OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llac de Coatepeque

El llac Coatepeque és un llac volcànic, situat a 18 km al sud de la ciutat de Santa Ana. Té una altitud de 746 msnm i una superfície de 25.3 km². A més a més, la seva profunditat de 115 m. Compta amb una illa nomenada la Isla del Cerro o Teopán. El topònim "coatepeque" significa "Cerro de Culebras" en llenguatge nàhuatl.

## Accidents geogràfics

La caldera es va formar com a resultat d'una gran erupció explosiva que va succeir entre 57 000-72 000 aC. Després es van formar cons d'escòries i fluxos de lava en la part occidental de la caldera, així com 6 doms de lava (riolita). La formació de la cúpula del dom més recent es va iniciar al voltant de 8 000 aC.
Els seus accidents més importants són les dues petites penínsules denominades "los anteojos"; i l'Illa del Cerro, on els indígenes pipils tenien un temple i un monòlit representatiu de la deessa Itzqueye. El dom nord té 25 m de diàmetre i 25 m d'alçada, i el dom sud té 150 m de diàmetre i 25 m d'alçada.

## Canvi de color

Segons autoritats del Ministeri de Medi Ambient i Recursos Naturals de El Salvador aquest és un fenomen cíclic que succeeix cada cert temps. El llac porta ja tres vegades que canvia de color en els últims anys. El canvi de color d'aigua al llac ha succeït el 1998, el 2006 i el 2012. L'última vegada que va ser observat el fenomen de coloració turquesa fou al setembre de 2015, a causa d'una floració de microalgues cianofitas que formen part del fito-plàncton del llac. Es diu que aquest tipus de microalgues són altament tòxiques. En aquesta ocasió es va prohibir consumir l'aigua del llac, tant per a humans com animals. Aleshores l'increment d'algues tòxiques és el que al final, a causa de la seva coloració, van provocar el color turquesa al llac. A més a més, a causa de l'elevat contingut de fosfat que fa que els raigs solars no entrin amb la mateixa intensitat al llac generen aquesta pigmentació en ell.

## Participació en les meravelles naturals del món

El Llac Coatepeque en el 2013 va participar en la vuitena meravella del món on va obtenir el segon lloc, sent així un dels destins preferits per turistes de diversos països que l'ho han visitat. H estat declarat centre d'interès turístic nacional.

## Referències

* 1 2 «Cuerpos de Agua Continentales de El Salvador» (en castellà). Arxivat de l'original el 2009-08-24. [Consulta: 27 juny 2017].
* ↑ Cambio de color Arxivat 2017-08-23 a Wayback Machine.
* ↑ Referente cambio de color
* ↑ Maravillas del mundo Arxivat 2017-07-12 a Wayback Machine.
# Ambrogio Morelli

Ambrogio Enrico Morelli (Nerviano, província de Milà, 4 de desembre de 1905 - Nerviano, 10 d'octubre de 2000) era un ciclista italià que fou professional entre 1929 i 1938. En el seu palmarès destaquen dues victòries d'etapa al Tour de França de 1935, edició que finalitzà en la segona posició final, i una etapa al Giro d'Itàlia de 1931.
El seu fill Remo fou futbolista que jugà a la Lliga italiana de futbol.

## Palmarès

* 1929
** 1r de les Tres Valls Varesines
** 1r de la Targa-Legnano
** 1r de la Milà-Sestri
** 1r de la Copa Pomini
** 1r de la Copa Giombini
* 1930
** 1r del Giro del Piemont
** 1r al Giro d'Úmbria
* 1931
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1933
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1935
** Vencedor de dues etapes al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1932. Abandona (19a etapa)
* 1934. 6è de la classificació general
* 1935. 2n de la classificació general, vencedor de 2 etapes i primer dels ciclistes sense equip
* 1937. Abandona (2a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1929. 10è de la classificació general
* 1930. 4t de la classificació general
* 1931. 8è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1932. 26è de la classificació general
* 1933. 20è de la classificació general
* 1934. 19è de la classificació general
* 1935. 10è de la classificació general i primer dels ciclistes sense equip
* 1936. 7è de la classificació general
* 1937. 9è de la classificació general
* 1938. Abandona (3a etapa)

## Referències

* ↑ «MORELLI Ambrogio Enrico». [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès d'Ambrogio-Enrico Morelli (Ita)». [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Ambrogio Enrico MORELLI» (en italià). [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ Morelli, una famiglia alla ribalta: ben tre generazioni di campioni, article de Carmelo Gennaro a La Sicilia del 23 març 2006, p. 19. Consultable en línia.

