OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gonfanó

El gonfanó o gamfanó o gamfaró del germànic fràncic gundfano, compost de gund (‘combat’) i fano (‘bandera’), era, a l'edat mitjana, una bandera o estendard usat com a insígnia de guerra.
Al nord d'Itàlia es coneix amb aquest nom, en italià gonfalone o confalone, una bandera o estendard llarg, de vegades acabat en una o dues puntes, o amb diverses serpentines, i suspès d'un pal travesser. Va ser adoptat originàriament per les comunes medievals italianes i, més tard, pels gremis, corporacions i districtes locals. A causa d'aquest ús, les trobades d'una comunitat o veïnat local de Florència, en origen nomenats gonfaloniere (gonfanoner en català), van cedir finalment el seu nom a aquestes banderes o estendards. Pot ser dissenyat com una insígnia o escut d'armes, o ornamentar-se amb un disseny vistós. Actualment cada comune italiana té un gonfanó lluint el seu escut d'armes.
El gonfanó ha estat usat des de fa molt de temps a cerimònies eclesiàstiques i processons. L'ombrellino o umbraculum, un símbol papal, és nomenat sovint gonfalone pels italians perquè acostuma a representar-se sobre un gonfanó.

## Ús religiós

Els gonfanons van tenir gran importància com a objectes religiosos cristians a Europa durant l'edat mitjana, especialment en el centre d'Itàlia. Aquests objectes religiosos consistien en una tela, normalment de lona però ocasionalment de seda, subjecte per un marc de fusta amb forma de T per darrere, i amb un pal llarg per sostenir l'estendard durant les cerimònies i processons. Els estendards eren pintats amb tremp o a l'oli, de vegades per les dues cares. Les imatges escollides eren les dels sants patrons de les ciutats, confraries o gremis, la Mare de Déu amb l'Infant, Crist, el Déu Pare, sants, i la Mare de Déu com a Reina del Cel, Mediatrix, Theotokos o altres. Perquè aquests estendards estaven sovint relacionats amb un grup particular, podien apareixen a ells iconografies molt inusuals i específiques.

## Referències

* 1 2 «Gonfanó». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Gonfanó». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «gamfanó». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «gamfaró». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
Viccionari
# Anfós Ramon i García

Anfós Ramon i García (Russafa, Ciutat de València, 28 de març de 1924 - 17 de juny de 2014) va ser un prolífic escriptor valencià. Va ser un dels autors més reconeguts d'entre els que escrivien seguint les Normes del Puig de la RACV, fet que li va valdre ser l'autor que més vegades ha estat premiat en els Jocs Florals de La Ciutat i Regne de València, on es presenten escriptors usuaris d'eixa normativa lingüística des del trencament patit durant la batalla de València.
Poeta autodidacta, també ha participat de la redacció del periòdic econòmic Al día, i va ser vicepresident de Lo Rat Penat. Va ser vicepresident del partit Coalició Valenciana fins a la seua dissolució, i va ser premiat pel Grup d'Acció Valencianista amb el Premi Llealtat l'any 2008. En 2012 va ser nomenat Acadèmic d'Honor de la RACV.
Manuel Sanchis Guarner, al seu llibre La Renaixença al País Valencià (1967) el va situar en el grup dels angoixats de la generació del neorealisme.

