OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan de Garchitorena de Carvajal

Juan de Garchitorena de Carvajal, (Manila, 24 de març de 1898 - Santa Bàrbara, Califòrnia, 27 de juny de 1983) fou un futbolista, i actor de cinema conegut com a Juan Torena, filipí, d'ancestres bascos, malgrat durant molts anys es pensà que era argentí.

## Trajectòria

És el primer cas conegut d'un jugador amb passaport fals, protagonista del que fou anomenat cas Garchitorena. Ingressà al FC Barcelona l'any 1916 i disputà el Campionat de Catalunya de la temporada 1916-17. Després d'un partit que el Barcelona guanyà l'Espanyol per 3-0, el conjunt blanc-i-blau impugnà el partit per alineació indeguda. Aquells anys estava prohibida l'alineació de jugadors estrangers i la Federació Catalana donà la raó a l'Espanyol. Garchitorena continuà disputant partits amistosos amb el club fins a final de temporada. La temporada 1918-19 jugà tres partits a la Copa d'Espanya i algun altre amistós. També jugà al Casino Español de Manila.
Posteriorment es dedicà a la professió d'actor de cinema, amb el nom de Juan Torena, esdevenint un galant de Hollywood, participant en nombroses pel·lícules. Intervingué a 36 pel·lícules, entre elles Sombras habaneras (1929), Guerrillers a les Filipines (1950) amb Tyrone Power i Astucia de mujer (1952) amb Barbara Stanwyck. A més fou conegut per la seva agitada vida sentimental. Se'l relacionà sentimentalment amb Myrna Loy i es casà amb la també actriu Natalie Moorhead.
Resident a Califòrnia, aconseguí la plena ciutadania estatunidenca l'any 1954.

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Garchitorena: el primer argentino del FC Barcelona era filipino». CIHEFE - Cuadernos de fútbol, 01-05-2011. [Consulta: 17 febrer 2016].
* 1 2 3 4 5 6 7 «El primer extranjero que jugó en el Barça era «vasco»». Gara. [Consulta: 17 febrer 2016].
# Castellers de Montreal

Els Castellers de Montreal (en francès: Casteliers de Montréal) són una colla castellera fundada a Montreal el 2007. Els seus membres són socis del Casal Català del Quebec. Són apadrinats per la colla dels Castellers de la Vila de Gràcia i actuen en activitats vinculades a la cultura catalana.
L'11 de febrer del 2015 van participar en un curs d'«Introducció a la cultura catalana» de la Universitat de Montreal on es va projectar el documental Nosaltres, els Xiquets de Valls. També el 2015, gràcies a l'ajuda de la visita dels seus padrins, els Castellers de la Vila de Gràcia), van aixecar el seu primer 4 de 6 durant una actuació en el festival Montréal Complètement Cirque.

## Referències

* ↑ «Entrâinements». Casal Català del Quebec. Arxivat de l'original el 2 de juliol 2017. [Consulta: 3 maig 2016].
* 1 2 «Colles d'Arreu del món». Revista Castells, n.33, juliol/agost 2010 [Consulta: 26 juny 2011].
* ↑ «El món casteller s'expandeix fora de Catalunya». Fiec. Arxivat de l'original el 20 de juliol 2011. [Consulta: 26 juny 2011].
* ↑ «Castellers de Montréal a TV3». Quarts de nou. [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ «El cinema català protagonista del Festival Tapis Rouge de Mont-real». Generalitat de Catalunya, 28-10-2010. [Consulta: 26 juny 2011].
* ↑ «5 à 7 catalan : 'Nous, les Xiquets de Valls' + les Castellers de Montréal» (en francès). Universitat de Montreal, 11-02-2016. Arxivat de l'original el 4 d'agost 2016. [Consulta: 3 maig 2016].
* ↑ «Castellers de Montréal a TV3». Quarts de nou. [Consulta: 11 febrer 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2013-01-17 a Wayback Machine.
# Montesa Cota 248

La Montesa Cota 248 fou un model de motocicleta de trial de la gamma Cota de Montesa que es fabricà entre 1980 i 1984. Llançada l'any en què Montesa guanyà el seu primer campionat del món de trial, era una actualització de la històrica Cota 247, la darrera versió de la qual -la 247 C- es fabricà justament fins al 1980. La principal diferència entre la nova Cota 248 i la 247 era estètica, ja que abandonava la imatge tradicional de les clàssiques 247 per tal d'adoptar la més actual de la Cota 349, amb el seu nou bastidor vermell de doble bressol interromput al darrere i el mateix conjunt dipòsit-selló blanc d'una sola peça abatible. Aquest model es mantingué en producció fins al llançament de la Cota 242, equipada amb un motor de cilindrada semblant però més lleugera i actual.