## Enllaços externs

* Palmarès d'Ambrogio Morelli (francès)
# Vladislav Vólkov

Vladislav Vólkov (rus: Владислав Волков) (Moscou, 23 de novembre de 1935 - Soiuz 11 i òrbita terrestre baixa, 30 de juny de 1971), nom complet amb patronímic Vladislav Nikoláievitx Vólkov, rus: Владисла́в Никола́евич Во́лков, fou un enginyer i cosmonauta soviètic.
Va participar en els programes Vostok i Voskhod. Pilot i paracaigudista, va entrar a la selecció de cosmonautes del primer grup d'enginyers de l'OKB-1 de Serguei Koroliov el 1966 i va ser triat el 27 de maig de 1968. Va ser elegit enginyer de vol en la segona tripulació suplent de la missió Soiuz 5, llançada el 15 de gener de 1969.
Va volar finalment el 12 d'octubre de 1969 com enginyer de vol a bord de la Soiuz 7. La missió, que va tenir una durada de 4 dies i 22 hores, tenia com a objectiu realitzar un vol conjunt amb les Soiuz 6 i Soiuz 8. El llançament gairebé simultani de les tres naus es va complir sense problemes, així com l'acostament, però no es va poder acoblar la Soiuz 7 a la Souz 8 causa d'una fallada electrònica del sistema id'acoblament.
Va ser també suplent de la missió Soiuz 10, que tenia com a objectiu acoblar-se amb la primera estació espacial, la Saliut 1.
Havia de ser suplent de la missió Soiuz 11 però la detecció d'una possible tuberculosi a un dels cosmonautes titulars-concretament Valeri Kubàssov-va fer que es desplacés a la tripulació suplent. La Soiuz 11, llançada el 6 de juny de 1971, tenia com a objectiu habitar la Saliut 1, ja que la Soiuz 10 s'havia pogut acoblar però els cosmonautes no havien pogut accedir a l'estació. La tripulació de la Soiuz 11 va habitar l'estació durant 23 dies, fins al 30 de juny. Durant aquesta estada es van produir diversos incidents, com un incendi i forts frecs entre ell i el comandant Gueorgui Dobrovolski. Durant el seu retorn a la Terra la càpsula es despressuritzà i els cosmonautes, que mancaven de vestits espacials, van morir per asfíxia.
Va ser enterrat al Kremlin i va rebre de manera pòstuma l'Ordre de Lenin i el títol d'Heroi de la Unió Soviètica (condecoració que ja havia guanyat el 1969). Un asteroide ((1790) Volkov) i un cràter en la Lluna van rebre el seu nom en homenatge.
Va estar casat amb Liudmila Biriukovna i van tenir un fill: Vladímir V., nascut el 14 de febrer de 1958.

## Curiositats

* El seu nom va ser usat per a denominar l'USS Vandenberg a la pel·lícula Virus.
* Un relat de la vida i la carrera de Volkov a l'espai apareix en el llibre de 2003 "astronautes caiguts" de Colin Burgess.
* El seu nom figura en el monument de l'astronauta caigut (que es troba a la Lluna).

## Referències

* (francès) Resum dels vols efectuats Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
* (alemany) fets espacials. el 12 de març de 2008, consultat el 12 de juliol del 2008.
# Virgin Orbit

Virgin Orbit és una empresa estatunidenca aeroespacial dedicada al llançament de satèl·lits lleugers utilitzant el seu coet LauncherOne.