## Bibliografia

* A tres carrers. "Premi València" de Literatura de la Diputació de València, el 1963, Poemes.
* Sembrarem la veritat. Premi "Xavier Casp", convocat per l'Ajuntament de Carlet el 1975.
* Des de la veu del silenci. Premi "Ciutat de Castelló" el 1977.
* Exigiré la font i el testimoni. Premi "Falla Pintor Andreu" d'Alzira el 1981.
* I les notes de vidre a la paraula. "Premi Primavera" de l'Associació Cultural i d'Investigació "El Palleter" de Catarroja el 1982.
* Si el vent estrena paraules. "Premi Primavera" de l'Associació Cultural i d'Investigació "El Palleter" de Catarroja 1984.
* La meua història exigida. 1990.
* L'espill transparent. 1993.
* De la nit i les mentides. Editat per AELLVA-ABV. 1993.
* Ofici de paraules. Editat per Lo Rat Penat el 1995.
* La clau del llavi obert. Premi Ciutat de València, Roís de Corella de Poesia, convocat per l'Ajuntament de València, 1997.
* Rapsòdia en carn per dins. Premi "Benvingut Oliver" convocat per l'Ajuntament de Catarroja, 1997. Aquest llibre no es va publicar, per estar escrit segons les normes de la RACV, i va ser editat finalment una dècada després per l'Editorial L'Oronella.

## Referències

* ↑ «Mor el poeta valencià Anfós Ramon», Diari La Veu, 18 de juny de 2014.
* ↑ Anfós Ramon, nou acadèmic d'honor de la RACV notícia al web de l'AELLVA del 4 de gener de 2012
* ↑ «Funeral de Anfós Ramón: Valencia llora la muerte de su gran poeta» (en castellà). Diariofemenino.com, 18-06-2014. Arxivat de l'original el 28 de març 2016. [Consulta: març 2016].
# Hippocampus reidi

Hippocampus reidi és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes. Poden assolir fins a 17,5 cm de longitud total. Es troba des de Carolina del Nord (Estats Units) i les Bahames fins a Santa Catarina (Brasil).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Heidi Westphal

Heidi Westphal (Gnoien, 5 de juliol de 1959) és una remadora alemanya que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou on, fent parella amb Cornelia Linse, guanyà la medalla de plata en la prova del doble scull del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i dues de plata al Campionat del món de rem entre 1979 i 1982.

## Referències

* ↑ Heidi Westphal a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Heidi WESTPHAL» (en anglès americà). [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «RRK 08 Rudern - Deutsche Erfolge bei Ruder-Weltmeisterschaften». [Consulta: 9 setembre 2020].
# Seo Hyang-soon

Seo Hyang-soon (coreà: 서향순) (Gwangju, 8 de juliol de 1967) és una ex-tiradora amb arc sud-coreana que va competir durant la dècada de 1980. Fou la primera sud-coreana en guanyar una medalla d'or als Jocs Olímpics.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic, on va guanyar la medalla d'or en la prova individual del programa de tir amb arc. En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata al Campionat del món de tir amb arc i dues d'or als Campionat d'Àsia de tir amb arc.
El 2004 marxà a viure als Estats Units, on exerceix d'entrenadora en la seva pròpia escola de tir amb arc a Irvine, Califòrnia. Està casada amb el judoka Park Kyung-ho.

## Referències

* 1 2 «Hyang Soon Seo». HSS Sports Academy. [Consulta: 2 desembre 2019].
* ↑ «Seo Hyang-Sun Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 2 desembre 2019].
# Arrebossat (construcció)

L'arrebossat, alluïda, eixalbada, lliscada, allisada, referida, adreçada o el reparament és el revestiment exterior de parets i murs fet a base d'argamassa que s'aplica, en una o més capes, a un parament irregular o que s'hagi esquerdejat.
És una mena d'acabat continu la finalitat del qual és millorar l'aspecte i la impermeabilitat de les superfície. Tradicionalment es fa amb argamassa de calç, modernament s'hi afegeix també ciment portland, que dona més duresa a l'acabat. L'alluïda tradicional amb calç té més flexibilitat i envelleix millor, ja que no s'esquerda tan fàcilment quan amb el temps es creen tensions o moviments a la paret. L'adhesió del morter de calç augmenta amb l'edat, és durador i sense additius tòxics. Una referida de calç és higroscòpica i no crea bosses d'humitat, el biòtop ideal per a fongs i floridures al·lergògens, com sí que ho fan les pintures de plàstic impermeables. També té una capacitat ignífuga.
Sovint l'adreçada s'emblanquina amb pasta de calç blanc, de vegades enriquida amb pigments minerals per raons estètiques. També segons l'estètica desitjada existeixen tècniques per a enlluïdes si fa o no fa més llises, ratllades, picades, esgrafiats, amb motius geomètriques, textures irregulars.

