OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Love, Death & Robots

Love, Death & Robots (estilitzat com LOVE DEATH + R⬮BOTS, i representat en forma d'emoji com a ❤️❌🤖) és una sèrie de televisió animada per a adults creada per Tim Miller, en streaming a Netflix i emesa a Adult Swim. Tot i que la sèrie és produïda per Blur Studio, els episodis individuals es produeixen per diferents estudis d'animació de diversos països i exploren gèneres diferents, especialment la comèdia, el terror, la ciència-ficció i la fantasia. Cada episodi està connectat a un o més dels tres conceptes que donen el nom a la sèrie (l'amor, la mort i els robots). Miller fa de "showrunner" i productor al costat de Joshua Donen, David Fincher i Jennifer Miller; la majoria dels episodis els ha escrit Philip Gelatt, principalment adaptant obres escrites.

## Referències

* ↑ Hipes, Patrick. «'Love Death & Robots': First Look At David Fincher & Tim Miller's Animated Netflix Anthology Series». Deadline Hollywood, 07-01-2019. Arxivat de l'original el 20 agost 2019. [Consulta: 14 febrer 2019].
* ↑ Prudom, Laura. «Netflix's Love, Death & Robots Trailer: First Look at Tim Miller and David Fincher's Surreal Animated Anthology». IGN, 14-02-2019. Arxivat de l'original el 15 febrer 2019. [Consulta: 14 febrer 2019].
* ↑ Radulovic, Petrana. «First trailer for Netflix's animated anthology Love, Death, & Robots makes it clear this is for adults». Polygon, 14-02-2019. Arxivat de l'original el 15 febrer 2019. [Consulta: 14 febrer 2019].
# Platja de les Delícies

La platja de les Delícies és una platja urbana del municipi de La Ràpita (Montsià), situada a la badia dels Alfacs.
Orientada al sud-est, té una longitud de 233 metres i una amplada mitjana de 40 metres, formada per sorra fina i daurada. Està delimitada als dos extrems per les roques dels espigons, que la separen a llevant de la platja del Far i a ponent d'un altre sector de platja, de 83 metres de longitud i 30 metres d'amplada mitjana, on hi desemboca el barranc del Codonyol, separat de la platja del Suís, per un altre espigó. Disposa de servei de vigilancia, primers auxilis, lavabos, dutxa, neteja diària, passarel·les i accés per a persones amb mobilitat reduïda.
La platja està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* 1 2 3 «Platja de les Delícies». Agència Catalana de l'Aigua.
* 1 2 «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platja de les Delícies». Turisme de La Ràpita.
* ↑ «95 platges i 23 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2024». Generalitat de Catalunya, 07-05-2024.
# Accident ferroviari de Hoboken

El 29 de setembre de 2016 va tenir lloc un accident ferroviari a la Terminal Hoboken, Nova Jersey, on un tren de rodalies del New Jersey Transit va impactar un mur de l'estació. El sinistre es va produir durant l'hora punta del matí, en un dels centres de transport més concorreguts de la regió de Nova York. Els esdeveniments que van portar a l'accident segueixen sense estar clars, però estan sent investigats. Els informes inicials indicaven que almenys una persona havia mort i va haver-hi més de 108 ferits. El maquinista, que estava en la part davantera del cotxe, estava entre els ferits.

## Accident

El tren número 1614 de la línia Pascack Valley va deixar l'estació de Spring Valley, Nova York, amb destinació a Hoboken, i es va estavellar a la terminal al voltant de les 8:45 AM EDT. El tren va sobrepassar el topall, i va arribar a la paret que està just abans de l'àrea d'espera de l'estació. El primer cotxe va quedar amb importants danys estructurals.
Un testimoni va declarar que el tren «mai va baixar la velocitat», quan es va endinsar en l'estació, al final de la línia.

## Víctimes

L'accident va causar almenys una mort, i al voltant d'un centenar de persones van resultar ferides. Els ferits van ser portats principalment al Centre Mèdic de Jersey City i al Centre Mèdic de la Universitat Hoboken, i almenys un va ser enviat al Christ Hospital. L'única víctima mortal estava dret a la plataforma i va morir a causa de la caiguda d'enderrocs. La majoria de ferits anaven en el tren accidentat.

