OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terricola

Terricola és un subgènere de rosegadors del gènere Microtus. Les espècies actuals viuen a Euràsia, però es creu que alguns representants extints d'aquest grup migraren al Nou Món a través de Beríngia fa uns 800.000 anys. Hi ha llocs on coexisteixen diferents espècies de Terricola, com per exemple als Pirineus, però hi ocupen diferents microhàbitats. Hi ha indicis que Terricola forma un clade juntament amb el subgènere Microtus.

## Referències

* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* ↑ Golenísxev, F.; Màlikov, V «The "developmental conduit" of the tribe Microtini (Rodentia, Arvicolinae): Systematic and evolutionary aspects» (PDF) (en anglès amb resum en rus). Russian Journal of Theriology, 5, 1, 2006, pàg. 17–24.
* ↑ Borghi, C. E.; Giannoni, S. M.; Martínez-Rica, J. P «Habitat segregation of three sympatric fossorial rodents in the Spanish Pyrenees» (PDF) (en anglès). Z. Säugetierkunde, 59, 1994, pàg. 52–57. Arxivat de l'original el 2016-06-17 [Consulta: 21 abril 2016].
* ↑ Galewski, T. et al «The evolutionary radiation of Arvicolinae rodents (voles and lemmings): relative contribution of nuclear and mitochondrial DNA phylogenies» (en anglès). BMC Evolutionary Biology, 6, 80.
# Hans Kahle

Hans Kahle (Charlottenburg, Berlín, 22 d'abril del 1899 - Ludwigslust, 1 de setembre del 1947) fou un antic oficial de l'exèrcit imperial alemany que durant la Guerra Civil espanyola va combatre en les files republicanes, al comandament d'algunes unitats integrades en les Brigades Internacionals, com l'XI Brigada Internacional entre el 20 de novembre del 1936 i el 31 de març del 1937, així com la 45a Divisió durant la batalla de l'Ebre.
Acabada la guerra es va exiliar al Canadà i, posteriorment, a la Gran Bretanya. Retornat el 1946 a la zona alemanya sota ocupació soviètica, el 22 d'agost de 1947 va haver de sotmetre's a una seriosa operació d'estómac en la qual va perdre la vida.
Va morir a Ludwigslust a l'edat de 48 anys.

## Referències

* ↑ «Quadre resum de la XI Brigada Internacional». Arxivat de l'original el 2011-07-28. [Consulta: 8 febrer 2008].
# Lubo

Lubo és una pel·lícula dramàtica del 2023 dirigida per Giorgio Diritti. El guió va ser escrit per Diritti i Fredo Valla, a partir d'una idea de Giorgio Diritti, Fredo Valla i Tania Pedroni. Està basada en la novel·la de 2004 de Mario Cavatore Il seminaritore. És una coproducció italiana i suïssa. S'ha subtitulat al català.
La pel·lícula va ser seleccionada per competir pel Lleó d'Or al 80è Festival Internacional de Cinema de Venècia, on es va estrenar el 7 de setembre de 2023. Es va estrenar a Itàlia el 9 de novembre de 2023.

## Sinopsi

El 1939, Lubo Moser, a un artista de carrer nòmada d'origen jenisch el criden al servei militar a l'exèrcit suís per protegir la frontera. S'assabenta a través del seu cosí que la policia ha pres els seus fills com a part de la Kinder der Landstrasse, un programa nacional de reeducació influenciat pels principis de l'eugenèsia. En Lubo busca els seus fills sense parar i vol venjar-se a la seva manera.

