OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Honest de Nimes

Honest fou un predicador cristià del segle iii, prevere de Nimes. Se'n conserven poques dades fiables sobre la seva existència i podria tractar-se d'una figura llegendària, sense existència real. De fet, la cristianització de Pamplona és posterior a la seva suposada vida i, en el cas que fos real, no hauria tingut la repercussió que li atribueix la tradició: possiblement, aquesta part de la llegenda sigui una invenció a partir d'un Honest real, que potser va predicar a Nimes. És possible que la llegenda es creés per a justificar el patronatge del sant i vincular-lo a la ciutat, a més de relacionar-ho també amb la història de Sant Fermí.

## Hagiografia

Honest era originari de Nimes, noble segons la llegenda. Sense fonament històric, és que va ser batejat per Sadurní de Tolosa, que, arribat de Roma, començava el seu viatge de predicació. Junts, van continuar el viatge per a evangelitzar la Gàl·lia. A Carcassona, el prefecte romà els empresonà però un àngel els alliberà. Honest va continuar fins a Pompelon (actual Pamplona), on va aconseguir atraure's el senador Ferm (Firmus), que o bé vivia a la ciutat o als seus voltants, o era un dels integrants de l'aristocràcia latifundista de la zona (que llavors residien habitualment en les ciutats) probablement per mitjà de la seva esposa Eugènia. L'esmentat senador va demanar a Honest que fes venir a Pamplona al mateix Sadurní, no se sap per què. Quan aquest hi arribà, van convertir el senador romà Ferm i la seva esposa, entre altres ciutadans, a més dels senadors Fortunat i Faustí (dos altres terratinents de la zona, potser vinculats familiarment a Firmus) i uns milers de bascons (entre deu mil i quaranta mil segons diverses fonts poc rigoroses), entre els quals hi ha el fill del senador, Fermí.
Honest va formar Fermí i va continuar predicant a la regió; envià Fermí a Tolosa de Llenguadoc, des d'on marxaria cap al nord i esdevindrà bisbe d'Amiens i, canonitzat, serà Sant Fermí. És improbable que la conversió tingués el caràcter massiu que se li atribueix a la llegenda. De fet Pompelon no va reunir un nombre significatiu de fidels com per tenir bisbat i Honest va seguir actuant a la zona més com un predicador que com un dirigent espiritual local.
Segons algunes fonts, Honest va marxar, ja vell, a Tolosa, on morí pacíficament; altres fonts diuen que Honest va ser martiritzat a Pamplona durant la persecució d'Aurelià, cap al 270.

## Veneració

La devoció neix a Navarra cap al 1187, quan hi arriba la relíquia de Sant Fermí. Abans, només era venerat a França, on alguns temples deien conservar-ne relíquies: Saint-Denis de Chatre, l'abadia de Yerres (a Versalles) o Sant Serni de Tolosa.
Va ser considerat Apòstol de Navarra i el País Basc.

## Notes

* ↑ Les fonts són les Actes de Sant Fermí, tardanes i altres documents posteriors, sense fonament històric i poca fiabilitat.
* ↑ A Pamplona hi ha un pou, anomenat de San Cernín, on es diu que va dur-se a terme el bateig.

## Bibliografia

Claudio Leonardi, Andrea Riccardi, Gabriella Zarri. Diccionario de los santos. Madrid: San Pablo, 2000.
# Crims irlandesos. Els perseguidors de noies

Crims irlandesos. Els perseguidors de noies (originalment en alemany, Der Irland-Krimi: Mädchenjäger) és una pel·lícula policial alemanya del 2019 dirigida per Züli Aladağ. És la segona pel·lícula de la sèrie de pel·lícules criminals d'ARD Crims irlandesos. Désirée Nosbusch interpreta la psicòloga policial Cathrin Blake, al costat de Declan Conlon, Mercedes Müller, Rafael Gareisen, Vincent Walsh, Chris Newman i Robert McCormack.
El rodatge va tenir lloc entre el 21 de setembre i el 26 de novembre de 2018 a Galway al mateix temps que la primera pel·lícula Els morts de l'abadia Glenmore. La pel·lícula es va emetre per primera vegada el 31 d'octubre de 2019 en horari de màxima audiència al canal Das Erste i va ser vist per 4,94 milions d'espectadors, que corresponia a una quota de mercat del 17,2 %. El 18 de juny de 2022 es va estrenar la versió doblada al català a TV3.

