OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elisa de Vilmorin

Elisa Bailly de Vilmorin -signava Elisa de Vilmorin- (1826-1868), va ser una botànica, horticultora, i genetista francesa, esposa del botànic Pierre Louis François Lévêque de Vilmorin i també membre de la signatura comercial familiar de Vilmorin-Andrieux. Es va ocupar apassionadament de la Biologia i la Química, especialitzant-se en la millora i cultiu de plantes.

## Algunes publicacions

* 1856. Note on the Creation of a New Race of Beetroot and Considerations on Heredity in Plants - Louis de Vilmorin.

## Honors

* Primera dona membre de la Société Botanique de France.

### Epònims

* (Agavaceae) Atzavara vilmoriniana
* (Asteraceae) Thitonia vilmoriniana
* (Cornaceae) Davidia vilmoriniana
* (Ericaceae) Erica vilmoriniana Hort
* (Fagaceae) Castanea vilmoriniana
* (Juglandaceae) Juglans × vilmoriniana Hort.
* (Oleaceae) Phillyrea vilmoriniana Boiss.
* (Primulaceae) Primula vilmoriniana Petitm.
* (Rosaceae) Chaenomeles × vilmoriniana C.Weber
* (Saxifragaceae) Saxifraga vilmoriniana Engl.
* (Simaroubaceae) Ailanthus vilmoriniana
* (Violaceae) Viola vilmoriniana Delacour

## Referències

* ↑ A.Berger. Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 12: 503. 1913 (IK)
* ↑ Bull. Soc. Bot. Ital. 1908, 133. (IK)
* ↑ Rev. Hort. [Paris]. lxxx. 406. 1908 (IK)
* ↑ Rev. Hort. 235. in obs. 1891 (IK)
* ↑ Bull. Soc. Dendrol. France 1908, 156. (IK)
* ↑ Gard. & Forest iv. 1891. 51; et ex Dippel. Handb. Laubholzk ii. 318. 1892 (IK)
* ↑ Fl. Orient. [Boissier] 4(1): 37. Sep-oct 1875 (IK)
* ↑ Symb. Sin. Pt. vii. 736. descr. ampl. 1936 (IK)
* ↑ Arnoldia xxiii. 64, hybr. artef. 1963 (IK)
* ↑ Bot. Jahrb. Syst. xlviii. 600. 1912 (IK)
* ↑ in Rec. Hortic. 444. 1904 (IK)
* ↑ Bull. Soc. Bot. France 46: 120. 1899 (IK)
# Elmer Drew Merrill

Elmer Drew Merrill (15 d'octubre de 1876, East Auburn, Maine - 25 de febrer de 1956, Forest Hills, Massachusetts), fou un botànic nord-americà.
Es graduà a la Universitat de Maine, i allí va ser professor honorari. Va tenir cura de la col·lecció de prop d'un milió d'espècies i va publicar 500 tractats botànics. Va ser un dels taxonomistes més importants del món.
Va treballar pel Departament d'Agricultura dels Estats Units com a botànic a les Filipines, de 1902 a 1923. Estudià especialment la flora de l'orient d'Àsia, Filipines i el Pacífic.
Va ser professor de les universitats de Califòrnia (1923-1929), Columbia (1930-1935) i Harvard (1935 en endavant).

## Honors

Va ser membre de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units (1923); president de la Botanical Society of America (1934) i de la American Society of Plant Taxonomists (1946).

### Eponimia
#### Gèneres

* (Araliaceae) Merrilliopanax H.l.li
* (Asclepiadaceae) Merrillanthus Chun & Tsiang
* (Magnoliaceae) Elmerrillia Dandi
* (Rutaceae) Merrillia Swingle

#### Espècies

* (Acanthaceae) Semnostachya merrillii (C.B.Clarke) Bremek.
* (Annonaceae) Neo-uvaria merrillii (C.B.Rob.) Chaowasku
* (Arecaceae) Saribus merrillii (Becc.) Bacon & W.J.Baker
* (Thelypteridaceae) Thelypteris merrillii (Christ) C.F.Reed