## Repartiment

* Franz Rogowski com a Lubo Moser
* Christophe Sermet com a Motti
* Valentina Bellè com a Margherita
* Noémi Besedes com a Elsa
* Cecilia Steiner com a Klara
* Joel Basman com a Bruno Reiter
* Filippo Giulini com a Antonio
* Alessandro Zappella

## Producció

El film va ser produït per Indiana Production, Aranciafilm, Rai Cinema, Hugofilm Features i Proxima Milano, en coproducció amb RSI Radiotelevisione Svizzera SRG/SSR, i amb el suport de la Direzione Generale Cinema e Audiovisivo MiC, l'Oficina Federal de Cultura de Suïssa, Zürcher Filmstiftung, IDM Film Commission Alto Adige, Film Commission Torino Piemonte i Trentino Film Commission.
La pel·lícula es va rodar al llarg de nou setmanes al Piemont, al Tirol del Sud, a la província de Trento i a Suïssa.

## Estrena

Lubo va competir pel Lleó d'Or al 80è Festival Internacional de Cinema de Venècia, on es va exhibir per primer el 7 de setembre de 2023. Es va estrenar als cinemes d'Itàlia el 9 de novembre de 2023 per 01 Distribution.

## Referències

* ↑ Rooney, David. «'Lubo' Review: Even Franz Rogowski's Intensity Can't Keep This Rambling Tale of Historical Injustice in Focus» (en anglès americà). The Hollywood Reporter, 10-09-2023. [Consulta: 10 setembre 2023].
* 1 2 3 Scarpa, Vittoria. «Filming wraps on Lubo by Giorgio Diritti». Cineuropa, 09-01-2023. [Consulta: 12 agost 2023].
* ↑ «Lubo». Goita què fan, ara!. [Consulta: 11 novembre 2024].
* ↑ Scarpa, Vittoria. «Giorgio Diritti's new film to receive funding from the IDM South Tyrol Film Commission». Cineuropa, 23-03-2022. [Consulta: 12 agost 2023].
* ↑ «The fine line between good and evil». IDM Film Commission Südtirol. [Consulta: 12 agost 2023].
* ↑ Tartaglione, Nancy. «Venice Film Festival Lineup: Mann, Lanthimos, Fincher, DuVernay, Cooper, Besson, Coppola, Hamaguchi In Competition; Polanski, Allen, Anderson, Linklater Out Of Competition – Full List». Deadline, 25-07-2023. [Consulta: 9 agost 2023].
* ↑ «Lubo» (en italià). 01 Distribution. [Consulta: 12 agost 2023].
# Alticola (subgènere)

Alticola és un subgènere de rosegadors del gènere Alticola. Les espècies d'aquest grup són endèmiques d'Àsia. Tenen el crani relativament alt, mentre que l'espai interorbitari i el neurocrani no estan particularment aplanats. L'esmalt de les dents és prim. La tercera molar superior és igual o més curta que la primera. Els representants actuals d'aquest subgènere viuen a gran altitud, però se n'han trobat fòssils del Plistocè a altituds molt inferiors.

## Referències

* ↑ Kryštufek i Schönbrodt, 2022, p. 96.
* ↑ Kryštufek i Schönbrodt, 2022, p. 87.
* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* ↑ Grómov, Í; Poliakov, I. Voles (Microtinae) (en anglès). BRILL, 1992, p. 197. ISBN 9789004092556.

## Bibliografia

* Kryštufek, B.; Schönbrodt, G. I. Voles and Lemmings (Arvicolinae) of the Palaearctic Region (en anglès). University of Maribor Press, 2022. DOI 10.18690/um.fnm.2.2022. ISBN 978-961-286-611-2.
# 1066
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 8 de desembre - Sant Marçal de Montseny: el monestir és erigit en abadia.

### Món

* Es veu el cometa de Halley a Europa, escampant-se el pànic.
* Conquesta d'Anglaterra pels normands:
** 25 de setembre: Harald Hardrade, rei de Noruega, mor en la batalla de Stamford Bridge.
** 28 de setembre: Guillem el Conqueridor desembarca a la costa anglesa a Pevensey.
** 14 d'octubre: Batalla de Hastings entre Guillem el Conqueridor i Harold II d'Anglaterra. Harold mor i Guillem s'endú la victòria.
** 25 de desembre: Guillem és coronat Rei d'Anglaterra.