## Impacte

Els informes de testimonis oculars indiquen que porcions del sostre de l'estació es van esfondrar, que part del sostre del tren va col·lapsar, i que hi havia aigua vessada en el lloc de l'accident. Va haver-hi grans danys estructurals a l'estació.
Després del desastre, el servei de trens cap a i des de l'estació Hoboken (incloent el servei de la Autoritat Portuària Trans-Hudson) va ser suspès, i els autobusos i ferries locals van començar a acceptar a passatgers amb bitllets de tren.

## Investigació

La Junta Nacional de Seguretat del Transport (National Transportation Safety Board, NTSB) va investigar l'accident. Un equip de la NTSB va ser enviat a l'escena. L'Administració Federal de Ferrocarrils també va enviar-hi investigadors.

## Referències

* ↑ Berkeley Lovelace Jr. «Update: At least 1 person confirmed dead, dozens injured in Hoboken train crash». CNBC, 29-09-2016.
* ↑ Christopher Maag «One dead, over 100 injured after NJ Transit train hits Hoboken station». The Record, 29-09-2016.
* 1 2 «At Least 3 Reported Dead, More Than 100 Hurt After Train Crash at Hoboken, NJ Station». Fox News, 29-09-2016.
* 1 2 3 4 5 6 7 «Hoboken Train Crash Leaves at Least One Dead and Dozens Injured». New York Times, 29-09-2016.
* 1 2 «Transit train crashes at N.J. station, injuring 100». USA Today, 29-09-2016.
* ↑ CNN, Jason Hanna and Deborah Feyerick. «Hoboken train crash: 1 dead, more than 100 injured». [Consulta: 29 setembre 2016].
* ↑ «The Latest: Train engineer identified as 29-year employee - SFGate», 02-10-2016. Arxivat de l'original el 2016-10-02. [Consulta: 5 octubre 2024].
# Polydore Veirman

Polydore Jules Léon Veirman (Gant, Flandes Oriental, 23 de febrer de 1881 – 1851) va ser un remer belga que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la competició del vuit amb timoner del programa de rem. Quatre anys més tard va disputar els Jocs d'Estocolm, on guanyà la medalla de plata en la competició del scull individual, en quedar rere el britànic William Kinnear. Entre 1901 i 1912 Veirman guanyà quatre or i tres plates en diverses modalitats dels Campionats d'Europa de rem.

## Referències

* 1 2 «Marcel Morimont Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 6 desembre 2015].
* ↑ Rudern - Europameisterschaften - Herren: Einer, Vierer m.Stm, Achter. sport-komplett
# Jalmari Eskola

Jalmari Johannes "Lauri" Eskola (Karinainen, Pöytyä, Finlàndia Pròpia, 16 de novembre de 1886 – Turku, 7 de gener de 1958) fou un atleta finlandès, especialista en proves de fons, que va competir durant el primer quart del segle xx. En el seu palmarès la medalla de plata en la prova de cros per equips del programa d'atletisme dels Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912 junt a Hannes Kolehmainen i Albin Stenroos. En aquesta mateixos Jocs fou quart en la prova individual de cros.

## Referències

* ↑ «Lauri Eskola Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 1 de setembre 2011. [Consulta: 27 agost 2016].
# Ernst Krogius

Ernst Edvard Krogius (Hèlsinki, 6 de juny de 1865 - Copenhaguen, Dinamarca, 21 de setembre de 1955) va ser un regatista finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de bronze en la categoria de 12 metres del programa de vela a bord del Heatherbell.
Ernst Krogius va ser un dels fundadors del Comitè Olímpic de Finlàndia, del qual en fou president entre 1919 i 1929. Entre 1906 i 1917 fou president de l'Associació Finlandesa de Vela, alhora que participà en la fundació de la International Yacht Racing Union el 1907. Entre 1920 i agost de 1948 va ser membre del Comitè Olímpic Internacional, i en renunciar-hi en fou nomenat membre d'honor.

