OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# R Cassiopeiae

R Cassiopeiae (R Cas / HD 224490 / HR 9066 / HIP 118188) és un estel variable en la constel·lació de Cassiopea. S'hi troba a 325 ± 16 anys llum de distància del sistema solar.
R Cassiopeiae és una variable Mira la lluentor de la qual oscil·la entre magnitud +4,7 i +13,50 al llarg d'un període de 430,46 dies. La mesura del seu diàmetre angular (0,0223 segons d'arc) correspon a un radi 236 vegades major que el radi solar, equivalent a 1,1 ua; no obstant això, un altre estudi dona com a resultat un radi 310 vegades més gran que el del Sol. El seu tipus espectral, variable, és M6-M10e i té una temperatura superficial de 3129 K.
Les variables Mira són estels en els últims estadis de la seva evolució d'on prové la inestabilitat de les pulsacions en la seva superfície que provoquen canvis en el seu color i lluentor. Algunes d'elles, entre les quals es troba R Cassiopeiae, mostren emissió màser de $^{28}$SiO, amb temperatures de lluentor màxima compreses entre 10.000 i 108.800 K. Aquest tipus d'emissió es genera a una distància de l'estel de 5 a 10 ua. Així mateix, R Cassiopeiae presenta forta emissió d'OH i H₂O en l'infraroig.

## Referències

* ↑ «Revised catalog of spectra of Mira variables of types Me and Se». The Astrophysical Journal Supplement Series, 11-1974, pàg. 271–307. DOI: 10.1086/190318.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Benoit Famaey «Local kinematics of K and M giants from CORAVEL/Hipparcos/Tycho-2 data» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 1-2005, pàg. 165–186. DOI: 10.1051/0004-6361:20041272.
* ↑ R Cassiopeiae (SIMBAD)
* 1 2 Woodruff, H. C.; Tuthill, P. G.; Monnier, J. D.; Ireland, M. J.; Bedding, T. R.; Lacour, S.; Danchi, W. C.; Scholz, M. «The Keck Aperture Masking Experiment: Multiwavelength Observations of Six Mira Variables». The Astrophysical Journal, 673, 1, 2008. pp. 418-433.
* ↑ de Beck, E.; Decin, L.; de Koter, A.; Justtanont, K.; Verhoelst, T.; Kemper, F.; Menten, K. M. «Probing the mass-loss history of AGB and red supergiant stars from CO rotational line profiles. II. CO line survey of evolved stars: derivation of mass-loss rate formulae». Astronomy and Astrophysics, 523, 2010. A18.
* ↑ Boboltz, D. A.; Claussen, M. J. «The Keck Aperture Masking Experiment: Multiwavelength Observations of Six Mira Variables». The Astrophysical Journal, 608, 1, 2004. pp. 480-488.
* ↑ R Cassiopeiae Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
# R Serpentis

R Serpentis (R Ser / HD 141850 / HR 5894 / HIP 77615) és un estel variable a la constel·lació del Serpent, situada a 1,2º ESE de Beta Serpentis, en Serpens Caput. La seva variabilitat va ser descoberta per l'astrònom Karl Ludwig Harding en 1826, encara que ja figura en una carta estel·lar de Joseph Lepaute Dagelet de 1783.
R Serpentis és un estel variable Mira la magnitud aparent del qual varia entre +5,16 i +14,4 en un període de 356,41 dies. El mínim té lloc transcorregut el 59% del període després de la màxima lluentor; aquesta propietat és coneguda de vegades com a «fase» de 0,59. Com altres variables Mira, R Serpentis és una geganta vermella fosca, el tipus espectral de la qual varia de M6IIIe prop del màxim a M8IIIe prop del mínim. Aquest tipus de variables són estels polsants amb llargs períodes d'oscil·lació, que van des dels 80 fins als 1000 dies.
Encara que d'acord amb la nova reducció de les dades de paral·laxi del satèl·lit Hipparcos, R Serpentis s'hi troba a 682 anys llum del Sistema Solar, un altre estudi ofereix una distància molt major propera als 1500 anys llum. La mesura del seu diàmetre angular en banda V és de 16 mil·lisegons d'arc, si bé l'error en aquesta mesura és de gairebé el 50%; aquesta xifra, considerant que la distància a la qual s'hi troba és de 682 anys llum, permet avaluar de forma aproximada el seu radi, resultant ser unes 360 vegades més gran que el del Sol.