## Sinopsi

La Cathrin fa acompanyament terapèutic a en Nathan, un noi gitano que temps enrere va intentar suïcidar-se. Conscient de la seva responsabilitat familiar, el noi accepta boxejar en un combat clandestí per recollir diners pel casament de la seva germana. Casualment, una noia de la mateixa comunitat d'en Nathan, amb qui ell estava molt unit, desapareix durant les noces i totes les sospites recauen d'entrada sobre ell.

## Referències

* ↑ Désirée Nosbusch dreht Irland-Krimi für die ARD In: Welt, 3. Oktober 2018. Abgerufen am 17. Mai 2020.
* ↑ Tanja Beeskow: Mord in imposanter Landschaft: „Der Irland-Krimi: Mädchenjäger“ Arxivat 2019-10-31 a Wayback Machine. siehe Seite goldenekamera.de (inklusive Bilderstrecke). Abgerufen am 17. Mai 2020.
* ↑ Rainer Tittelbach: Reihe „Der Irland-Krimi – Die Toten von Glenmore Abbey / Mädchenjäger“. Désirée Nosbusch, Declan Conlon, Mercedes Müller, Züli Aladag. Rauer Realismus siehe Seite tittelbach.tv. Abgerufen am 17. Mai 2020.
* ↑ «Crims irlandesos: Els perseguidors de noies». ésAdir. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Die Mörder sind reif für die Insel In: Frankfurter Allgemeine Zeitung, 31. Oktober 2019. Abgerufen am 17. Mai 2020.

## Enllaços externs

* Crims irlandesos. Els perseguidors de noies a crew united (alemany)
* Crims irlandesos. Els perseguidors de noies a Fernsehserien.de (alemany)
* Crims irlandesos. Els perseguidors de noies a daserste.de (alemany)
# Friedrich von Hügel

Friedrich Maria Aloys Franz Karl von Hügel (5 de maig de 1852, Florència, Itàlia - † 27 de gener de 1925) fou un especialista en dret canònic, teòleg modernista, escriptor religiós i apologista cristià austríac, si bé va néixer a Itàlia i desenvolupà la majoria de la seva carrera al Regne Unit.

## Biografia

Von Hügel va néixer circumstancialment a Florència, fill de Charles von Hügel, qui es trobava servint com a ambaixador d'Àustria davant del Gran Duc de la Toscana, i mare escocesa, Elizabeth Farquharson, qui s'havia convertit al catolicisme.
S'educà en forma privada i el 1867, quan tenia quinze anys, la seva família va traslladar-se a Anglaterra, on romangué la resta de la seva vida.
El 1873 es casà amb Mary Catherine Herbert, filla del polític Sidney Herbert, amb qui tingué tres filles: Gertrude, Hildegarde i Thekla.
Friedrich mantingué la nacionalitat austríaca fins al 1914, quan el Regne Unit declarà la guerra a Àustria. Sol·licità la nacionalitat britànica, que li fou concedida el desembre d'aquell any.
Estudiós autodidacta de la Bíblia, lingüista fluid en francès, alemany i italià, així com en anglès, i mestre de temes diversos, mai no va exercir cap càrrec a l'Església Catòlica, ni en cap universitat, i no obtingué cap diploma universitari. Tanmateix, se'l menciona freqüentment juntament amb John Henry Newman com un dels pensadors catòlics més influents de la seva època.

## Pensament teològic

La seva contribució més duradora al pensament teològic són els seus «tres elements». L'ànima humana, els moviments de la civilització occidental i el fenomen propi de la religió els caracteritzà mitjançant aquests tres elements: l'element històric-institucional, l'element científic-intel·lectual i l'element místico-empíric.
Aquesta tipificació li proveeix un coneixement de l'equilibri, tensió i fricció que hi ha en el pensament religiós i en la complexitat de la realització de l'existència. Mentre que ocasionalment es produeix una digressió envers un trinitarisme forçat, en un paradigma organitzatiu que roman central en el seu projecte. L'esforç per sostenir-lo dispara nous camps que dominen teològicament i estructural la seva obra. El seu amic George Tyrrell observà que «tota la vida, d'acord amb von Hügel, consisteix en una pacient lluita contra elements irreconciliables, una progressiva unificació que mai no encaixa».
The Mystical Element of Religion és un estudi crític però molt apreciatiu de la filosofia del misticisme. Òbviament l'obra presenta de diverses maneres els perills potencials del misticisme, però remarca que l'impuls místic és un dels tres elements en conjunt constitueix la rica complexitat de l'existència.