## Publicacions

* A flora of Manila. 1912, Bureau of Printing
* An enumeration of Philippine flowering plants. 1922, Bureau of Printing
* A bibliographic enumeration of Bornean plants. 1924, Printed by Fraser & Neave, ltd.
* The botany of Cook's voyages and its unexpected significance in relation to anthropology, biogeography, and history. 1954, Chronica Botanica Co. (Waltham, Mass)

## Referències

* ↑ Sargentia 2: 62 1942 (IK)
* ↑ Sunyatsenia 6: 105 1941 (IK)
* ↑ Bull. Misc. Inform. Kew 1927 261 (IK)
* ↑ Philipp. J. Sci., C 13: 337 1918 (IK)
* ↑ Verh. Kon. Ned. Akad. Wetensch., Afd. Natuurk., Sect. 2. 41(1): 208 1944 (IK)
* ↑ Phytotaxa 32: 34 2011
* ↑ Palms (1999+). 55(3): 113. 2011
* ↑ Phytologia 17: 292. 1968. 1968 (IF)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Morón de la Frontera

Morón de la Frontera és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 28.117 habitants. La seva extensió superficial és de 432 km² i té una densitat de 65,1 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 07′ N, 5° 27′ O. Està situada a una altitud de 297 metres i a 65,9 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Història

A Moron va tenir lloc la batalla de Morón, quan Abd-ar-Rahman ibn al-Hàkam va preparar un contingent per enfrontar-se als vikings que havien conquerit i saquejat Isbiliya un mes abans, amb la tropa d'Isbiliya, voluntaris de les marques, i l'exèrcit de les marques capitanejat per Musa ibn Qasi. Els normands es van dividir en quatre grups, un de 16.000 normands que va atacar Morón, un segon que va atacar Benilaiz i un tercer que va atacar Fuente de Cantos i un quart a Córdova. El primer va ser derrotat a Moron patint mil baixes, mentre uns altres quatre-cents van ser fets presoners i executats, i unes trenta de naus van ser destruïdes, sent els ostatges alliberats, però els que romanien a la ciutat, en veure la cavalleria enemiga va poder fugir i reunir-se amb els altres contingents, que finalment van negociar alliberar els presoners que quedaven a canvi de menjar i robes, i van continuar el seu viatge pel mediterrani, atacant territori romà d'Orient fins a arribar a Alexandria en un viatge de catorze anys. Amb el temps, el reduït nombre de supervivents es va convertir a l'islamisme instal·lant-se com a grangers a la zona de Coria del Río, Carmona i Morón.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions municipals de 1979 :
| Període | Alcalde | Partit polític |
| 1979-1983 | Leopoldo Sáinz de la Maza Falcó | UCD |
| 1983-1987 | Adela Escribano Carrasco | PSOE |
| 1987-1988 | Victoria Ybarra Allende | AP |
| 1988-1991 | Pedro Luis Vázquez García | IU-CA |
| 1991-2003 | José Párraga Mendoza | PSOE |
| 2003-2011 | Manuel Morilla Ramos | PP |
| 2011- | Juan Manuel Rodríguez Domínguez | PSOE |

## Demografia

* Morón de la Frontera. Evolució de la població des de 1842 fins a 2011.

## Notes

* ↑ Inclou Coripe fins a la seva segregació, el 1894.

## Referències

* ↑ Romey, Charles; Bergnes, Antonio. Historia de España: desde el tiempo primitivo hasta el presente (en castellà). Impr. de A. Bergnes, 1839, p. v.2, p.63.
* 1 2 James, David Lewis; ibn ʻUmar Ibn al-Qūṭīyah, Muḥammad. Early Islamic Spain: the History of Ibn al-Qūṭīya: a study of the unique Arabic manuscript in the Bibliothèque Nationale de France, Paris, with a translation, notes, and comments (en anglès). Taylor & Francis, 2009, p.14. ISBN 041547552X.

## Vegeu també

* Emirat de Morón.
# Eloísa está debajo de un almendro (pel·lícula)

Eloísa está debajo de un almendro és una pel·lícula espanyola de comèdia del 1943 dirigida per Rafael Gil, basada en l'obra de teatre homònima d'Enrique Jardiel Poncela.