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «arrebossat». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «alluir». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ «arrebossar». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ Berasategui & Gibert, 1997, p. 41.
* ↑ Casals Casanova, Miquel; Roca Ramon, Xavier. Construcció industrial introducció i conceptes bàsics. Edicions UPC, 2003, p. 213. ISBN 9788498800555.
* ↑ Terrasa, Montse «La calç torna a les cases». Ara Balears, 09-05-2016.
* ↑ «Revestiments de pasta». Universitat Politècnica Catalunya. Arxivat de l'original el 2017-07-06. [Consulta: 23 juny 2017].

## Bibliografia

* Berasategui Berasategui, Delfina; Gibert Armengol, Vicenç. Arrebossats i estucats: teoria i pràctica. Edicions UPC, 1997, p. 41. ISBN 978-84-8301-224-6.
* «Revocos» (en castellà). Construmàtica. [Consulta: 23 juny 2017].
# Copadichromis cyanocephalus

Copadichromis cyanocephalus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes. És un endemisme del llac Malawi (Moçambic)

## Referències

* ↑ Stauffer, Jay Richard; Konings, Ad «Review of Copadichromis (Teleostei: Cichlidae) with the description of a new genus and six new species» (en anglès). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 17, 1, 3-2006, pàg. 9-42.
* ↑ Torres, Armi G.; Musschoot, Tobias. «Copadichromis cyanocephalus Stauffer & Konings, 2006» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Maréchal, C., 1991. Copadichromis. p. 51-58. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). Vol. 4.
* Ribbink, A. «Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes». A: M. Keenleyside, ed.. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution (en anglès). Londres: Chapman and Hall, 1991, p. 36-59.
# Leonardo Pettinari

Leonardo Pettinari (Pontedera, 19 d'abril de 1973) és un remer italià, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1990 i 2000.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atlanta, on fou vuitè en la competició del quatre sense timoner lleuger del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Sydney, va guanyar la medalla de plata en la competició del doble scull lleuger. El 2004, a Atenes, disputà els seus tercers, i darrers Jocs Olímpics, on fou dotzè, novament, en la prova del doble scull lleuger.
En el seu palmarès també destaquen deu medalles al Campionat del món de rem, set d'or, dues de plata i una de bronze, entre les edicions de 1993 i 2004, i dues medalles als Jocs del Mediterrani, una d'or i una de bronze, entre les edicions de 1997 i 2005.
El 2000 va rebre l'Orde al Mèrit de la República Italiana.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Leonardo Pettinari». [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Ufficiale Ordine al merito della Repubblica Italiana Sig. Leonardo Pettinari» (en italià). quirinale.it.
# Kim Jin-ho

Kim Jin-ho (1 de desembre de 1961) és una ex-tiradora amb arc sud-coreana que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic, on va guanyar la medalla de bronze en la prova individual del programa de tir amb arc. En el seu palmarès també destaquen quatre medalles d'or, una de plata i una de bronze al Campionat del món de tir amb arc i cinc medalles d'or i quatre de plata als Jocs Asiàtics.

