OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cap de Rampin

El Cap de Rampin també anomenat Genet Rampin o Cavaller Rampin, és una escultura tipus koúros que data de l'any 550 aC i que va ser esculpida per un artista dels tallers d'Àtica, estant l'escultura d'un home a cavall més antiga de l'art de l'antiga Grècia, i una de les obres mestres pertanyents al període arcaic de Grècia. Presenta els trets comuns de les escultures d'aquesta època, amb el cap ovalat, els arcs de les celles molt marcats, ulls atmetllats i el característic somriure arcaic. El pentinat és de línies geomètriques.

## Troballa

El cap de l'escultura va ser trobat l'any 1877, el tronc i parts del cavall l'any 1886, ambdues parts procedien de la zona sud de les ruïnes de l'Acròpolis d'Atenes, encara que no es va conèixer la connexió entre el cap, el tors i el cavall fins que l'arqueòleg britànic Humphry Payne la va descobrir l'any 1936. El cap va ser adquirit per Georges Rampin el qual el 1896 la va donar al Museu del Louvre.

## Simbologia

La peça representa un Koúros (una estàtua d'un home jove, datada a partir del Període arcaic de l'art grec (sobre 650 al 500 aC). És un tipus d'escultura que es realitzava durant els segles VIII - VI aC. L'equivalent femení són les korai. L'escultura s'identifica amb un membre de l'elit atenesa, es creu també que podria ser un fill de Pisístrat, (c. 607 aC - 527 aC) Destacat tirà grec del segle vi aC, que va governar Atenes el 561, 559-556 i del 546 al 527 aC; o també existeix la teoria que poguessin ser els Dioscurs, que eren dos famosos herois, fills bessons de Leda i germans d'Helena de Troia i Clitemnestra, anomenats Càstor i Pòl·lux, ja que se sospita que l'escultura podria haver estat tallada junt amb una altra similar com parella.

## Característiques

* Autor: Anònim, (tallers d'Àtica).
* Estil: Període arcaic de Grècia.
* Material: Marbre del Mont Himeto amb policromia vermella i negra.
* Altura: 108 centímetres.
* Altura Cap: 27 centímetres.
* Inscripció a la seva base on es diu que està dedicat per Rombos, fill de Pales.

## Referències

* 1 2 Bozal (1983) p.119
* ↑ Barral i Altet (1987) p.88
* ↑ Richter (1980) p.68
* ↑ Richter (1980) p.69

## Bibliografia

* Barral i Altet, Xavier. Historia Universal del Arte Volum II: La antigüedad Clásica (en castellà). Barcelona: Planeta, 1987. ISBN 84-320-8902-8.
* Bozal, Valeriano. Historia del Arte Volum II: La escultura (en castellà). Barcelona: Carroggio, 1983. ISBN 84-7254-313-7.
* Ricgter, Gisela. El arte griego (en castellà). Barcelona: Destino, 1980. ISBN 84-233-1018-3.

## Enllaços externs

* Pàgina sobre l'escultura a la web oficial del Louvre.
* Web oficial del Museu de l'Acròpolis d'Atenes Arxivat 2012-11-18 a Wayback Machine..
* Pàgina del Genet Rampin a Artehistoria Arxivat 2009-12-12 a Wayback Machine..
# Pudella

Pudella és un gènere de mamífers artiodàctils de la família dels cèrvids. Conté dues espècies: el pudu septentrional (P. mephistophiles), que viu a Colòmbia, l'Equador i l'extrem septentrional del Perú, i el pudu de Carla (P. carlae), que és endèmic del Perú. Descrit originalment per Oldfield Thomas el 1913, durant molt de temps fou considerat sinònim del gènere Pudu. Tanmateix, el 2023 fou revalidat com a gènere a part en un estudi basat en dades morfològiques i genètiques.

