OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Claritromicina

La claritromicina és un antibiòtic utilitzat per tractar diverses infeccions bacterianes. Això inclou la infecció estreptocòccica, pneumònia, infeccions cutànies, infecció per H. pylori i la malaltia de Lyme, entre d'altres. La claritromicina es pot prendre per via oral com una píndola o líquida.
Els efectes secundaris comuns inclouen nàusees, vòmits, mals de cap i diarrea. Les reaccions al·lèrgiques severes són poc freqüents. S'han reportat problemes hepàtics. Pot causar danys si es pren durant l'embaràs. És de la classe dels macròlids i actua disminuint la producció de proteïnes d'alguns bacteris.
La claritromicina es va desenvolupar el 1980. Està a la llista de medicaments essencials de l'OMS. La claritromicina està disponible com a medicació genèrica. El cost majorista en el món en desenvolupament es troba entre 0,13 i 0,79 dòlars EUA per dosi. Es fabrica a partir de l'eritromicina i és químicament conegut com a 6-O-metileritromicina.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Clarithromycin». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 3 setembre 2015. [Consulta: 4 setembre 2015].
* ↑ Greenwood, David [2016-03-05]. Antimicrobial drugs : chronicle of a twentieth century medical triumph. Oxford: Oxford University Press, 2008, p. 239. ISBN 9780199534845.
* ↑ «WHO Model List of Essential Medicines (19th List)». World Health Organization, 01-04-2015. Arxivat de l'original el 13 desembre 2016. [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Clarithromycin». Arxivat de l'original el 2 de juliol 2018. [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ Kirst, Herbert A. [2016-03-05]. Macrolide Antibiotics. 2a edició. Basel: Birkhäuser Basel, 2012, p. 53. ISBN 9783034881050.
# Obsidi

Obsidi (en llatí Obsidius) va ser el comandant de les tropes de cavalleria dels frentans, que van servir sota el cònsol Publi Valeri Leví en la campanya contra Pirros de l'Epir l'any 280 aC. Es va destacar a la batalla d'Heraclea, que es va lliurar a la riba del riu Siris on va provar de matar el rei epirota; va morir a mans dels servidors del rei.
Se l'esmenta amb almenys tres noms diferents: Plutarc li dona el nom d'Oplacos (Οπλακος) i Dionís d'Halicarnàs l'anomena Ὄβλακος Οὐλσίνιος (Oblacos Vulsinios). Luci Anneu Flor l'anomena Obsidius.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Obsidius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 17 octubre 2022].
# Ulster Army Council

L'Ulster Army Council (en català, Consell de l'Exèrcit de l'Ulster) era una organització nord-irlandesa lleialista fundada el 1973, que controlava diversos grups paramilitars : l'Ulster Defence Association, els Orange Volunteers, el Down Orange Welfare, l'Ulster Special Constabulary Association, l'Ulster Volunteer Service Corps, i els Red Hand Commandos. El 1974 va ser reemplaçada per l'Ulster Loyalist Central Co-ordinating Committee.

## Notes i referències

* ↑ CAIN. «Abstracts on Organisations». Arxivat de l'original el 2011-02-22. [Consulta: 18 juny 2010].
# Deutsches Filminstitut

El Deutsches Filminstitut - DIF (Institut de Cinema Alemany) és un institut per a l'estudi del cinema, amb seu a Frankfurt am Main, Alemanya.

## Història

L'Institut de Cinema Alemany va ser fundat el 13 d'abril de 1949 com a Institut Alemany d'Estudis Cinematogràfics (DIF). El 1952, el Deutsches Filmarchiv ("Arxiu de cinema alemany"; fundat a Marburg el 1947 per Hanns Wilhelm Lavies com a Arxiu d'Estudis Cinematogràfics) es va crear com a departament autònom del DIF, des del qual es va separar de nou després d'una reorganització el 1956.
L'1 de gener de 1959, Lavies va deixar el DIF i va ser succeït com a director per Max Lippmann. Theo Fürstenau va ser director el 1966, i el 1981 Gerd Albrecht. La directora des de l'1 de febrer de 1997 fins a setembre de 2017 va ser Claudia Dillmann.
El 30 d'octubre de 1999, el nom es va canviar oficialment a Deutsches Filminstitut - DIF. El gener de 2006 l'organització es va fusionar amb el Deutsches Filmmuseum ("Museu del Cinema Alemany"), també amb seu a Frankfurt del Main, a DFF – Deutsches Filminstitut & Filmmuseum.