## Argument

La pel·lícula narra la història de Fernando (Rafael Durán) que torna a casa després d'una estada llarga a l'estranger a causa de la mort del seu pare. En una carta aquest li demana que resolgui el crim d'una dona ocorregut anys enrere. Això ho porta a entrar en contacte amb els estranys habitants d'una peculiar mansió, entre els quals descobreix a la bella Mariana (Amparo Rivelles), de qui s'enamora perdudament.

## Repartiment

* Amparo Rivelles - Mariana
* Rafael Durán - Fernando
* Guadalupe Muñoz Sampedro - Clotilde
* Juan Espantaleón - Edgardo
* Alberto Romea - Ezequiel
* Juan Calvo - Leoncio
* Joaquín Roa - Fermín
* José Prada - Dimas / Luis Perea
* Ana de Siria - Micaela
* Angelita Navalón - Práxedes
* Nicolás D. Perchicot - President del Liceu
* Enrique Herreros - Acomodador del cinema
* Mary Delgado - Julia

## Premis

Va obtenir el quart premi als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1944.

## Referències

* ↑ de España, Rafael. Directory of Spanish and Portuguese film-makers and films. Greenwood Press, 1994, p. 119
* ↑ Eloísa está debajo de un almendro, Fotogramas
* ↑ Santiago Pozo Arenas La industria del cine en España: legislación y aspectos económicos, 1896-1970, p. 56-57, Universitat de Barcelona, 1984

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
* Eloísa está debajo de un almendro (Rafael Gil, 1943). Análisis de una adaptación Arxivat 2020-10-27 a Wayback Machine. de Jorge Martínez García
# Moviment per als drets civils a Irlanda del Nord

El moviment per als drets civils a Irlanda del Nord va néixer a la dècada de 1960 per denunciar la segregació dels catòlics a Irlanda del Nord. Les protestes populars van cristal·litzar en la creació de la Northern Ireland Civil Rights Association (NICRA). Un dels nuclis del moviment va ser Derry, on es va denunciar la manca d'habitatge digne i la marxa de 1968 va ser reprimida per la policia. Aquest fet donaria encendria els ànims catòlics, un ambient que posteriorment donaria lloc a la batalla del Bogside. També va ajudar a fer arrelar el moviment a Belfast, on es van convocar diverses manifestacions per denunciar el tracta de la policia i reclamar el dret a vot igualitari, així com millores de les condicions socials. La pressió dels seus integrants va aconseguir canvis en la representació política sota el mandat de James Chichester-Clark. Tanmateix, el govern britànic va autoritzar la creació de la Ulster Special Constabulary, una unitat de protestants voluntaris que en la dècada següent es va caracteritzar per la duresa en els enfrontaments amb els catòlics.

## Vegeu també

* Moviments pels drets civils

## Referències

* ↑ Purdie, Bob (1990). Politics in the Streets: The origins of the Civil Rights Movement. Belfast: Blackstaff Press.
# Enneanectes carminalis

Enneanectes carminalis és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja algues i invertebrats petits.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: des de Mèxic fins a Panamà.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S., 1895. The fishes of Sinaloa. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 5. 377-514.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 «Enneanectes carminalis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. México, Mèxic.
* ↑ Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J.S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p.
* Rosenblatt, R. H., 1960: The Atlantic species of the blennioid fish genus Enneanectes. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 112: 1-24.
* Smith, D. G. i J. T. Williams, 2002: History and status of the genera Enneanectes and Axoclinus (Teleostei: Blennioidei: Tripterygiidae). Zootaxa Núm. 105: 1-10.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Muhàmmad I

