OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manso Pi

El Manso Pi és un edifici de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, de planta baixa i un pis, teulat a dues aigües i carener paral·lel a la façana principal. Hi ha una pallissa a la façana posterior, oberta a l'era i relacionada amb ella a través d'un gran arc rebaixat de pedra vista. A dins hi ha una porta que la relacions amb la masia, a la que hi està integrada. Aquesta mateixa façana té una finestra de pedra polida, al costat dret de la pallissa, d'ampit de motllures i guardapols amb arrencades de caps d'angelots. La llinda té un motiu goticitzant floral.

## Història

La pallissa és de 1621. Sembla que un successor de la masia fou signant de la Sentència de Guadalupe: Pere Gic. Fou síndic a la Guerra dels remences.

## Referències

* 1 2 3 «Manso Pi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# 402

El 402 fou un any comú començat en dimecres segons el calendari gregorià. A la seva època, però, encara no regia aquest còmput de dates.

## Esdeveniments

* Roma: els visigots assetgen Mediolanum, la capital de l'emperador romà Flavi Honori però Estilicó arriba amb el seu exèrcit i venç a Alaric I en la batalla de Pol·lència (6 d'abril). La capital aleshores es trasllada a Ravenna
* Enderroquen tots els temples pagans de Gaza
* Gwanggaeto, rei de Koguryö, venç els xinesos que amenaçaven d'envair el seu territori

## Necrològiques

* Epifani I de Constància, sant cristià
* Fermí de Mende, sant cristià (data aproximada)

## Referències

* ↑ Zosime, François Paschoud, Histoire nouvelle, vol. 3, les Belles lettres, 2000
# 70 de l'Àguila

70 de l'Àguila (70 Aquilae) és una estrella de la constel·lació de l'Àguila. És de magnitud aparent +4,91. Segons la nova reducció de les dades de paral·laxi d'Hipparcos (2,51 ± 0,33 mil·lisegons d'arc), és a 1300 anys llum del sistema solar.
Es tracta d'una gegant lluminosa de color ataronjat semblant a Tarazed (γ Aquilae). Presenta un tipus espectral K5II, té una temperatura efectiva de 3900 K i una lluminositat bolomètrica - que inclou la radiació emesa com a llum infraroig, 4072 vegades superior a la del Sol. El seu diàmetre angular, un cop tingut en compte l'enfosquiment vers el limbe, és de 3,17 ± 0,04 mil·lisegons d'arc; aquesta xifra, unida a la distància a què es troba - paràmetre que conté un alt grau d'error-, permet concloure que el seu diàmetre real és unes 135 vegades més gran que el del Sol La seva velocitat de rotació és d'almenys 1,9 km/s.
70 Aquilae mostra una metal·licitat inferior a la solar ([Fe/H] = -0,2). La seva massa estimada és de 6,2 ± 0,6 masses solars i té una edat aproximada de 63 ± 18 milions d'anys.

## Observació

L'estrella es troba a l'hemisferi austral, però molt propera a l'equador celeste, la qual cosa comporta que es pugui observar en totes les regions de la Terra sense dificultat exceptuant-ne els cercle polar àrtic. A l'hemisferi sud apareix circumpolar només en les àrees més internes de l'Antàrtida. La seva magnitud de 4,9 fa que es pugui observar en cels prou foscos.
El millor moment per a la seva observació és al cel del vespre entre el final de juny i novembre, el període de visibilitat és similar als dos hemisferis, gràcies al fet que l'estrella es troba prop de l'equador celeste.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ 70 Aql -- Star (SIMBAD)
* ↑ Hohle, M. M.; Neuhauser, R.; Schutz, B. F. «Masses and luminosities of O - and B - type stars and xarxa supergiants». Astronomische Nachrichten, 331, 2010. p. 349.
* ↑ Richichi, A.; Percheron, I.; Khristoforova, M. «% 2bA/431/773/charm2 & recno = 2110 CHARM2 : An updated Catalog of High Angular Resolution Measurements». Astronomy and Astrophysics, 431, 2005. pp. 773-777 (Taula consultada en CDS).
* 1 2 lebre, A., de Laverny, P.; Do Nascimento, J. D., Jr, de Medeiros, J. R. «% 26A ... 450.1173L & db_key = AST & nosetcookie = 1 Lithium abundances and Rotational behavior for bright giant stars». Astronomy and Astrophysics, 450, 2006. pp. 1173-1179.
* 1 2 Tetzlaff, N.; Neuhauser, R.; Hohle, M. M. «A catalogui of young runaway Hipparcos stars within 3 kpc from the Sun». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 410, 2011. pp. 190-200.
Viccionari
# Guineu de l'estepa