## Història

Virgin Orbit va ser fundada el 2017 per l'empresari britànic Richard Branson, que havia fundat prèviament l'aerolínia Virgin Atlantic, com una empresa especialitzada en llançaments de satèl·lits separada de l'empresa matriu aeroespacial Virgin Galactic.
Després d'un primer intent fallit el 2020 la companyia va aconseguir assolir òrbita i desplegar satèl·lits amb èxit el 17 de gener de 2021 amb el seu coet LauncherOne. Entre el 2020 i el 2023 la companyia va realitzar 6 llançaments, 4 dels quals amb èxit.
El gener de 2023, després del segon llançament fallit, la companyia no va poder aconseguir addicional. En conseqüència va acomiadar al 85% de la plantilla, cessant l'activitat el març i declarant-se en bancarrota a l'abril.
Virgin Orbit va anunciar el maig de 2023 que aturava del tot la seva activitat i que la major part dels seus actius s'havien venut a altres companyies. En destaca la compra de les seves instal·lacions i maquinària de producció per part de l'empresa competidora Rocket Lab. També del seu avió Boeing 747 modificat, emprat en els llançaments del seu coet, a Stratolaunch.

## Referències

* ↑ «Welcome, Virgin Orbit!». Virgin Galactic. Arxivat de l'original el 8 març 2017. [Consulta: 9 març 2017].
* ↑ Forust, Jeff «Virgin Orbit sets expectations for first launch». Space News, 23-05-2020 [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Virgin Galactic announces new commercial space company». Virgin Orbit. Arxivat de l'original el 13 de maig 2020. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Launch Schedule». Spaceflight Now [Consulta: 17 gener 2021].
* ↑ Roulette, Joey «Branson's Virgin Orbit reaches space with key mid-air rocket launch». Reuters, 21-01-2017 [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ Browne, Ed. «Virgin Orbit: Facts about the novel air-launch provider». 3 febrer 2023. Space.com. [Consulta: 27 abril 2023].
* ↑ Will, Luke «Virgin Orbit's Launcher One Fails to Reach Orbit». Travel Radar, 10-01-2023 [Consulta: 10 gener 2023]. Arxivat 2023-01-10 a Wayback Machine.
* ↑ «La empresa de satélites Virgin Orbit se declara en bancarrota en EE.UU.». La Vanguardia, 04-04-2023 [Consulta: 27 abril 2023]. Arxivat 27 April 2023$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Kuthunur, Sharmila «Virgin Orbit shuts down after selling key assets to 3 aerospace companies». 24/05/2023. Space.com [Consulta: 29 maig 2023].

## Vegeu també

* Virgin Galactic
* Rocket Lab
* Astra Space
# William Fison

Sir William Guy Fison 3r Baronet (Londres, 25 d'octubre de 1890 – Mere, Wiltshire, 6 de desembre de 1964) va ser un remer anglès que va competir a començaments del segle xx.
Fison era fill de Sir Frederick Fison, 1r Baronet i la seva muller Isabella Crossley. Son pare va ser membre del parlament per Doncaster. Ell estudià a l'Eton College i al New College de la Universitat d'Oxford. El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on guanyà la medalla de plata en la competició del vuit amb timoner del programa de rem.
Poc després, el febrer de 1914, es casà amb Gwladys Rees Davies, filla de John Robert Davies. Durant la Primera Guerra Mundial va servir com a capità a la Royal Field Artillery i va ser condecorat amb la Creu Militar. A la mort del seu germà, el 1948, passà a obstentar el títol de baronet.

## Referències

* ↑ the Peerage.com
* ↑ «William Fison Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-01-27. [Consulta: 24 març 2017].
* ↑ «FISON of Greenholme,Yorks». leighrayment.com/. Arxivat de l'original el 2008-05-01. [Consulta: 24 març 2017].
# Batalla de Bautzen

La batalla de Bautzen fou una batalla entre forces franceses i un exèrcit combinat rus i prussià els dies 20 i 21 de maig de 1813, dins la guerra de la Sisena Coalició, un dels conflictes de les guerres napoleòniques.

## Antecedents

L'exèrcit aliat retirant-se després d'haver estat vençut per Napoleó I a la batalla de Lützen, va rebre l'ordre d'aturar-se a Bautzen (sòrab: Budyšin). Les forces aliades russes i prussianes sumaven 96.000 homes, mentre que l'exèrcit francès que els perseguia comptava amb 115.000 i el mariscal Ney, a un dia de marxa, disposava d'altres 85.000.