## Referències

* ↑ «Kim Jin-Ho Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 2 desembre 2019].
* ↑ Kim Jin-Ho a worldarchery.org
* ↑ «Còpia arxivada» (en anglès). Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 2 desembre 2019].
# Vaigatx

L'illa Vaigatx o Vaygatx (en rus:Вайга́ч), és una illa de Rússia que es troba a l'Oceà àrtic entre el Mar de Petxora i el Mar de Kara. El nom de Vaigatx prové de l'idioma dels iuracs o nents, i vol dir costa al·luvial.
Té una superfície de 3.383 km². El punt més alt és a 170 m d'altitud. Hi ha molts rius, petits llacs i aiguamolls. La vegetació és de tundra. Entre la fauna destaca la varietat d'ocells i els mamífers marins. Hi ha una reserva natural
L'illa està separada de la península Iugòrski (a la part continental) per l'estret de Iugor, i de Nova Terra per l'estret de Kara. Aquesta illa és part de l'ókrug autònom dels Nenets de l'óblast d'Arkhànguelsk.
El mes més fred és febrer amb -20 °C i el més càlid és juny amb 5 °C.
Els assentaments es diuen Vaigatx, Dolgaia Guba, i Varnek.

## Bibliografia

* F. G. Jackson. Great Frozen Land. London, 1895.
* H. J. Pearson. Beyond Petsora Eastward. London, 1899.

## Referències

* ↑ «New Nature Reserve For The Russian Arctic» (en anglès). ScienceDaily. World Wildlife Fund, 06-07-2007. Arxivat de l'original el 2015-09-26. [Consulta: 29 abril 2008].

## Enllaços externs

* Vaigatx - The 'Easter Island of the Arctic' Arxivat 2012-07-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Lapiaz

El lapiaz, anomenat també rascler, esquetjar i rellar, cairissa en llengua d'oc, lenar en euskara i limestone pavement ('paviment de pedra calcària') en anglès, és una formació geològica de superfície, típica dels paisatges càrstics, que es pot produir en les roques calcàries i en les dolomítiques.
El nom de lapiaz prové del francès del Cantó del Jura, a Suïssa, una zona on aquestes formacions rocoses són dominants. Altres llengües l'han adoptat, com ara el neerlandès, el portuguès, el romanès o el polonès.
Aquest fenomen es deu a l'erosió de les aigües de pluja o també a la crioclàstia o gelifracció, és a dir, l'esberlament degut als processos de congelació i desgel en les fissures de les roques. Es manifesta en una multitud de solcs rectilinis o sinuosos que segueixen els pendents de la roca, i en escletxes i esquerdes més profundes que poden dividir la roca en blocs.
És un tipus de morfologia càrstica molt ben representada a Mallorca (i principalment a la Serra de Tramuntana) tant per abundància com per varietat, atesa la natura càrstica de l'illa. Les superfícies de microlapiaz s'hi produeixen en ambients àrids pròxims a la costa i a llocs on sovinteja la rosada. Abunden les formes estriades i acanalades, però també cavitats irregulars, pouets, cubetes i forats. Si la formació del lapiaz és perllongada en el temps es generen grans superfícies pràcticament intransitables i plenes de crestes esmolades i piràmides de roca. Són freqüents a Bàlitx, Montcaire, la Calobra, Turixant, Menut, Mortitx i entorn de la Torre de Lluc. A Mallorca, els camps de lapiaz reben el nom d'esquetjars (derivat d'esquetja 'encletxa') o rellars (derivat de rella).

## Referències

* ↑ «Lapiaz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Miquel, Trias «Glossari de terminologia espeleològica i càrstica». Endins, 10-11, 1985, pàg. 71-76 [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ Ginés i Ginés, 1995.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «esquetjar». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «rellar». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.

## Bibliografia

* Ginés, Àngel; Ginés, Joaquín «Les formes exocàrstiques de l'illa de Mallorca». Endins, 20, 1995 [Consulta: 6 juny 2020].
* Ginés, Àngel; Ginés, Joaquín «El modelat exocàrstic de les Balears i els camps de lapiaz de mitjana muntanya mediterrània a la Serra de Tramuntana de Mallorca». Endins, 35, 2011 [Consulta: 6 juny 2020].
* P Gourou; L Papy. Compendio de la geografia general (en castellà). Madrid: Ediciones Rialp, 1976 (Manuales Universitarios Rialp). ISBN 978-8432102493.
# Puntius pentazona

Puntius pentazona és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Va ser descrit el 1894 pel zoòleg belgo-britànic George Albert Boulenger. Poden assolir fins a 8,8 cm de longitud total. Es troba des de Malàisia fins a Indonèsia (Sumatra).