## Referències

* ↑ Barrio, J.; Gutiérrez, E. E.; D'Elía, G. «The first living cervid species described in the 21st century and revalidation of Pudella (Artiodactyla)» (en anglès). Journal of Mammalogy, gyae012, 2024. DOI: 10.1093/jmammal/gyae012.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Herbert Drury (gimnasta)

Herbert James Christian Drury (Liverpool, Merseyside, 5 de gener de 1883 – Waterloo, Merseyside, 11 de juliol de 1936) va ser un gimnasta artístic anglès que va competir a començament del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va ser vuitè en la competició del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm, va guanyar la medalla de bronze en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Herbert Drury Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 d’agost 2011. [Consulta: 23 setembre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Lluís de França (duc de Borgonya)

Lluís de França (Palau de Versalles, 6 d'agost de 1682 - ibídem, 18 de febrer de 1712) fou Duc de Borgonya des del seu naixement i Delfí de Viennois des de 1711.
Era fill del Gran Delfí i de la princesa Maria Anna de Baviera. Mentre per via paterna era net del rei Lluís XIV de França i de la infanta Maria Teresa d'Espanya, per via materna ho era de l'elector Ferran I Maria de Baviera i de la princesa Enriqueta Adelaida de Savoia.
El dia 7 de desembre de 1697 es casà amb la princesa Maria Adelaida de Savoia, filla del rei Víctor Amadeu II de Sardenya i de la princesa Anna Maria d'Orleans. La parella tingué tres fills, tots anomenats Lluís, els dos primers van morir joves.
* Lluís, duc de Bretanya, nat a Versalles el 1704 i mort a Versalles el 1705.
* Lluís, nat a Versalles el 1707 i mort a Versalles el 1712.
* Lluís XV de França, nat a Versalles el 1711 i mort a Versalles el 1774. Es casà a Versalles el 1735 amb la princesa Maria Leszczyńska.
Arrogant i indisciplinat, el duc de Borgonya no respectava a ningú i únicament amb gran esforç per part del tutor Fénelon (arquebisbe de Cambrai, es convertí en un home pietós i religiós.
L'any 1702 fou admès, pel rei Lluís XIV de França, al Consell d'Estat encarregat de temes transcendentals com la religió, la diplomàcia i la guerra. Gràcies a aquesta posició, el duc de Borgonya exercí una forta influència a través de l'anomenat "partit devot" que estava format pel duc de Beauvillier, el duc de Chevreuse, el duc de Saint-Simon, Fenélon i altres membres de la noblesa francesa. Aquest partit defensava el retorn a una monarquia menys absolutista i amb un retorn de poders als consells locals.
El 1708, durant la Guerra de Successió Espanyola fou derrotat en la batalla d'Oudenaarde juntament amb Lluís Josep de Borbó-Vendôme.
Aquesta posició del duc de Borgonya, responia a l'existència d'un ideal que pregonava la constitució d'una monarquia administrada per la noblesa i de caràcter no centralitzat, un ideal que tenia el ple suport del duc de Borgonya i que segurament hauria portat a terme si hagués esdevingut rei de França.
El duc de Borgonya morí a Versalles el 1712, un any escàs després de la mort del Gran Delfí, sis dies després de la seva muller, la princesa Maria Adelaida de Savoia, i dies després de la mort del seu fill primogènit.
La prematura mort del duc de Borgonya frustrà les expectatives de la facció dels devots. Malgrat tot, la regència del Duc d'Orleans, iniciada el 1715 portà a la pràctica gran part dels ideals del duc de Borgonya. Tot i així, l'any 1718 el mateix duc d'Orleans pregonà el retorn al sistema absolutista del rei Lluís XIV de França.