## Bibliografia

* David L. Johns, Mysticism and Ethics in Friedrich von Hügel (Lewiston, NY: The Edwin Mellen Press, 2004)
* Ellen M. Leonard, Creative Tension: the Spiritual Legacy of Friedrich von Hügel (Scranton, PA: University of Scranton Press, 1997)
* James J. Kelly, Baron Friedrich von Hügel's Philosophy of Religion (Leuven: Leuven University Press, 1983)

## Referències

* ↑ Revisió de The Mystical Element of Religion del Baron F. von Hügel, Hibbert Journal, 7 de juliol de 1909 (689)
# Tiffeny Milbrett

Tiffeny Milbrett (Portland, 23 d'octubre de 1972) és una exfutbolista, internacional amb els Estats Units, amb la qual va guanyar el Mundial 1999 i va guanyar un or i una plata olímpica, a Atlanta i Sydney respectivament. Va ser nomenada millora jugadora dels Estats Units al 2000 i 2001, i va ser 3a al FIFA World Player 2001.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols | Selecció (fases finals) |
| 1990 - 1994 | Portland Pilots |
| 1995 - 1997 0 | Shiroki Serena 0 | | Mundial 1995 (3r lloc) Jocs Olímpics 1996 (campió) |
| | | | Mundial 1999 (campió) Copa d'Or 2000 (campió) Jocs Olímpics 2000 (subcampió) |
| 2001 - 2003 0 | New York Power 0 | | Copa d'Or 2002 (campió) Mundial 2003 (3r lloc) |
| 2005 | Sunnana SK |
| 2006 - 2007 | Linköpings FC |
| 2006 - 2008 | Vancouver Whitecaps | 1 Lliga (W-League) |
| 2009 - 2010 | FC Gold Pride | 1 Lliga (WPS) |
| 2011 | Bay Area Freeze |

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 16 juliol 2016].
* ↑ «US Soccer». Arxivat de l'original el 2016-11-23. [Consulta: 16 juliol 2016].
# Ödön Gróf

Ödön Gróf (comtat de Virovitica-Podravina, 15 d'abril de 1915 - San Francisco, 16 de gener de 1997) fou un nedador hongarès que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on va disputar tres proves del programa de natació. Va guanyar la medalla de bronze en els 4x200 metres lliures, formant equip amb Oszkár Abay-Nemes, Árpád Lengyel i Ferenc Csík, mentre en els 100 i 400 metres lliures quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en els 4x200 metres lliures al Campionat d'Europa de natació de 1934.
Va guanyar més de vint campionats nacionals i en dues ocasions va formar part de l'equip que millorà el rècord del món dels 4x100 metres lliures.
Un cop retirat exercí d'entrenador.

## Referències

* 1 2 Ödön Gróf a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Records». Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 16 juliol 2020].
* ↑ «Hullámfürdő - Pécs Gróf Ödön», 11-03-2007. Arxivat de l'original el 2007-03-11. [Consulta: 16 juliol 2020].
# Pintures murals de l'absis de Sant Andreu de Pedrinyà

Les pintures murals de l'absis de Sant Andreu de Pedrinyà són unes pintures al fresc romàniques del segle XII conservades al Museu d'Art de Girona. Decoraven el mur i la volta del presbiteri de l'església de Sant Andreu de Pedrinyà (La Pera, Baix Empordà), d'on van ser arrencades l'any 1935 i traslladades al llavors Museu Diocesà de Girona, on actualment es conserven en un absis que reprodueix l'emplaçament original.
Com tan comunament succeeix durant l'edat mitjana, es tracta de pintures anònimes, executades per algun artista desconegut del qual és difícil rastrejar-ne la pista o l'escola d'origen. A causa d'aquesta dificultat, els historiadors no es posin d'acord per determinar-ne la cronologia. Pel seu estil, les pintures de Pedrinyà no s'han pogut incloure en cap dels cicles amb què s'estudia la pintura romànica catalana i, per aquest motiu, el seu autor és conegut amb el nom de Mestre de Pedrinyà.
El mural de Pedrinyà és l'exemple de pintura romànica que s'ha trobat en més bon estat de conservació a la comarca. Malgrat això se n'han perdut fragments considerables i d'altres estan força esborrats.

