OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla del Bruc (1836)

La batalla del Bruc de 1836 fou una de les batalles de la primera guerra carlina.

## Antecedents

A Catalunya, la rebel·lió de Josep Galceran i Escrigàs a Prats de Lluçanès el 5 d'octubre va ser sufocada pel capità Manuel de Llauder i de Camín i Galceran va fugir a França. A Morella es va proclamar rei a Carles V el 13 de novembre, tot i que va ser ocupada per forces liberals el 10 de desembre.
Les nombroses partides actuaven sense coordinació mentre a les zones liberals esclataven les bullangues contra els ordes religiosos fonamentalment pel seu suport als carlins durant la guerra civil.
El comandament del Pretendent va enviar un contingent de forces del territori carlista basco-navarrès, seleccionat entre els més experimentats batallons dels quals disposava, l'agost de 1835, sota el comandament de Juan Antonio Guergué i format per 2.700 homes amb la missió d'organitzar el front a Catalunya. Arribat a la seva destinació Guergué, va aconseguir agrupar una nombrosa força, intentant prendre Olot però fracassant en l'intent. Seguidament Guergué va organitzar les tropes carlistes catalanes en un document oficial que s'enviaria al rei i als capitosts respectius. Després de la marxa de Guergué de Catalunya van assumir el comandament Ignasi Brujó. A principis de 1836 els carlins estaven força mobilitzats, amb accions en tot l'interior de Catalunya, intentant prendre alguna població d'importància que els servís de quarter general. Les fortificacions liberals d'el Bruc impedien l'atac des de les posicions carlines del centre de Catalunya a Barcelona, i Benet Tristany es decidí a atacar-les en març de 1836.

## Batalla

El 15 de març l'avantguarda dels carlins de Benet Tristany es disfressà de liberals arribant a l'encontre de l'avantguarda liberal formada per la legió belga, disparant-los a curta distància i atacant amb baioneta, i a continuació els reforços d'ambdós bàndols s'uniren al combat, i els liberals s'hagueren de dispersar, patint 53 baixes i 50 presoners, quedant els massissos de Montserrat i Sant Llorenç en control carlí.

## Conseqüències

Les partides carlines seguiren disperses i auxiliades pel territori, cosa que impedia ls seva persecució pels liberals fins que l'agost de 1836 Rafael Maroto rellevà Ignasi Brujó que a principis de setembre posà setge a Sant Quirze de Besora, que fou aixecat per Joaquín Ayerbe, qui el derrotà poc després a la batalla de Montesquiu.

## Referències

* ↑ Abellan i Manonellas, Joan Anton «Els Galceran: Una nissaga carlina de Prats de Lluçanès». AUSA, XXII, 158, 2006.
* ↑ Santirso Rodriguez, Manuel. Revolució liberal i guerra civil a Catalunya (1833-1840), p. 211.
* ↑ Santirso Rodriguez, Manuel. Revolució liberal i guerra civil a Catalunya (1833-1840), p. 334.
* ↑ Pirala, 1856, p. 93.
* ↑ Pirala, 1856, p. 100.
* ↑ Pirala, 1856, p. 102.

## Bibliografia

* Pirala, Antonio. Historia de la guerra civil y de los partidos liberal y carlista (en castellà). Mellado, 1856, p. 103.
# Plaça del Repartidor

La Plaça del Repartidor és una obra de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Plaça d'estructura triangular entre els carrers del centre, Riera de la Creu i Baró de Maldà. Elements de vegetació (plantes i arbres), gespa i una font. La seva funció és, actualment, essencialment magnificar la visió de l'edifici principal de la plaça (una oficina de correus noucentista) i la del punt de trobada davant els edificis públics -comissaria, correus, bancs...