## Funcions

El Deutsches Filminstitut té un dels arxius cinematogràfics més grans d'Alemanya i una de les col·leccions més completes de material sobre tots els aspectes de la cinematografia i el cinema.
Els projectes actuals inclouen:
* L'edició i publicació de les decisions de censura de la Berliner Film-Oberprüfungstelle ("Punt d'inspecció cinematogràfica de Berlín") de 1920 a 1938
* COLLATE: un sistema col·laboratiu per a l'anotació i indexació de material d'arxiu
* filmportal.de - un portal d'Internet per al cinema alemany
* filmarchives-online.eu – catàleg col·lectiu d'arxius cinematogràfics europeus
* EFG - The European Film Gateway: un punt d'accés únic a les col·leccions digitals conservades a les cinemateques i arxius cinematogràfics europeus
El DIF és membre fundador de la Deutscher Kinemathekenverbund ("Unió Alemanya de Cinemateques").

## Referències

* ↑ «DFF – Deutsches Filminstitut & Filmmuseum», 12-03-2019.
* ↑ Kirchner, Daniela. Film and television collections in Europe : the MAP-TV guide. Blueprint, 1995, p. 179. ISBN 1-85713-015-4. OCLC 32936754.

## Enllaços externs

* Deutsches Filminstitut - Lloc web oficial
# Cooperativa Lleialtat

La Cooperativa Lleialtat és un edifici situat als carrers de Leopoldo Alas i Montseny de la Vila de Gràcia (Barcelona), catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Va ser construït a finals del segle xix com a seu de la Cooperativa La Lleialtat, fundada el 28 d'abril del 1892 al servei dels obrers de la construcció. L'1 de febrer de 1914 s'hi va inaugurar l'Auditorium, institució que funcionà com a escola d'actors.
El 1932 va ser reformat per l'arquitecte Josep Maria Sagnier i Vidal-Ribas en un estil classicista, amb pilastres estriades, les tres arcades centrals i la loggia del pis.
El 1976 s'hi instal·là el Teatre Lliure. Va tancar per reformes l'any 2003 retornant a obrir al setembre de 2010.

## Descripció

Està format per dos cossos d'alçades diferents. El primer, que ocupa tota la façana del carrer de Montseny i part de la façana del carrer de Leopoldo Alas, consta de planta baixa i pis. El segon, al seu darrere, té tres pisos i actualment està ocupat per la sala del teatre. Ambdós estan coberts per un terrat pla.
La façana principal està formada per tres eixos verticals d'obertures. Els dos laterals recorden torrasses flanquejades en planta baixa per pilastres. Al lateral dret hi ha un portal d'accés que comunica amb la caixa d'escala. L'eix central es troba obert mitjançant arcades sustentades sobre columnes exemptes. A la planta pis el mateix tram central es troba configurat per una galeria emmarcada per quatre parells de columnes jòniques, amb un avançat balcó corregut. A sobre de la galeria es pot llegir el nom «La Lealtad». La façana es corona amb una cornisa i un joc sobredimensionat de dentellons.
Els elements decoratius en general són historicistes amb alguns motius florals de gust modernista, com el relleu que omple el parament entre l'arc i la imposta sobre l'accés a l'escala.

## Referències

* ↑ «COOPERATIVA 'LA LLEIALTAT'. TEATRE LLIURE». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «Cooperativa Lleialtat - Teatre Lliure». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* 1 2 3 4 5 6 «Cooperativa Lleialtat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Cooperativa Lleialtat - Teatre Lliure». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Illes Formigues

Les illes Formigues són un grup de setze petits illots situats a 1.300 m de la punta d'en Canet, entre Palamós i Palafrugell (Baix Empordà), i a 800 del cap de Planes. Administrativament pertanyen als dos municipis.
Aquests illots deuen el seu nom al fet de ser petits i nombrosos, amb una silueta de petits insectes, i són la senya d'identificació de l'horitzó marí de Palamós i Calella de Palafrugell.

