OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca n'Estruc Vell

Ca n'Estruc Vell és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de caràcter rural orientada cap a sol ponent. Està formada per tres cossos: la masia, un cos central i la galeria. El primer és el més antic i es construí en pedra. Té planta rectangular, estructurada en planta baixa i un sol pis. A la façana principal hi ha un rellotge de sol; la porta és un arc de mig punt adovellat. La part posterior té contraforts exteriors. La coberta és a dues aigües de teula àrab rematada amb ràfec.
El petit cos central serveix de nexe entre l'habitatge i la galeria; l'entrada també és un arc de mig punt adovellat. La galeria és un afegit posterior, una construcció independent de la resta. Aquest edifici ha estat restaurat conservant el seu caràcter original.

## Història

Es tenen notícies per un document que aquest edifici formava part de la donació que el comte Guillem va fer al comte d'Esparreguera de les seves terres el 985. Al segle xvii, aquesta masia era coneguda com el mas Jordà.

## Referències

* 1 2 3 «Ca n'Estruc Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Turbiàs

Turbiàs és un nucli de població del municipi de Montferrer i Castellbò i de l'entitat municipal descentralitzada Vila i Vall de Castellbò, a l'Alt Urgell. El poble es troba a la carretera que va a Castellbò, passat el poble de Carmeniu, en una petita confluència de barrancs a 1.223 metres d'altitud, al vessant oriental de la Serra Plana. Presideix el poble una notable església del segle xviii, dedicada a Sant Iscle i Santa Victòria, amb un campanar de torre amb coberta piramidal, que va ser restaurada al principi dels noranta. Les cases, grisoses i amb teulades de llicorella, s'apinyen sobre seu. Depenien d'ella les de Sant Fruitós de Carmeniu i Sant Vicenç de les Eres, però actualment depèn de l'església de Santa Maria de Castellbò.
Havia tingut fins a 109 persones el 1857, 19 el 1960, 8 el 1991 i 5 el 2019. Més a munt de la carretera que surt de Castellbò i que porta a Turbiàs es troba el poblet de les Eres.

## Referències

* ↑ «251403 Montferrer i Castellbò». Idescat. [Consulta: 24 agost 2020].
* ↑ GGCC, Montferrer i Castellbò: Arxivat 2021-06-08 a Wayback Machine. Altres indrets del terme, Turbiàs, les Eres i Sant Andreu de Castellbò.
# Anhinga

Els anhingues o ocells de coll de serp són un grup d'ocells que comprèn quatre espècies, englobades totes en el gènere Anhinga, únic de la família dels anhíngids (Anhingidae), dins l'ordre dels pelecaniformes o dels suliformes, depenent de l'autor. Una de les espècies es considera amenaçada. El nom d'ocell de coll serp prové del seu coll llarg i estret, que els dona aparença de serp quan neden amb el cos submergit.
Els anhingues són ocells grans, amb plomatge dimòrfic i només parcialment impermeable. En els mascles és negre i marró fosc, amb una cresta erèctil i un bec més gran que les femelles; aquestes presenten un plomatge molt més pàl·lid, especialment al coll i l'abdomen. Els peus, com en tots els pelicaniformes tenen quatre dits totalment membranats; les cames són curtes i situades força enrere.

## Taxonomia

Aquesta família s'ha classificat en un gènere amb quatre espècies:
* Gènere Anhinga.
** Anhinga americana (Anhinga anhinga).
** Anhinga asiàtica (Anhinga melanogaster).
** Anhinga australiana (Anhinga novaehollandiae).
** Anhinga africana (Anhinga rufa).
Segons la classificació de Clements 6a edició (amb revisions de 2009), melanogaster i novaehollandiae són subespècies d'Anhinga melanogaster.

## Referències

* ↑ «Anhinga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ El gènere Anhinga a ITIS Rev. 23-07-2010
# Juan Manuel Menéndez Gómez

Juan Manuel Menéndez Gómez (Santander, 27 de maig de 1932 - Zarautz, 27 de setembre de 1969) va ser un ciclista espanyol, que fou professional entre 1957 i 1964.