## Referències

* 1 2 «Ernst Krogius Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2015-10-07. [Consulta: 8 març 2017].
# Yrjö Saarela

Yrjö Erik Mikael Saarela (Oulujoki, Oulu, Ostrobòtnia del Nord, 13 de juliol de 1882 - Liminka, Ostrobòtnia del Nord, 30 de juny de 1951) va ser un lluitador finlandès que va competir a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata de la categoria del pes semipesant de lluita grecoromana, després de guanyar a Carl Jensen en semifinals, però perdre en la final contra el seu compatriota Verner Weckman.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm guanyà la medalla d'or en la categoria del pes pesant, en imposar-se a la final a Johan Olin i Søren Marinus Jensen.

## Referències

* 1 2 «Yrjö Saarela Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 27 novembre 2015].
# Väinö Siikaniemi

Väinö Villiam Siikaniemi (Hollola, Päijät-Häme, 27 de març de 1887 – Hèlsinki, 24 d'agost de 1932) va ser un atleta finlandès, especialista en el llançament de javelina, que va competir a començaments del segle xx. Posteriorment fou mestre, poeta i traductor.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En el llançament de javelina a dues mans guanyà la medalla de plata, rere Juho Saaristo, mentre en el llançament de javelina fou cinquè.
En acabar els Jocs es retirà de la pràctica esportiva i es va centrar en els seus estudis, per graduar-se com a professor de matemàtiques. Siikaniemi també va ser poeta, traductor i autor de lletres de cançons. El 1916 es casà amb la cantant Oili Siikaniemi. Morí prematurament, als 45 anys, per culpa de les complicacions d'una pneumònia.

## Bibliografia

* Siikaniemi, Päivi: Keihäsmies ja runoilija Väinö Siikaniemi. Hollolan kotiseutukirja IV, Lahti 1990.

## Enllaços externs

* Llibres electrònics que poden descarregar-se gratuïtament de Vaino Siikaniemi. Projecte Lönnrot.

## Referències

* ↑ «Väinö Siikaniemi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-11-12. [Consulta: 18 setembre 2016].
# Kaarlo Vasama

Kaarlo Hjalmar "Kalle" Vasama (Tampere, 20 de novembre de 1885 – Tampere, 12 de novembre de 1926) va ser un gimnasta finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema lliure del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Kalle Vasama Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 2 octubre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Sabaces

Sabaces (Σαβάκης) fou un militar persa, que va morir el 333 aC.
Fou sàtrapa d'Egipte sota el rei Darios III de Pèrsia Codomà. Va participar en la batalla d'Issos contra Alexandre el Gran, el 333 aC, en la qual va morir. El seu nom apareix escrit també com Sataces o Sathaces. Diodor de Sicília l'anomena Tasiaces.

## Resistència a Alexandre el Gran

Abans de la batalla d'Issus (a l'actual Turquia), Sabaces va abandonar Egipte amb el seu exèrcit per unir-se a Darius III a Síria i donar-li suport en la seva lluita contra Alexandre el Gran. Durant la batalla d'Issos (novembre del 333 aC) Alexandre i els seus genets van lluitar entre les tropes enemigues fins que van arribar molt a prop de Dari III, la vida del qual estava, per tant, amenaçada. Dari III va ser protegit pels més nobles perses, entre ells també Sabaces, que va ser assassinat:
| « | Dels perses van ser assassinats ars, rheomithres i atizyes que havien comandat la cavalleria a la batalla del granicus. Sabaces, virrei d'Egipte, un dels dignataris perses, també va ser assassinat, a més de 100.000 dels soldats privats, entre ells més de 10.000 cavallers. | » |
| — Anabasis d'Alexandre. Llibre II, Capítol XI |||
El rei persa va fugir perquè temia per la seva vida; per això els macedonis van guanyar la batalla.

## Successor

Mazaces va ser probablement el successor de Sabaces a Egipte, però com que Sabaces s'havia endut amb ell gairebé totes les forces d'ocupació, Mazaces no va poder organitzar la resistència militar contra els macedonis. Per tant, Alexandre el Gran va poder prendre Egipte sense lluitar (332 aC).

## Referències

* ↑ Diodorus Siculus, Bibliotheca historica 17.34.5
* ↑ Arrian, Anabasis Alexandri 2.11.8; Diodorus Siculus, Bibliotheca historica 17.34.5; Quintus Curtius Rufus, Historiae Alexandri Magni 3.11.10 and 4.1.28
* ↑ The Anabasis of Alexander.
# Melle (Bèlgica)

Melle és un municipi belga de la província de Flandes Oriental a la regió de Flandes. Està regat per l'Escalda i el canal Ringvaart. El 2012 tenia 11.016 habitants.