## Referències

* ↑ Winston Churchill, Marlborough: his life and times, V.2, p.357-380 (anglès)
# Shenzhen FC

El Shenzhen FC (xinès: 深圳市足球俱乐部|t=深圳市足球俱樂部) és un club de futbol de la Xina que participa en la Superlliga xinesa, la lliga de futbol més important del país.
Va ser fundat amb el nom de Shenzhen FC el 1994 a la ciutat de Shenzhen, a la província de Guangdong, i des de llavors ha canviat de nom diverses vegades.
Quan el 2004 va guanyar la Superlliga xinesa, en lloc d'arribar coses bones, va passar el contrari, una gran crisi financera i el llavors entrenador Zhu Guanghu va ser cridat a dirigir a la Selecció de futbol de la Xina i l'equip va baixar el seu nivell, fins al punt que la temporada següent només va arribar al lloc 12è.
Evolució del nom:
* 1994-1995: Shenzhen FC
* 1996-1996: Shenzhen Feiyada'
* 1997-1998: Shenzhen Ping'an
* 1999-1999: Shenzhen Ping'an Insurance
* 2000-2001: Shenzhen Ping'an Kejian
* 2002-2002: Shenzhen Ping'an Insurance
* 2003-2005: Shenzhen Jianlibao
* 2006-2007: Shenzhen Kingway
* 2007-2008: Shenzhen Xiangxue Eisiti
* 2009-2009: Shenzhen Asia Travel Football Club'
* 2010-2014: Shenzhen Ruby F.C.
* 2015-avui: Shenzhen F.C.
Evolució de l'uniforme:
| 1998–99 | 2000–03 | 2004–2006 | 2007–2010 | 2011–2012 |

## Palmarès

* Lliga xinesa de futbol:
** 2004
* Segona Divisió de la Xina:
** 1995
* Tercera Divisió de la Xina:
** 1994

## Referències

* ↑ «深圳佳兆业足球队媒体开放日暨球衣赞助仪式盛大举行». sz.house.sina.com.cn, 12-04-2016. Arxivat de l'original el 2017-01-02. [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ «深圳职业足球二十年：再回首向当年奠基者致敬». chinanews.com, 22-01-2014. [Consulta: 13 agost 2014].
* ↑ «Ferguson prepared to wait for Tevez». Reuters, 26-07-2007 [Consulta: 2 novembre 2017]. Arxivat 7 de novembre 2017 a Wayback Machine.
* ↑ «China - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2018-09-26 a Wayback Machine.
* Pàgina web dels fans Arxivat 2010-02-12 a Wayback Machine.
# Temporada 1955-1956 del RCD Espanyol

Dades de la Temporada 1955-1956 del RCD Espanyol.

## Fets Destacats

* 9 de setembre de 1955: Lliga: Espanyol 6 - Celta de Vigo 1
* 13 de novembre de 1955: Lliga: Espanyol 4 - Atlètic de Madrid 1
* 9 de febrer de 1956: Lliga: Reial Madrid 7 - Espanyol 1
* 22 d'abril de 1956: Lliga: Espanyol 6 - Deportivo Alavés 0
* 27 de maig de 1956: Copa: FC Barcelona 4 - Espanyol 4

## Resultats i Classificació

* Lliga d'Espanya: Setena posició amb 31 punts (30 partits, 14 victòries, 3 empats, 13 derrotes, 50 gols a favor i 56 en contra).
* Copa d'Espanya: Eliminà el Sevilla FC a vuitens de final i el FC Barcelona a quarts, però fou vençut per l'Atlètic de Madrid a semifinals en un partit de desempat.