## Història

Durant el segle xix la població de l'Hospitalet va créixer considerablement i la xarxa pública de subministrament d'aigua, consistent en dues fonts, va resultar insuficient. L'any 1867 es va construir el repartiment d'aigües, que venien d'una mina d'Esplugues canalitzades per obres que el baró de Maldà va fer executar des de la mina fins a la seva propietat, Can Xerricó. Des d'aquí es repartia l'aigua a cinc fonts de la ciutat.
Quan es va fer l'edifici de Correus, inaugurat l'any 1927, sent Tomás Giménez el batlle de la ciutat, es va restaurar la font i es va fer la plaça que la conté. En aquell any el general Primo de Rivera era el cap de govern a l'Estat.
Al Nomenclàtor publicat pel Centre d'Estudis de l'Hospitalet i per l'Ajuntament de l'Hospitalet hi ha els noms que va rebre aquesta plaça segons la formació política que exercís el poder, amb els detalls corresponents:
1923. Plaza del Repartidor
1927. Plaza de Tomàs Giménez
1930. Plaza de Correos
1931. Plaça de la República
1939. Plaza del general Mola
1979. Plaça del Repartidor

## Referències

* 1 2 3 «Plaça del Repartidor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ «L'Hospitalet de Llobregat». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ «Nomenclàtor de carrers l'H 2021». Ajuntament de l'Hospitalet, 2021. [Consulta: 4 octubre 2022].
# Retenu

Retenu en jeroglífic :
Retenu era el nom egipci de l'actual regió de Canaan i Síria, que s'estenia des Tjaru a Mitani, és a dir, des del nord del desert del Nègueb fins al riu Orontes. Era un dels Nou Arcs, els enemics tradicionals d'Egipte.
Tot i que les fronteres de Retenu van variar amb el temps, constava de tres regions: Djahy al sud, que ocupava pràcticament els mateixos límits que Canaan; Líban localitzat en el centre, entre la Mediterrània i el riu Orontes, i Amurru, al nord del Líban. La primera vegada que s'esmenta Retenu és a la Història de Sinuhé, en una ostraca del segle xiv aC.
Hi ha una teoria segons la qual Retenu és la transcripció egípcia del terme hebreu arzenu, que significa «la nostra terra».

## Història

Amenhotep II (circa 1450 aC) va realitzar una campanya de càstig l'any nou del seu regnat, i també hi va haver campanyes militars en el regnat de Tuthmosis I. La causa era el control sobre el subministrament dels cedres del Líban, atès que de la seva fusta depenia l'expansió de la flota egípcia.
Després de la mort de Hatshepsut, Tuthmosis III va portar la seva primera campanya a Retenu, on, després de vèncer a la batalla de Meguidó en 1457 aC, Tutmosis va prendre com a ostatges els fills de cadascun dels reis derrotats. Després de ser educats en la cort egípcia, van ser retornats als seus llocs d'origen on van governar amb el consentiment d'Egipte.
En el regnat de Ramsès II l'amenaça van ser els hitites. A l'estiu de quart any del seu regnat (1276 aC), l'exèrcit hitita va avançar contra Retenu i van reprendre Amurru. Ramsès va decidir guerrejar per la supremacia a Síria, i es va traslladar el 1274 aC amb un exèrcit d'uns 20.000 soldats a la zona. A 16 quilòmetres de la ciutat de Cadeix es va trobar amb l'hitita Muwatallis II, que es va retirar immediatament després de la batalla.
En el vuitè any del seu regnat, Ramsès III va patir els atacs dels Pobles del Mar. Després d'una batalla naval ocorreguda al Delta del Nil i descrita en detall, Ramsès va aconseguir expulsar-los d'Egipte, però va perdre la batalla de la influència política sobre Retenu, causa de l'assentament de diversos aquests pobles i l'esgotament de la hisenda pública.

## Vegeu també

* Llevant mediterrani
* Hicsos

## Referències

* ↑ Faulkner: op. cit., pàg. 154.
* ↑ Steindorff: op. cit., pàg. 47.
* ↑ Velikovsky: ip. cit., pàg. 173.

### Bibliografia

* Ramond O. Faulkner. Middle Egyptian. Ed. Griffith Institute, 1962. ISBN.
* George Steindorff. When Egypt Ruled the East. University of Chicago Press, 1942. ISBN.
* Immanuel Velikovsky. Ages In Chaos, The Exodus To King Akhnaton. Ed. Doubleday, 1952.
* Thomas Schneider. Lexikon der Pharaonen. Ed. RM-Buch- und Medien-Vertrieb, 1997. ISBN 3-7608-1102-7.
* Hermann A. Schlögl. Ramses II.: mit Selbstzeugnissen und Bilddokumenten. Ed. Rowohlt, 1993. ISBN 3499504251.
* Wolfgang Helck. Das Datum der Schlacht von Megiddo. Ed. Verlag Philipp von Zabern, 1972. ISBN.
* . ISBN.
# 411 aC

El 411 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Era l'any 343 'Ab urbe condita', o de la fundació de Roma.