La guineu de l'estepa (Vulpes corsac) és un cànid que viu a les estepes i estepes desèrtiques del nord-est d'Àsia, des de Mongòlia, el sud de Rússia i el nord de Manxúria fins a l'Afganistan i l'Iran. Té el pelatge gris i amb tonalitats castanyes o vermelloses i argentades. Té una llargada corporal de 50-60 cm, i la cua en fa 22-35. Té les dents relativament petites en comparació amb altres guineus.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Leithia

Leithia és un gènere de rosegadors que visqué durant el Plistocè. Se n'han trobat restes fòssils a Malta.

## Descripció

Aquest rosegador, amb una llargada de 50 cm, tenia les dents molars amb corones molt baixes i adaptades per a la seva dieta vegetal. Entre les dents incisives i les molars hi havia un diastema, que dividia la boca en dues zones funcionals: una part per a tallar i l'altra part per a mastegar.

## Comportament

Leithia era un animal nocturn que vivia probablement en boscos i zones d'arbustos densos. Es pensa que hibernava en forats a terra.

## Referències

* ↑ Entrada «Leithia» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 14 abril 2024].
# República Soviètica de la Mar Negra

La república Soviètica de la Mar Negra fou un efímer estat bolxevic que va existir a la costa caucàsica de la mar Negra el 1918.
El territori de la costa de la Mar Negra al sud del riu Kuban i fins al Caucas havia estat colonitzat principalment pels anomenats Cosacs de la Mar Negra que formaven un cercle cosac. Després de la revolució el poder va passar a un comissari. El novembre de 1917, en enfonsar-se tota autoritat, els cosacs de la Mar Negra es van trobar virtualment independents però mai van proclamar la independència com van fer els cosacs del Kuban. Els bolxevics van triomfar a Tuapsé, i el 10 de març de 1918 van proclamar la república soviètica sota direcció del bolxevic jueu Avram Izrailevitx Rubin. Novorossisk i altres ciutats els van secundar. Una part dels cosacs els va donar suport. El maig, davant de l'avanç alemany cap al Caucas nord, el soviet de Tuapsé va decidir la unió amb el soviet d'Ekaterinodar (República Soviètica del Kuban), que es va fer efectiva el 30 de maig, creant-se la república Soviètica del Kuban - Mar Negra
# Manantial de Salenys

El Manantial de Salenys és una obra modernista de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Planta envasadora d'aigua potable constituïda per una sola nau coberta amb volta de rajola ceràmica.

## Història

Les aigües d'aquest manantial es varen declarar d'utilitat pública el 1946.

## Referències

* 1 2 «Manantial de Salenys». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Macbeth d'Escòcia

Macbeth d'Escòcia (1005 - Lumphanan, 15 d'agost de 1057) fou rei d'Escòcia. Era cabdill dels pictes del nord, net de Kenneth II i marit de Gruoch, neta de Kenneth III. Es va proclamar rei amb el suport dels Highlands, centre del ressentiment antianglès. Va perseguir el fill de Duncan I, Malcolm, que s'hagué de refugiar a la cort d'Eduard el Confessor d'Anglaterra. Aquest, però, va tornar el 1057 i amb ajut de Siward de Northúmbria el va vèncer i matar a Lumphanan (Aberdeen). Fou immortalitzat per William Shakespeare com a protagonista de la seva tragèdia Macbeth.