## Plantilla

| P | Jugador | Lliga | Lliga | Copa d'Espanya | Copa d'Espanya |
| P | Jugador | PJ | G | PJ | G |
| POR | Miquel Soler | 20 | -39 | 1 | -1 |
| POR | Marcel Domingo | 11 | -17 | - | - |
| POR | Josep Vicente | 1 | - | 7 | -11 |
| DEF | Agustí Faura | 27 | 1 | 7 | 1 |
| DEF | Antoni Argilés | 26 | - | 7 | 1 |
| DEF | Cata | 22 | - | 6 | - |
| DEF | Josep Parra | 13 | - | 1 | - |
| DEF | Salvador Gimeno | 6 | - | - | - |
| DEF | Joan Bartolí | 1 | - | - | - |
| MIG | Josep Maria Ruiz | 27 | 8 | 1 | - |
| MIG | David Casamitjana | 26 | - | 7 | - |
| MIG | Oswaldo García | 24 | 3 | 5 | - |
| MIG | Emili Gàmiz | 23 | 2 | 2 | - |
| MIG | José Luis Piquín | 7 | - | 4 | 1 |
| MIG | Juan Bolinches | 1 | - | - | - |
| MIG | Lluís Muñoz | - | - | 6 | 1 |
| MIG | Ángel De Tomás Aguirre | - | - | 2 | - |
| MIG | José Sastre | - | - | 2 | - |
| MIG | Eduardo Vílchez | - | - | - | - |
| DAV | Julià Arcas | 26 | 14 | 7 | 6 |
| DAV | Josep Mauri | 20 | 4 | - | - |
| DAV | Juan Moreno | 17 | 4 | - | - |
| DAV | Paseiro | 13 | 6 | - | - |
| DAV | Francesc Xavier Marcet | 10 | 1 | 6 | 1 |
| DAV | Juan Armando Benavídez | 9 | 5 | 6 | 1 |
| DAV | Antoni Cruellas | 1 | - | 1 | - |
| DAV | Mariano Gargallo | 1 | 1 | - | - |
| DAV | Quico Pérez | - | - | - | - |
| DAV | Josep Davi | - | - | - | - |

## Referències

* ↑ «Espanyol 1955-56». bdfutbol. [Consulta: 20 desembre 2012].
* ↑ «Plantilles històriques». LFP. [Consulta: 20 desembre 2012].
* ↑ «Temporada 1955-56». periquito.cat. [Consulta: 29 gener 2020].
* ↑ «En Sarriá». Mundo Deportivo, 10-09-1955.
* ↑ «En Sarriá». Mundo Deportivo, 14-11-1955.
* ↑ «En el estadio Bernabeu». Mundo Deportivo, 10-02-1956.
* ↑ «En Sarriá». Mundo Deportivo, 22-04-1956.
* ↑ «En Las Corts». Mundo Deportivo, 28-05-1956.
* ↑ «Los capitanes». Mundo Deportivo, 28-12-1955. [Consulta: 14 febrer 2015].
# Francisco Fulgosio y Villavicencio

Francisco Javier Fulgosio y Villavicencio (Ferrol, comarca de Ferrol; 12 d'agost de 1799 - Burgos; 21 de setembre de 1848) va ser un militar espanyol, germà d'altres militars, com el tinent coronel Dámaso Fulgosio i el coronel José Fulgosio, i pare de l'escriptor Fernando Fulgosio. Fill del militar Francisco Fulgosio i de María del Carmen Villavicencio. En 1808 era patge del Rei i va ingressar a l'exèrcit el 1816, quan el van nomenar capità d'Infanteria i segon tinent de la Guàrdia valona sense antiguitat. Durant el cop d'estat de Ferran VII d'Espanya (7 de juliol de 1822) era tinent coronel d'Infanteria i estava a Cadis, però en arribar a Madrid el seu regiment ja havia capitulat; va obtenir el grau de coronel i va ser llicenciat. Va emigrar a França; Carlos O'Donnell y Joris el va nomenar capità de la sisena companyia del batalló de granaders i amb ell va entrar a Espanya amb els Cent Mil Fills de Sant Lluís el 1823 fins a Andalusia; li van reconèixer el grau de tinent de granaders el 14 de maig de 1824, i el de capità el 14 desembre i li van donar la Creu de primera classe de Sant Ferran el 28 de gener de 1830; va ser nomenat segon comandant de la Guàrdia Reial el 13 de març de 1830.
En 1833 (28 de gener) va ser llicenciat i enviat a Conca, d'on es va escapolir juntament amb Juan Romagosa; va anar a Algesires i a Portugal i es va incorporar a les files carlistes el 10 d'octubre de 1833. Al maig de 1836 va demanar el grau de brigadier adduint que va aconseguir que a Etxarri Aranatz (1834) desertessin més de cent homes del 1r de la Guàrdia d'Infanteria a les files de don Carlos; sota el comandament de Gómez va derrotar al general cristí Narciso López a Malillas (Guadalajara).
Ja amb el grau de brigadier va ser un dels signants del Conveni de Vergara pel qual es posava fi a la Primera Guerra Carlina del Nord, juntament amb el seu germà el coronel José Fulgosio y Villavicencio. En 1844 va ser nomenat cap polític de la diputació de Barcelona, càrrec en el qual va intentar aplacar els obrers de forma no violenta creant una comissió negociadora. En 1846 era mariscal de camp i comandant general de Màlaga i li va ser concedida la creu de l'Orde de Carles III. Va morir el 21 de setembre de 1848 quan era capità general de Burgos.