## Esdeveniments

* Es representa per primera vegada Lisístrata, d'Aristòfanes a les Lenees.
* Fracàs de Pisandre d'Acarnes en les negociacions que se li havien encarregat amb Alcibíades i el sàtrapa persa Tissafernes.
* Les tesmofòries, comèdia d'Aristòfanes, es va representar per primera vegada probablement durant les Dionísies, festival en honor del déu Dionís que incloïa representacions dramàtiques.
* S'instaura a Atenes el mandat d'Els Quatre-cents, una institució creada després de la revolució oligàrquica d'aquell any, durant la Guerra de Decèlia, darrera fase de la Guerra del Peloponès.
* Abidos de Mísia, aliada d'Atenes, després del desastre de Sicília es va revoltar i es va declarar a favor d'Esparta sotmetent-se al general espartà Dercil·lides.
* A Roma van ser elegits cònsols Gai Nauci Rútil i Marc Papiri Mugil·là.

## Necrològiques

* Èupolis, poeta còmic atenenc. És una data probable, ja que l'enciclopèdia Suïdas diu que va morir a la guerra de l'Hel·lespont, al final de la guerra del Peloponès, que segurament seria la batalla de Cinossema (411 aC), o en la batalla naval de les Arginuses el 406 aC o la d'Egospòtam el 405 aC.
* Frínic, estrateg atenenc, assassinat a l'àgora d'Atenes.

## Referències

* ↑ Easterling, P. E. (ed.). Historia de la literatura clásica I: literatura griega. Madrid: Gredos, 1990, p. 420. ISBN 842491421X.
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, VIII, 84
* ↑ Eurípides. «Notícia preliminar». A: Tragèdies. Vol. VII. Hèlena. Ió. Traducció: Jaume Almirall i Sardà. Fundació Bernat Metge, p. 15-16.
* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponnès, VIII, 97, 2
* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponnès, VIII, 62
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 52
* ↑ Broughton, T. Robert; Martha L. Patterson. Magistrates of the Roman Republic, vol. I. Cleveland: American Philological Association by the Press of Case Western Reserve University, 1968, p. 72.
* ↑ Suïdas, sub voce.
* ↑ Smith, William (ed.). «Phrynichus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 20 desembre 2023].
# Felix Pipes

Fritz Felix Pipes (Praga, Imperi Austrohongarès, 15 d'abril de 1887 − ?) fou un tennista austrohongarès, guanyador d'una medalla d'argent olímpica en els Jocs Olímpics d'Estocolm 1912 en la modalitat de dobles masculins, junt a Arthur Zborzil i sota la bandera austríaca. També havia competit en els Jocs Olímpics de Londres 1908 sense èxit.

## Jocs Olímpics
### Dobles

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1912 | Jocs Olímpics, Estocolm, Suècia | Arthur Zborzil | Harold Kitson Charles Winslow | 6−4, 1−6, 2−6, 2−6 |
# Pristinailurus bristoli

Pristinailurus bristoli és una espècie extinta de mamífer que està relacionat amb l'actual panda vermell comú (Ailurus fulgens).
Etimològicament, Pristinailurus, prové del llatí pristinus que significa «previ», afegit a Ailurus per l'actual panda vermell comú amb el qual està estretament emparentat. Larry Bristol, que descobrí l'holotip, és qui dona nom a l'epítet específic, bristoli.
Pristinailurus bristoli visqué a Nord-amèrica al final del Miocè. Era més pesant que el panda vermell comú, car pesava entre 8 i 15 kg i probablement era un carnívor.