## Descripció

Les illes Formigues estan formades per roques d'origen igni: granodiorites i granits alcalins i pràcticament desproveïdes de vegetació, car quan hi ha mala mar les cobreix l'aigua. Estan senyalitzades amb un far situat a l'illot de la Formiga Gran. El far emet llum blanca consistent en un grup de 3 flaixos cada 9 segons amb una visibilitat nominal de 6 milles. Les Formigues són un refugi per a ocells marins, com gavines i corbs marins.
Els fons de les Formigues varien des dels 9 metres fins a més de 45. Hi ha nombroses coves submarines i abundància de formes vitals, especialment gorgònies multicolors. De fet, el 2011 s'havia d'aprovar el projecte de reserva marina per les illes (d'un total de 3.580 ha), però no va tirar endavant a causa de la manca de pressupost.

### Foraió

El foraió és un escull de les illes Formigues, també anomenat furió de fora. Està una mica apartat i té mala reputació perquè fou causant de l'embarrancament del butaner Newton (1964) i possiblement també el del vapor Algier (1899).

## Història

La batalla naval de les Formigues (1285), en la qual Roger de Llúria derrotà les tropes franceses de Felip III, probablement tingué lloc molt a prop d'aquests illots.
El 2006, Palamós i Mont-ras van pactar que les illes pertanyien tan sols a Palamós; uns mesos després, però, Palafrugell va intervenir i va demanar que es revisés l'acord, la qual cosa acabà amb una decisió de la Generalitat de Catalunya l'any 2009 (ratificada pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya el 2011) que consistia a repartir les illes de la següent manera: per Palamós, la Formiga Gran i els illots propers (un total de 1.488,8 m²), i per Palafrugell Sa Planassa, Sa Corba, l'escull Llagoster i els esculls de Fora (1.627,8 m²).

## Fitxa tècnica del far

* Tipus: balisa
* Número del catàleg de fars: 31140/G
* Situació: illot de la Formiga Gran
* Alçada del focus lluminós sobre el nivell del mar: 14 metres
* Forma del far: torre cilíndrica sobre caseta blanca
* Llum: blanca, grup de tres llampades cada nou segons
* Longitud del llampec: nominal de 6 milles marines

## Referències

* 1 2 «Illes Formigues». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Les Illes Formigues seguiran pertanyent a Palamós i Palafrugell». Diari de Girona, 18-10-2011.
* ↑ «L'Estat aparca la reserva de les Formigues perquè no té diners». Diari de Girona, 18-10-2011.
* ↑ «Carrer del Foraió». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 1r novembre 2012].
* ↑ Castelló, Josep. El perfil de la costa: Palafrugell, Mont-ras i les illes Formigues. Palafrugell: Josep Castelló, 2003.

## Vegeu també

* Costa Brava
# Haliees

Haliees (en grec antic: Ἁλιεῖς; gentilici Ἁλικός, hàlic) fou una ciutat de l'antiga Grècia situada a la Península Argòlida, a la costa oriental del golf Argòlid. Es tracta d'una localitat de pescadors, i el seu nom derivava del mot ἁλιεία (halieia, 'pesca'), segons que diu Estrabó.
El territori de la ciutat, anomenat Halíada (ἡ γῆ Ἁλιάς), era força reduït (menys de 100 km²), i ocupava la península que culmina en el cap de Colièrgia (Κολυεργία, actualment península de Kranidi), de manera que solament limitava amb el d'Hermíona.

## Història

Haliees era un petit poblat de pescadors quan, cap al segle vii aC, l'espartà Aneristos, fill d'Espèrties, va ocupar la ciutat i la va sotmetre a Esparta. Cap al 460 aC, Hermíona va cedir Haliees als habitants de Tirint, després que els argius els fessin fora de Tirint. D'aquesta manera, la localitat va créixer, i va començar a batre moneda amb el text ΤΙΡΥΝΘΙΩΝ ('dels tirintis'). Els atenesos van assolar la regió diverses vegades a final del segle v aC i començament del iv, segons Tucídides i Diodor de Sicília.
La ciutat va ser membre de la Lliga del Peloponnès, i al final de la guerra del Peloponnès va esdevenir una polis independent, segons que afirma Xenofont. Haliees va romandre del costat espartà fins a la batalla de Leuctra (371 aC, i a l'any 369 aC va ser capturada per Epaminondes.