## Història

S'han trobat traces d'habitació que daten dels anys 5000 aC i de l'època gal·loromana. A l'edat mitjana el territori del futur municipi pertanyia a les abàdies gentenques de Sant Pere i Sant Bavó que van probablement construir una primera església al segle ix. Un primer esment escrit de Melle data d'una acta del 964 del rei carolingí Lotari I. Al segle X va erigir-se la senyoria de Melle que al segle xiii, per casament, passà als senyors de Schelderode.
Sota l'ocupació espanyola durant la Guerra dels Vuitanta Anys va ser destruït per les tropes dels Geuzen, l'oposició contra el regne del rei Felip II d'Espanya. El 1745, durant la batalla de Melle els aliats austriacs, anglesos i neerlandesos van combatre les tropes francesos. El darrere senyor feodal va ser Carles Josep Antoni Rodríguez d'Èvora i Vega, nomenat marquès de Rode el 1682 per Carles II de Castella.
Al segle xix va esdevenir un important centre d'horticultura, però la majoria de les explotacions van urbanitzar-se després de la segona guerra mundial. El 1837, l'obertura de l'estació a la línia ferroviària Mechelen-Gant va desenclavar el poble i portar unes petites indústries. La importància estratègica de l'estació de mercaderies de Merelbeke que es troba parcialment al territori de Melle en feia un objectiu de bombardejos, poc precisos a la primera i segona guerra mundial. El 1977 va annexar el municipi veï de Gontrode, després d'una llarga operació de fusions de municipis tot arreu Bèlgica.
La proximitat de Gant i les bonnes connexions (autopista, ferrocarril) amb Brussel·les van contribuir a una urbanització quasi completa de l'antic poble rural. Només queden dues espais vers, el bosc Aalmoeseneiebos i la reserva natural de Kalverhage.

## Evolució demogràfica

* Font:NIS
* 1977: annexió de Gontrode (+2,84 km² i 927 habitants)

## Situació

| a. Heusden (Destelbergen) b. Wetteren c. Gijzenzele (Oosterzele) d. Landskouter (Oosterzele) | e. Lemberge (Merelbeke) f. Merelbeke g. Gentbrugge (Gant) |

## Referències

* 1 2 Arxivat 2014-04-16 a Wayback Machine. Arxivat 2014-04-16 a Wayback Machine. Arxivat 2014-04-16 a Wayback Machine. Erfgoedplan (neerlandès) Arxivat 2014-04-16 a Wayback Machine., equivalent belga del Pla General d'Ordenació Urbana, 2008
* ↑ «Lokale geschiedenis» Arxivat 2014-03-19 a Wayback Machine., web oficial del municipi
Viccionari
# Guerra de Tecumseh

La Guerra (o Revolta) de Tecumseh fou un conflicte armat que va tenir lloc al Territori d'Indiana i va enfrontar els Estats Units i una confederació de nacions índies liderada per Tecumseh (cabdill shawnee) entre els anys 1811 i 1813, com un dels darrers esdeveniments de la Guerra dels Seixanta Anys per la conquesta de la regió dels Grans Llacs.
La Confederació de Tecumseh, que va rebre 25.000 armes britàniques, va lluitar al costat dels britànics la Guerra anglo-americana de 1812-1815, que per a ells va suposar una lluita desesperada per la seva llibertat i independència, i el resultat de la guerra va ser catastròfic, així que van continuar lluitant, i finalment la victòria nord-americana a la batalla de Thames a l'octubre de 1813 amb la mort de Tecumseh, i el trencament de la seva coalició de nadius americans van acabar el conflicte. Els nadius americans, : mai més no van poder trobar aliats externs ni van poder amenaçar amb fer retrocedir la frontera nord-americana.

