OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nofret

Nofret era una noble que visqué en l'antic Egipte durant la IV dinastia. Nefert significa 'La Bella'. Nofret és també coneguda com a Nefert o Neferet.

## Biografia

Els pares de Nofret són desconeguts; es casà amb el príncep Rahotep, fill del faraó Snefru. Tingueren tres filles i tres fills: Djedi, Itu, Neferkau, Mereret, Nedjemib i Sethtet.
Nofret fou enterrada amb el seu marit en la mastaba 16 de Meidum. Al 1871 Daninos hi descobrí les belles estàtues sedents policromades de Rahotep i Nofret. Nofret apareix amb una perruca negra i el rostre molt clar. Els seus títols escrits en jeroglífics al respatller de la seua cadira la nomenen "Coneguda del rei". Les estàtues es troben ara al Museu Egipci del Caire. La mastaba de la parella tenia dues cambres funeràries i dues capelles de culte. La capella de culte del sud pertanyia a Rahotep, la del nord a Nofret. Ací apareix en una llosa amb Rahotep asseguts davant d'una taula d'ofrena. La inscripció sobre l'escena proporciona un segon títol per a ella: miteret (de significat actualment desconegut).

## Les dues estàtues de Nofret i Rahotep

L'estàtua del príncep Rahotep té 1,22 cm d'alçada i sis columnes de text que informen dels seus títols i deures, amb les columnes tres i sis, cadascuna acaba amb el seu nom, Ra-Hotep. Nofret, amb 1, 21 m, està envoltada de texts idèntics, una columna a la dreta i l'altra a l'esquerra. El seu nom n'apareix a la part inferior. El seu nom complet és "Nsw-r(kh)-t, Nfr-t". El darrer, nfr-t significa 'dona bella' (la t simbolitzada amb el pa indica el gènere femení); nsw-r(kh)-t, significa 'Coneguda del rei'. Curiosament, el seu físic és descrit amb ulls blaus, rars en les obres d'art egípcies, que quasi sempre retraten als egipcis amb ulls foscs; és possible que fora berber ja que el seu aspecte s'assembla molt a com els antics egipcis retrataven els libis en pintures i relleus.

## Referències

* ↑ Dodson and Hilton, The Complete Royal Families of Ancient Egypt, 2004
* ↑ Dodson and Hilton, The Complete Royal Families of Ancient Egypt, 2004
* ↑ Jacques Kinnaer. «Rahotep and Nofret». Ancient-egypt.org. Arxivat de l'original el 14 d'abril de 2012. [Consulta: l'1 maig 2012].
* ↑ «Rahotep and Nofret». Egyptorigins.org. Arxivat de l'original el 2020-01-24. [Consulta: l'1 maig 2012].
* ↑ «Seneferu». Euler.slu.edu. Arxivat de l'original el 2019-07-21. [Consulta: 1r maig 2012].
* ↑ W. M. Flinders Petrie: Medum, London 1892, plates IX, X and XV (online:)

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.
# Només sé que no sé res

«Només sé que no sé res» (en grec clàssic ἓν οἶδα ὅτι οὐδὲν οἶδα, hèn oîda hóti oudèn oîda ; en llatí scio me nihil scire o scio me nescire ) és una frase molt coneguda que deriva del fet relatat pel filòsof grec Plató a Sòcrates. Així mateix està relacionat amb una resposta oracular de la pitonissa de Delfos, que a la pregunta realitzada per Querefont sobre si hi havia algú més savi que Sòcrates, va respondre que ningú era més savi.