## Descripció

A la península de Kranidi, una comissió francesa que va estudiar les ciutats antigues va trobar les restes de dos establiments, un al sud, a uns 5 km d'Hermíona, i l'altra al sud-oest, a la badia de Portokheli. El primer es correspon amb el port de Mases, pertanyent a Hermíona, mentre que el segon es correspon amb Haliees.
Les restes de la ciutat es troben parcialment sota l'aigua, i estan situades a l'extrem sud de la badia de Portokheli. L'acròpoli, que comptava amb un temple (dedicat potser a Atena), estava connectada amb la ciutat per una murada del segle v aC. Fora del recinte murat, hi havia un estadi, una estoa i dos temples, un dedicat a Apol·lo i l'altre a Asclepi. Es calcula una població d'uns 3.750 habitants.

## Referències

* 1 2 3 4 Smith, William (ed.). «Halieis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 abril 2021].
* 1 2 3 4 Hansen, M. H.; Nielsen, T. H. An inventory of archaic and classical poleis. Oxford University Press, 2004, p. 608-609.
# Patxulol

El patxulol és un alcohol sesquiterpènic que es troba a l'oli essencial de pàtxuli, d'on prové el seu nom. L'oli de patxulí és un material important en perfumeria. L'(-)-isòmer òptic és un dels compostos orgànics responsables de l'olor típic de pàtxuli. El patxulol també s'utilitza en la síntesi del taxol, fàrmac emprat en quimioteràpia.

## Referències

* ↑ Deguerry, Fabienne; Pastore, Laurence; Wu, Shuiqin; Clark, Anthony; Chappell, Joseph; Schalk, Michel «The diverse sesquiterpene profile of patchouli, Pogostemon cablin, is correlated with a limited number of sesquiterpene synthases». Archives of Biochemistry and Biophysics, 454, 2, 10-2006, pàg. 123–136. DOI: 10.1016/j.abb.2006.08.006.
# Stabat Mater (Pärt)

Stabat Mater és una composició musical de la seqüència Stabat Mater composta per Arvo Pärt el 1985 a Berlin, una comissió de la Fundació Alban Berg. La peça és per a un trio de cantants: soprano, contralt i tenor; i un trio d'instruments de corda: violí, viola i violoncel. Té una durada d'aproximadament 24 minuts. Es va estrenar el 30 d'octubre de 1985 a la Konzerthaus de Viena per la Hilliard Ensemble i els solistes Gidon Kremer (violí), Nobuko Imai (viola), David Geringas (violoncel) sota la direcció de Paul Hillier.

## Història

Stabat Mater de Pärt va ser l'any 1985, data de la seva estrena, una de les obres més ambicioses del compositor estonià. És en el llinatge formal i espiritual de Passio, la seva Passió segons sant Joan composta l'any 1982. Stabat Mater va ser encarregat per la fundació Alban-Berg per a la celebració dels seus 100 anys.
L'estrena mundial es va fer el 30 d'octubre de 1985 al Konzerthaus de Viena per l'Ensemble Hilliard i els solistes Gidon Kremer (violí), Nobuko Imai (viola), David Geringas (violoncel) sota la direcció de Paul Hillier. El 2008, Pärt va compondre una versió revisada per a cor mixt i orquestra de corda, que es va estrenar el 12 de juny de 2008 a Viena per la Tonkünstler Orchester dirigida per Kristjan Järvi.

## Estructura

Compost sobre el principi del rondó, Stabat Mater juga més amb el poder emocional de les veus (soprano, tenor, contratenor) i dels solos de corda que no pas amb una il·lustració figurativa del dolor de la Mare de Déu als peus de la creu com se'l sol representar. L'execució de l'obra dura uns 24 minuts.

## Discografia seleccionada

* Al disc Arbos, de Hilliard Ensemble i Gidon Kremer dirigit per Paul Hillier a ECM, 1986.
* Al disc Creator Spiritus, del Theatre of Voices dirigit per Paul Hillier a Harmonia Mundi, 2012.