## Referències

* ↑ Fulgosio, Fernando «La excma. señora doña María del Carmen Villavicencio de Fulgosio (Recuerdos de la vida de una madre)». Escenas Contemporáneas, 1865, pàg. 33-38.
* ↑ Francisco Fulgosio y Villavicencio a la RAH
# Lliga ACB 1997-1998

Lliga ACB 1997-1998. El TAU Cerámica va acabar en el primer lloc al final de la fase regular, però va ser derrotat en la final dels playoffs pel TDK Manresa. Els llocs de descens els van ocupar el CB Ciudad de Huelva i l'Ourense Xacobeo 99.

## Lliga regular

| Posició | Equip | J | G | P |
| 1 | TAU Cerámica | 34 | 27 | 7 |
| 2 | Real Madrid Teka | 34 | 25 | 9 |
| 3 | Adecco Estudiantes | 34 | 24 | 10 |
| 4 | Festina Joventut | 34 | 24 | 10 |
| 5 | FC Barcelona Banca Catalana | 34 | 21 | 13 |
| 6 | TDK Manresa | 34 | 21 | 13 |
| 7 | Pamesa València | 34 | 20 | 14 |
| 8 | Unicaja de Málaga | 34 | 20 | 14 |
| 9 | Fórum Valladolid | 34 | 16 | 18 |
| 10 | CB Gran Canaria | 34 | 15 | 19 |
| 11 | León Caja España | 34 | 14 | 20 |
| 12 | Valvi Girona | 34 | 14 | 20 |
| 13 | Caja San Fernando | 34 | 13 | 21 |
| 14 | Caja Cantabria | 34 | 12 | 22 |
| 15 | Cáceres CB | 34 | 12 | 22 |
| 16 | Covirán Sierra Nevada Granada | 34 | 11 | 23 |
| 17 | CB Ciudad de Huelva | 34 | 9 | 25 |
| 18 | Ourense Xacobeo 99 | 34 | 8 | 26 |

## Playoff 1998

| Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| TAU Cerámica | 3 | | | | |
| Unicaja de Málaga | 0 | | | | |
| Unicaja de Málaga | 0 | TAU Cerámica | 3 | | |
| | | FC Barcelona Banca Catalana | 0 | | |
| Festina Joventut | 1 | FC Barcelona Banca Catalana | 0 | | |
| FC Barcelona Banca Catalana | 3 | | | | |
| FC Barcelona Banca Catalana | 3 | | | TAU Cerámica | 1 |
| | | | | TDK Manresa | 3 |
| Real Madrid Teka | 3 | | | TDK Manresa | 3 |
| Pamesa València | 1 | | | | |
| Pamesa València | 1 | Real Madrid Teka | 1 | | |
| | | TDK Manresa | 3 | | |
| Adecco Estudiantes | 1 | TDK Manresa | 3 | | |
| TDK Manresa | 3 | | | | |
# Mani Aquil·li el Jove