## Palmarès

* 1957
** 1r a Lezama
* 1961
** Campió d'Espanya de Muntanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1960. Abandona
* 1962. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Bastogne

Bastogne és un municipi belga de la província de Luxemburg a la regió valona. A principis de 2008 tenia 14.577 habitants. Limita amb els municipis de Fauvillers, Houffalize, Vaux-sur-Sûre i Bertogne.
Per aquesta ciutat situada a tan sols 12 km de Luxemburg passa la coneguda cursa ciclista Lieja-Bastogne-Lieja. "Bastogne" és també el nom comercial d'unes galetes fetes amb canyella i sucre vermell molt semblants als Speculoos (galetes molt típiques a Valònia).

## Història

Bastogne es trobà al centre de la batalla de les Ardenes durant l'hivern 1944-1945. El combat és recordat avui amb el memorial de Mardasson i el museu Bastogne Historical Center, on podem trobar una de les majors col·leccions documentals sobre la Segona Guerra Mundial.

## Enllaços externs

* Vista de satèl·lit del Memorial de Mardasson a WikiMapia
* Lloc web oficial de bastogne (francès)
# Cal Baldric

Cal Baldric és un edifici del municipi de Toses (Ripollès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Neix a la història l'any 839 amb el nom de Neuano. L'any 1207 el senyor d'aquest poble, Huc de Nevà, feia jurament feudal a Ramon de Ribes pels castells de Segura i Ribes. Trobem a Cal Baldrich, influències del segle xviii en l'adopció de la balconada, element amb referències urbanes, semblant al motllurat de la cornisa.

## Història

El poble de Nevà és l'únic que es troba a la banda oposada a la Vall o pendent nord. El poblet presideix una vall gerda, a 1207m d'alçada. Una pista d'uns 4 km l'uneix amb Planoles. Històricament estigué sempre unit a Toses, però gaudia d'autonomia parroquial plena, i és d'un origen tan antic com el de Toses.

## Referències

* 1 2 «Cal Baldric». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Turi Rog

Turi Rog (en rus: Турий Рог) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 472 habitants. Es troba al districte rural de Khankaiski. Abans la vila es deia Voronéjskoie.

## Referències

* ↑ «Листая страницы истории». Arxivat de l'original el 2021-10-19. [Consulta: 28 novembre 2018].
* ↑ «Турий Рог (Ханкайский район)». [Consulta: 28 novembre 2018].
* ↑ «Справочник по климату СССР» (Plantilla:Книга).
# Sakura

Sakura (en japonès kanji, 桜 o 櫻; katakana, サクラ; hiragana, さくら) també coneguda com a cirerer japonès, és una flor de molts arbres del gènere Prunus. Són espècies comunes a l'est d'Àsia, incloent la Xina, Corea i especialment al Japó. Generalment es refereixen als cirerers ornamentals, que no s'han de confondre amb els cirerers que produeixen fruits per menjar. Es considera la flor nacional del Japó.

## Simbolisme

La floració efímera dels cirerers s'ha associat amb la mort, i les flors tenen un fort simbolisme al Japó utilitzat en la pintura, la literatura (avui també el manga i anime) i la música. Com a element decoratiu, es representa la flor sobre tota la mena de béns de consum: quimono, papereria i vaixella.
Durant la Segona Guerra Mundial, el sakura es va utilitzar per motivar i avivar el nacionalisme. Els kamikazes japonesos pintaven flors de cirerer als costats dels seus avions, o se n'emportaven unes branques, abans d'una missió suïcida. Es tiraven pètals de cirerer per honorar els que anaven a morir pel seu emperador.
En les seves empreses colonials, el Japó sovint plantava cirerers com a mitjà d'expressió de l'ocupació del territori. Per aquesta raó, els arbres del Palau de Gyeongbok, a Seül, es van talar per celebrar el cinquantè aniversari de l'alliberament del colonialisme japonès.
La majoria d'escoles i edificis públics japonesos tenen plantats arbres de sakura.