## Referències

* ↑ «Revised catalog of spectra of Mira variables of types Me and Se». The Astrophysical Journal Supplement Series, 11-1974, pàg. 271–307. DOI: 10.1086/190318.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 R Serpentis (SIMBAD)
* ↑ The First Known Variable Stars. SEDS
* 1 2 R Serpentis (SEDS)
* ↑ R Serpentis (The Bright Star Catalogue)
* ↑ Whitelock, Patricia A.; Feast, Michael W.; van Leeuwen, Floor «AGB variables and the Mira period-luminosity relation». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 386, 1, 2008. pp. 313-323.
* ↑ Richichi, A.; Percheron, I.; Khristoforova, M. «CHARM2: An updated Catalog of High Angular Resolution Measurements». Astronomy and Astrophysics, 431, 4, 2005. pp. 773-777 (Tabla consultada en CDS).
# R de la Corona Austral

R de la Corona Austral (R Coronae Australis) és un estel variable de magnitud aparent +9,7 a la constel·lació de la Corona Austral. Està situada al nord de la constel·lació, al nord-oest de Rukbat (α Sagittarii) i al sud-est de Kaus Australis (ε Sagittarii).
R de la Corona Austral es troba en el complex molecular de Corona Australis, una de les regions de formació estel·lar més propera al Sistema solar visiblement aïllada del plànol galàctic. L'estel, enfosquit per pols interestel·lar, està a uns 500 anys llum de distància de la Terra. Està catalogat com un estel Herbig Ae/Be, tipus d'estels embrionaris de major massa que les estrelles T Tauri, i està contraient-se per entrar en la seqüència principal. El seu tipus espectral és B8II i la seva massa s'estima entre 2 i 10 masses solars. Encara que la seva lluminositat és 40 vegades la del Sol, la seva lluentor està enfosquida per un enorme núvol de gas i pols que l'envolta.
R Coronae Australis és una estrella variable irregular amb esclats més freqüents durant les èpoques de major lluentor mitjana, però també té una variació periòdica de llarga durada —d'uns 1.500 dies i 0,5 magnituds— que pot estar relacionada amb canvis en el seu embolcall circumestel·lar.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 pc--The Southern Sample» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 02-06-2006, pàg. 161–170. DOI: 10.1086/504637.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «UBV(RI)CJHK observations of Hipparcos-selected nearby stars» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 21-04-2010, pàg. 1949–1968. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.16182.X.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ R Coronae Australis (Solstation)
* ↑ «V* R CrA -- Herbig Ae/Be star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 11 juny 2021].
# Rukbat

Rukbat (α Sagittarii / α Sgr / HD 181869) és un estel a la constel·lació del Sagitari de magnitud aparent +3,97. Encara que ostenta la denominació de Bayer Alfa, dista molt de ser la més brillant de la constel·lació, car és la quinzena més brillant de la mateixa. El seu nom —escrit de vegades com Rucba— prové de l'àrab Ar-Rukbah i significa «el genoll», indicant la seva posició en el cos de l'arquer. També és coneguda per la denominació d'Alrami, terme que significa «l'arquer», en referència al conjunt de la constel·lació.
A una distància de 170 anys llum del sistema solar, Rukbat és un estel blanc-blavós de tipus espectral B8V i 12.370 K de temperatura efectiva. Llueix amb una lluminositat 112 vegades superior a la lluminositat solar. Amb un diàmetre 2,3 vegades més gran que el del Sol, la seva massa és entre 3 i 3,2 vegades major que la massa solar. El seu contingut metàl·lic (metal·licitat) és comparable al solar. Està envoltada d'un núvol de pols —probablement en forma de disc—, similar a la descoberta al voltant de Vega (α Lyrae). Així mateix, és una font feble de raigs X.
Encara que l'anàlisi espectral indica que Rukbat pot tenir una companya propera, fins al moment la seva cerca no ha donat resultats.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two dimentional spectral types for the HD stars, Vol. 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Data de publicació: 1978.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Rukbat» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 20 maig 2021].
* ↑ Saffe, C.; Gómez, M.; Pintado, O.; González, E. «Spectroscopic metallicities of Vega-like stars». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 297-305.
* ↑ «Rukbat» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 20 maig 2021].
# Dušan Radić

