBN 8173200742, 2007, Dr. Prashant Srivastava, Reader, Ancient Indian History and Archaeology, University of Lucknow
# Anne Warner

Anne Warner (Boston, 24 d'agost de 1954) és una ex-remadora estatunidenca que va competir durant la dècada de 1970.
Estudià a la Universitat Yale i el 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on guanyà la medalla de bronze en la competició del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del món de rem de 1975.

## Referències

* ↑ «Anne Warner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d'agost 2011. [Consulta: 5 octubre 2019].
* ↑ Rudern – Weltmeisterschaften – Achter – Damen. sport-komplett.de
# Anne Quist

Anne Quist (Nimega, 26 de desembre de 1957) és una ex-remadora neerlandesa que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on disputà dues proves del programa de rem. Guanyà la medalla de bronze en la competició del vuit amb timoner, mentre en el quatre amb timoner fou cinquena.

## Referències

* ↑ «Anne-Marie Quist Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de setembre 2011. [Consulta: 6 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com
# Gail Ricketson

Gail Ricketson (Plattsburgh, 12 de setembre de 1953) és una ex-remadora estatunidenca que va competir durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on guanyà la medalla de bronze en la competició del vuit amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Gail Ricketson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2012. [Consulta: 5 octubre 2019].
# Lynn Silliman

Lynn Silliman (Watsonville, 24 d'abril de 1959) és una ex-remadora estatunidenca que va competir durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on guanyà la medalla de bronze en la competició del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del món de rem de 1975. En ambdues proves feu de timoner.

## Referències

* 1 2 «Lynn Silliman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2012. [Consulta: 5 octubre 2019].
* ↑ Rudern – Weltmeisterschaften – Achter – Damen. sport-komplett.de
# Arsenda de Comenge

Arsenda de Comenge (930 ? - + vers 982) fou filla d'Arnau I de Comenge (vers 900 - 27 de novembre de 957), comtat de Comenge i Carcassona i d'Arsenda de Carcassona (920 - 970).
Va néixer probablement el 930. Es va casar amb Guillem I de Provença l'Alliberador, fill de Bosó II d'Arle, comte de Provença, i de Constança de Viena entre 968 i 970. Va morir el 982 o a tot tardar abans de 984, quan Guillem es va tornar a casar amb Adelaida d'Anjou.
És probable que fos la mare d'Odila de Provença i de Guillem II de Provença.

## Notes

* 1 2 Font JP De Palmas
* ↑ La data de naixement d'Arsenda es fixa generalment vers 950 però podria ser una mica anterior tenint en compte que els fills del comte Arnau, el seu pare, van néixer vers 935 a 945 o en tot cas després del 934, data de matrimoni dels seus pares. A més certes donacions paternes del 944 indiquen que Arsenda de Carcassona i Arnau de Comenge ja eren casats i tenien fills i filles en aquesta data (Dom Claude Devic i dom Joseph Vaissète, Història General del Languedoc, volum. 2 pàgina 559 (notes) i volum 3 pàgina 29). Arsende seria així més gran que el seu marit Guillem.
* ↑ Abans d'abril de 970 segons una donació a Sant Víctor de Marsella d'abril del 970: Wilelmus comes Provincie i coniunx mea Arsinna (Els comtes de Provence)
# Associació cristiana del Mil·lenni

Associació cristiana del Mil·lenni és un grup religiós cristià separat l'any 1928 de la societat Watch Tower. Amb altres grups escindits d'arreu del món formen els anomenats Estudiants Lliures de la Bíblia.

## Història

Tenen el seu origen l'any 1928 quan els diferents grups d'Estudiants de la Bíblia italians de Connecticut dirigits per Gatano Boccaccio i Frank Tuzza, van gradualment allunyar-se de la societat Watch Tower i van romandre a banda de les innovacions introduïdes per Joseph Rutherford, per tornar als ensenyaments de Charles Taze Russell.
El 1933 constitueixen els primers grups d'estudi separats oficialment de la societat mare, que el 1931 ja havia adoptat el nom de Testimonis de Jehovà. El seu líder espiritual durant aquests anys fou Gaetano Boccaccio, que començar a evangelitzar als seus familiars i coneguts a Itàlia per formar les primeres grups per estudiar la Bíblia. La primera reunió a Itàlia tingué lloc el 1949 a Messina, on foren batejats al voltant de 30 persones de les esglésies evangèliques Pentecostals. Avui a Itàlia encara hi ha diferents comunitats i partidaris escampats per tot el país, que tenen la seva seu a Pescara.

## Difusió

Tenen la seva seu mundial als Estats Units. Estan també presents a l'Àfrica, en els estats de Malawi i Austràlia. L'església publica la revista trimestral La nova creació i diversos fullets.

## Creences

* Creuen que Jehovà Déu és el creador de totes les coses i el pare dels creients, que és un ésser separat del seu fill, Jesús, i que l'Esperit Sant fou el poder de Déu en la creació, i no creuen en una Trinitat.
* Creuen que les persones s'han separat de Déu pels seus pecats, però poden reconciliar-se amb el creador sent deixebles de Jesucrist. Per això creuen en les seus ensenyances, el penediment, i el baptisme per immersió total en aigua. Creuen en la salvació per la gràcia de Déu, i els creients esperen viure una vida coherent amb les ensenyances de la Bíblia.
* Després de la mort, els creients estan en un estat de no-existència, no tenen coneixement fins que la Resurrecció els retorni a la vida.
* Creuen que el propòsit del segon adveniment és beneir a tota la humanitat, i renovar la terra com un paradís a les mateixes condicions que existien en el Jardí de l'Edèn.