## Observació de flors

Com a mínim des del 794, la noblesa de Kyoto plantava cirerers com a ornament dels seus camps.
L'observació de flors (hanami, 花見) s'ha convertit en un fenomen social. Cada any el servei meteorològic japonès informa del front de floració que va de sud a nord. Comença a Okinawa al gener i arriba a Kyoto i Tòquio a final de març o començament d'abril. Els festivals hanami se celebren reunint-se familiars i amics en els parcs i compartint els aliments, com un pícnic, a l'ombra dels sakura mentre observen la floració. Aquest costum té uns quants segles d'antiguitat, i a les cròniques Nihon Shoki (del segle VIII) hi ha registrat festivals celebrats hanami al segle iii.

## Referències

* ↑ Toshio Katsuki. (2015) Sakura. pp.14–18 Iwanami Shoten. ISBN 978-4004315346
* ↑ The history and cultural symbolism of both the seven wild species and the hundreds of forms known for centuries as sato-zakura, or garden cherries and information about growing and propagating is found in Kuitert, Wybe. «Japanese Flowering Cherries». Timber Press, 06-03-2015.
* ↑ Honoca. «The beauty and history of sakura, Japan's national flower».
* ↑ Choy Lee, Khoon. Japan—between Myth and Reality. 1995, page 142.
* ↑ Ohnuki-Tierney, Emiko. Kamikaze, Cherry Blossoms, and Nationalisms. 2002, page 9-10.
* ↑ Ivan Morris, The Nobility of Failure: Tragic Heroes in the History of Japan, p290 Holt, Rinehart and Winston, 1975

## Enllaços externs

* Cherry Blossom Spots in Japan Arxivat 2009-03-03 a Wayback Machine.(anglès)
* Sakura in Kyoto Arxivat 2010-01-20 a Wayback Machine.(anglès)
* Cherry Blossom Photos(anglès)
* Predicció del dia en el que cauen els pètals de Sakura:Sakura Weather Map
# Isa Evrenosoğulları

Isa Evrenosoğulları (mort després de 1489) fou un noble otomà, de la família dels Evrenosoğulları, un dels caps dels akindjis. Era fill d'Evrenos Gazi.
Va fer una incursió a Albània el 1423, que va repetir el 1438 i el 1442. El 1443 va prendre part en la batalla de Jalovats on els otomans foren derrotats per Joan Hunyadi (János Hunyadi). El 1454 va participar en la campanya de Sèrbia i va ocupar Tirebdje. El 1455 va retornar a Albània i va derrotar a Iskander Beg a Berat. El 1463 va participar en la lluita a Morea que va donar pas a la guerra contra Venècia. El 1479 va dirigir una expedició de saqueig a Transsilvània en què els turcs foren aniquilats pel voivoda Esteve Báthori.
# Albali

Albali (Èpsilon d'Aquari / ε Aquarii) és una estrella de la constel·lació d'Aquari. És coneguda com a 女宿一 (la Primera Estrella de la Nina), en xinès. Albali pertany a la classe espectral A0 i té una magnitud aparent de +3,8. Està a 215 anys llum de la Terra.

## Localització

La localització d'aquesta estrella en el cel es mostra en el mapa següent de la constel·lació Aquarius:

## Referències

* 1 2 «Spectroscopic analysis of southern B and Be stars» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1, 1r agost 2006, pàg. 252–262. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2006.10655.X.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «New measurements of rotation and differential rotation in A-F stars: are there two populations of differentially rotating stars?» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 6-2012, pàg. A116. DOI: 10.1051/0004-6361/201118724.
* ↑ Norberto Castro «The IACOB project. III. New observational clues to understand macroturbulent broadening in massive O- and B-type stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 19-12-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201628541.
* ↑ Afirmat a: Gaia DR3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 13 juny 2022.
* ↑ «The atmospheric parameters and spectral interpolator for the MILES stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 7-2011, pàg. 165–165. DOI: 10.1051/0004-6361/201116769.
# Sad ibn Muadh

Sad ibn Muadh (àrab: سعد بن معاذ, Saʿd b. Muʿāḏ) fou un cap de la tribu dels Banu Aws a Yàthrib, la futura Medina.