## Descripció

Distribuït en tres registres, la pintura al fresc ocupa tota la conca absidal. Malgrat el deteriorament del registre superior, que ha arribat de manera fragmentària, encara es poden advertir els temes representats sense problemes. Tanmateix, la regió de la dreta presenta una pèrdua total de la superfície pictòrica, en especial els registres inferior i central. Per acabar, de l'arc triomfal, no ha sobreviscut absolutament res del contingut pictòric.
La part superior, corresponent al quart d'esfera, representa el Pantocràtor dins una màndorla i als costats s'hi representen els quatre evangelistes amb les formes animals. La part central representa el Naixement de Jesús amb les escenes concomitants de l'Anunciació i la Visitació, d'un costat, i l'aparició de l'àngel als pastors, de l'altre. La part baixa apareix decorada amb cortinatges.
Les pintures de Pedrinyà van ser arrencades del seu lloc original l'any 1935, i portades al Museu Diocesà de Girona on actualment es conserven en un absis que reprodueix el de l'església de Pedrinyà.

## Bibliografia

* A. Narcís-Jordi. Un Museu a contrallum. Anvers i revers de 60 peces del Md'A. Girona, 1993.

## Referències

* 1 2 3 Ferrer i Dalgà, Maria Rosa. «Pintura Mural Romànica del Museu Diocesà de Girona» ( PDF) p. 6-8. Revista Taüll, Desembre 2003. [Consulta: 14 agost 2014].
* 1 2 «Pedrinyà - Ajuntament de La Pera». [Consulta: 4 juny 2023].

## Enllaços externs

* Absis de Pedrinyà Arxivat 2023-06-04 a Wayback Machine. a visitmuseum.cat
# Honoré Jacquinot

Honoré Jacquinot (1815 - 1887) va ser un cirurgià, naturalista i zoòleg francès.
Jacquinot era el germà petit de l'oficial de marina Charles Hector Jacquinot; i navega al seu costat com a naturalista a bord de la Zélée, nau participant de l'expedició on s'investigà el perímetre de l'Antàrtida de Dumont d'Urville (a l'Astrolabe) de 1837 a 1840.
Va classificar i va nomenar habitualment en societat amb Jacques Bernard Hombron, i mentre estaven en ruta a l'Antàrtida, i ancorats prop de la costa de Nova Zelanda, descriu i il·lustra 15 espècies de mol·luscs d'aquestes aigües, més diverses espècies de peixos i de crustacis.

## Algunes publicacions
### Llibres

* jacques Bernard Hombron, Honoré Jacquinot, Jules-Sébastien-César Dumont D'Urville. 1846. Voyage au Pole Sud et dans l'Océanie sur les corvettes l'Astrolabe et la Zélée: exécuté par ordre du roi pendant les années 1837, 1838, 1839, 1840, sous le commandement de M. J. Dumont d'Urville, Capitaine de vaisseau. Considérations générales sur l'anthropologie suivies d'observations sur les races humaines de l'amérique méridionale et de l'océanie. Volumen 1. Editor Gide, 384 pp. en línea
* louis François Emmanuel Rousseau, Jacques Bernard Hombron, Honoré Jacquinot. 1854. Voyage au Pôle Sud et dans l'Océanie sur les corvettes l'Astrolabe et La Zélée, exécuté par ordre du Roi pendant les années 1837, 1838, 1839, 1840: Zoologie. Volum 5. Editor Gide & Baudry, 132 pp.

## Honors
### Epònims

* (Epacridaceae) Jacquinotia Homb. & Jacquinot exDecne.

## Abreviatura

L'abreviatura Jacquinot es fa servir per indicar Honoré Jacquinot com autoritat en la descripció i taxonomia dins la zoologia.