## Referències

* ↑ «Tecumseh's Northwest Gun». Tecumseh's material legacy.
* ↑ «1812: One War, Four Perspectives» (en anglès). 1812 virtual exhibitiion. [Consulta: 1r setembre 2021].
# Gustav Regler

Gustav Regler (Merzig, 25 de maig del 1898 - Nova Delhi, 14 de gener del 1963) fou un novel·lista alemany de pensament socialista, comissari polític de la XII Brigada Internacional durant la Guerra Civil espanyola.
Regler fou ferit durant la batalla de Guadalajara. Va escriure sobre les seves experiències a Espanya en l'obra escrita el 1940 Das grosse Beispeil (traducció a l'anglès: The Great Crusade). Les seves memòries foren publicades sota el títol The Owl of Minerva, el 1959 a Londres.

## Bibliografia

* Hugh Thomas The Spanish Civil War, 2003. 4a Edició.
* Gustav Regler, The Owl of Minerva, Hart-Davis, Londres, 1959.

## Referències

* ↑ Thomas (2003), pàg. 468
# Guy de Montfort

Guy de Montfort (1244- vers 1288) va ser comte de Nola, fill del sisè comte de Leicester Simó de Montfort i d'Elionor d'Anglaterra.
Va participar en la batalla d'Evesham contra l'exèrcit reialista del seu oncle, el rei Enric III d'Anglaterra, i el seu cosí, el príncep Eduard. Tant el seu pare com el seu germà gran van morir durant la batalla, i Guy de Montfort va ser greument ferit i fet presoner.
Va estar presoner al Castell de Windsor fins a la primavera de 1266, quan va subornar els seus captors i va fugir a França per reunir-se amb la seva família exiliada. Guy i el seu germà, Simó el jove, van voltar per Europa durant uns anys fins que van acabar establint-se a Itàlia.
Guy va entrar al servei de Carles d'Anjou, servint-lo com a vicari general a la Toscana. Allí va casar-se amb una noble italiana, Margherita Aldobranderschi, amb qui tingués dues filles: Anastàsia, que seria esposa de Romano Orsini, i Tomasina, que es casaria amb Pietro Vico.
Pel seu paper destacat en la batalla d'Alba, Carles d'Anjou el nomenà senyor de Nola.
El 1271 Guy i Simó van descobrir el seu cosí Enric d'Almain (fill de Ricard, baró de Cornualla) a Viterbo, a l'església de Sant Silvestre. Com a revenja de les morts del seu pare i germà a Evesham, Guy i Simó van assassinar Enric mentre suplicava pietat aferrat a l'altar. Per aquest crim els germans Montfort van ser excomunicats.
Simó va morir al mateix any a Siena. Guy, desposseït de tots els seus títols, es va veure obligat a tornar a entrar al servei de Carles d'Anjou. El 1287 va ser capturat pels almogàvers a la batalla naval dels Comtes durant les vespres sicilianes. Va morir a la presó.
Entre els seus descendents directes, a través de la seva filla gran Anastàsia, hi trobem reis de Nàpols (segle xv), governants de Polònia (segle xvi), Ducs de Ferrera i Ducs de Guise.
Dante Alighieri situa Guy, a la seva obra magna La Divina Comèdia, al setè cercle de l'infern, submergit en sang bullent.
# Terrance Drew

Terrance Drew (Saint Kitts i Nevis, 22 de novembre de 1976) és un metge i polític caribeny. El 5 d'agost del 2022, va ser elegit primer ministre de l'Estat americà de Saint Christopher i Nevis.
Va graduar-se a la Universitat Clarence Fitzroy Bryant el 1996. Als 19 anys, era professor de temps parcial a l'Institut de Basseterre. El 1998, va mudar-se a Cuba a estudiar Medicina, i es va graduar a la Universitat de Cièncias Mèdiques de Villa Clara de Santa Clara. Després, va retornar a Saint Christopher i Nevis per a exercir de metge. Llavors va anar a Texas, on es va graduar al Texas Tech University Health Sciences Center el 2013 en Medicina Interna.
Va ser elegit líder del Partit Laborista de Saint Christopher i Nevis el novembre de 2021, i va fer-lo vèncer les eleccions legislatives del 5 d'agost de 2022, cosa que li va permetre de ser investit com a primer ministre l'endemà.