## Biografia

És des de l'arribada a Yathrib de Mahoma que Sad ibn Muadh es va convertir a l'islam. Segons Maxime Rodinson al llibre Mahomet, edicions du Seuil, 1994, pàg. 188, la conversió a l'islam dels dos caps principals dels Banu Aws, que eren Ussayd ibn Hudayr i Sad ibn Muadh, va ser d'una importància capital.
Sad ibn Muadh va ser llavors un dels principals caps musulmans de la batalla de Badr. En la llista dels tres-cents catorze musulmans que van combatre a Badr, Ibn Ishaq cita a Sad ibn Muadh en primer en el grup dels Ansar.
Durant la batalla del Fossat (o de la Rasa) contra els quraixites i els ghatafan, va ser greument ferit d'una fletxa que li va tallar la vena mediana del braç. És a ell a qui se li va adreçar Mahoma, demanant-li que jutgi els jueus de la tribu dels Banu Quraydha, que s'acabaven de rendir. Davant els musulmans reunits, a qui Mahoma havia demanat «Aixequeu-vos per acollir el vostre cap», Sad ibn Muadh pronuncia el veredicte: «El meu judici és que es mati els homes, que es comparteixin els béns i que es posin en captivitat les dones i els nens». Sad ibn Muadh no va sobreviure a la seva ferida i va morir poc després.
Es diu, segons un hadit de Bukhari, que Sad era molt amic d'Umayya ibn Khàlaf. Quan era a la Meca, es trobava amb Umayya i quan Umayya era a Medina, es trobava amb Sad. Abans de la Batalla de Badr, Sad va anar una vegada a la Meca per a fer-hi el petit pelegrinatge (umra) amb Umayya, que no era musulmà. Per casualitat, van trobar Abu-Jahl. Sempre segons aquest hadit de Bukhari, van tenir una discussió, el to va pujar i Sad va amenaçar Abu-Jahl de tallar la carretera de la Meca cap a Síria. Va informar Umayya que Mahoma amenaçava de matar-lo. Abu-Jahl va morir a Badr.

## Referències i fonts

* ↑ Sira d' Ibn Hicham / Ibn Ishaq, edició de Ferdinand Wüstenfeld, 1858-1859, tom 1 pàg. 491. Edició francesa sota el títol Ibn Ishak Muhammad, edicions al-Bouraq, 2001, t.1 p.586
* ↑ Sira d' Ibn Hicham / Ibn Ishaq, edició de Ferdinand Wüstenfeld, 1858-1859, tom 1 pp. 681-689. Edició francesa sota el títol Ibn Ishaq Muhammad, edicions al-Bouraq, 2001, volum 2 pp.181-192
* ↑ «hadith de Bukhari citat a http://www.usc.edu». Arxivat de l'original el 2010-08-16. [Consulta: 6 juliol 2011].
# Batalla d'Auerstedt

La batalla d'Auerstedt va oposar a l'exèrcit prussià contra part de l'exèrcit francès conduït per Louis Nicolas Davout el 14 d'octubre de 1806, paral·lelament a la batalla de Jena, que va tenir lloc en la mateixa data.
El 14 d'octubre de 1806, l'exèrcit prussià, una referència a Europa durant mig segle, va ser derrotat en dues batalles simultànies. El Mariscal Davout, al comandament de l'ala dreta de l'exèrcit francès, es va enfrontar als prussians en Auerstaedt, mentre l'Emperador Napoleó ho feia a Jena.
L'Emperador va conduir la campanya amb l'objectiu de prendre Berlín. Després d'una trobada en Saalfeld, va seguir perseguint a l'exèrcit prussià. Pensant que aquest es trobava en Weimar, retirant-se cap a Leipzig, va accelerar la marxa per enfrontar a Jena. Els seus exploradors li van indicar que arribarien als prussians durant el dia 13 d'octubre. Napoleó va pensar que tenia davant seu al gruix de l'exèrcit prussià. La nit del 13 al 14, va enviar a Davout endavant per enfrontar al flanc dret de l'exèrcit prussià i conduir-los a terreny obert, on el gruix de la tropa francesa poguessin enfrontar amb major eficàcia.
Davout s'enfronta llavors al que era en realitat un fortíssim cos d'exèrcit amb més de 60.000 homes, contra els 26.000 del mariscal francès. No obstant això, fent gala d'uns coneixements tàctics molt superiors, va contenir a les forces sota el comandament de Carles Guillem Ferran (duc de Brunsvic), que va morir en aquesta acció. En la posterior contraofensiva francesa, aquest exèrcit prussià, ara sota el comandament del mateix Rei Frederic Guillem, és derrotat.
Aquesta derrota, al costat de la de la batalla de Jena, significa per a Prússia la fi de la guerra, l'ocupació del territori nacional per les tropes franceses, la presa de Berlín i la renúncia a importants possessions territorials, mitjançant el Tractat de Tilsit.