Muhàmmad I o Muhàmmad ibn Abd-ar-Rahman (àrab: محمد بن عبد الرحمن الأوسط, Muḥammad ibn ʿAbd ar-Raḥmān; Còrdova, 823 - 886) fou el cinquè emir de Qúrtuba (852-886), fill i successor d'Abd-ar-Rahman II, ambdós de la dinastia omeia. Fou fundador de la ciutat de Madrid i va dirigir, com els seus antecessors ràtzies contra els seus veïns del nord.
Enfront la minoria àrab que controlava al-Àndalus es va formar una coalició de muladís, mossàrabs i amazics a Tulaytula que amb la mort de l'emir Abd-ar-Rahman II es van revoltar, atacant i prenent el castell de Qàlat Rabah. Capturat Hàrith ibn Bazí, el governador de la ciutat, es va canviar pels ostatges toledans que hi havia a Còrdova des de la revolta de 835 dirigida per Hixam al-Atikí. La primavera del 853 al-Hàkam, germà de Muhàmmad I, va recuperar el castell de Calatrava. Però a l'estiu les tropes cordoveses de Qàssim ibn al-Abbàs i Tammar ibn Abi al-Attaf van ser sorpresos pels rebels toledans a la batalla del Jándula patint nombroses baixes i saquejant el seu campament. Els revoltats van demanar ajut a Ordoni I d'Astúries, que va enviar al seu germà Gató d'Astúries amb una nombrosa host. L'emir es va alertar i es va posar al capdavant d'un exèrcit disposat a sufocar la revolta, derrotant-los a la batalla de Guazalete. El 856, Muhàmmad I va enviar al príncep al-Múndhir a assetjar Tulàytula, sense aconseguir cap èxit. Els rebels fins i tot van burlar el setge i van atacar Talavera el 857, que el governador al-Masu ibn Abd-Al·lah al-Arif va saber contenir. La revolta va finalitzar quan l'emir va reconèixer la seva impotència en 859 i els va concedir l'amnistia.

## Referències

* ↑ (castellà) Juan A. Souto, El emirato de Muhammad I en el Hayan al-Mugrib Arxivat 2009-10-07 a Wayback Machine., P.213, nota 28
* ↑ Suárez Fernández, Luis; Alvarez Palenzuela, Vicente A. El Fallido intento de un estado hispánico musulmán (711-1085) (en castellà). Ediciones Rialp, 1988, p.68. ISBN 8432120987.
# Muhàmmad an-Nàssir

Muhàmmad an-Nàssir (m. 1213), de nom complet Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad an-Nàssir li-din-Al·lah ibn Yaqub al-Mansur ibn Abd-al-Mumin (àrab: محمد الناصر لدين الله بن يعقوب المنصور, Muḥammad an-Nāṣir li-dīn Allāh ibn Yaʿqūb al-Manṣūr), fou el quart califa dels almohades. Va succeir el seu pare Abu-Yússuf Yaqub al-Mansur quan va morir el 25 de gener de 1199.
Jove tímid i solitari, heretà del seu pare un imperi que mostrava senyals d'inestabilitat. Gràcies a les victòries obtingudes per Abu-Yússuf Yaqub al-Mansur sobre els regnes cristians de la península Ibèrica, amb fites tan importants com la victòria a la batalla d'Alarcos, obtingué un període de tranquil·litat en aquest front, però es va enfrontar només començar el regnat a la revolta d'un agitador al país dels gomeres (ghumara) que va reprimir.
A Ifriqiyya An-Nasir va fer una llarga estada a Fes on va fer reconstruir la kasaba i estant allí s'enfrontà als mallorquins Banu Ghaniya, defensors dels almoràvits, que van operar als territoris nord-africans que hui en dia corresponen a la costa occidental de Líbia, a la costa de Tunísia i a la costa oriental d'Algèria. Les tropes almohades de Muhammad an-Nasir van conquerir Mahdia el 9 de gener de 1206, i més tard acabaren per derrotar-los; el califa va retornar a Fes el 1207 i va nomenar al xeic Abu Muhammad Abd al-Wahid ben Abi Hafs Umar al-Hintati com a governador o valí de la regió oriental. El llinatge del valí donà naixement a la dinastia Hafsida que succeí als almohades al nord de l'Àfrica fins al 1574. El mateix any va enviar a Mallorca (que era dels Banu Ghaniya) una flota que va conquerir l'illa, la qual restara en mans musulmanes fins al 1230.
Però una nova amenaça provinent dels regnes cristians amenaçava l'Àndalus degut a la croada proclamada pel Papa Innocenci III. La coalició cristiana fou liderada per Alfons VIII de Castella i comptà amb la participació de Sanç VII de Navarra, Pere II d'Aragó i del Regne de Portugal, a més dels ordes militars de Santiago, Calatrava, Temple i Hospital, incloent-hi també alguns cavallers d'Europa. An-Nasir va decidir anar a l'Àndalus el 1211.
El 16 de juliol del 1212 les tropes cristianes aconseguiren una gran victòria sobre l'exèrcit sarraí a la batalla de Las Navas de Tolosa o Hisn al-Ikab. Després de la seva derrota, Muhammad an-Nasir retornà a Rabat, abdicà en favor del seu fill Yússuf al-Mústansir i poc després morí (25 de desembre de 1213) a Rabat o a Marràqueix, es diu que en circumstàncies estranyes, probablement emmetzinat en una conspiració dels seus visirs.