## En Plató

Aquesta frase és una cita manllevada de l'Apologia de Sòcrates, de Plató. En aquesta obra, Sòcrates explica com es va enfrontar en debat amb els homes que en el seu temps eren coneguts com a savis, per tal de trobar aquell que ho fos més que ell, atès que no creia la resposta que la pitonisa li havia donat a Querofont. Després de parlar amb tots ells, Sòcrates s'adonà que era més savi que ells, no pas perquè congués més veritats que els altres, sinó perquè, a diferència d'aquells, ell no fingia saber allò que no sabia. Això queda resumit en aquest passatge:
| « | [...] ἀλλ' οὗτος μὲν οἴεταί τι εἰδέναι οὐκ εἰδώς, ἐγὼ δέ, ὥσπερ οὖν οὐκ οἶδα, οὐδὲ οἴομαι · | Aquest home, d'una banda, creu que sap alguna cosa, mentre que no sap [res ]. D'altra banda, jo, que igualment no sé [res], tampoc crec [saber alguna cosa]. | » |
La imprecisió de parafrasejar aquest fragment com «només sé que no sé res» radica que l'autor no està dient que no sap res, sinó que expressa que no es pot saber res amb absoluta certesa, fins i tot en els casos en què un creu estar-ne segur.
Sòcrates torna a tractar aquest tema en el diàleg platònic Menó, quan diu:
| « | καὶ νῦν περὶ ἀρετῆς ὃ ἔστιν ἐγὼ μὲν οὐκ οἶδα, σὺ μέντοι ἴσως πρότερον μὲν ᾔδησθα πρὶν ἐμοῦ ἅψασθαι, νῦν μέντοι ὅμοιος εἶ οὐκ εἰδότι. | » |
Aquí, Sòcrates pretén canviar el punt de vista de Menó, que creia fermament en la seva pròpia opinió, però la seva pretensió de saber fou desaprovada per Sòcrates.

## Vegeu també

* Efecte Dunning-Kruger
* Maièutica
* Escepticisme

## Referències

* ↑ Plató, Apologia de Sòcrates , 21a.
* ↑ Plató. Apologia de Sòcrates. 21D.
* ↑ Apology of Socrates (en anglès). Aris & Phillips, 1997, p. 18. ISBN 0-85668-371-X.
* ↑ Plató. Menó. 80d1 -3.
# Nucli de població

Un nucli de població és el territori més o menys delimitat que ocupa una determinada entitat de població. Es contraposa al disseminat per comptar amb una continuïtat urbanística espacialment manifesta, determinada per raó de d'una vinculació molt estreta entre els edificis i vials que el formen.
L'INE al seu nomenclàtor el defineix com el conjunt d'almenys deu edificacions que estan formant carrers, places i altres vies urbanes, amb l'excepció de ser menys de deu sempre que la població total superi els 50 habitants. S'hi inclouen en el nucli aquelles edificacions que estant aïllades, disten menys de 200 metres dels límits exteriors de l'esmentat conjunt, si bé en la determinació de dita distància hem d'excloure'n els terrenys ocupats per instal·lacions industrials o comercials, parcs, jardins zones esportives, cementiris, aparcaments i altres, així com els canals o rius que puguin ser creuats per ponts.
No tots els nuclis de població descrits als nomenclàtors i relacions de toponímia són recollits a les estadístiques de les agències governamentals (per exemple, INE o IDESCAT).

## Referències

* ↑ INE Nomenclátor. Relacion de unidades poblacionales. Metodología.
# O vergnügte Stunden, da mein Herzog funden seinen Lebenstag, BWV Anh. 194

O vergnügte Stunden, da mein Herzog funden seinen Lebenstag, BWV Anh. 194 (O hores felices del meu duc, va viure el seu dia) és una cantata perduda de Bach, estrenada, probablement, a Köthen el 9 d'agost de 1722, per a l'aniversari del príncep Johann August d'Anhalt-Zerbst. La música s'ha perdut, però el text s'ha trobat no fa gaire. És més aviat una serenata i té la forma d'un diàleg entre dues figures al·legòriques la Glòria i la Fama.

## Referències

* ↑ Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005. Pàg. 902

## Bibliografia

* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
# Oidiphorus mcallisteri

Oidiphorus mcallisteri és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 1.299-3.038 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Mar de Scotia davant les costes de Geòrgia del Sud.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ McAllister, D. E. & E. I. S. Rees. 1964. A revision of the eelpout genus Melanostigma with a new genus and with comments on Maynea. Bull. Natl. Mus. Can. Núm. 199: 85-110.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Anderson, M. E., 1988. Biology of the Antarctic Seas 19. Studies on the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes) of the Southern Hemisphere. I. The Antarctic and Subantarctic regions. Antarctic Research Series v. 47: 59-113.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1990. Zoarcidae. p. 256-276. A: O. Gon i P.C. Heemstra (eds.) Fishes of the Southern Ocean. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Paco Arango