## Necrològiques
### Món

* 17 d'abril, Barbastre, Aragó: Ermengol III, denominat el de Barbastre, comte d'Urgell (n.1038).
* 25 de setembre, Stamford Bridge, Yorkshire (Regne d'Anglaterra): Harald Hardrade, rei de Noruega.
* 14 d'octubre, Hastings, East Sussex (Regne d'Anglaterra): Harold II d'Anglaterra, rei d'Anglaterra.

## Referències

* ↑ «Ermengol III d'Urgell | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 abril 2020].
# Sauvanhac (Alier)

Sauvanhac en occità (forma a verificar) i en francès Sauvagny és un municipi francès, situat al departament de l'Alier i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 94 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Sauvagny era de 94 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 51 habitatges, 38 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 51 habitatges eren cases. Dels 38 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris, 13 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Sauvagny el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 12 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 8 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 56 persones, 44 eren actives i 12 eren inactives. Les 44 persones actives estaven ocupades(23 homes i 21 dones).. De les 12 persones inactives 5 estaven jubilades i 7 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa immobiliària i 1 d'una empresa de serveis.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor i 1 agència immobiliària.
L'any 2000 a Sauvagny hi havia 17 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.378 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Sauvagny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Sauvagny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Evan Noel

Evan Baillie Noel (Stanmore, Londres, 23 de gener de 1879 – Kensington, Londres, 22 de desembre de 1928) va ser un jugador de rackets i de jeu de paume anglès, que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova individual de rackets i la de bronze en la prova de dobles, formant equip amb Henry Leaf.
En aquests mateixos Jocs també disputà la competició del jeu de paume, on fou eliminat en quarts de final. Evan Noel estudià al Winchester i Trinity College, de la Universitat de Cambridge.

## Referències

* 1 2 «Evan Noel Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 13 gener 2016].
* ↑ «Noel, Evan Baillie». Cambridge Alumni Database.
# Caputxí del Marañón

El caputxí del Marañón (Cebus yuracus) és una espècie de primat de la família dels cèbids. Viu al sud de Colòmbia, l'est de l'Equador i el nord-est del Perú. Els seus hàbitats naturals van des dels boscos inundables i de terra ferma de la conca alta de l'Amazones fins als boscos montans dels vessants orientals dels Andes. És una espècie gairebé amenaçada pels efectes de la caça i la desforestació. Originalment fou descrit com a subespècie del caputxí frontblanc (C. albifrons). El seu nom específic, yuracus, és una llatinització de la paraula quítxua yuraq, que significa 'blanc'.

## Referències

* ↑ «caputxí del Marañón». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ De la Torre, S.; Lynch Alfaro, J. W.; Heymann, E. W.; Shanee, S.; Moscoso, P. «Cebus yuracus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN, 2021. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2021-1.RLTS.T4076A191701887.en. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ Hershkovitz, 1949, p. 375.
* ↑ Hershkovitz, 1949, p. 376.

## Bibliografia

* Hershkovitz, P. «Mammals of northern Colombia. Preliminary report No. 4: Monkeys (Primates) with taxonomic revisions of some forms» (en anglès). Proceedings of the United States National Museum, 98, 1949, pàg. 323-427. DOI: 10.5479/si.00963801.98-3232.323.
# Cheracebus

Cheracebus és un gènere de primats de la família dels pitècids. Fou descrit el març del 2016 i conté les espècies de l'àntic grup torquatus del gènere Callicebus. El nom científic ve de Chera ('vidu') i Cebus ('mico de cua llarga'). Les espècies del gènere viuen al nord-oest de la conca amazònica i la part sud del riu Orinoco. La seva distribució abasta el nord-oest del Brasil, el sud-est de Colòmbia, el sud de Veneçuela i el nord del Perú. A l'est arriba fins al riu Negro i el riu Branco, a l'oest fins a la Cordillera Occidental de Colòmbia, al nord fins als rius Guaviare i Orinoco. El seu límit meridional és el curs baix dels rius Javari, Juruá, Purus i Madeira.