Mani Aquil·li (en llatí Manius Aquilius Nepos) (conegut com el Jove) era probablement fill del cònsol Mani Aquil·li que ho havia estat l'any 129 aC.
Ell també va ser cònsol de Roma l'any 101 aC i va dirigir la guerra contra els esclaus de Sicília revoltats per segona vegada sota la direcció d'Atenió, i als que va derrotar i sotmetre. Va tornar a Roma l'any 100 aC i va rebre els honors del triomf. L'any 98 aC Luci Fufi el va acusar de mala administració a Sicília, però defensat per Marc Antoni l'orador, i encara que hi havia proves de la seva culpabilitat, va ser absolt a causa de la seva valentia a la guerra.
L'any 88 aC va ser legat consolar en la primera guerra mitridàtica contra Mitridates VI Eupator i va ser derrotat en la batalla del riu Amneius, a la batalla de Scorobas, i a la batalla de Protophachium. Fet presoner, va ser lliurat posteriorment al rei del Pont pels habitants de Mitilene. Mitridates el va tractar de la manera més bàrbara i finalment, el va fer morir obligant-lo a empassar-se or fos.

## Referències

* ↑ Appià, Història de Roma Arxivat 2009-03-27 a Wayback Machine., traducció a l'anglès d'Horace White
* ↑ Apià. The Roman history of Appian of Alexandria, Volum 1. The Macmillan company, 1899, p.337.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 253.
# Shih Kien

Shih Kien 石堅; (Panyu, Guangdong 1 de gener de 1913 - Hong-Kong 3 de juny de 2009) va ser un consolidat actor xinès i comediant de dilatada carrera actoral en els mitjans cantonesos i més conegut al món occidental per la seva aparició com el dolent Han en el film d'arts marcials Enter the Dragon al costat de Bruce Lee, John Saxon, Bitlla Yeung, Jim Kelly i Angela Mao.

## Biografia

Va néixer el 1913 com Shí Jiān (idioma xinès mandarí), Shek Kin (石堅; xinès cantonès), i des de curta edat va ingressar al món de les taules. El seu nom com a actor va ser Shih Kien, Shek Kin o Kien Shih segons la variant de l'idioma xinès i es va fer molt conegut pels seus rols de vilà, paper en què va quedar encasellat guanyant-se un sitial al cinema cantonés, sent actor depenent de Wong Fei Hung movies destacant per la seva apassionada personalitat.
Shih Kien va treballar també a Wuxia Canton Films destacant en pel·lícules com Yu Lai Shan Jeung (1964) i Luk Ji Kam Mo (1965) fent papers de dolent. També va realitzar alguns papers com a comediant al costat del conegut artista marcial Jackie Chan en el film The Young Master. Es va fer mundialment conegut com el dolent de la mà ortopèdica, Han, en el film Enter the Dragon on realitza l'èpic combat final al costat de Bruce Lee.
Kien a més va ser un culte de les arts marcials xineses rebent entrenament en la Chin Woo Athletic Association i posteriorment va ser instructor en nombrosos estils xinesos del Kung Fu. Va realitzar més de 300 films, la majoria en blanc i negre i centrats principalment en les arts marcials. Es va retirar als 80 anys el 1993.
Va morir en un hospital de Hong Kong a l'edat de 96 anys.

## Referències

* ↑ «Lives in brief: Shih Kien». Times [Londres], 05-09-2009 [Consulta: 13 juny 2010]. Arxivat 29 de juny 2022 a Wayback Machine.
* ↑ «Lee's Dragon co-star dies at 96». BBC, 05-06-2009 [Consulta: 31 gener 2011].

## Enllaços externs

* Escena en Enter the Dragon
* Shih Kien fallece a los 96 años
* Ficha IMBd de Shih Kien
# Comitè Selecte de Justícia

El Comitè Selecte de Justícia, oficialment i en anglès Justice Select Committee, és un comitè format per un nombre reduït de membres de la Cambra dels Comuns britànica. El comitè analitza la política, la gestió i la despesa del Ministeri de Justícia. També analitza el treball dels oficials legals de la Corona, l' Oficina de Fraus Greus i el Servei de Fiscalia de la Corona. Dona informes amb opinions i consells.
El comitè també revisa els esborranys de directrius de sentència emesos pel Consell de directrius de sentència.