Dušan Radić (Sombor, 10 d'abril de 1929 – Belgrad, 3 d'abril de 2010) va ser un compositor serbi.
Va estudiar a l'Acadèmia de Música de Belgrad sota Milenko Živković, graduant-se amb la seva Sinfonietta al 1954, i posteriorment al Conservatori de Paris amb Darius Milhaud i Olivier Messiaen. Va ser membre de l'Acadèmia Sèrbia de Ciències i Arts des del 1972, i va ensenyar a l'Acadèmia de les Arts de Novi Sad. A més de compondre música, també va escriure poesia infantil.
Radić va començar component en un estil neoclàsic amb elements folklòrics iugoslavs, però als anys 50 va evolucionar a un poliestilisme jogant sovint amb efectes anacrònics, com al final jazzístic de la seva cantata La torre de cranis, que adapta un poema de Vasko Popa al voltant del Primer Aixecament Serbi. Als anys 60 va escriure les bandes sonores de les coproduccions iugoslaves-britàniques Genghis Khan i Els invasors i una opera inspirada en Monsieur de Pourceaugnac de Molière, L'amor, això és el mes important.
A algunes obres dels anys 70 va incorporar recursos de la música d'avantguarda com el aleatorisme o l'electroacústica, com al seu Oratorio profano, però no es consideraba com un compositor experimental i la seva música va seguir sent essencialment tonal.

## Selecció de composicions

* 1947: Tres Preludis per a piano
* 1950: Sonata lesta per a piano
* 1952: Variacions sobre un tema popular
* 1953: Gungulice; Dues imatges simfòniques; Sinfonietta
* 1954: L'alegria assetjada; La llista
* 1955: El país dret (cantata); Esperant a Maria
* 1956: Concertino per a clarinet; La brillantor obsesiva
* 1957: La balada de la lluna vagabunda (ballet); La torre de cranis (cantata)
* 1961: Divertimento
* 1962: L'amor, això és el més important (ópera)
* 1968: Simfonia
* 1970: El meu pais
* 1971: Metamorfosis de l'originació; La Sèrbia de Vuk (cantata)
* 1974: Oratorio profano

## Referències

* ↑ Perfil a l'Associació de Compositors de Sèrbia
* ↑ Borislav Cicovacki, Music From the Outskirts of Europe: the Case of Serbia. Reorientations at the Waning of Modernism: Redefining Musical Identities, pag. 129.
# Sonnois

Sonnois és una comarca de França de la regió de la Normandia que va constituir una senyoria des de finals del segle ix fins que fou incorporada a la corona el 1589.

## Vegeu també

* Senyoria de Sonnois
# Cranc de Heike

El cranc de Heike o heikegani (平家蟹, ヘイケガニ) (Heikea japonica) és una espècie de crustaci decàpode de la família Dorippidae. És un cranc natiu del Japó, amb una closca que porta un patró semblant a un rostre humà.
Els locals creuen que aquests crancs són reencarnacions dels esperits dels guerrers Heike derrotats en la batalla de Dan-no-ura, com va dir a La llegenda dels Heike. En realitat, el patró dels relleus a la closca té com a funció fixar els músculs adjacents. S'han trobat patrons semblants a altres espècies es troben en moltes parts del món, incloent restes fòssils.
Els crancs de Heike van ser utilitzats per Carl Sagan en el seu programa televisiu de divulgació científica Cosmos: Un viatge personal com un exemple de selecció artificial no intencionada. No obstant això, alguns experts han qüestionat aquesta idea. La història que els crancs amb closques que s'assemblaven als samurais eren tornats al mar, mentre que els que no s'assemblaven a un samurai es menjaven, el que donava als primers majors possibilitats de reproducció ha estat posada en dubte. Tanmateix, l'amplada màxima de crancs adults heikegani és només de 30 mm, per la qual cosa alguns pescadors llençaven aquests crancs de nou al mar, independentment de la seva aparença. Els espècimens més petits, però, podien haver estat consumits en el passat, abans de la pesca massiva. És difícil saber amb certesa quina part de la forma i quantitat dels crancs s'ha dictat per selecció artificial.