## Bibliografia

* Byrne, H.; Rylands, A. B.; Carneiro, J. C.; Lynch Alfaro, J. W.; Bertuol, F.; Da Silva, M. N. F.; Messias, M.; Groves, C. P.; Mittermeier, R. A.; Farias, I.; Hrbek, T.; Schneider, H.; Sampaio, I.; Boubli, J. P. (2016). «Phylogenetic relationships of the New World titi monkeys (Callicebus): first appraisal of taxonomy based on molecular evidence». Frontiers in Zoology, 201613: 10
# Els herois de Telemark

Els herois de Telemark (títol original en anglès: The Heroes of Telemark) és una pel·lícula britànica dirigida per Anthony Mann i estrenada el 1965. És una pel·lícula d'acció inspirada en la batalla de l'aigua pesant durant la Segona Guerra Mundial. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant la Segona Guerra Mundial, els alemanys produeixen aigua pesant a Telemark a Noruega amb l'objectiu de fabricar la bomba atòmica. Les forces britàniques envien un petit comando que té per a missió introduir-se en la fàbrica de Telemark per tal de destruir la perillosa producció enemiga.

## Repartiment

* Kirk Douglas: Doctor Rolf Pedersen
* Richard Harris: Knut Straud
* Ulla Jacobsson: Anna Pedersen
* Michael Redgrave: Oncle d'Anna
* Maurice Denham: El metge de l'hospital
* Anton Diffring: Major Frick
* Karel Stepanek: Hartmuller
* John Moulder-Brown
* David Weston: Arne
* Eric Porter: Terboven
* Mervyn Johns: Coronel Wilkinson
* Jennifer Hilary: Sigrid
* Roy Dotrice: Jensen
* Barry Jones: Professor Logan
* Ralph Michael: Nilssen
* Geoffrey Keen: General Bolts
* Wolf Frees: Knippelberg
* Robert Ayres: General Courts
* Sebastian Breaks: Gunnar
* John Golightly: Freddy
* Alan Howard: Oli
* Patrick Jordan: Henrik
* William Marlowe: Claus
* Brook Williams: Einar
* David Davies: el capità

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula marca el retrobament d'Anthony Mann amb l'actor i productor Kirk Douglas, que l'havia destituït del rodatge d'Espàrtac.
* Es tracta de l'última pel·lícula completament dirigida per Anthony Mann, que morirà el 1967 en el rodatge de la pel·lícula Sentència per a un dandi.

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, Número 383 (anglès)
* Sight and Sound, hiver 1965-1966, p. 52 (anglès)
* Knut Haukelid, Skis Against the Atom (anglès)
* William Darby, « Mann and the Century of Total War: The Heroes of Telemark (1965) and A Dandy in Aspic (1968) », in Anthony Mann: The Film Career, McFarland, 2009, p. 239-253 ISBN 9780786454488 (anglès)
* Cahiers du cinéma, Número 177, abril 1966

## Referències

* 1 2 3 (anglès) William Darby, « Mann and the Century of Total War: The Heroes of Telemark (1965) and A Dandy in Aspic (1968) », in Anthony Mann: The Film Career, McFarland, 2009, p. 239-253 ISBN 9780786454488
* ↑ «Els herois de Telemark». Ésadir.cat.
* ↑ «The heroes of Telemark». ‘‘The New York Times'’.

## Enllaços externs

* Els herois de Telemark al lloc kirk.douglas.free.fr
* Un documental de la BBC en 3 parties ‘‘Les vrais héros de Télémark’’ presentat per Ray Mears (2003).
# 1260
## Esdeveniments
### Països catalans

* Barcelona: neix el primer Consolat de Mar, organisme del dret marítim català; queda instal·lat a la ciutat.