Francisco Arango García-Urtiaga, més conegut per Paco Arango (Ciutat de Mèxic, 1962) és un cantant, guionista, director de cinema i filantrop hiapanomexicà. Amb cinc anys va mudar a Espanya amb la seva família, on el seu pare, Plácido Arango Arias i els seus germans van formar la cadena Vips. Va estudiar als Estats Units i en acabar es va dedicar a la música, va gravar quatre elapés per Sony Records entre 1988 i 1995. El 1999 va iniciar la seva pròpia companyia de producció de televisió, amb la que va escriure el guió i produir ¡Ala... Dina! (2000-2002), protagonitzada per Paz Padilla i que va tenir èxit a Espanya. El 2004, a més, va dirigir la sèrie El inquilino, protagonitzada per Jorge Sanz.
El desembre de 2011 va escriure i dirigir Maktub, inspirada en un nen malalt de càncer, i per la que va obtenir tres nominacions als Premis Goya Uns anys abans, a més, havia fundat la Fundació Aladina, que proporciona voluntaris, construeix habitacions per a adolescents als hospitals i ajuda a finançar les despeses per als nens i les seves famílies. El 2012, Aladina va utilitzar beneficis de la primera pel·lícula d'’Arango per construir un dels centres de trasplantament de medul·la òssia més avançats a Europa a Madrid. El 2016 va dirigir Lo que de verdad importa, una pel·lícula 100x200 benèfica segons el director. i amb la que va guanyar un dels Premis Cinematogràfics José María Forqué. Amb la mateixa finalitat el 2019 va estrenar Los Rodríguez y el más allá.

## Discografia

* Arango (Epic, 1988)
* Vuelo sin motor (Epic, 1990)
* Guajira (DID, 1992)
* Estoy pensando en ti (Arcade, 1995)

## Filmografia

* ¡Ala... Dina! (guionista i productora 2000-2002)
* El inquilino (director, guionista i productor, 2004)
* Maktub (director i guionista, 2011)
* Lo que de verdad importa (2016)
* Los Rodríguez y el más allá (2019)

## Referències

* ↑ "Antes era feliz con una novia o unas vacaciones", Diario de Sevilla,
* ↑ El bonito mensaje de despedida de Paco Arango tras perder a su padre, Plácido Arango, hola.com, 17 de febrer de 2020
* ↑ Alexis González Álvarez DE LA FM A LA WEB - VOLUMEN 1
* ↑ Paz Padilla celebra con Bertín su mayoría de edad como ‘genio de lámpara’, La Vanguardia, 7 de gener de 2018
* ↑ Maktub al web dels Goya
* ↑ Infinidad de famosos apoyan a Paco Arango con su película benéfica, ABC, 17 de febrer de 2017
* ↑ PREMIOS FORQUÉ 2018: TODOS LOS PREMIADOS a Fotogramas
* ↑ Paco Arango estrena 'Los Rodríguez y el más allá', una cinta que "rompe fronteras" para ayudar a los niños con cáncer, Europa Press, 21 d'octubre de 2019
# Paide

Paide (en alemany, Weissenstein) és la capital del comtat de Järva, Estònia.

## Etimologia

El nom alemany de Paide, Weissenstein (originalment Wittenstein o Wittensten en baix alemany) significa "pedra blanca". Aquest nom es deriva de la pedra calcària usada per a la construcció del castell de Paide. També s'ha utilitzat una traducció llatina d'aquest, Albus Lapis. El nom estonià Paide va ser utilitzat per primera vegada el 1564 com a Paida, i es creu que deriva de la paraula paas, pae "calcària".

## Llocs d'interès
### Paide vallitorn

El castell de Paide es va construir per ordre de Konrad von Mandern, amo de l'Orde de Livònia, en algun moment del 1265 o el 1266. Va ser construït des del principi al voltant de la torre central o de la torre de conservació, coneguda localment com la torre Tall Hermann o Vallitorn. Amb els seus sis pisos, la torre sempre ha estat el nucli del complex del castell. La fortalesa es va reforçar durant els segles xiv i xv, quan es van ampliar les muralles i es van afegir torres. També es va modernitzar per poder complir la nova amenaça d'armes de foc. Durant el segle xvi, el castell es va modificar de nou mitjançant l'addició de baluards exteriors.
Durant la guerra de Livònia, el castell va ser assetjat repetidament per les tropes russes, i el 1573 va ser ocupat per tropes lleials a Ivan el Terrible. Després d'això, el castell va canviar de mans diverses vegades. També va estar involucrat en els combats durant la guerra polonesa-sueca de 1600-1611, en l'anomenat setge de Weissenstein.
El 1895-1897 es van realitzar treballs de restauració a la torre central i algunes altres parts del castell. No obstant això, el 1941, durant la Segona Guerra Mundial, les tropes soviètiques en retirada van explotar la torre central i no es va reparar fins després de la recuperació de la independència d'Estònia, el 1990-1993.
Avui la torre central restaurada acull una part del museu del comtat de Järva.