## Referències

* ↑ El fragment a Youtube
* ↑ Martin, JW «The Samurai Crab». Terra, 31, 4, 1993, pàg. 30-34. Arxivat de l'original el 2011-09-28 [Consulta: 8 febrer 2009]. Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine. (Aquest lloc conté excel·lents fotografies en color d'aquests crancs, així com arguments en contra de la teoria que s'han format a través de la pressió de selecció exercida pels impulsos humans estètics.)

## Enllaços externs

* http://espiadimonis.blogspot.com/2005/07/els-cas-dels-crancs-heike.html
# Creu dels Montcada

La Creu dels Montcada és un monument erigit al municipi mallorquí de Calvià. Es troba a un emplaçament prop de l'entrada de Palma Nova. Fou inaugurada en 1887 per l'Arxiduc.
Aquest monument recorda la tràgica mort de Guillem de Montcada, del seu cosí Ramon i dels seus fills durant la batalla de Portopí. Segons la tradició popular, Guillem va morir al mateix lloc que avui ocupa la creu.
Fins fa uns anys es podia observar un pi prop del monument, que rebia el nom de Pi dels Montcada. Encara que es creu que els senyors feudals jeien enterrats devall la creu, aquest no és un fet verídic, ja que estan tots sepulcrats al Monestir de Santes Creus, a Tarragona.

## Referències

* ↑ Vinas, Agnès; Vinas, Robert. La conquesta de Mallorca. Palma: Moll, 2007, p. 62. ISBN 9788427308855.
* A Medieval Catalan Noble Family: the Montcadas 1000-1230
* Creu dels Montcada en Balearsculturatour
# Cíbales

Cíbales (en llatí Cibalae, en grec antic Κιβάλαι) va ser una antiga ciutat romana de la Pannònia Inferior a la vora del riu Bacuntius, entre Ulpianum i Mursa. En alguns manuscrits es llegeix Cibalis (Κιβάλαι, segons Claudi Ptolemeu), però aquesta és la forma de l'ablatiu i no del nominatiu.
Era una ciutat important, situada vora un llac, i a la via que conduïa de Mursa a Sírmium. En aquesta ciutat i va néixer Gracià Funari i els seus fills, els emperadors Valentinià I i Valent. Era un municipi romà probablement des del temps d'Hadrià. Portava el títol de Colonia Aurelia Cibalae (o Colonia Aurelia Cibalis) almenys des de l'època de Septimi Sever. Va existir fins a principis del segle vi.
Constantí I el Gran va derrotar Licini I l'any 314, prop de Cíbales en la denominada batalla de Cíbales. Segons Zòsim, la ciutat tenia un gran amfiteatre envoltat per un bosc ombrívol.
Les excavacions que s'hi han fet han posat al descobert diverses restes d'aqüeductes i clavegueres, cases amb hipocausts, canonades d'aigua fetes de plom, mosaics i panells de marbre. És la moderna Vinkovci, a Croàcia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cibalae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Stillwell, Richard ... (et al.). «Cibalae». The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. [Consulta: 30 juliol 2022].
# Daniel Carasso

Daniel Carasso (16 de desembre de 1905 – 17 de maig de 2009), fou un membre de la família jueu sefardita Carasso i fill d'Isaac Carasso (fundador de l'empresa Danone a Barcelona), que va fundar la companyia Dannon als Estats Units a partir de la qual el Grup Danone es va desenvolupar com a un negoci multinacional.