## Referències

* ↑ «https://www.electricscotland.com/books/pdf/ScotsPeerageVol3.pdf» (PDF) (en anglès). [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «The History of Scotland by John Leslie, 1578 - The British Library», 10-05-2017. [Consulta: 19 novembre 2024].
# Langur capblanc

El langur capblanc (Trachypithecus leucocephalus) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. És endèmic de la província xinesa de Guangxi, on viu a altituds d'entre 100 i 1.200 msnm. El seu hàbitat natural són les zones rocoses, incloent-hi els penya-segats i les muntanyes. Està amenaçat per la caça i la desforestació. Anteriorment era considerat una subespècie del langur de cap daurat (T. poliocephalus). El seu nom específic, leucocephalus, significa 'capblanc' en llatí.

## Referències

* ↑ Bleisch, B.; Long, Y. «Trachypithecus leucocephalus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN p. e.T39872A17988378. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2020-2.RLTS.T39872A17988378.en. [Consulta: 2 desembre 2020].
# Atlantoxerus

Atlantoxerus és un gènere d'esciúrids que actualment només té un representant viu, l'esquirol terrestre de Barbaria (A. getulus), però té un ric registre fòssil que es remunta al Miocè inferior del Marroc. Entre altres llocs, se n'han trobat fòssils al jaciment paleontològic dels Casots (Alt Penedès). L'espècie actual viu al nord-oest d'Àfrica i ha sigut introduïda a les Illes Canàries, mentre que les espècies extintes s'estenien des d'Espanya a l'oest fins a la Xina a l'est.

## Referències

* 1 2 Entrada «Atlantoxerus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Legió II Parthica

La Legió II Parthica va ser una legió romana reclutada per l'emperador Septimi Sever l'any 197, per a la seva campanya contra l'Imperi Part. Es tenen notícies de la seva activitat fins a mitjan segle iv. L'emblema de la legió era un centaure i un bou.
La II Parthica formava part de l'exèrcit que va organitzar Septimi Sever per a les campanyes a la frontera oriental, juntament amb les I Parthica i III Parthica. Aquesta campanya va ser un gran èxit i l'exèrcit fins i tot va capturar la capital Ctesifont. Després de la campanya, la I Parthica i la III Parthica es van quedar a la regió i la II Parthica va retornar a Itàlia i es va aquarterar a prop de Roma, a Castra Albana (actual Albano Laziale), segons diu Cassi Dió. Com que no es trobava en una província, actuava com a força de reforç allà on se la necessités.
La legió va servir a les campanyes de Britànnia que es van fer entre els anys 208 i 211 sota les ordres de Septimi Sever i després, sota Caracal·la, contra els alamans el 213. El 217 estava situada a la frontera oriental sota les ordres de Macrí, responsable de l'assassinat de Caracal·la. Tot i així l'any següent, mentre estava aquarterada a Apamea (Síria) va decidir donar suport a Heliogàbal i va derrotar Macrí a la batalla d'Antioquia l'any 218. El nou emperador li va concedir els cognomina de Pia Fidelis Felix Aeterna.
L'any 231 la legió va lluitar sota Alexandre Sever contra l'imperi Sassànida i després va ser destinada a Mogontíacum (actual Magúncia), on Alexandre Sever va morir assassinat. En les lluites següents la II Parthica va donar suport a Maximí Traci. El senat a Roma, però, va proclamar emperador a Gordià III, i llavors Maximí va marxar cap a Roma amb unes quantes legions (entre elles la II Parthica). En aquest punt, el paper polític de les legions es va posar de manifest, ja que la II Parthica, valorant les possibilitats del seu comandament i les alternatives, va decidir que donar suport a Maximí no era una bona opció i va canviar de bàndol, assassinant Maximí i deixant el terreny net a Gordià III.
A començaments del segle iv la legió es trobava a la frontera del Tigris. L'any 360 el rei Shapur II de Pèrsia va atacar i conquerir la ciutat romana de Bezabde (actual Cizre, a Turquia), defensada per la II Partica, la II Armeniaca i la II Flavia Virtutis, però no se sap exactament què va passar amb les legions derrotades. Segons la Notitia Dignitatum cap a l'any 400 la II Parthica es trobava a Cepha, Turquia, sota el comandament del Dux Mesopotamiae.