## Batalla

Napoleó va intentar acabar definitivament amb els seus enemics atrapant-los entre les seves forces, el riu Spree i les tropes de Ney, però aquest darrer s'equivocà al situar-se i els russos i els prussians van aconseguir escapolir-se.

## Conseqüències

Després de Bautzen, Napoleó va acordar una treva de nou setmanes amb la Coalició, sol·licitada pels aliats el 2 de juny de 1813, es va signar l'Armistici de Pleischwitz el 4 de juny, que es va perllongar fins al 20 de juliol i es va estendre al 16 d'agost. Durant la treva, Napoleó reuní més tropes, especialment de cavalleria, i entrenà al seu nou exèrcit. Els aliats, però també es mobilitzaren i prepararen millor, i després es van reprendre les hostilitats, quan els austríacs es van unir a les files dels aliats, reprenent-se la campanya a l'agost, quan el 23 d'agost, a la batalla de Großbeeren, al sud de Berlín, el príncep hereu Carles de Suècia va derrotar el seu antic camarada mariscal Nicolas Oudinot, el 26 d'agost el mariscal Gebhard Leberecht von Blücher va derrotar el mariscal Étienne-Jacques-Joseph Macdonald a la batalla de Katzbach.
Bonaparte es va veure obligat a reorganitzar els seus exèrcits al llarg de totes les línies de defensa, estant desesperadament mancat de cavalleria. Finalment va ser derrotat en la batalla de Leipzig en Saxònia, l'octubre de 1813, i van emprendre la reeixida invasió de França el 1814, que va forçar a Napoleó a abdicar i va obrir el camí a la restauració dels Borbó.

## Referències

* ↑ Tucker, Spencer C. A Global Chronology of Conflict: From the Ancient World to the Modern Middle East (en anglès). ABC-CLIO, 2099, p. 1099. ISBN 1851096728.
* ↑ Robinson, G. 1814 The New Annual Register: Or General Repository of History, Politics, Arts, Sciences, and Literature for the Year 1813 (en anglès).
* ↑ Nicholls, David. Napoleon: A Biographical Companion (en anglès). ABC-CLIO, 1999, p. 173. ISBN 0874369576.
# Christiane Scrivener

Christiane Scrivener (Mülhausen, 1 de setembre de 1925 - Boulogne-Billancourt, 8 d'abril de 2024) va ser una política francesa que fou membre de la Comissió Delors entre 1989 i 1995.

## Biografia

Membre del Partit Republicà (PR) engegat per Valéry Giscard d'Estaing, l'any 1976 fou nomenada pel primer ministre de França Jacques Chirac Secretària d'Estat de comerç i protecció al consumidor, càrrec que va mantenir sota la direcció de Raymond Barre i que ocupà fins al 1978. Va encapçalar diversos canvis legislatius, inclosa una llei per a protegir la informació dels consumidors sobre els productes i serveis l'any 1978), coneguda amb el nom de «llei Scrivener».
El 1979 fou escollida eurodiputada al Parlament Europeu en les primeres eleccions europees, càrrec que va mantenir fins al 1984. Posteriorment, l'any 1989 fou escollida Comissària Europea en la Comissió Delors II, fent-se càrrec de la cartera de Fiscalitat i Unió Duanera, cartera que va mantenir en la formació de la Comissió Delors III, a la qual se li afegí la cartera d'Assumptes dels Consumidors.

## Referències

* ↑ «Christiane SCRIVENER». Parlament Europeu. [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ Sorolla, José Antonio «Christiane Scrivener, la competente» (en castellà). El País [Madrid], 04-11-1988. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* (francès) Llei Scrivener Arxivat 2006-12-05 a Wayback Machine.
# Castell de Blancafort (Gombrèn)

El Castell de Blancafort o Castell de les Dames és una fortificació sobre una carena a poc més de mig km al NO del nucli de Gombrèn (Ripollès) declarada bé cultural d'interès nacional. Es coneix el setial del castell però no hi ha cap mur visible. Aquest castell formava part de les defenses de la vall de Gombrèn i el seu terme sembla que s'estenia per tota la vall. És documentat per primera vegada l'any 1246, quan Jaume I vengué als senyors de Mataplana en franc alou diversos béns, entre ells aquest castell i la vall de Gombrèn. Per casament el castell passà al patrimoni dels comtes de Pallars. L'any 1376 el comprà el monestir de Sant Joan de les Abadesses.