## Referències

* ↑ Leggiere, Michael V. Blücher: Scourge of Napoleon. University of Oklahoma Press, 2014, p. 107. ISBN 0806145676.
# Tetraleurodes dendrocalami

Tetraleurodes dendrocalami (o dendrocalamae) és un hemípter del gènere Tetraleurodes de la família dels Aleiròdids.
L'espècie va ser descrita científicament per primera vegada per Dubey & Sundararaj el 2005.

## Distribució

Aquesta espècie d'insecte és endèmica a l'estat de Tamil Nadu, a l'Índia.

## Morfologia

La nimfa és de color negre, octaèdrica i no presenta secreció de cera. Fa entre 0,67 i 0,76 mil·límetres de llarg i entre 0,38 i 0,44 d'ample.

## Referències

* 1 2 3 4 Dubey, A.K.; Sundararaj, R. «Description of a new species of the genus Tetraleurodes Cockerell (Hemiptera: Aleyrodidae) with a key to Indian species». Zoos' Print Journal, 20, 7, 21-06-2005, pàg. 1924–1926. DOI: 10.11609/JoTT.ZPJ.1162.1924-6.
* ↑ Jon H. Martin & Laurence A. Mound (2007) "An annotated check list of the world’s whiteflies (Insecta: Hemiptera: Aleyrodidae)" Zootaxa 1492: 1-84 Link
# Alderamin

Alderamin (Alfa Cephei / α Cep / 5 Cep) és una estrella situada a la constel·lació de Cepheus, la seva més brillant, amb magnitud aparent +2,43. El seu nom prové de la contracció de la fraseàrab الذرا اليمن að-ðirā 'al-Yaman, la traducció n'és 'el braç dret'.
A 49 anys llum de distància del sistema solar, Alderamin és una subgegant blanca de tipus espectral A7IV, amb una temperatura efectiva de 7.600 K. La seva lluminositat és 20 vegades més gran quela del Sol i el seu radi és 2,5 vegades el radi solar. Com altres estrelles similars, és lleugerament variable, amb una oscil·lació en la seva brillantor de 0,06 magnituds; està catalogada com una variable delta scuti. La seva velocitat de rotació és molt alta, d'almenys 246 km/s, i completa un gir en menys de mig dia; aquesta ràpida rotació aparentment inhibiria la diferenciació d'elements químics usualment observada en estrelles d'aquest tipus. Emet una quantitat de radiació X similar a la del Sol, que junt amb altres indicadors suggereix l'existència d'una considerable activitat magnètica, una cosa inesperada (encara que no del tot inusual) en una estrella de tipus A que, a més, és un giratori ràpid. Estrelles d'aquesta massa ja no tenen l'embolcall convectiu profund típic de les estrelles de seqüència principal inferior, i que és el que se suposa que manté el seu camp magnètic intens.
A causa de la precessió de la Terra, Alderamin va marcar el pol nord celest fa uns 20.000 anys i el tornarà a assenyalar cap a l'any 7500 de la nostra era.

## Vegeu també

* Llista d'estrelles més brillants

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 Parsecs: The Northern Sample. I» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 10-2003, pàg. 2048–2059. DOI: 10.1086/378365.
* ↑ URL de la referència: https://encyklopedia.pwn.pl/haslo/Alderamin;3867487.html.
* ↑ «UBV photometry of stars whose positions are accurately known. VI». Astronomy and Astrophysics, 1991, pàg. 415–419.
* 1 2 3 «Abundances in the Local Region II: F, G, and K Dwarfs and Subgiants». Astronomical Journal, 1, 21-12-2016. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/21.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «Abundances in the Local Region II: F, G, and K Dwarfs and Subgiants». Astronomical Journal, 1, 21-12-2016. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/21.