## Referències

* ↑ «Role of the Committee - Committees - UK Parliament». committees.parliament.uk. Arxivat de l'original el 2020-06-11. [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «Official committee website». [Consulta: 19 desembre 2007].
# Batalla de Mislata

La batalla de Mislata va tenir lloc el 9 de desembre del 1348; s'hi enfrontaren les tropes de Pere el Cerimoniós comandades per Lope de Luna contra les dels unionistes valencians.
La batalla tingué com escenari el pla de Mislata.
La Unió de València, igual com la Unió d'Aragó, era un moviment senyorial en defensa dels seus privilegis de classe.
El resultat favorable al rei, que de tota manera va patir nombroses baixes, va posar fi a la rebel·lió de València contra ell. Aquesta fou la batalla decisiva de la guerres de les unions. El rei prengué la ciutat de València i en feu executar els revoltats. També s'aplicà als derrotats uns càstigs cruels, com ara el d'obligar-los a beure el bronze fos amb el qual s'havia fabricat la campana que convocava les reunions dels rebels.

## Referències

* ↑ (castellà) GEA, Juan Fernández de Heredia Arxivat 2011-10-15 a Wayback Machine.
* ↑ «Dades sobre la batalla de Mislata». Dadescat. Arxivat de l'original el 2009-06-22. [Consulta: 8 setembre 2011].
* ↑ «Mislata, gresol de cultures». Papers de l'Horta, 2004. Arxivat de l'original el 2014-03-06. [Consulta: 8 setembre 2011].
# Thibaud Chapelle

Thibaud Chapelle (Bron, 9 de maig de 1977) és un remer francès, ja retirat, que va competir entre finals de la dècada de 1990 i començaments de la del 2000.
El 2000 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Sydney, on formant parella amb Pascal Touron, guanyà la medalla de bronze en la prova del doble scull lleuger del programa de rem.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món de rem 2001 i una medalla de plata als Jocs del Mediterrani de 2001.
El 2000 fou distingit Cavaller de l'Orde Nacional del Mèrit.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Thibaud Chapelle». [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - CHAPELLE Thibaud» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-03-11. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Décret du 31 octobre 2000 portant promotion et nomination». [Consulta: 9 maig 2024].
# Alexícacos

Alexícacos (grec antic: Ἀλεξίκακος, llatí: Alexicacus) és un epítet que rebien alguns déus grecs com Zeus, Apol·lo o Hèrcules, i que significa 'el que avisa del mal'. A Atenes, Apol·lo era adorat com Apol·lo Alexícacos perquè era considerat el que havia aturat una plaga que va assolar Atenes durant la Guerra del Peloponnès.

## Referències

* Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (William Smith, 1849)
# Ramon Cisterna

Ramon Cisterna (s. XVIII–s. XIX) fou un clergue i organista català resident a Castelló d'Empúries.
Cisterna exercí d’organista a la basílica de Santa Maria de Castelló d’Empúries entre 1794 i 1800, després del traspàs de Jaume Casanovas. Els registres de la procura major l’esmenten com a resident de la localitat a partir de 1797.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep M.; Salgado Cobo, Elena «La Capella de música de Santa Maria de Castelló d'Empúries i els compositors del seu fons musical». Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries, 2013.
# Divinitat

La divinitat o el diví és una noció metafísica usada de manera variable segons les diferents confessions i creences i, fins i tot, entre diferents individus dins d'una mateixa fe, per a referir-se a un poder transcendental o als seus atributs i manifestacions en el món; encara que pot fer-ho, no pressuposa l'existència de diversos déus o d'un únic Déu absolut. Aquesta diferència entre "divinitat" i "deïtat" es pot il·lustrar per la visió cosmològica d'alguna religió no teista com el budisme, on la divinitat és entesa principalment com la llei que governa el món, de manera infinita i eterna, i les deïtats (devas) són mortals — encara que la seva longevitat es mesuri en milions d'anys — i no poden contrariar aquesta llei suprema.
L'arrel de les paraules significa literalment, "com Déu" (del llatí deus, cf. Dyaus, estretament relacionat amb el zeus grec, el div en persa i el deva en sànscrit), però l'ús varia significativament en funció de quin déu es parla.

## Vegeu també

* Déu
Viccionari