### Església de Paide

L'església de Paide originalment data del segle xvi, però ha estat molt malmesa tant en la guerra com en diversos incendis, i l'edifici actual data principalment d'una reconstrucció que va tenir lloc el 1909-1910 sota la supervisió de l'arquitecte JC Mühlhausen.

## Residents notables

* Ita Ever, actriu de teatre i cinema
* Johannes Hesse, pare de l'autor Hermann Hesse
* Tullio Ilomets, químic
* Carmen Kass, model
* Kalle Kiik, mestre internacional d' escacs
* Arvo Pärt, compositor de música clàssica
* Toomas Raudam, escriptor

## Relacions Internacionals
### Ciutats agermanades

Paide està agermanada amb:
* Annaberg-Buchholz, Alemanya
* Fredensborg-Humlebæk, Dinamarca
* Håbo, Suècia
* Hamina, Finlàndia
* Havířov, República Txeca
* Mažeikiai, Lituània
* Pereiaslav, Ucraïna
* Saldus, Letònia
* Westminster, Maryland, Estats Units

## Referències

* ↑ Ühendus Weissenstein, Paide Linna Nimed (consultada l'1 de gener de 2013)
* 1 2 3 4 5 Viirand, Tiiu. Estonia. Cultural Tourism. ISBN 9949407184.
# Paisatge (Rigalt)

Paisatge és una pintura sobre cartó feta per Lluís Rigalt i Farriols el 1894 i conservada a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb el número de registre 1657 d'ençà que va ingressar el 1956, formant part de l'anomenat "Llegat 1956"; un conjunt d'obres provinents de la col·lecció Lluís Plandiura- Victòria González.
A primer terme un turó amb matolls i al fons un camp amb un poble. Al quadre hi ha la inscripció Al darrere: Lluis Rigalt / 1814-1894 /1 Pochades / MF / Paris.

## Referències

* ↑ Article Esther Alsina (vegeu bibliografia)

## Bibliografia

* Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.
* Socias Palau, Jaume. Pintura catalana en el "Castell de la Geltrú". 1977. Barcelona: Selecta. ISBN 84-298-0429-3.
* Alsina i Galofré, Esther. Una gran època artística rau en una col·lecció: el "Llegat 1956". Article publicat al Butlletí de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Vilanova i la Geltrú: Associació d'Amics de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, 2010. ISBN 0212-6168.

## Enllaços externs

* Web oficial de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer
Viccionari
# Papir 66

El Papir 66, també anomenat Còdex de Joan és un còdex gairebé complet de l'Evangeli segons Joan. És part de la col·lecció de Papirs Bodmer.

## Descripció

El manuscrit conté Joan 1:1-6:11, 6:35 b-14: 26, 29-30, 15:2-26, 16:2-4, 6-7, 16:10-20:20, 22 -- 23; 20:25-21:9, 12, 17. Aquest és un dels més antics manuscrits conegut del Nou Testament. Data dels volts de l'any 200 Pertany als textos cristians d'Alexandria, que va desenvolupar la cultura cristiana a finals del segle ii. És pròxim al text del Còdex Sinaiticus.
El Papir 66 no conté el passatge de la dona sorpresa en adulteri (7:53-8:11). Utilitza amb freqüència el nomina sacra.
El manuscrit es conserva a la Biblioteca Bodmer de Cologny, a prop de Ginebra. Es compon de 39 folis (78 fulls i 156 pàgines), amb una mida de 14.2cm x 16/2 cm cada full amb 15-25 línies per pàgina.
Segons estudis recents realitzats per especialistes de papirs. Karyn Berner. i Philip Comfort, Philip Confort, és evident que el Papir 66 és el resultat del treball de tres persones: d'un escriba professional, un principal i un corrector.
La transcripció de la P66 està disponible en el llibre Text dels manuscrits del Nou Testament en grec.

## Referències

* ↑ Herbert Hunger. ZurDatierung de Papir Bodmer II (P66)(1960)
* ↑ Els Tres famosos manuscrits mundials de la Bíblia, No 185, setembre octubre 2008, p. 36
* ↑ Philip Comfort i David Barret. Text de la manuscripts pag. Nou Testament en grec Primeres 376 (1999)
* ↑ Papir Bodmer II Una nova avaluació dels correctors i correccions(1993)
* ↑ . Scribe asThe Intèrpret: Una nova mirada a la crítica textual del Nou Testament segons el lector-Recepció Theory(1996)

## Vegeu també

* Manuscrit bíblic
* Crítica textual
* Papirs del Nou Testament

## Enllaços externs

* Papir 66 (anglès)
# Sofía del Prado Prieto

Sofía del Prado Prieto (Albacete, 11 de febrer de 1994) és una model espanyola que va guanyar Miss Espanya 2017. Va representar Espanya a Miss Univers 2017, acabant com a finalista del Top 10.