## Referències

* 1 2 «Mottley congratulates new St Kitts and Nevis PM Dr Terrance Drew». Barbados Today, 06-08-2022 [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Dr Terrance Drew's nomination brings him a step closer in higher service of St Christopher 8», 28-05-2020.
* ↑ «SKNVibes | Dr. Terrance Drew specialises in Internal Medicine».
* ↑ «Who am I» (en anglès).
* ↑ teleSUR/BGF. «St Kitts Nevis Labour Party Win General Elections» (en anglès), 06-08-2022. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «St Kitts and Nevis Election 2022: SKN Labour Party leading its way to form next government» (en anglès). WIC News:+ WICNews, 06-08-2022. Arxivat de l'original el 27 de desembre 2022. [Consulta: 7 agost 2022].
# Santísima Trinidad (navili)

El Santísima Trinidad (oficialment Nuestra Señora de la Santísima Trinidad) fou un navili de línia espanyol de 120 canons, ampliats fins a 140 posteriorment, el qual fou el més gran i millor armat de la seva època, sent l'únic vaixell que comptà amb 4 cobertes. La tripulació i guarnició era de 1.071 places i 25 criats.
Fou avarat l'octubre de 1769 a les drassanes de l'Havana amb una eslora de 61,40 m, una quilla de 52,72 m, una mànega de 16,59 m i un puntal de 8,31 m. El seu cost de fàbrica fou de 40.000 ducats espanyols. Després de ser provat en alta mar, s'adonaren que comptava amb diferents inconvenients, i per això fou modificat a les drassanes de Ferrol i Cadis, passant així a ser l'únic vaixell de l'època amb 4 cobertes i ampliant les seves dimensions a una eslora de 63,36 m, una quilla de 54,02 m, una mànega de 16,67 m, un puntal de 8,26 m, un calat de 8,50 m a popa i 7,67 m a proa.
Durant la Guerra d'Independència dels Estats Units, el Santísima Trinidad fou el vaixell insígnia de la flota espanyola, prenent part de les operacions del Canal de la Mànega a finals d'estiu de 1779, de la captura d'un comboi anglès de 51 vaixells i de la batalla del cap d'Espartel. Això no obstant, se'l recorda pel seu tràgic final durant la batalla de Trafalgar.
L'any 1805, durant la batalla de Trafalgar, el Santísima Trinidad estigué sota les ordres del cap d'esquadró Baltasar Hidalgo de Cisneros, amb Francisco Javier de Uriarte y Borja com a Capità de Bandera. Després d'una dura i heroica lluita, amb uns 200 morts i 100 ferits, el vaixell fou capturat en molt males condicions per l'armada anglesa. Els anglesos intentaren traslladar el vaixell capturat al port anglès de Gibraltar, essent remolcat per dues fragates, això no obstant, el malmés Santísima Trinidad acabaria enfonsant-se a unes 25 milles nàutiques de Cadis.
Símbol del final del poder marítim espanyol, la major arma de guerra de la seva època, actualment és al fons del mar i les seves peces d'artilleria foren extretes i instal·lades a l'entrada del Panteó de Mariners Il·lustres situat a Arsenal de la Carraca.

## Referències

* ↑ Duro, C.F.. A LA MAR MADERA. Maxtor Editorial, 2007, p. 224. ISBN 978-84-9761-373-6.
* ↑ Domingo, J.I.F.. Los tesoros del mar y su régimen jurídico (en castellà). Editorial Reus S.A., 2010, p. 195. ISBN 978-84-290-1583-6.
* ↑ Antón, C.M.. Mi vida o lo que sea (en castellà). Liber Factory, 2014, p. 229. ISBN 978-84-9949-406-7.
* ↑ Imprenta Real (Madrid). Mercurio histórico y político (en castellà). Imprenta Real, 1805, p. 441.
* ↑ Heathcote, T.A.. Nelson's Trafalgar Captains and Their Battles. Pen & Sword Books, 2005, p. 116. ISBN 978-1-78159-617-3.
* ↑ Rabanal, D.C.. La marina ilustrada (en italià). Kokapeli Ediciones, 2021, p. 352. ISBN 978-84-121745-9-5.

## Enllaços externs

* Plànols i imatges de models a escala
* El Santísima Trinidad a la web Todo a Babor
* Militars i Naus Espanyoles que participaren a Trafalgar per Luís Aragón Martín Arxivat 2006-11-09 a Wayback Machine.