## Biografia

Daniel Carasso, fill d'Isaac Carasso, va néixer a Tessalònica, Imperi Otomà (actualment, Grècia), on la seva família hi havia viscut des de l'expulsió dels jueus de la Península Ibèrica quatre-cents anys enrere. El 1916, després de les Guerres balcàniques, la família es trasllada a Barcelona. El 1919, Carasso pare va començar produint un iogurt que va anomenar "Danon" a partir del seu malnom català.
El 1923, Carasso es matricula a l'escola empresarial de Marsella i estudia bacteriologia a l'Institut Pasteur. Va agafar el negoci familiar el 1939, a la mort del seu pare, i va obrir una branca a França.
Es va instal·lar als Estats Units el 1941 després de fugir de França amb la invasió dels Nazis. Carasso retorna a França el 1951. Va morir el 2009 a casa seva a París a l'edat de 103 anys.

## Iougurt Dannon

El 1942 va crear una societat amb dos amics familiars, Joe Metzger, un home de negocis suís, i el seu fill Juan. Van comprar una petita companyia de iogurts grecs, Oxy-Gala, i fundaren Dannon Milk Products al Bronx, Nova York. El 1947, Dannon afegia melmelada al iogurt com a concessió als gustos americans i així va veure incrementades les vendes. Va expandir el negoci als formatges i altres productes alimentaris, i va comprar l'empresa americana de Beatrice Foods el 1981, canviant-ne el nom com a Groupe Danone.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Grimes, William «Daniel Carasso, a pioneer of yogurt, dies at 103». The New York Times, 20-05-2009 [Consulta: 21 maig 2009].
# Dien Bien Phu

Dien Bien Phu (Ðiện Biên Phủ) és una ciutat mitjana al nord-oest del Vietnam. És coneguda perquè va ser l'escenari de la batalla de Dien Bien Phu, entre el Vietminh i França. La batalla va suposar el final de la guerra d'Indoxina, que desembocaria en la formació del Vietnam del Nord i del Vietnam del Sud. La ciutat té una població de 125.000 habitants. La majoria no són ètnicament vietnamites, ja que en trobar-se a la zona muntanyosa de l'interior, és poblada majoritàriament per tais. Dien Bien Phu és a la vall de Muong Thanh i és la capital de la Província Dien Bien. És a 35 quilòmetres de la frontera amb Laos. Els majors atractius turístics estan relacionats amb la batalla: el museu de guerra i el cementeri del Vietminh.
# SN 1604

La supernova 1604 (SN 1604), també coneguda com la supernova de Kepler o estel de Kepler, va ser una supernova en la Via Làctia, detectada en la constel·lació Ophiuchus. Fins avui, aquesta ha estat l'última supernova observada en la nostra pròpia galàxia. Situada a una distància no superior a 6 kiloparsecs, això és, al voltant de 20 000 anys llum de la Terra, es podia veure a simple vista i al moment de màxima lluminositat, era més brillant que qualsevol estel (a excepció del Sol) o planeta (a excepció de Venus) en el firmament, amb una magnitud aparent de -2.5.
La supernova va ser observada per primera vegada el 9 d'octubre de 1604. L'astrònom germà Johannes Kepler va observar-la per primera vegada el 17 d'octubre. L'estudi que va fer sobre la supernova va ser tan extens que posteriorment se la va conèixer pel nom de l'astrònom. El seu llibre sobre el tema es va dir De Stella nova in pede Serpentarii (Sobre el nou estel en el peu del portador de la Serp).
Va ser la segona supernova observada en una generació (després de SN 1572) en la constel·lació de Cassiopea. Cap altra supernova que hagi ocorregut en la nostra galàxia ha estat observada des de llavors, encara que s'han observat altres supernoves fora de la Via Làctica.
El romanent de supernova que va resultar d'aquesta supernova es considera un objecte típic en la seva classe i segueix sent objecte de gran estudi en astronomia.

## Referències

* ↑ «Bill Blair's Kepler's Supernova Remnant Page.». Arxivat de l'original el 2016-03-16. [Consulta: 16 febrer 2018].