## Visirs

Els visirs nomenats per Muhammad An-Nasir foren:
* Abu Zayd ben Yujan (1198-1199) (أبو زيد بن يوجان Abū Zayd ben yūjān).
* Abu Muhammad ben ach-Chaykh Abi Hafs (1199-1205) (أبو محمد بن الشيخ أبي حفص Abū Muḥammad ben Aš-Šayḫ Abī Hafs), fundador de la dinastia hafsida.
* Abu Sa`id ben Jam`i (1205-1214) (أبو سعيد بن جامع Abū Sa`īd ben Jām`i)

## Referències

* Histoire de l'Afrique du Nord, des origines à 1830, Charles-André Julien, 1994.
# Muntanyes de Cindrel

Les muntanyes Cindrel (també conegudes comcom antanyes Cândrel, muntanyes Cibin o alps de Szeben) són un grup de muntanyes del centre de Romania al centre dels Carpats del Sud, al nord-est del grup de les muntanyes Parâng.
Des de l'altiplà de Transsilvània, amb altures d'entre 200 i 400 metres, al nord i a l'est, les altures creixen bruscament a través d'una zona de valls profundes d'uns 900 m a la vora del massís on es troben alguns pobles. Les altures continuen creixent lentament cap al cim més alt, el pic Cindrel, a 2.244 m. Només dos altres pics de la serralada s'eleven per sobre dels 2000 metres: Balandrul Mare 2.210 m. i Starpului 2.146 m.
El mont Cindrel va ser el lloc de la Batalla del Mont Csindrel de la Primera Guerra Mundial, formava part de la batalla de Transsilvània del 1916.
Com que el massís és de fàcil accés, la zona etnogràfica Mărginimea Sibiului s'ha format al voltant de la muntanya, tenint com a ocupació principal la ramaderia ovina i la fusta. Als rius Cibin i Sadu es van construir preses i centrals hidroelèctriques, sent la més antiga la de Sadu el 1896. El complex Păltiniș està situat a mig camí entre el poble de Rășinari i el pic de Cindrel, amb hotels, xalets i una pista d'esquí. El complex s'ha desenvolupat al voltant d'un petit monestir en què el filòsof romanès Constantin Noica va passar l'última part de la seva vida.
El riu principal que flueix de la muntanya és el riu Cibin, que recull la majoria dels altres rius menors. Entre les muntanyes Cindrel i l'altiplà de Transsilvània, el riu forma una àmplia depressió: la ro —en la qual es troba la principal ciutat de la zona, Sibiu. S'hi troba la regió etnogràfica coneguda com a Mărginimea Sibiului.

## Referències

* ↑ Iohanna Onaca Purdea. «Turismul rural — Odihna și drumeții în Munții Cibin» (en romanès), 25-06-2006. [Consulta: 16 abril 2021].

## Enllaços externs

* Informació sobre les muntanyes dels Carpats
# Sihugo Green

Sihugo "Si" Green (Nova York, 20 d'agost de 1933 - Pittsburgh, Pensilvania, 4 d'octubre de 1980) fou un jugador de bàsquet estatunidenc que va jugar durant nou temporades a l'NBA. Fou el número u del draft de l'NBA del 1956. Feia 1,88 metres, i jugava en la posició de base.