### Altres
#### Europa

* 12 de juliol - Es lliura la batalla de Kressenbrunn. El rei Ottokar II de Bohèmia captura el ducat d'Estíria del rei Béla IV d'Hongria.
* 4 de setembre - Es lliura la batalla de Montaperti entre güelfs i gibel·lins.
* 24 d'octubre - Es consagra la catedral de Nostra Senyora de Chartres davant la presència del rei Lluís XI de França.
* Una de les possible dates anunciades per a la fi del món o apocalipsi per Joaquim de Fiore.
* Nicola Pisano esculpeix el púlpit del baptisteri de Pisa.

#### Àsia

* Final del regnat de l'Emperador Go-Fukakusa al Japó. Kameyama és proclamat emperador.
* 3 de setembre - els mongols són derrotats pels mamelucs en la batalla d'Ayn Djalut

## Naixements

* Pagan: 2 d'agost - Kiawaswa, darrer governant del regne (m. 1299)
# Tour de Rijke

El Tour de Rijke és una cursa ciclista neerlandesa que es disputa a Spijkenisse, Holanda Meridional. Creada el 1989 amb el nom d'Omloop van Voorne-Putten, passà a anomenar-se Tour Beneden-Maas entre 1996 i 2003. El 2004 passà a anomenar-se Tour de Rijke. Forma part de l'UCI Europe Tour des del 2005, amb una categoria 1.1.

## Palmarès

| Any | Primer | Segon | Tercer |
| Omloop van Voorne-Putten |
| 1989 | Tim Steijer | John de Hey | Marc van de Wetering |
| 1990 | Rob Lenting | John Leijs | Casper van der Meer |
| 1991 | Erik Cent | David Veenendaal | Andre Grootveld |
| 1992 | Hennie Beijer | Hans Brankaert | Piet Eikelenboom |
| 1993 | Herman Woudenberg | Jan Goedendorp | Henk van der Ziel |
| 1994 | Tommy Post | Ronald van der Tang | Harry van Putten |
| 1995 | Perry Bothof | Peep Mikli | Daniel Doede |
| Tour Beneden-Maas |
| 1996 | Emiel van Dijk | Patrick Strouken | Gerard Smits |
| 1997 | Stefan van Dijk | Pieter Vries | Sander Olijve |
| 1998 | Marcel Duijn | Coen Boerman | Linas Balciunas |
| 1999 | Daniel van Elven | Bram de Waard | Jurgen de Jong |
| 2000 | Fulco Van Gulik | Bart Heirewegh | Michel Van Haecke |
| 2001 | Robert Hunter | Geert Omloop | Matteo Frutti |
| 2002 | Roger Hammond | Bert Hiemstra | Jurgen de Jong |
| 2003 | Jans Koerts | Erik Dekker | Gerben Löwik |
| Tour de Rijke |
| 2004 | Jans Koerts | Gorik Gardeyn | Wilco Zuyderwijk |
| 2005 | Stefan van Dijk | Steven de Jongh | Rik Reinerink |
| 2006 | Graeme Brown | Marco Zanotti | Danilo Hondo |
| 2007 | Gert Steegmans | Graeme Brown | Stefan van Dijk |
| 2008 | Steven de Jongh | Eric Baumann | Kristijan Koren |
| 2009 | Kenny van Hummel | Eric Baumann | Jürgen Roelandts |
| 2010 | suspès |
| 2011 | Theo Bos | Kenny van Hummel | Daniel Schorn |

## Referències

* ↑ «Palmarès du Tour de Rijke».
* ↑ (neerlandès) «Nederlandse semiklassieker krijgt budget niet rond», 24-02-2012.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2007-09-04 a Wayback Machine. (neerlandès)
# Vane Pennell

Vane Hungerford Pennell (Kensington, Londres, 16 d'agost de 1876 – Bournemouth, 17 de juny de 1928) va ser un jugador de rackets i jeu de paume anglès que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova de dobles de rackets, formant equip amb John Jacob Astor. En la prova individual fou cinquè en perdre el primer partit, mentre en la competició del jeu de paume fou eliminat en quarts de final.
Pennell estudià a Eton, Charterhouse i al Trinity College de la Universitat de Cambridge.