## Referències

* ↑ Fogg, Gordon Elliott. A History of Antarctic Science, Cambridge University Press, 1992. ISBN 0-521-36113-3
* ↑ A Brief History of New Zealand Marine Biology | NZETC
* ↑ Voy. Bot. Astrol. & Zel. Bot. Phan. Dicot. t. 32 1853 (IK)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Frodoald

Frodoald fou comte de Vannes de vers el 799 al 813.
Era germà del widònida Guiu de Nantes, comte o prefecte de la Marca de Bretanya, que probablement li devia delegar el poder al comtat. Va morir el 813 i el va succeir el seu fill conegut com a Guiu II de Vannes, ja que Guiu de Nantes hauria estat el primer Guiu de Vannes.

## Referències

* ↑ Régine Le Jan, Famille et pouvoir dans le monde franc (VIIe – Xe siècle), Taula genealògica «Les Widonides». Publication de la Sorbonne (1995) ISBN 2859442685 pàg. 441.
* ↑ Cartulari de Redon, acta núm. 145, pàg. 147-148. p. 92.
# Shelagh Donohoe

Shelagh Donohoe (Lowell, 22 de gener de 1965) és una exremadora estatunidenca que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics de Barcelona, on guanyà la medalla de plata en la competició del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Cynthia Eckert, Carol Feeney i Amy Fuller. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del món de rem.
Estudià a la Universitat de Massachusetts Lowell, on el 1988 es llicencià en Administració d'Empreses. Un cop retirada exercí d'entrenadora de rem.

## Referències

* ↑ «Shelagh Donohoe Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 15 octubre 2019].
* ↑ «Fitxa a worldrowing.com». Arxivat de l'original el 2021-01-08. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ «Rhode Island». Arxivat de l'original el 14 d'octubre 2016. [Consulta: 15 octubre 2019].
# Rosario Palomino Otiniano

Rosario Palomino Otiniano (Lima, 1971 - Barcelona, 22 d'octubre de 2024) va ser una psicòloga i activista peruana lluitadora per la defensa del català.
Activista en la defensa del català, fou impulsora de la iniciativa "No em canviïs la llengua", juntament amb Matthew Tree, Toni Albà i Carme Sansa, una campanya que va néixer el 2019 contra el canvi de llengua "per demanar als catalans autòctons que no es deixessin dur per estereotips i prejudicis i una suposada bona educació i que no canviessin la llengua amb els nouvinguts i també nous parlants de català". Palomino va formar part de la llista de Junts per Catalunya a Barcelona. Formà part del projecte de la Crida Nacional per la República i participà en actes del Consell de la República.
Palomino va morir a 53 anys l'octubre del 2024 a causa d'un càncer.

## Bibliografia

* No em canviïs la llengua: aventures i desventures dels catalanoparlants nascuts a l'estranger [amb Matthew Tree, Toni Albà i Carme Sansa; amb pròleg de Quim Torra i epíleg de Lluís Llach]. Barcelona: Nexum Edicions, 2024, 312 p.; ISBN 9788412527506

## Referències

* 1 2 Sánchez Iranzo, Marta «Mor Rosario Palomino, activista pel català i impulsora de la campanya "No em canviïs la llengua", a 53 anys». El Nacional, 22-10-2024 [Consulta: 22 octubre 2024].
* 1 2 «Mor Rosario Palomino, activista incansable pel català». Ara, 22-10-2024 [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Mor Rosario Palomino, activista pel català Nascuda al Perú el 1971, va ser impulsora, juntament amb Matthew Tree, Toni Albà i Carme Sansa, de la iniciativa "No em canviïs la llengua"». Nació Digital, 22-10-2024 [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Fallece Rosario Palomino, activista peruana en defensa del catalán Obituario Estuvo en el proyecto de la Crida Nacional per la República y fue impulsora de la campaña “No em canviis la llengua”». La Vanguardia, 22-10-2024 [Consulta: 22 octubre 2024].
# Teresa Pallarès i Piqué

Teresa Pallarès i Piqué (Marçà, 12 de febrer de 1964) és una política catalana, secretària de finances de Junts per Catalunya.