## Trajectòria esportiva
### Universitat

Va jugar durant 4 temporades amb els Dukes de la Universitat de Duquesne, amb els quals va fer una mitjana de 19,8 punts i 11,6 rebots per partit.

### Professional

Va ser triat en la primera posició del Draft de l'NBA del 1956 pels Rochester Royals. Va jugar durant 9 temporades com a professional, en 5 equips diferents. Es va retirar en finalitzar la temporada 1965-66, guanyant amb Boston Celtics el seu únic anell de campió. En total va fer una mitjana de 9,2 punts, 4,3 rebots i 3,3 assistències.

## Defunció

Va morir el 1980, víctima d'un càncer.

## Referències

* ↑ thedraftreview.com Ficha de Green en TDR, consultat el gener de 2008

## Enllaços externs

* Estadístiques de Green
* Fitxa de Green a IMDB.COM
# Cal Vendrell (Avinyonet del Penedès)

Cal Vendrell és un edifici del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia de planta basilical, composta de planta baixa, pis i golfa. Portal d'arc de mig punt adovellat. Façana lateral i principal amb balcons (alguns reformats): Façana posterior amb finestres de dimensions reduïdes amb ampits, brancals i llindes de pedra. Baluard a l'entrada. Inscirpció i data del 1727 sobre el portal d'entrada. Sobre una finestra de la façana posterior, data del 1746. Sobre un balcó, data del 1643.

## Referències

* 1 2 «Cal Vendrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Atbara

Atbara (àrab: عَطْبَرَة, ʿAṭbara) és una ciutat del Sudan amb més de 100.000 habitants i és dins la wilaya del Riu Nil (Nahr an-Nil), molt propera a la capital provincial Ad-Damir. Està també relativament propera de les ruïnes de Mèroe (uns 100 km al sud, seguint el Nil) amb les piràmides dels reis de Mèroe. És un nus ferroviari. El 8 de juny de 1898 es va lliurar a prop d'allà (a Nakhayla) la batalla d'Atbara (o Atbarah) entre els britànics de Sir Horatio Herbert Kitchener (després lord Kitchener) i les forces (12.000 infants i 4.000 cavallers) d'Abdallah al-Khalifa, successor del Muhàmmad Àhmad i el seu general Mahmud Ahmad, que Kitchener va guanyar i en la qual van morir dos mil combatents dervixos.

## Vegeu també

* Ferrocarril Wadi Halfa-Khartum

## Referències

* ↑ «Madent Atbara» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2012].
# Filip Estudita

Filip Estudita (en llatí Philippus Studita, en grec Φίλιππος) va ser un escriptor grec que va escriure una Història de Grècia segons s'esmenta al Catalogi librorum manuscriptorum Angliae et Hiberniae, vol. I, p. 269. No apareix mencionat en cap altre lloc i se sospita que podria ser una obra de Filip de Side i que la Història de Grècia seria realment la Història Cristiana d'aquest altre autor, que s'anomenaria graeca, no per tractar temes grecs, sinó per estar escrita en aquesta llengua. El seu nom derivaria del monestir d'Estúdion.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/300?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PhilippusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 292. ]
# Józefa Ledwig

Józefa Ledwig-Bęben (Szerzyny, Petita Polònia, 18 d'abril de 1935) va ser una jugadora de voleibol polonesa que va competir durant la dècada de 1950 i 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic revalidà la medalla de bronze en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de bronze al Campionat del Món de voleibol, el 1962 i dues de plata al Campionat d'Europa de 1963 i 1967.
Jugà 216 partits amb la seva selecció. A nivell de clubs jugà al Unia Katowice, Baildon Katowice i Wisła Krakówe. Guanyà la lliga polonesa en tres ocasions, el 1967, 1969 i 1970.

## Referències

* ↑ «Józefa Ledwig Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ «Women Volleyball IV World Championship 1962 Moscow (URS) 13-25.10 Winner Japan». [Consulta: 21 novembre 2017].
* 1 2 Józefa Ledwig-Bęben Arxivat 2018-10-26 a Wayback Machine. a olimpijski.pl