## Referències

* ↑ Boulenger, G.A. «XXVI.— Descriptions of new freshwater fishes from Borneo» (en anglès). Annals and Magazine of Natural History, 13, 75, 3-1894, pàg. 245–251. DOI: 10.1080/00222939408677695. ISSN: 0374-5481.
* 1 2 Binohlan, Crispina B.; Torres, Armi G. «Desmopuntius pentazona (Boulenger, 1894) Fiveband barb» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
# Thomas Bohrer

Thomas Bohrer (West Islip, 6 d'agost de 1963) és un remer estatunidenc, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on guanyà la medalla de plata en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, revalidà la medalla de plata en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del món de rem, dues de plata i una de bronze, entre les edicions de 1989 i 1993.
El 1986 es va graduar a l'Institut de Tecnologia de Florida i des del 2008 és entrenador en cap de la tripulació masculina de la Universitat de Boston.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Tom Bohrer». [Consulta: 22 abril 2024].
# Piràmide d'Austerlitz

La Piràmide d'Austerlitz és una piràmide esglaonada de trenta-sis metres d'alçada, construïda l'any 1804 pels soldats de Napoleó en un dels punts més alts de la serralada d'Utrecht, en el municipi de Woudenberg, als Països Baixos. Al cim de la piràmide hi ha un obelisc de pedra.

## Història

Durant la campanya de Napoleó a Egipte al 1798, el general Auguste Marmont va quedar tan enlluernat després de veure les Piràmides de Guiza, que va decidir que havia d'aixecar-ne una a Europa. La recreació havia de seguir el model original de la piràmide de Quèops, amb la major fidelitat possible. Així fou com va néixer la piràmide d'Austerlitz, aixecada per soldats de Bonaparte a l'any 1804 com a tribut a l'emperador. El nom commemoratiu a la batalla d'Austerlitz li van posar després que Napoleó derrotés a la Tercera Coalició a finals del 1805.
El propi Marmont va dirigir-ne les obres. Consistiren en aixecar un turó de terra d'una alçada de trenta-sis metres adoptant la forma esglaonada de la piràmide en que s'inspira. La piràmide original, feta de terrasses de terra i sorra, molt aviat va mostrar els efectes de l'erosió i del pas del temps. Un darrer afegit igualment d'origen egipci es va incorporar al vèrtex el 1894: un llarg obelisc de fusta de tretze metres. L'original obelisc de fusta aviat es va deteriorar i va ser enderrocat el 1808. El 1894, Johannes Bernardus de Beaufort, propietari de la finca Henschoten on s'aixecava la piràmide i alcalde de Woudenberg, va fer construir l'obelisc de pedra actual sobre la piràmide.
La semblança d'aquest monument amb l'original s'acaba en la façana esglaonada, ja que com és obvi, la piràmide de Marmont no respon en cap sentit a la funció funerària ni a l'enrevessat interior arquitectònic per protegir la tomba d'un mandatari. Salvant les distancies, la piràmide que ens ocupa podria ser considerada una follie o capritx arquitectònic, que a més a més, es va construir en un temps record de vint-i-set dies. Segurament va ser aquesta la causa de que en poc temps aquesta construcció única a Europa s'anés degradant amb facilitat.

### Restauració

Només van caldre uns quants actes vandàlics perquè aquella entusiasta obra que va mobilitzar aquells soldats napoleònics a rememorar la meravella arquitectònica que els seus ulls havien pogut contemplar, estigués a punt de desaparèixer. Fins aleshores poc coneguda, la piràmide holandesa va ser restaurada l'any 2004 i avui es conserva com una curiosa atracció turística amb la consideració de monument nacional.