## Culte

Aquest grup predica que el culte no es limita a reunir-se el diumenge, sinó que és un estil de vida d'amor i de servei a Crist i la seva dedicació completa a la veritat de Déu com està revelada en les Sagrades Escriptures. Esperen que la majoria dels membres de l'església portin el missatge de l'Evangeli al món entre els seus familiars i amics.

## Vegeu també

* Moviment d'Estudiants de la Bíblia

## Referències

* ↑ "Coneixes a Jesús?",' CMF fulletó gratuït, a la pàgina 2
* ↑ "Què és l'infern?",' Tractat CMF, pàgina 3
* ↑ "La Segona Vinguda de nostre Senyor", CMF tractat, pàgina 5

## Enllaços externs

* Estudiants Lliures de la Bíblia, Canadà
# Axoclinus multicinctus

Axoclinus multicinctus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja algues i invertebrats petits.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu fins als 8 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: Illes Revillagigedo.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Fowler, H. W., 1944. Results of the fifth George Vanderbilt expedition (1941) (Bahamas, Caribbean Sea, Panama, Galápagos Archipelago and Mexican Pacific islands). The Fishes. Monogr. Acad. Nat. Sci. Phila. Núm. 6: 57-529, Pls. 1-20.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Allen, G. R. & D. R. Robertson. 1992. Three new species of triplefins (Pisces: Tripterygiidae) from Malpelo and Socorro Islands, in the tropical eastern Pacific. Rev. Fr. Aquariol. v. 19 (núms. 1-2): 53-56.
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. México, Mèxic.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Axoclinus rubinoffi

Axoclinus rubinoffi és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja algues i invertebrats petits.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 1-2 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Illa Malpelo (Colòmbia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Fowler, H. W., 1944. Results of the fifth George Vanderbilt expedition (1941) (Bahamas, Caribbean Sea, Panama, Galápagos Archipelago and Mexican Pacific islands). The Fishes. Monogr. Acad. Nat. Sci. Phila. Núm. 6: 57-529, Pls. 1-20.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Allen, G. R. & D. R. Robertson. 1992. Three new species of triplefins (Pisces: Tripterygiidae) from Malpelo and Socorro Islands, in the tropical eastern Pacific. Rev. Fr. Aquariol. v. 19 (núms. 1-2): 53-56.
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Smith, D. G. i J. T. Williams, 2002: History and status of the genera Enneanectes and Axoclinus (Teleostei: Blennioidei: Tripterygiidae). Zootaxa Núm. 105: 1-10.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Banc d'Espartel

Espartel i Majuán són els dos noms que rep una illa submergida en l'àmbit de l'Estret de Gibraltar (coordenades 35° 55′ N 5° 58′ O), prop del cap Espartel, la màxima altitud se situa a 56 metres sota el nivell del mar. Va ser una illa que va desaparèixer sota la superfície de les aigües fa uns 12.000 anys, en acabar l'última glaciació i pujar el nivell dels oceans.

## Hipòtesi

El llindar de Espartel separa les conques mediterrània i atlàntica. Va aconseguir la seva actual configuració durant la inundació Zancliana del Mediterrani, que va posar fi a la dessecació del Mediterrani al final de la crisi de salinitat del Messinià. La força de les aigües va conduir a l'erosió del fons marí.
En diverses ocasions s'ha especulat que la mítica Atlàntida va ser justament Espartel. El setembre del 2001 el geòleg francès Jacques Collina-Girard va exposar aquesta teoria. La teoria de Collina argumenta que la fi de l'última glaciació va fer que el mar pugés 135 metres fins a la cota actual, envaint l'Estret de Gibraltar i creant un mar petit i semi-tancat d'uns 70x20 quilòmetres entre el Mar Mediterrani i l'oceà Atlàntic. El banc d'Espartel va formar un arxipèlag en aquest petit mar, l'illa principal hauria fet uns 10 o 12 quilòmetres al llarg del seu eix més gran. Amb la pujada del nivell del mar l'illa es va començar a enfonsar lentament, però al voltant del 9400 aC la pujada de les aigües es va accelerar, ascendint 4 metres per segle. Durant aquest temps es va registrar un terratrèmol de magnitud 9 (argument defensat pel geògraf marí Marc-Andrè Gutscher) a la zona, la qual cosa va contribuir a fer que l'illa desaparegués definitivament sota el mar, generant un sisme submarí.
Collina va proposar que el record de la desaparició de l'illa es va mantenir a l'antic Egipte durant 5.000 anys, abans tan sols de la invenció de l'escriptura, fins que finalment va ser gravat pels primers escribes al voltant del tercer o quart mil·lenni aC. Segles més tard Plató hauria conegut la història, i s'hauria inspirat en ella per a crear el mite que ha arribat a nosaltres com l'Atlàntida.

## Referències

* ↑ Örnek, Genevra.
* ↑ Blanc, 2002, Geodinamica Acta
* ↑ Garcia-Castellanos, D.; Estrada, F.; Jiménez-Munt, I.; Gorini, C.; Fernández, M.; Vergés, J. & De Vicente, R (2009). Catastrophic flood of the Mediterranean after the Messinian salinity crisis. Nature. Vol 462: 778-781.
* ↑ J. Collina Girard, dans Préhistoire Anthropologie Méditerranéennes, 10-11, 2001-2002, p. 53-60 www.atlantis-scout.de Arxivat 2008-12-03 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* " L'Atlantide retrouvée? Enquête scientifique autour d'un mythe "; Collina-Girard, J. Belin-Pour la Science éditeur, Collection Regards, 223 pages (2009). ISSN 1773-8016, ISBN 978-2-7011-4608-9
* " Destruction of Atlanti.s by a great earthquake and tsunami? A Geological analysis of the Spartel Bank hypothesis "; Marc-André Gutscher. Geology Volume 33, Number 8, pp. 685-688 (2005).