## Característiques

En certa manera, la Cota 248 era una versió reduïda, pel que fa al motor, de la 349. Com a successora directa de la 247, però, la Cota 248 s'identificava amb el mateix codi de model que aquella, el 21M.

### Fitxa tècnica

Cota 248 :
| Núm. Sèrie | 21M51001- |
| Anys | 1980 - 1984 |
| CC | 239,3 |
| Diàmetre x Carrera | 69 x 64 mm |
| Compressió | ? |
| CV | ? |
| Carburador | Bing 84 26 mm |
| Canvi | 6 velocitats |
| Suspensió davant | Forquilla telescòpica |
| Suspensió darrera | Amortidors hidràulics |
| Pneumàtic davant | 2,75 x 21 |
| Pneumàtic darrera | 4,00 x 18 |
| Frens davant | Tambor 110 mm |
| Frens darrera | Tambor 110 mm |
| Pes en sec | 93 Kg |
| Capacitat dipòsit | 5,25 litres |
| Pintura dipòsit | Blanc amb franja negra i vermella |

## Referències

* ↑ «Números de chasis - Montesa» (en castellà). lamaneta.org. [Consulta: 7 maig 2013].
* ↑ «Montesa Cota 248» (JPG. Fullet original de 1980 escanejat) (en castellà, anglès i francès). motoguapa.com. Motocicletas Montesa S.A., 1980. Arxivat de l'original el 18 d’agost 2017. [Consulta: 15 juny 2017].
* ↑ «Model Cota 248». montesaweb.com. [Consulta: 7 maig 2013].

## Enllaços externs

* Vídeo d'un usuari pilotant una Cota 248 de 1984 (anglès)
# Montesa Fura (ciclomotor)

La Montesa Fura fou un model de ciclomotor de fora d'asfalt que fabricà Montesa entre 1970 i 1972, amb un total de 2.100 unitats produïdes. Les seves característiques generals eren compartides amb diversos ciclomotors de la marca: motor de dos temps monocilíndric refrigerat per aire de 48,76 cc (el conegut model G50 de la firma alemanya Jlo, fabricat sota llicència per l'empresa catalana), bastidor autoportant, frens de tambor i amortidors de forquilla convencional davant i telescòpics darrere. A més, el seu conjunt dipòsit-selló vermell d'una sola peça era molt semblant al que adoptà després la Cota 49 de trial, llançada el 1972.
Cal dir que el seu nom, Fura, ja havia estat emprat antigament per Montesa en un altre projecte molt diferent, concretament el prototipus d'un escúter de 1958 que, finalment, no s'arribà a produir.

## Característiques
### Fitxa tècnica

Montesa Fura :
| Id. Model | 57M |
| Núm. Sèrie | 57M0001- |
| Anys | 1970 - 1972 |
| CC | 48,76 |
| Diàmetre x Carrera | 38 x 43 mm |
| Compressió | 8:1 |
| CV | 1,6 a 6.400 rpm |
| Carburador | Dell'Orto SHA/14-10 10 mm |
| Canvi | 3 velocitats |
| Suspensió davant | Telescòpica |
| Suspensió darrera | Oscil·lant |
| Pneumàtic davant | 2,50 x 19" |
| Pneumàtic darrera | 3,50 x 18" |
| Frens davant | Tambor 100 mm |
| Frens darrera | Tambor 100 mm |
| Pes en sec | 50 kg |
| Capacitat dipòsit | 5 l |
| Color dipòsit | Vermell |
| • Altres Longitud total: 1.870 mm Velocitat màxima: 40 km/h Consum: 1,5 l/100 km ||

## Referències

* ↑ «Model Fura». montesaweb.com, 2008. [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ «Números de chasis - Montesa» (en castellà). lamaneta.org. [Consulta: 5 desembre 2014].
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «La autarquía de los años cuarenta». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 59. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «Marca: Montesa / Tipo: Fura» (JPG. Catálogo Completo 1972 escanejada) (en castellà). motoguapa.com. Motociclismo, 1972. [Consulta: 15 juny 2017].
* ↑ «Ciclomotor Montesa Todo Terreno Modelo "Fura"» (JPG. Fullet original de 1970 escanejat) (en anglès, francès i castellà). motoguapa.com. Permanyer, S.A. Montesa, 1970. [Consulta: 15 juny 2017].