## Referències

* 1 2 «Vane Pennell Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-11-16. [Consulta: 10 març 2016].
# Caputxí d'Azara

El caputxí d'Azara (Sapajus cay) és una espècie de primat de la família dels cèbids. Viu a l'extrem nord de l'Argentina, l'est i sud-est de Bolívia, el sud-oest del Brasil i l'est del Paraguai. Els seus hàbitats naturals són els boscos de galeria subtropicals humits semicaducifolis, els boscos secs caducifolis, el cerrado i els boscos situats a la riba de rius. És una espècie vulnerable per la destrucció i fragmentació del seu hàbitat, la caça de subsistència, el comerç il·legal d'animals, els incendis forestals, l'expansió dels camps de conreu, la ramaderia, el creixement en taca d'oli, les epidèmies i l'expansió de les infraestructures viàries i energètiques.

## Referències

* ↑ «caputxí d'Azara». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 12 gener 2024].
* ↑ Rímoli, J.; Smith, R. L.; Ludwig, G.; Martinez, M.; Kowalewski, M.; Melo, F. R. «Sapajus cay» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN, 2022. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2022-1.RLTS.T136366A222944655.en. [Consulta: 12 gener 2024].
# Casinycteris

Casinycteris és un gènere de ratpenats de la família dels pteropòdids. Fins a principis de la dècada del 2010 es considerava que era un grup monotípic que només contenia C. argynnis, però des d'aleshores s'hi ha classificat l'espècie nova C. campomaanensis i s'hi ha transferit C. ophiodon del gènere Scotonycteris. Els representants d'aquest gènere són ratpenats petits que viuen al centre d'Àfrica.

## Referències

* ↑ Hassanin, A «Description of a new bat species of the tribe Scotonycterini (Chiroptera, Pteropodidae) from southwestern Cameroon» (en anglès). C. R. Biologies, 337, 2014, pàg. 134–142.
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Santuari de Nostra Senyora d'Estíbaliz

Nuestra Señora de Estíbaliz és un cèlebre santuari a la localitat d'Argandoña, pertanyent al municipi de Vitòria, a la província d'Àlaba. És a uns 8 km de la ciutat de Vitòria, al cim d'un escarpat promontori s'alça gairebé al centre de la plana alabesa des de la qual es descobreix una dilatada campanya. En aquest santuari es venera la patrona dels alabesos, conduïda antigament tots els anys al camp d'Arriaga on festejava les seves juntes la cèlebre confraria.
Data aquest santuari del segle xi i és una veritable joia de l'art romànic. El 1138 va ser cedit als monjos cistercencs de Nájera que el conservaren fins al 1431 quan el vengueren a Fernán Pérez de Ayala, fill del famós canceller del rei Enric de Castella, Pedro López de Ayala. El 1542, Atanasio de Ayala, descendent i hereu d'aquell va donar el monestir d'Estíbaliz a l'hospital de Santiago de la ciutat de Vitòria que ho va cedir a la província d'Àlaba prèvia condició de procedir a la restauració de la basílica.
Encara que destruït en part per l'acció del temps i dels homes en les contínues guerres civils que tant n'han fet malbé la part decorativa, el que es manté i encara existeix en demostra el valor arqueològic. La planta senzilla coronada per tres absis, les columnes embellides per curiosos capitells historiats, la pica baptismal i el seu frontal de pedra de l'altar del Crist ostenten detalls que segons el parer d'alguns fan remunten a l'època visigoda.

## Referències

* ↑ Turismo Euskadi. «Santuario de Nuestra Señora de Estíbaliz» (en castellà). [Consulta: 31 octubre 2014].

## Bibliografia

* Aquest article conté material del diccionari enciclopèdic popular il·lustrat Salvat dels anys 1906 a 1914 que es troba en el domini públic.

## Enllaços externs

* El Santuari d'Estíbaliz, joia romànica.