## Referències

* ↑ http://cenozoiclife.blogspot.com.es/2015/01/bristols-panda-pristinailurus-bristoli.html Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Francesc Fontanilles i Quintanilla

Francesc Fontanilles i Quintanilla (Barcelona, 1833 - Barcelona, 1888) fou un militar, funcionari colonial i periodista català

## Biografia

Va néixer a Barcelona el 16 de gener de 1833. Cursà estudis d'enginyeria a la Universitat de Barcelona i ingressà a l'exèrcit espanyol com a oficial primer. El 1865 fou destinat a l'administració colonial al Carib, primer a Puerto Rico i després a Cuba. Estava casat amb Blanca Novella, tia del futur pintor Pau Béjar, a qui acollí durant un temps a Cuba, juntament amb els seus germans.
A Cuba formà part del nucli conservador colonial format per terratinents i homes de negocis, partidaris de l'esclavisme i radicalment contraris a l'autogovern de les colònies, agrupat al voltant de la Unión Constitucional.
Fou redactor habitual de la premsa i arribà a ser director de diversos mitjans com La Voz de Cuba i, especialment, El Imparcial de Matanzas, òrgan precisament de la Unión Constitucional de Matanzas.
Publicà diversos llibres com el petit Manual de los dueños de esclavos (1868), una Guía de la Habana (1870) de gran èxit, el Compendio de la historia de España (1879) que fou utilitzat com a llibre de text en diversos països d'Amèrica Central i la novel·la Autonosuya, curiosa novela político-burlesca (1886).
Morí el 17 de setembre de 1887, a bord del vapor Reina Mercedes durant el viatge per mar en què tornava a Europa.

## Autonosuya, curiosa novela político-burlesca

El 1886 Francesc Fontanilles publicà l'obra Autonosuya, curiosa novela político-burlesca, en què ataca de manera cruel als partidaris de l'autonomia i la independència cubana. Així la novel·la planteja una distopia en què el 1900 Cuba arriba a l'autogovern i dos mulats -els germans Sabicú I i Sabicú II- accedeixen al poder provocant que el país s'enfonsi en el caos i la misèria.
En tot moment, en l'obra els negres i els mulats cubans són retratats com a éssers inferiors, venjatius i salvatges, oposant-los a la civilització europea. La conclusió, doncs, era que calia mantenir la tutela espanyola per al bé dels cubans. Cal dir que aquesta postura racista i contrària a la llibertat de Cuba també tenia seguidors a Catalunya, on podem trobar obres amb la mateixa visió com Blanchs y negres de Juli Francesc Guimbernau.

## Referències

* ↑ «Francesc Fontanilles i Quintanilla | enciclopèdia.cat». [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ Fontanilles y Quintanilla, Francisco. Autonosuya, curiosa novela político-burlesca. Edición, introducción y notas Jorge Camacho (en castellà). STOCKCERO, 1886.
* ↑ Almeyda-Loucil, Javier R. «Libros digitalizados sobre la esclavitud publicados en el siglo XIX en Puerto Rico y España» (en espanyol europeu), 08-10-2015. [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ Gómez Acebes, Alfredo. Pablo Béjar Novella. El pintor de la aristocracia (en castellà). Vinaròs: Associació Cultural Amics de Vinaròs, 2014.
* ↑ Camacho, Jorge «El racismo y la guerra de Cuba (1895-1898). Un análisis de la representación de las razas, espacios y la herencia en la literatura española colonial». Meridional. Revista Chilena de Estudios Latinoamericanos, 10, 2018, pàg. 21–43. ISSN: 0719-4862.
# Oscar Grégoire

Oscar Grégoire (Moscou, 27 de març de 1877 - 1947) va ser un nedador i waterpolista belga que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de plata en la competició de waterpolo, tot formant part del Brussels Swimming and Water Polo Club.
Vuit anys més tard va disputar els Jocs de Londres, on tornà a guanyar la medalla de plata en la competició de waterpolo. Per la seva banda en els 100 metres esquena del programa de natació quedà eliminat en les rondes preliminars.
La seva darrera participació en uns Jocs fou a Estocolm, el 1912, on guanyà la medalla de bronze en la competició de waterpolo, alhora que quedava eliminat de primer moment en els 100 metres esquena del programa de natació quedà eliminat en les rondes preliminars.