## Enllaços externs

* Dades astronòmiques d'Alderamin (SIMBAD).
* Alderamin (Alcyone) Arxivat 2015-11-02 a Wayback Machine..
* Alderamin (Stars, Jim Kaler) Arxivat 2008-05-17 a Wayback Machine..
# Salla

Salla —en rus Салла; fins al 1936 Kuolajärvi— és un municipi de Finlàndia a la Lapònia Finlandesa. Té una població de 4.155 habitants i ocupa una superfície de 5.872 km². Les tropes soviètiques envairen Salla durant la Guerra d'Hivern però van ser aturades per l'exèrcit finlandès en la batalla de Salla. Parts d'aquest municipi van ser cedides a la Unió Soviètica després de la guerra. La part cedida es diu de vegades "Salla Antiga" o Vanha Salla. Durant la Guerra de Continuació la part vella de Salla estava en la part soviètica de la frontera. Les tropes alemanyes del XXXVI Corps atacaren les posicions soviètiques amb ajuda de les forces finlandeses i ocuparen també els territoris cedits. Al final de la guerra els finlandesos expulsaren els alemanys durant la Guerra de Lapònia. Es van cedir a l'URSS els pobles de Kória, Kuolajärvi Kurtti, Lampela, Sallansuu, Sovajärvi, Tuutijärvi i Vuoriarvi.

## Enllaços externs

* Salla - Lloc web oficial
# Antonio Segura Cervera

Antonio Segura Cervera (València, 13 de juny de 1947 - València, 31 de gener de 2012) fou un reconegut guionista de còmic valencià, creador de nombroses sèries i personatges com Bogey, Hombre, Sarvan, Kraken o Eva Medusa. Es corresponia amb la figura clàssica del narrador: un autor capaç de resoldre amb solvència qualsevol història, en qualsevol escenari i amb qualsevol temàtica.

## Obra

| Anys | Títol | Dibuixant | Publicació | Editorial | Gènere |
| 01/1981-1992 | Hombre | José Ortiz | Cimoc, K.O. Cómics | Norma Editorial, Ediciones Metropol | Ciència-ficció |
| 01/-03/1981 | Bogey | Leopoldo Sánchez | Cimoc, K.O. Cómics | Norma Editorial, Ediciones Metropol | Gènere policíac-ciència-ficció |
| 1983 | Kraken | Jordi Bernet | Metropol, Zona 84 | Ediciones Metropol, Toutain Editor | |
| 1984-86 | Sarvan | Jordi Bernet | Cimoc | Norma Editorial | Fantàstic |
| | Orka | Luis Bermejo | Cimoc | Norma Editorial | |
| | Eva Medusa | Ana Miralles | | | |
| 1997-2011 | Tex | | | Sergio Bonelli Editore | Oest |
| 2000-2004 | Magico Vento | | | Sergio Bonelli Editore | Oest i Terror |

## Referències

* ↑ Nos abandona Antonio Segura, guionista exponente del cómic para adultos. Norma Editorial
* ↑ El adiós de Antonio Segura. Zona Negativa
* ↑ NECROLÓGICAS: ANTONIO SEGURA CERVERA (1947-2012), ADIÓS A UN "HOMBRE". Desde el Nibelheim

## Bibliografia

* CUADRADO, Jesús. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso 1873-2000. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000. ISBN 84-89384-23-1.
# Strasburgeriàcies

Les strasburgeriàcies (Strasburgeriaceae) és una família de plantes amb flor.
Està composta per un sol gènere Strasburgeria i una única espècie: Strasburgeria robusta.
Aquesta espècie és un arbre amb fulles alternes i tipus de floració hermafrodita. El fruit és globós.
Strasburgeria robusta és una planta endèmica de Nova Caledònia.
En la classificació filogenètica APG II (2003)aquesta família figura en el clade rosids sense assignar a cap ordre en concret.
En canvi altres classificacions, com la que es troba a AP-Website, la situen dins l'ordre Crossosomatales.

## Enllaços externs

* La fitxa sobre Endemia