## Referències

* ↑ Noreau, Denyse. «Le Stabat Mater d'Arvo Part» (en francès). Erudit. [Consulta: 22 desembre 2018].
* 1 2 3 «Informació de l'obra» (en anglès). Universal Edition. [Consulta: 28 novembre 2024].
# Bijin

Bijin (en kanji:美人) és un terme japonès que significa literalment "persona bella" o "bellesa" (nom). Bijin generalment es fa servir per denominar alguna cosa, simètrica, adornada, o fins i tot bufona. Fins a inicis del segle XX, els impresos decoratius que utilitzaven bijin, en la seva majoria dones, eren molt populars.
La paraula bijin és utilitzada a vegades tant per referir-se a Bishōnen com a Bishōjo.
Akita, al nord del Japó és famós pels seus Akita Bijin que són anomenades així degut a la seva pell pàl·lida, les seves cares rodones i veus fortes.

## Vegeu també

* Bijin-ga
# Siachen

Les glaceres de Siachen (en Hindi: सियाचेन ; en Urdú: سیاچین) estan situades a l'est de la serralada Karakoram, a les muntanyes de l'Himàlaia, en unes coordenades de 35° 30′ N, 77° 00′ E﻿ / ﻿35.5°N,77.0°E﻿ / 35.5; 77.0, just a l'est de la línia de control entre l'Índia i Pakistan. L'Índia controla tota la glacera Siachen, incloent les glaceres afluents, des de 1984, mentre el Pakistan controla la regió situada a l'oest de les muntanyes Saltoro.
La glacera Siachen fa 70 km de llarg i és la més llarga del Karakoram i la segona del món entre les que no es troben en zones polars. La glacera Fedtxenko del Tadjikistan fa 77 km de llarg.
L'acumulació de neu a l'hivern és de mitjana de 10,5 metres i la temperatura mínima absoluta pot arribar a -50 °C. Incloent totes les glaceres afluents, cobreix una superfície d'uns 700 km².

## Geografia

Sia en llengua Balti és el nom d'una planta rosàcia que es troba abundantment en la regió. Siachen vol dir un lloc ple d'aquestes plantes sia. El nom de la mateixa glacera s'atribueix a Tom Longstaff.

### Fosa

L'aigua de la fosa de la glacera va a parar al riu Indus a través dels seus afluents Nubra (o Ladakh) i riu Shyok. L'escalfament global ha tingut gran impacte en l'Himàlaia i les glaceres es fonen a taxes sense precedents i les pluges del monsó actualment apareixen al nord de les muntanyes. El volum de la glacera s'ha reduït molt en les darreres dècades. L'activitat militar a la zona també degrada el medi ambient.

## Conflicte fronterer

La regió d'aquest glacera ha estat un camp de batalla intermitent des de 1984 entre Índia i Pakistan, i els dos estats hi tenen forces militars permanents fins als 6.000 m d'altitud en una zona exemple de guerra de muntanya.

## Notes

* ↑ «The Siachen Story,then and Now».
* ↑ «Why India cannot afford to give up Siachen».
* ↑ «Life & death in world's highest combat zone». Arxivat de l'original el 2018-11-04. [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ «Siachen deaths harden resolve to hold glacier: Army chief».
* ↑ Zee News - Siachen glacier melting fast due to military activity: study

## Referències

* Kunal Verma / Rajiv Williams, "The Long Road to Siachen: The Question Why", Rupa & Co., New Delhi, 2010.
* V. R. Raghavan, Siachen: Conflict Without End, Viking, New Delhi, 2002.
* Analysis: Peace may return to Siachen - The Washington Times.
* TIME Asia's cover story on Siachen Glacier (July 11, 2005) Arxivat de juliol 7, 2005, a Wayback Machine..
* "Heights of Madness: One Woman's Journey in Pursuit of a Secret War" by Myra MacDonald, published by Rupa. The first full account of the Siachen war to be told from the Indian and Pakistani sides.

## Enllaços externs

* Video about the Conflict in the Siachen area and its consequences.
* Siachen Peace Park Initiative.
* BBC News report: Nuclear rivals in Siachen talks; May 26, 2005.
# Homobasidiomicètides

Les homobasidiomicètides (Homobasidiomycetidae) són una de les dues subclasses de la classe Agaricomycetes dins el regne dels fongs. L'altra subclasse és Gasteromycetidae.