## Referències

* 1 2 3 «Oscar Grégoire Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2012. [Consulta: 20 octubre 2015].
# Panda vermell

Els pandes vermells (Ailurus) són un gènere de carnívors de la família dels ailúrids. Durant molt de temps fou considerat monotípic, però un estudi publicat el 2020 revelà que el panda vermell de Styan (A. styani), fins aleshores considerat una subespècie del panda vermell comú (A. fulgens), era una espècie a part. Segons els investigadors, les dues espècies haurien divergit fa uns 200.000 anys i haurien patit diverses caigudes de la població des d'aleshores, de les quals A. styani s'hauria recuperat millor.

## Referències

* ↑ Hu, Yibo; Thapa, Arjun; Fan, Huizhong; Ma, Tianxiao; Wu, Qi; Ma, Shuai; Zhang, Dongling; Wang, Bing; Li, Min «Genomic evidence for two phylogenetic species and long-term population bottlenecks in red pandas» (en anglès). Science Advances, 6, 9, 2020, pàg. eaax5751. DOI: 10.1126/sciadv.aax5751. ISSN: 2375-2548.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Riu Blood

El riu Blood (en afrikaans: Bloedrivier; zulu: Ncome) es troba a KwaZulu-Natal, Sud-àfrica. Aquest riu té les seves fonts als turons al sud-est d'Utrecht; sortint de les terres altes, se li uneixen dos importants afluents que s'originen a l'Schurveberg, després del qual flueix serpentejant per una plana sorrenca. El riu Blood és un afluent del riu Buffalo, que és un afluent del riu Tugela que uneix des del nord-est.
Aquest riu rep el seu nom de la batalla en què el rei zulu Dingane va ser derrotat per Andries Pretorius i els seus homes el 16 de desembre de 1838 i l'aigua es va tornar vermella per la sang zulu que van morir aquí massivament. Va ser una baralla amb 464 bòers i més de 10.000 zulus. Fins avui, els afrikaners celebren aquest dia gràcies a Déu per haver-los salvat, ja que ni un bòer va morir. Aquest dia se coneix com el Geloftedag i se celebra cada 16 de desembre.
El vlei del riu Blood, situat a uns 20 km al sud-oest de Vryheid, és un dels aiguamolls més grans de l'interior de Sud-àfrica i el lloc hivernant d'aus migratòries com ànecs i oques.

## Referències

* ↑ (en anglès) Gold in Karoo Supergroup heavy-mineral deposits, KwaZulu-Natal, South Africa. South African Journal of Geology, 113, núm.4, febrer 2011, pàg. 437-444. DOI: 10.2113/gssajg.113.4.437 [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ Middleton, BJ; Bailey, AK (PDF) Water Resources Of South Africa, 2005 Study (Wr2005) Executive Summary Version 1. WR2005 Consortium, març 2009 [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Tugela». A: Hugh Chisholm. Encyclopædia Britannica (en anglès). 27. 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* ↑ KZN North - Working for Wetlands Arxivat 2012-09-18 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Kajsa Norman, Bridge Over Blood River: The Rise and Fall of the Afrikaners, Hurst and Company, London, 2016, ISBN 9781849046817.

## Enllaços externs

* Llocs d’observació d’ocells del nord-oest de Zululàndia
* Web oficial del Comitè de vots del riu Blood, Comitè de vots del riu Blood
# Philippe Le Hardy de Beaulieu

Philippe Le Hardy de Beaulieu (1887–1942) va ser un tirador belga que va competir a començaments del segle XX i va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics.
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on va guanyar la medalla de bronze en la prova d'espasa per equips.
El 1912, als Jocs d'Estocolm, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la competició d'espasa individual i fou cinquè en la de sabre per equips.
Vuit anys més tard, després de l'obligat parèntesi per culpa de la Primera Guerra Mundial, va prendre part en els Jocs d'Anvers, on guanyà la medalla de plata en la prova d'espasa per equips.

## Referències

* 1 2 3 «Philippe Le Hardy de Beaulieu Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d'octubre 2012. [Consulta: 25 setembre 2016].
# Panda Antivirus

Panda Antivirus és un programa antivirus creat l'any 1990 per l'empresa basca Panda Security. Actualment disposa de diverses versions que poden utilitzar des d'usuaris domèstics fins a grans empreses. Actualment els productes de l'empresa es troben traduïts a 23 idiomes i són utilitzats per milions d'usuaris de 195 països d'arreu del món.