## Enllaços externs

* Article al Web Amoticos.org sobre els ciclomotors Montesa (castellà)
# Montgomery Motorcycles

Montgomery Motorcycles fou un dels primers fabricants de motocicletes britànics. Amb seu a Bury St Edmunds, Suffolk, després de la Primera Guerra Mundial la fabricació es va traslladar a Coventry. El fundador, William Montgomery, va ser un innovador i se li atribueix la invenció del sidecar.
Igual que Brough, Montgomery feia servir els millors components disponibles al mercat d'empreses especialitzades i es va concentrar en la producció de xassissos i forquilles de suspensió (Montgomery va subministrar, de fet, unitats de xassissos i forquilles a George Brough, l'amo de Brough Motorcycles). En un anunci de l'època, Montgomery afirmava que «aquestes màquines Montgomery són per als homes que prefereixen una muntura distingida pel que fa a l'aspecte i rendiment. Aquest grau addicional de solvència -els petits detalls que distingeixen la màquina 'súper' de la simple motocicleta-, són consubstancials a Montgomery i a un preu increïblement baix».

## Història

La primera motocicleta de Montgomery Motorcycles, amb motor bicilíndric pla Morton and Weaver, aparegué el 1913. La Primera Guerra Mundial va aturar la producció, que no es va reprendre fins al 1922 a Coventry. William Montgomery va continuar experimentant amb el disseny de sidecars i, de fet, va competir ell mateix a la cursa de sidecars del TT de l'illa de Man de 1923. La fàbrica de Montgomery va ser totalment destruïda per un incendi el 1925, però l'empresa se'n va poder finalment recuperar i cap al 1930 ja era líder en la producció de motocicletes de dos i quatre temps de qualitat. El model superior de la gamma era el Greyhound, acabat en una pintura especial d'esmalt gris. La Segona Guerra Mundial va posar fi a tota la producció de l'empresa i Montgomery va tancar el 1939.

## Models

| Model | Any | Notes |
| Montgomery Anzani | 1924 | 996 cc 8 vàlvules, 57 graus, V-twin |
| Montgomery Greyhound | 1930 | 680cc (70 x 88 mm) ohv JAP V-twin |
| Montgomery De Luxe 350 cc | 1934 | Motor JAP |

## Referències

* 1 2 3 Tragatsch, Erwin. The New Illustrated Encyclopedia of Motorcycles (en anglès). Londres: Quantum Publishing, 2000, p. 560. ISBN 1861603428.
* ↑ «Montgomery» (en anglès). Arxivat de l'original el 2008-05-20. [Consulta: 11 juliol 2008].
* ↑ «Montgomery Anzani» (en anglès). Arxivat de l'original el 12 agost 2007. [Consulta: 11 juliol 2008]. «These Montgomery machines are for the men who prefer a distinctive mount in appearance and performance. That extra degree of soundness – those little touches which distinguish the 'super' machine from the mere motorcycle, come naturally to the Montgomery and at a price that is amazingly low.»
* 1 2 Currie, Bob. Classic British Motorcycles over 500cc (en anglès). Patrick Stephens Ltd, 1988, p. 50. ISBN 1-85260-083-7.
* ↑ «TT 1923 Sidecar TT Results» (en anglès). [Consulta: 11 juliol 2008].