## Referències

* ↑ Watling, Roy (1971-01-01), Booth, C., ed., Chapter VII Basidiomycetes: Homobasidiomycetidae, vol. 4, Academic Press, pàg. 219–236, doi:10.1016/s0580-9517(09)70013-3, <https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0580951709700133>. Consulta: 12 juny 2023
# Roger Beaufrand

Roger Beaufrand (La Garenne-Colombes, 25 de setembre de 1908 - Besiers, 14 de març de 2007) va ser un ciclista francès que va ser professional entre 1935 i 1936. Es dedicà al ciclisme en pista.
Va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928, en què guanyà la medalla d'or en la prova de velocitat individual, per davant de Antoine Mazairac i Willy Hansen.
Poc setmanes abans de morir va rebre, de mans de Jean-Claude Killy, la Legió d'Honor en el rang de Cavaller.

## Palmarès

* 1928
** Medalla d'or als Jocs Olímpics d'Amsterdam en velocitat individual
** 1r al Gran Premi Cyclo-Sport de velocitat
** 1r al Gran Premi de París en velocitat amateur

## Referències

* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Roger BEAUFRAND» (en italià). [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Roger Beaufrand». [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ «The Oldest Olympic Champion». International Olympic Committee. [Consulta: 17 març 2007].

## Enllaços externs

* Fitxa de Roger Beaufrand a sitiodeciclismo.net
# La Plana Novella

La Plana Novella és un indret i una urbanització del municipi d'Olivella a la comarca del Garraf. Es troba a 280 metres d'altitud al Parc Natural del Garraf. Ja existia en el segle xiv dintre de la baronia de Jafre. L'any 1681 s'hi va establir en emfiteusi Josep Raventós i el 1875 Pere Domènech i Grau, ric indià sitgetà, va adquirir els masos de la Plana Novella, les Piques i el Corral Nou.
A partir del 1887 va fer construir-hi el Palau Novella, d'estil eclèctic, les obres del qual van acabar el 1890, ocupat des de 1996 per una comunitat budista

## Referències

* ↑ «La Plana Novella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Ignasi Maria Muntaner i Pascual. Els noms de lloc del terme de Sitges i de les terres veïnes. Grup d'Estudis Sitgetans, Sitges, 1986
# Universitat Finis Terrae

La Universitat Finis Terrae (UFT) és una universitat independent i privada, ubicada a la ciutat de Santiago de Xile. Va a ser fundada el 1988, inaugurant el seu primer any acadèmic el 1988 amb les facultats de dret i enginyeria comercial, aconseguint la seva autonomia institucional en 1996. i el 1999 UFT es subscriu formant part de la Congregació dels Legionaris de Crist és membre de la Xarxa d'Universitats Anáhuac i es relaciona amb el Regnum Christi Té 19 programes de grau, postgrau i educació contínua.
El 2014, la universitat realitza un conveni amb l'Institut Nacional Francès Le Cordon Bleu iniciant en 2015 la carrera de Direcció i Gestió d'Arts Culinàries.
Actualment es troba acreditada per la Comissió Nacional d'Acreditació (CNA-Xile)per un període de 4 anys (d'un màxim de 7), des de novembre de 2019 fins a novembre de 2023. Figura en la posició 33 dins de les universitats xilenes segons la classificació webométrica de el CSIC (juliol de 2020). A més està en la posició 31 segons el rànquing de AméricaEconomía 2016.

## Facultats

* Arquitectura i Disseny
* Art
* Dret
* Enginyeria
* Comunicacions i Humanitats
* Medicina
* Odontologia
* Educació i Ciències de la Família

## Referències

* ↑ «Nuestra historia - Universidad Finis Terrae». Arxivat de l'original el 2021-06-16. [Consulta: 21 febrer 2021].
* ↑ Consejo Superior de Educación. «Acuerdo Nº26/96», 25-01-1996. Arxivat de l'original el 18 de desembre de 2014. [Consulta: 19 enero 2012].
* ↑ «buscador-avanzado». [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ «Chile | Ranking Web de Universidades: Webometrics clasifica 30000 instituciones». [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ «Conozca los resultados del Ranking de las Mejores Universidades de Chile 2019» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 20 juny 2021].

## Enllaços externs

* Universitat Finis Terrae - Lloc web oficial