## Referències

* ↑ Cassi Dió. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), LV, 24, 6
* ↑ Pauly, August (ed.); Georg Wissowa. Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft [Reihe 1] Halbbd. 24, vol. 12,2: Legio bis Libanon. Stuttgard: Metzler, 1925, p. 1476-1483.

## Enllaços externs

* Jona Lendering. Legio II Parthica. A: Livius.org [Consulta 20 d'octubre de 2022]
# 1113

El 1113 (MCXIII) fou un any comú començat en dimecres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Ramon Berenguer I, comte de Barcelona, esdevé comte de Provença per matrimoni.
* març - Gisors: Tractat entre el rei francès Lluís VI i el rei anglès Enric I com a duc de Normandia, pel qual el primer reconeixia la sobirania del ducat de Normandia sobre el comtat del Maine i sobre la Bretanya.

## Referències

* ↑ Essai sur les monnaies du royaume et duché de Bretagne, par Alexis Bigot
# Langur de l'Estat Shan

El langur de l'Estat Shan (Trachypithecus melamera) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. Viu a l'est de Myanmar i el sud-oest de la Xina, entre els rius Irauadi i Salween. Té les mans i els peus de color negre. Té una llargada de cap a gropa de 50–60 cm i un pes de 7–8 kg. Els mascles són una mica més grossos que les femelles. Anteriorment era considerat una subespècie del langur de Phayre (T. phayrei). És considerat una espècie amenaçada, tot i que convé tornar a avaluar-ne l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Roos, Christian; M. Helgen, Kristofer; Portela Miguez, Roberto; May Lay Thant, Naw; Lwin, Ngwe; Ko Lin, Aung; Lin, Aung; Mar Yi, Khin; Soe, Paing «Mitogenomic phylogeny of the Asian colobine genus Trachypithecus with special focus on Trachypithecus phayrei (Blyth, 1847) and description of a new species» (en anglès). Zoological Research, 41, 6, 2020, pàg. 656–669. DOI: 10.24272/j.issn.2095-8137.2020.254. ISSN: 2095-8137.
# Eutamias

Eutamias és un gènere de rosegadors de la família dels esciúrids. Actualment només té un representant viu, l'esquirol llistat siberià (E. sibiricus), però el seu registre fòssil inclou diverses espècies extintes de les quals s'han trobat restes a Europa, Àsia i Nord-amèrica. Alguns científics classifiquen Eutamias com a subgènere de Tamias, el gènere d'esquirols llistats més divers que hi ha.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eutamias» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Mas Aymerich

El Mas Aymerich és una obra amb elements neoclàssics i romàntics de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge d'estructura complexa, amb planta baixa i dos pisos. Destaca l'existència d'un mirador a la primera planta amb arcs d'obra. Les cobertes, fetes amb teula, són a dues vessants i el carener és disposat paral·lel a la façana principal. Totes les obertures són de pedra i allindades, a excepció de les portes de la planta baixa que són d'arc adovellat. Al primer pis totes les obertures són balcons.
La casa disposa d'un gran nombre d'habitacions distribuïdes al voltant d'una sala central. L'interior és decorat amb pintures.