## Biografia

Llicenciada en Ciències de l'Educació amb especialitat en Pedagogia Terapèutica per la Universitat de BarcelonaDiplomada en Magisteri, especialitat en Ciències i Matemàtiques per la Universitat de Barcelona; Mestra de Català del Departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya. Ha cursat un Programa d’Alta Direcció Empresa de l’IESE.
Entre el 2003 i el 2011 va ser regidora de promoció de ciutat de Reus pel PSC, així com presidenta del Patronat Municipal de Turisme i Comerç, i vocal al Patronat de la Fundació Oficial de la Fira de Reus. Ha exercit de mestra de ciències naturals i matemàtiques i ha desenvolupat tasques professionals com a psicopedagoga a l'IES Gabriel Ferrater de Reus fins al 2006, quan fou nomenada Directora dels Serveis Territorials de Comerç i Turisme de la Generalitat de Catalunya fins al febrer de 2007. Des de setembre de 2007 fou Directora Territorial d'Economia i Finances de la Generalitat de Catalunya, càrrec que ocupà conjuntament amb el de regidora de l'Ajuntament de Reus fins a la renúncia a tots dos per ser nomenada subdelegada del govern espanyol a Tarragona el dia 5 de juny de 2008.
Fou membre de l'Executiva de l'Agrupació Local del PSC de Reus i secretària de política sectorial a la Federació XVII de Tarragona i membre de la Comissió de Política Educativa del PSC així com del Consell Nacional del PSC.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 fou candidata per Tarragona a la llista Junts per Catalunya, en la qual ocupà la segona posició -rere Eusebi Campdepadrós. Fou escollida diputada.
El juny de 2021 substitueix a Òscar Peris i Ròdenas en el càrrec de delegat territorial del govern a Tarragona, càrrec que exerceix fins a l'octubre de 2022, quan Junts abandona el Govern.
En el mandat 2019-2023 va ser regidora d'Economia, Coneixement i Habitatge de l'Ajuntament de Reus i va concórrer a les eleccions municipals del 28 de maig de 2023 com a cap de llista de Junts per Reus.
Actualment és cap de l'oposició a l'Ajuntament de Reus, portaveu del grup municipal de Junts per Reus, senadora per designació autonòmica i secretària de Finances de Junts per Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 «Teresa Pallarès pren possessió com a subdelegada del govern espanyol a Tarragona». Reus Digital, 27-06-2008. [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «Junts per Catalunya, la llista del PDECat que liderarà Puigdemont» (en catalan). VilaWeb, 13-11-2017 [Consulta: 13 novembre 2017].
* ↑ ACN «Teresa Pallarès és nomenada delegada territorial a Tarragona». Diari Més, 15-06-2021 [Consulta: 15 juny 2021].
* ↑ Sallés, Quico; Botanch, Josep Maria. «Tots els noms de la nova executiva de Junts impulsada per Puigdemont i Turull». El Món.cat, 26-10-2024. [Consulta: 27 octubre 2024].
# Palaeolama

Palaeolama és un gènere extint de mamífers artiodàctils de la família dels camèlids que visqueren a les Amèriques des del Pliocè superior fins al Plistocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, El Salvador, l'Equador, els Estats Units, Guatemala, Mèxic, el Paraguai, el Perú, Uruguai, Veneçuela i Xile.
Es creu que Palaeolama i els llames moderns evolucionaren a la regió andina, on desenvoluparen adaptacions al terreny abrupte de la serralada, com ara potes més robustes, metàpodes més curts i epípodes més llargs. Aquests canvis també els haurien resultat útils per fugir dels depredadors en matollars i medis boscosos.

## Referències

* 1 2 Entrada «Palaeolama» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Bonavia, 2008, p. 63.

## Bibliografia

* Bonavia, D. The South American Camelids (en anglès). Cotsen Institute of Archaeology Press, 2008. ISBN 9781938770845.
# Jayne McHugh

Jayne Marie McHugh (31 de maig de 1960) és una exjugadora de voleibol dels Estats Units. Va ser internacional amb la Selecció femenina de voleibol dels Estats Units, amb la qual va debutar en 1985. Va competir en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 a Seül. Es va graduar en educació per la Universitat del Pacífic, on també va obtindre un màster en la mateixa disciplina. Va jugar com a professional en els San Jose Golddiggers. En 1989 va passar a formar part del cos tècnic de la Universitat del Pacífic, fins a 2005, quan va entrar en l'equip administratiu. És membre del Stockton Hall of Fame i del University of Pacific Sports Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Jayne McHugh Bio, Stats, and Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-11-14. [Consulta: 21 desembre 2017].