## Referències

* 1 2 «Castell de Blancafort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Quadrirrem

La quadrirrem o tetrarrem (llatí: quadriremis; grec: τετρήρης, tetreres) és un vaixell impulsat mitjançant quatre fileres de rems, tot i també tenien veles per aprofitar el vent. Les seves dimensions eren 35 metres d'eslora, 5 metres de mànega, amb un pes de 77 tones, i estava tripulada per cent vuitanta remers i vuitanta soldats, i podia agafar una velocitat d'entre 7,2 i 7,8 nusos, sent més baix que la quinquerrem, i les seves característiques els feien ideals per operacions costaneres.
Segons Plini el Vell, la quadrirrem apareix a Cartago el segle iv aC amb dues fileres de vint-i-cinc rems. Fou usada per primer cop en combat en el setge de Tir per Alexandre el Gran, i pocs anys més tard era una nau molt popular, perquè els atenencs en van construir 200, i també ho eren 90 dels 240 vaixells d'Antígon el borni, sent a més el principal vaixell de guerra de la flota de Rodes, l'única professional del mediterrani oriental.
A la batalla de Miles (36 aC), les quadrirrems eren l'embarcació més comuna de la flota de Sext Pompeu Pius, i diverses unitats es trobaven entre les flotes pretorianes imperials.

## Referències

* ↑ Hugo o'Donnell, Historia militar de España (castellà)
* ↑ John S. Morrison, Hellenistic Oared Warships, 399–31 BC (2004) (anglès)
* ↑ Quint Curti Ruf, Historiae Alexandri Magni
* ↑ Lionel Casson, Ships and Seamanship in the Ancient World, Johns Hopkins University Press (1995), (anglès) ISBN 0-8018-5130-0
# Giuseppe Fanelli

Giuseppe Fanelli (Nàpols, 13 d'octubre de 1827 – Nocera Inferiore, 5 de gener de 1877) fou un arquitecte i enginyer anarquista italià, també francmaçó. De jove fou un ferm partidari de la unificació italiana, lluità contra els austríacs amb els piemontesos en la Primera guerra de la independència italiana de 1848 a 1849, i el 1860-1861 en l'Expedició dels Mil de Giuseppe Garibaldi.
Fou diputat els anys 1865-1867 i 1867-1870 del grup creat pels seguidors de Mikhail Bakunin a Nàpols el 1860-1867. Després d'assistir amb aquest grup als primers congressos de la Lliga de la Pau i de la Llibertat a Ginebra (1867) i Berna (1868), en aquest darrer fou un dels fundadors de la bakuninista Aliança de la Democràcia Socialista i s'adherí a la Primera Internacional. Visità Espanya entre octubre del 1868 i febrer del 1869, introduït i acompanyat pels republicans federals Garrido, Orense, Guisasola i Josep Rubaudonadeu, i aconseguí de constituir els primers grups d'obrers internacionalistes a Madrid (dirigits per Mora, Borrel, Anselmo Lorenzo) i a Barcelona (dirigits per Josep Lluís Pellicer, Rafael Farga i Pellicer i Josep Rubaudonadeu), però creant una confusió entre els estatuts i els objectius de l'Aliança i els de l'AIT. Va assistir al Congrés de la Haia de 1872 i al congrés de la fracció anarquista de la Internacional de Saint-Imier de setembre del 1872. Va morir de tuberculosi el 1877.