## Trajectòria

Del Prado va néixer a Albacete i va créixer a Villarrobledo. Es va llicenciar en Relacions Internacionals i va treballar al departament de comerç internacional d'un celler.
Després de participar a Miss Espanya 2015, el 24 d'octubre del mateix any Del Prado va guanyar el concurs de bellesa Reina Hispanoamericana. El 24 de setembre de 2017, amb 23 anys, va guanyar el títol de Miss Univers Espanya 2017 i va representar Espanya a Miss Univers 2017 a Las Vegas.

## Referències

* ↑ «La albaceteña Sofía del Prado gana Miss Universe Spain y representará a España en Miss Universo», 24-09-2017.
* ↑ «Sofía del Prado, de Villarrobledo y el mundo por montera. Por Santos García Catalán» (en castellà), 26-01-2024. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «Miss Universe 2017: Sofia Del Prado». missuniverse.com. Arxivat de l'original el de febrer 13, 2019. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ «Sofía del Prado: "Me encantaría trabajar en televisión"» (en espanyol europeu), 12-08-2018. [Consulta: 10 novembre 2024].
# Jordi Anguerri i Profitós

Jordi Anguerri i Profitós (Balaguer, 23 de març de 1890 - segle XX) fou un compositor i baríton català.
Va estudiar solfeig, piano i harmonia amb Joseph Cortause, que era exprofessor del Conservatori de Toulouse. Amb la seva carrera eclesiàstica i un cop ordenat capellà, va obtenir una plaça com a baríton a la Catedral de Toledo i, més tard, a San Francisco el Grande de Madrid. Tanmateix, també és reconeguda la seva tasca compositiva amb obres religioses i profanes com la sarsuela Hotel Crédito, que va ser estrenada a La Seu d'Urgell. Va ser membre, també, del Triubunal d'Oposició.

## Referències

* ↑ ALONSO, Celsa. «Anguerri Profitós, Jorge.», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, p. 472.
* ↑ VVAA. Diccionario Enciclopédico de la música. Barcelona: Central Catalana de Publicaciones, 1947, p. 57.
# La meva vida en ruïnes

La meva vida en ruïnes (títol original en anglès: My Life in Ruins) és una comèdia romàntica del 2009 situada entre les ruïnes de l'antiga Grècia, protagonitzada per Nia Vardalos, Richard Dreyfuss, Alexis Georgoulis, Rachel Dratch, Harland Williams i el comediant i imitador britànic Alistair McGowan. La protagonista de la pel·lícula és una guia turística. La seva vida pren un desviament de personal, mentre que el seu grup viu un seguit de situacions còmiques entre les ruïnes, amb una sèrie de parades inesperades pel camí.

## Argument

La Geòrgia (Nia Vardalos) és una guia que està liderant una viatge per Grècia amb un grup variat de turistes inadaptats que prefereixen comprar-se una samarreta que conèixer la història i la cultura de la regió. En un xoc de personalitats i cultures, tot sembla anar malament fins que un dia l'Irv Gordon (Richard Dreyfuss) mostra la seva manera de divertir-se i es fixa en l'última persona que s'hauria pogut imaginar: el seu conductor de l'autobús grec (Alexis Georgoulis).

## Desenvolupament

El guió és original de Mike Reiss (Els Simpson, The Simpsons Movie), basat en les seves experiències de viatge, però després va ser reescrit per Nia Vardalos (My Big Fat Greek Wedding) després d'involucrar-se. La pel·lícula va ser coproduïda per Gary Goetzman i Tom Hanks, i fou dirigida per Donald Petrie.

## El rodatge

La pel·lícula es desenvolupa a Grècia i a Alacant, incloent el Castell de Guadalest i Xàbia. Aquesta va ser la primera vegada que un estudi de cinema dels Estats Units va ser autoritzat per filmar-se a l'Acròpoli. El govern grec va donar l'estudi de la seva aprovació després que Vardalos demanés permís per filmar-hi diverses escenes.

## Referències

* ↑ Fitxa del doblatge al català

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (anglès)