## Enllaços externs

* Article sobre la Montgomery Anzani de 1924 (anglès)
# Wedge Antilles

Wedge Antilles és un personatge de l'Univers de Star Wars.
Aquest pilot humà pertanyia a l'Aliança Rebel i era un dels millors en el seu ofici. Durant la batalla de Yavin, tenia el codi de Roig Dos i pilotava una nau caça tipus ala X (X-Wing). En el fragor dels combats, en una àgil maniobra salva al pilot Luke Skywalker (Roig Cinc) d'un Tie Fighter que l'estava perseguint. Wedge Antilles va sobreviure a aquest assalt al primer Estel de la Mort, ja que la seua nau va ser danyada i va haver de retirar-se de l'acció (al seu pesar), salvant així la seua vida.
Temps després en ser descoberta L'Aliança Rebel en el Planeta Hoth, l'Imperi ataca la base, i en la batalla en evacuar les instal·lacions rebels, Wedge ajuda al Comandant Luke Skywalker a derrocar a un AT-AT imperial (All Terrain Armored Transport), ja que el seu artillero havia mort, Wedge al costat de Janson en el seu veloç Snowpeeder atrapen amb un cable les potes del pesat transport de combat, sent aquest el primer vehicle en ser destruït i donar més temps a l'evacuació.
Més tard Wedge Antilles va participar en la batalla aèria d'Endor i juntament amb Lando Calrissian es va endinsar en les profunditats del segon Estel de la Mort. I com si tinguera comptes pendents a saldar (per l'incident a Yavin), Antilles va maniobrar excepcionalment el seu caça per un intricat laberint metàl·lic i va destruir la Torre Nord del generador de l'estació espacial, contribuint així a l'explosió final.
Wedge Antilles (Roig Dos) va ser un pilot excepcional, participant en situacions claus en la Trilogia La Guerra de les Galàxies. En Històries posteriors el personatge de Wedge Antilles passa a ser Comandant del llegendari Esquadró Murri, format per les grans gestes que aquesta unitat va aconseguir en la guerra contra l'Imperi, a aquesta unitat només entrarien els millors pilots de combat, els quals participarien en missions d'alta importància com també d'escortes d'elit de la Nova República.
Diversos anys més tard, Wedge seria recompensat amb el control del Lusankya, el segon dels destructors de classe Executor.

## Enllaços externs

* Wedge Antilles a Star Wars Databank (anglès)
* Wedge Antilles a Wookieepedia (anglès)
# Hernando de Alarcón (militar)

Hernando de Alarcón (Palomares del Campo, 1466 - Nàpols, Castelnuovo, 17 de gener de 1540) va ser un militar espanyol, destacat en les guerres italianes.
Fill de Diego Ruiz de Alarcón i de María de Illanes. Als 16 anys va començar el seu aprenentatge militar al costat del seu oncle Pedro Ruiz de Alarcón en les guerres contra els àrabs que ocupaven la península Ibèrica. Posteriorment va prendre part en la guerra de Granada.
A les ordres de Gonzalo Fernández de Córdoba, al comandament de cent homes de cavalleria, va participar en el setge de Cefalònia de 1500 i en la guerra de Nàpols de 1501, en la qual va prendre part en les batalles de Seminara i Garellano al costat d'Antonio de Leyva, on tots dos van merèixer el tractament honorífic de senyor. Alarcón seria designat governador de Tàrent, tornant a Espanya després del final de la guerra.
En esclatar la guerra de la Lliga de Cambrai el 1508 va tornar a Itàlia i va lluitar al costat de Fabrizio Colonna, sent ferit i fet presoner en la batalla de Ravenna. Seria rescatat poc després. En 1510 va participar en la presa de Bugia (Bugia) i Trípoli, al nord d'Àfrica.
En 1525 va comandar l'avantguarda de la cavalleria en la batalla de Pavia, ocupant-se de la custòdia del rei Francesc I de França, capturat en l'enfrontament, i del seu trasllat al Reial Alcàsser de Madrid i posterior viatge a Baiona després del seu alliberament, serveis pels quals Carles I el recompensà amb el títol de marquès de la Valle Siciliana. De retorn a Itàlia va prendre part en el Saqueig de Roma (1527), on el papa Climent VII va ser capturat i posat sota la custòdia d'Alarcón durant el seu tancament al Castell de Sant'Angelo.
En 1535 va formar part de l'expedició militar que va participar en la Jornada de Tunis, en la qual les forces imperials de Carles I van atacar i van prendre la ciutat, defensada per Barba-rossa.
Després de la seva retirada de la vida militar Alarcón va morir a Castelnuovo (Nàpols) el 17 de gener de 1540.

## Referències

* Manuel Juan Diana: Revista de libros militares.
# James Graham (tirador olímpic)

James Robert "Jay" Graham (Long Lake, Illinois, 12 de febrer de 1870 – Long Lake, 18 de febrer de 1950) va ser un tirador estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà dues proves del programa de tir. Guanyà la medalla d'or en ambdues competicions: la fossa olímpica per equips i la prova individual.
Poc després dels Jocs passà al professionalisme.