## Referències

* 1 2 3 Álvarez, Jorge. «La Pirámide de Austerlitz, levantada por los soldados de Napoleón en 27 días» (en espanyol europeu), 19-10-2016. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ «Pyramid of Austerlitz» (en anglès). [Consulta: 2 desembre 2023].

## Enllaços externs

* https://www.monumentdepyramidevanausterlitz.nl (neerlandès)
# Son Mi-Na

Son Mi-Na o Shon Mi-Na (en hangul: 손 미나) (Corea del Sud 1964) és una jugadora d'handbol, ja retirada, que destacà als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988.

## Biografia

Va néixer el 8 d'octubre de 1964 en una població desconeguda de Corea del Sud.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la competició femenina olímpica d'handbol al perdre la final davant la selecció de Iugoslàvia. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) fou l'encarregada de realitzar el jurament olímpic en la cerimònia d'obertura dels Jocs per part dels atletes, un fet que feu conjuntament amb el jugador de bàsquet Hur Jae, i en la competició d'handbol aconseguí guanyar la medalla d'or al derrotar la selecció de Noruega.
# Elhadji Bandeh

Elhadji Bandeh Kandeh (Mataró, Catalunya; 8 de febrer de 1990) és un futbolista professional català, que juga com a davanter al Vilassar.
Nascut a Mataró, de pares gambians, Bandeh va jugar al Llongueras Sant Crist de Badalona, al CF Damm, al CE Europa com a juvenil. El 2009 va debutar amb el sènior del CE Júpiter, a Primera Catalana. Cinc anys després, va fitzar pel FC Martinenc equip de Tercera Divisió. Va marcar 16 gols en 32 partits i va acabar sent el cinquè màxim golejador de la temporada en la seva categoria.
L'1 de juliol de 2015, Bandeh va fitxar per l'AE Prat de la mateixa categoria. Després breu pas pel Cerdanyola FC la temporada següent, el 17 de juliol de 2017 va fitxar per la UE Sant Andreu, amb un contracte d'un any.
El 31 de gener de 2019, es va traslladar a l'estranger per primera vegada en la seva carrera i es va incorporar al club de la Lliga de Futbol grega Karaiskakis.

## Referències

* ↑ Suelves, Marc Bernad. «Elhadji, el 'secreto' del Sant Andreu que amenaza a la zaga del Atlético de Madrid» (en castellà). Diario As, 29-10-2018. [Consulta: 11 novembre 2024].
* 1 2 «Primer equip. Arriba el davanter que va conquistar al sagnier, Elhadji Bandeh» (en castellà). AE Prat, 01-07-2015. [Consulta: 2 març 2019].
* ↑ «El Sant Andreu tanca la incorporació de Kuku i Elhadji, dos fitxatges per fer por» (en castellà). Esport Andreunc, 07-07-2017. [Consulta: 2 març 2019].
* ↑ «Στην ΑΕ Καραϊσκάκης Άρτας ο Elhadji Bandeh» (en greek). Sportime24, 31-01-2019. [Consulta: 2 març 2019].

## Enllaços externs

* «Elhadji Bandeh - Perfil del jugador» (en castellà). Transfermarkt. [Consulta: 11 novembre 2024].
# Notropis anogenus

Notropis anogenus és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Va ser descrit per Stephen A. Forbes el 1885. Poden assolir els 5,8 cm de longitud total.
Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ Forbes, Stepehen A. «Description of new Illinois fishes». Bulletin of the Illinois State Laboratory of Natural History, v. 2 (art. 2), 1-1885, pàg. 135-139.
* 1 2 Froese, Rainer; Reyes, Rodolfo B. «Notropis anogenus Forbes, 1885 Pugnose shiner» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.