## Versions

Actualment Panda Security ofereix una gran varietat de productes orientats a diferents tipus de client, des d'usuaris domèstics, fins a solucions per a grans empreses.

### Per a Windows

* Panda Cloud Antivirus Free
* Panda Antivirus Pro
* Panda Internet Security
* Panda Global Protection
* Panda Gold Protection

### Per a Android

* Panda Mobile Security
* Panda Global Protection
* Panda Gold Protection

### Per a Mac

* Panda Antivirus for Mac
* Panda Global Protection
* Panda Gold Protection

## Referències

* ↑ Company Profile, prensa.pandasecurity.com [consulta: 26-03-2014]
* ↑ Softonic - Panda Security, [consulta:26-03-2014]
* ↑ Panda Cloud Antivirus Free [consulta:26-03-2014]
* ↑ Panda Security Panda Antivirus Pro, [consulta: 26-03-2014]
* ↑ Panda Security - Panda Internet Security, [consulta: 26-03-2014]
* ↑ GooglePlay, [consulta: 26-03-2014]
* ↑ Panda Security - Panda Global Protection, [consulta: 26-03-2014]
* ↑ Panda Security - Panda Gold Protection, [consulta: 26-03-2014]

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Panda Security
# Batalles dels Set Dies

Les batalles dels set dies van ser una sèrie de sis grans batalles que van durar entre el 25 de juny a l'1 de juliol de 1862 prop de Richmond (Virginia) durant la Guerra civil nord-americana. El general confederat Robert E. Lee va frenar la invasió de l'Exèrcit del Potomac, comandat pel comandant general George B. McClellan, cap a Richmond, en un intent de conquerir la península de Virgínia. Aquesta sèrie de batalles és coneguda erròniament com la campanya dels set dies, però en realitat va ser la culminació de la Campanya de la Península, no una campanya en si.
La batalla dels set dies va començar amb un atac de la Unió en la petita batalla de Oak Grove el 25 de juny de 1862 sota el comandament de McClellan, però de sobte va perdre iniciativa i Lee va començar una sèrie d'atacs a la presa de Beaver Creek el 26 de juny, en Gaines 'Mill el 27 de juny, un petit atac de Garnett i Golding a la granja el 27 de juny i 28 de juny i l'atac a la rereguarda de la Unió en la batalla de Savage's Station el 29 de juny.
L'exèrcit de McClellan es retirà a protegir-se a Harrison's Landing sobre el riu James. Lee tingué l'última oportunitat per interceptar l'exèrcit de la unió a la batalla de Glendale el 30 de juny, però el pla va ser mal executat, i permeté escapar l'enemic a una important posició defensiva en Malvern Hill. A la batalla de Malvern Hill l'1 de juliol, Lee va llançar inútils atacs frontals i van patir nombroses baixes en la seva infanteria i en les defenses de l'artilleria.
Els "set dies" van acabar amb l'exèrcit de McClellan en relativa seguretat a l'altre costat del riu James, després d'haver patit gairebé 16.000 baixes durant la retirada. L'exèrcit de Lee, que havia anat a l'ofensiva durant els set dies, va patir la pèrdua de més de 20.000 homes. Lee es va quedar convençut que McClellan no tornaria a suposar una amenaça contra Richmond per la qual cosa es va traslladar al nord de la campanya de Virgínia del nord a la Campanya de Maryland.

## Referències
### Bibliografia

* Sears, Stephen W. To the Gates of Richmond: The Peninsula Campaign. Ticknor and Fields, 1992. ISBN 0-89919-790-6.

### Notes

* ↑ Sears, p.195: "El 26 de juny, la companyia de Porter comptava amb 28.100 homes al sud del riu Chickahominy les altres quatre companyies comptaven amb 76.000".
* ↑ Sears, p.195: "El 26 de juny, Magruder i Huger tenien 28.900 soldats al sud del Chickahominy. Longstreet, AP Hill, DH Hill, Jackson i part de la brigada de cavalleria de Stuart 55.800, Holmes en reserva 7.300 ".