## Referències

* 1 2 «Jay Graham Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 de juny 2015. [Consulta: 9 abril 2017].
# William Sadler

William Sadler II va ser un pintor irlandès nascut al voltant de 1782 i mort el 1839, fonamentalment dedicat a la pintura paisatgista.

## Biografia

William Sadler II era el fill del retratista i gravador William Sadler. Dos dels seus fills es van convertir en pintors, estant el major William Sadler III. (Els nombres després de cada nom s'utilitza simplement per distingir un d'un altre).
Va créixer a Dublín i allà va exposar les seves pintures entre 1809 i 1821. El 1828 i 1833 va exposar a la Royal Hibernian Academy. El seu estil va estar fortament influït pel de la pintura holandesa. També va ensenyar pintura, destacant entre els seus alumnes James Arthur O'Connor.
Sadler va viure en diverses localitats abans d'establir-se a Manders' Building, Ranelagh, on va morir el desembre de 1839.

## Obra

* Una vista del Salmó Leap, Leixlip, c. 1810, National Gallery of Ireland.
* Donnybrook Fair, c. 1839, col·lecció de Brian P. Burns.
* La batalla de Waterloo
* Port de Dublín

## Bibliografia

* Hutchinson, John. James Arthur O'Connor. Dublín: The National Gallery of Ireland, 1985. ISBN 0-903162-28-8.

## Enllaços externs

* Sadler en Island Online Arxivat 2007-07-01 a Wayback Machine.
* Sadler en Whytes
* Port de Dublín per Sadler Arxivat 2007-11-19 a Wayback Machine.
# Zang Tu

    En aquest nom xinès, el cognom és Zang.
Zang Tu :
| Xinès: | Xinès: | 臧荼 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Zāng Tú |
| | Wade-Giles: | Tsang T'u |
Zang Tu (mort el 202 aEC) va ser un senyor de la guerra xinès que va viure durant el període de la tardana Dinastia Qin i els principis de la Dinastia Han Occidental de la història xinesa.

## Biografia

Zang va ser originalment un general militar servint sota Han Guang, el rei de Yan. Al voltant del 207 aEC, quan les revoltes van esclatar per enderrocar a la Dinastia Qin, Zang va ser enviat a dirigir un exèrcit per assistir a les forces rebels de Zhao, les quals estaven sent atacades per l'exèrcit de Qin dirigit per Zhang Han. Després de la derrota de les forces de Qin a la batalla de Julu, Zang es va unir a l'exèrcit rebel de coalició que era sota el comandament del Xiang Yu de Chu, i va seguir Xiang mentre lluitaven de camí a Xianyang, ciutat capital de Qin.
En el 206 aEC, després de la caiguda de la Dinastia Qin, Xiang Yu va dividir l'antic Imperi Qin en els Divuit Regnes i va nomenar a Zang com el Rei de Yan. Part de l'antic regne de Yan va ser concedida a Han Guang, que va ser nomenat per Xiang com Rei de Liaodong. Zang va tornar a Yan i va tractar de forçar a Han de traslladar-se al seu feu assignats, però aquest no va accedir a complir l'establert. Com a resultat, Zang n'atacà a Han i el va matar a Wuzhong, convertint-se així en rei del regne unificat de Yan.

## Descendents

Zang va tenir un fill dit Zang Yan (臧衍), que va escapar per unir-se als xiongnu després que el seu pare va morir.
La neta de Zang, Zang Er (臧兒), es va casar amb Wang Zhong, i va tenir una filla dita Wang Zhi. Wang Zhi va esdevenir la segona esposa de l'Emperador Jing de Han i va donar a llum al futur Emperador Wu de Han.

## Referències

* ↑ Sima Qian. Records of the Grand Historian: Han Dynasty I, translated by Burton Watson. Columbia University Press, 1993, p. 34–35. ISBN 0-231-08165-0.
Plantilla:S-roy
| Precedit per: Han Guang | Rei de Yan 206 – 202 aEC | Succeït per: Lu Wan |
# Zhang Ji (dinastia Han)

    En aquest nom xinès, el cognom és Zhang.
Zhang Ji (張濟; mort el 196 EC) va ser un general militar servint sota el senyor de la guerra Dong Zhuo durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Era l'oncle de Zhang Xiu i va estar casat amb la bella Dama Zou. Va ser ascendit a General de Cavalleria Valenta abans que fóra formada la Coalició contra Dong Zhuo.