## Referències

* ↑ Abad de Santillán, Diego. Contribución a la historia del movimiento obrero español (en castellà). Méx., Editorial Cajica, 1962, p. 106.
* ↑ Masini, Pier Carlo. Eresie dell'Ottocento: alle sorgenti laiche, umaniste e libertarie della democrazia italiana (en italià). Editoriale Nuova, 1978, p. 241.
# Shenganfuïta

La shenganfuïta és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

La shenganfuïta és un tel·lurit de fórmula química PbTe⁴⁺₃O₅(OH)Cl₃(H₂O). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d’agost de l'any 2024. Encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema triclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «04.JN - Tel·lurits amb anions addicionals, amb H₂O». Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona Alfie Norville, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22737 i al projecte RRUFF, amb el número de mostra: R240002.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Moctezuma, situada a la localitat de Moctezuma (Sonora, Mèxic), sent aquest indret l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Shenganfuite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 novembre 2024].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 81». European Journal of Mineralogy, 36, 5, 21-10-2024, pàg. 917–923. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-917-2024 [Consulta: 21 novembre 2024].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - Tellurites with additional anions, with H2O». Mindat. [Consulta: 21 novembre 2024].
# Arthur Garton

Arthur Stanley Garton (Worcester Park, Londres, 31 de març de 1889 – Woking, Surrey, 20 d'octubre de 1948) va ser un remer anglès que va competir a començaments del segle xx.
Garton va néixer a Londres, i estudià a l'Eton College i al Magdalen College, de la Universitat d'Oxford. Remà amb l'equip d'Oxford que guanyà les edicions de 1909, 1910 i 1911 de la Regata Oxford-Cambridge. Guanyà la Grand Challenge Cup de la Henley Royal Regatta de 1910 i 1911. Com a membre del Leander Club el 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on guanyà la medalla d'or en la competició del vuit amb timoner del programa de rem.
El 1913 tornà a guanyar la Grand Challenge Cup. Entrenà el vuit d'Oxford el 1925 i 1930.

## Referències

* 1 2 «Stanley Garton Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 d'agost 2011. [Consulta: 5 juny 2017].
# Batalla de Besalú

La batalla de Besalú de setembre de 1285 fou una de les batalles de la Croada contra la Corona d'Aragó.

## Antecedents

El papa Martí IV, que havia succeït Climent IV, Carles I d'Anjou, va declarar al rei Pere el Gran privat dels seus regnes, i donà la investidura del Regne de Sicília a Carles I d'Anjou.
Els francesos ocuparen la Vall d'Aran, però no pogueren seguir avançant en territori català. L'any següent ho provaren amb les tropes que tenien al regne de Navarra, però també fracassaren, i en el contraatac catalano-aragonès de l'any 1284, assetjaren Tudela. El 1285 els francesos entraren pel territori rossellonés de Jaume II de Mallorca amb un exèrcit de 100.000 infants, 16.000 cavallers i 17.000 ballesters comandat pel mateix rei de França, Felip l'Ardit, i acamparen a Elna i Perpinyà, creuant pel Coll de la Maçana el juny. Els catalans, van aplicar la terra cremada, i els francesos entraren a Castelló d'Empúries, Girona, Figueres, Roses, Sant Feliu de Guíxols i Blanes, i Peralada fou destruïda sense aconseguir rendir-la.
L'estol català, provinent de Sicília comandat per Roger de Llúria havia derrotat la flota francesa a la batalla naval de les Formigues, recuperant el territori del nord. En aquell moment la disenteria s'estengué entre els francesos, que envoltats, sense proveïments i malalts, hagueren de retirar-se.

## Batalla

Veient-se forçat a retirar-se de l'Empordà, i desconfiant del Coll de Panissars, Felip III de França va intentar prendre la ruta de Besalú, enviant una avançada de 2.000 cavallers i 400 servents per prendre la ciutat on creien que es trobava Pere el Gran.
Després d'un primer assalt croat, Asbert de Mediona, el governador de la ciutat feu obrir la porta aquaria per fer entrar seixanta cavallers que foren capturats, per sortir immediatament al front de la guarnició que va derrotar els assetjants, forçant-los a la retirada.

## Conseqüències

Els francesos, veient que no podrien retirar-se per Besalú, van tornar a Castelló d'Empúries, on es trobava el seu rei. finalment es van retirar pel Coll de Panissars, on els esperaven els almogàvers, i foren massacrats, i els francesos rendien totes les viles que havien conquerit al sud dels Pirineus.

## Referències

* ↑ Ernest Delamont, La croisade de 1285 - Ses causes, ses résultats et ses suites «Enllaç».
* ↑ Francesc Mir, Les excavacions del Palau de la Cúria «PDF». Arxivat de l'original el 2010-06-24. [Consulta: 3 desembre 2007].