## Vegeu també

* SN 1604, Kepler's Supernova (en anglès). SEDS (Students for the Exploration and Development of Space).
* Astronomy Picture of the Day (anglès). NASA.
# Stevan Mokranjac

Stevan Mokranjac (serbi: Стеван Мокрањац) (Negotin, 9 de gener de 1856 - Skopje, 28 de setembre de 1914), nom complet amb patronímic, Stevan Stojanović Mokranjac, alfabet ciríl·lic serbi Стеван Стојановић Мокрањац, fou un compositor serbi, pedagog musical i un dels principals representants de la cultura sèrbia durant el període de transició del segle xix al segle xx.

## Biografia

Va néixer a Negotin, una ciutat a l'est de Sèrbia. Els seus avantpassats van emigrar de Macedònia a Mokranje, un poble a prop de Negotin. Va ser estudiant a l'Escola Gran a Belgrad, la secció matemàtica i també un membre de la societat coral sèrbia. L'any 1879 va anar a Múnic a estudiar, però els seus estudis de música va continuar a Roma i després al Conservatori de Leipzig. L'any 1884 es va convertir en director d'un cor sota el nom Kornelije Stanković. Junts amb Stanislav Binički i Cvetko Manojlović va fundar la primera escola de música a Belgrad el 1899. Mokranjac compongué Rukoveti, una sèrie de quinze cançons amb elements folklòrics de Sèrbia, Bòsnia, Bulgària i Macedònia; Liturgija Svetog Jovana Zlatoustog (en català «La litúrgia de Sant Joan Crisòstom») de temàtica sacra, la part més coneguda de la litúrgia és Heruvimska pesma (en català «l'himne dels querubins»); i moltes composicions corals.
# Dinastia teodosiana

La dinastia teodosiana va governar l'Imperi Romà d'Occident de l'any 379 fins al 455.
El pare del fundador de la dinastia (conegut com a Comte Teodosi), un general que salvà Britànnia de la Gran Conspiració. El seu fill Flavi Teodosi va ser fet emperador de l'Imperi Romà d'Occident el 379, després de la mort de Valent a la Batalla de Adrianòpolis; breument reunificà l'imperi entre 394-395 en vèncer l'usurpador Flavi Eugeni. Teodosi va ser succeït pels seus fills Honori a Occident i Arcadi a Orient. La Casa de Teodosi estava emparentada amb la dinastia valentiniana des que Teodosi I es va casar amb Gal·la, una filla de Valentinià I; la filla del matrimoni es va dir Gal·la Placídia.

## Emperadors de la dinastia
### A Occident

* Teodosi I el Gran, (346-395), regnà de 379 a 395, darrer governant de l'Imperi Romà unificat;
* Flavi Honori (384-423, regnà de 395 a 423
** Màxim (?-411), usurpà el tron de 409 a 411
** Prisc Atal (?-?), usurpador de 409 a 410 i de 414 a 415
* Constanci III (?-423), regnà el 421
* Joan (?-425), usurpà el tron de 423 a 425
* Valentinià III (419-455), regnà des de 425 fins a 455

### A Orient

* Teodosi I el Gran;
* Arcadi, (377-408), regnà de 395 a 408;
* Teodosi II, (401-450), regnà de 408 a 450;
* Marcià, (392-457), regnà de 450 a 457;
* Lleó el Gran, (401-474), regnà de 457 a 474;
* Lleó II (emperador), (467-474), regnà el 474;
* Zenó (emperador), (425-491), regnà de 474 a 491;
** Basilisc (emperador rival), (?-477), regnà de 475 a 476;
* Anastasi I, (430-518), regnà des de 491 fins a 518.

## Referències

* ↑ Ruiz-Domènec, Hernández de la Fuente i García, 2022, p. 21.

## Bibliografia

* Ruiz-Domènec, J. E.; Hernández de la Fuente, D.; García, J. C. «Byzantium: De erfenis van het Romeinse Rijk» (en neerlandès). National Geographic, 2022.