## En la ficció
### Controlant a l'emperador

En la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, Zhang Ji va participar en la batalla del Pas Hulao, la qual va suposar una derrota per les forces de Dong Zhuo. Després de l'assassinat de Dong Zhuo a mans de Lu Bu, els partidaris de Dong Zhuo, dirigits per Li Jue, Guo Si, Fan Chou, i Zhang Ji, va derrotar Lü Bu i Wang Yun, prenent el control de la capital, Chang'an. Li Jue i Guo Si van proposar de matar a l'emperador, però Zhang Ji i Fan Chou els va persuadir a en lloc d'això controlar l'emperador, com va fer Dong Zhuo, i garantir-se poder en la Cort Imperial. Dos anys més tard, en van derrotar l'exèrcit occidental de Ma Teng i Han Sui per mantenir-los famolencs.

### Derrota

Després que la capital és traslladada a Luoyang, la qual Dong Zhuo havia cremat, Zhang Ji i els seus aliats són vençuts pels Bandits de l'Oneig Blanc, dirigits per Han Xian, Yang Feng, Xu Huang, Dong Cheng, i Zhu Zhi, que havien capturat a l'Emperador Xian. Un intent de recuperar l'emperador falla, i llavors un grau imperial secret porta Cao Cao a la batalla. L'exèrcit de Cao Cao derrota els Bandits de l'Oneig Blanc i pren el control de l'emperador.

### Mort

Després de perdre a l'emperador, Zhang Ji porta als seus homes a la Província de Jing, la qual era governada per Liu Biao. A causa de la manca de subministraments, Zhang Ji i els seus homes van atacar al Província de Jing, i Zhang Ji va ser mort per una fletxa perduda durant la batalla. Després de la mort de Zhang, els seus homes van ser executats o bé van servir a Liu Biao, Huang Zu, o més tard Liu Bei.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
# Zhao Kuo

Zhao Kuo (趙括; mort el 260 aEC) va ser un general de l'estat de Zhao del període dels Regnes Combatents, fill del famós general Zhao She, durant l'èpica batalla de Changping entre els estats de Zhao i Qin de l'antiga Xina.
Zhao Kuo va ser enviat per ordres del Rei Xiaowen de Zhao al camp de batalla a reemplaçar l'anterior general, el famós comandant Lian Po. El rei, sota la influència de diversos dels seus cortesans (molts dels quals es creu que havien estat subornats per emissaris de Qin), i fent cas omís dels consells del seu ministre més important, Lin Xiangru, va quedar insatisfet amb l'estratègia defensiva de Lian: mentre Lian Po era al comandament, ell establia campaments, construïa forts, i romania en ells, no responent a cap de les provocacions o esquers dels enemics dissenyats per aconseguir que el seu exèrcit eixís al camp de batalla. Això es va perllongar durant diversos anys, i el rei va considerar que el moment de l'acció decisiva ha arribat.
Segons els Registres del Gran Historiador, tan aviat com la mare de Zhao Kuo va sentir que ell anava al front, ell de seguida anà al Rei i el va contar aquesta rondalla: un dia, quan el traspassat Zhao She i Zhao Kuo estaven parlant de tàctiques militars i jugant als escacs xinesos, ella es va sorprendre en veure al fill superant diverses vegades al seu pare, que tenia més experiència. Això no obstant, Zhao She no va restar impressionat. Quan ella va preguntar per què, Zhao She va dir, "Aquest noi tracta una batalla com si fos un joc d'escacs; els seus homes són com a mers peons que pot sacrificar el seu gust. Totes les seves tàctiques es basen en els llibres que va llegir, de manera que no sap un mos de com és la guerra real! (Açò es va desenvolupar en la dita xinesa 纸上谈兵 o participar en la "guerra de paper".) Ell mai podrà comandar cap exèrcit." Això no obstant, la llegenda és en gran manera considerada com un gra de sal pels historiadors que refutar la seva lògica i credibilitat. Molts estudiosos consideren que la font servia com a propòsit de la propaganda de l'Estat de Qin.

## Referències

* ↑ Records of the Grand Historian, vol. Han Dynasty I, traduït a l'anglès per Burton Watson (Columbia University, Edició Revisada, 1993)