## Referències

* 1 2 «Mas Aymerich». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Batalla d'Olalies

Abd-al-Aziz ibn Mussa ibn Nussayr va arribar a Astúries poc després de la invasió musulmana de la península Ibèrica l'any 711, però els àsturs van trigar molt poc a revoltar-se contra el poder musulmà, derrotar els invasors en una escaramussa a la muntanya d'Aseuva el 722 en la batalla de Covadonga.
Munuza, el governador àrab de Gijón, va haver d'abandonar la ciutat, i en la seva retirada va resultar derrotat pels àsturs en Olalíes.
Pelai, victoriós, es va establir a Cangues d'Onís i va posar els fonaments del petit Regne d'Astúries. Pelai va ser succeït pel seu fill Fàfila i, amb la mort d'aquest, la casa de Pelai va ser extinta, ocupant el tron com a successor Alfons I d'Astúries, de la casa de Cantàbria, amb el que comença la reconquesta.

## Referències

* ↑ «Caminería, rutas y senderismo - CAMIN REAL DE LA MESA». Arxivat de l'original el 2019-01-07. [Consulta: 7 gener 2019].
# Daniel Spoerri

Daniel Spoerri (Galați, 27 de març de 1930 - Viena, 6 de novembre de 2024) va ser un artista i escriptor suís nascut a Romania, a qui s'ha anomenat «la figura central de l'art de postguerra europeu» i «un dels artistes més reconeguts del segle XX». Se l'associa amb el nou realisme i amb el moviment Fluxus.
Spoerri és conegut per ser el promotor del eat-art i per les seves peces anomenades tableaux pièges o snare-pictures, que es pot traduir com “pintura-trampa”, un tipus d'assemblatges de l'art efímer que ell mateix va definir com “els objectes, que es troben en situacions aleatòriament ordenades o desordenades, es munten sobre el que es troben (taula, caixa, calaix, etc.) en la constel·lació exacta en què es troben (...). En declarar que el resultat és un quadre, l'horitzontal esdevé vertical. Per exemple: les restes d'un àpat es munten a la taula i després la taula es penja a una paret (...).”
La invenció de la "pintura-trampa" marca l'inici de la carrera de Spoerri com a artista visual. Les pintura-trampa es van exposar per primera vegada al «Festival d’art d’avantgarde», a París, del 18 de novembre al desembre de 1960.
Spoerri va ser el primer a utilitzar elements comestibles com a obra d'art, on captura un grup d'objectes, com les restes de menjars d'individus, inclosos els plats, els coberts i els gots, que fixa damunt d'una taula, que després exposa sobre una paret.
També és àmpliament aclamat pel seu Anecdoted Topography of Chance, una analogia literària dels seus snare-pictures, en què fa un mapa de cada objecte localitzat a la seva taula en un moment particular del temps, descrivint-lo amb els seus records personals que aquest objecte evoca.
L'any 1968, a Düsseldorf, havia obert el Restaurant Spoerri, on servia menús exòtics com truites de formigues a la brasa i costelles de pitó. Dos anys després hi va afegir un espai expositiu. Totes les obres de la Eat Art Galerie havien de ser comestibles: entre els artistes que hi van exposar durant els seus quatre anys de vida s'hi compten Joseph Beuys i Roy Lichtenstein.

## Referències

* ↑ «Coincidence as Master» (en anglès). Arxivat de l'original el 2007-12-05. [Consulta: 3 desembre 2011].
* 1 2 Wieland Schmied and Daniel Spoerri, Daniel Spoerri: Coincidence as Master = Le Hasard comme maître = Der Zufall als Meister = Il caso come maestro, Bielefeld, Alemanya, 2003, pp. 8-10
* ↑ «ArtLex on the Fluxus Movement» (en anglès). Arxivat de l'original el 2007-12-31. [Consulta: 3 desembre 2011].
* ↑ «Daniel Spoerri». [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «Falleció Daniel Spoerri, famoso por ser el pionero del “arte comestible” | Mirá» (en castellà), 07-11-2024. [Consulta: 8 novembre 2024].
* ↑ Darwent, Charles «Daniel Spoerri obituary» (en anglès). The Guardian, 17-11-2024. ISSN: 0261-3077.

## Enllaços externs

* Daniel Spoerri Pàgina web oficial
* Daniel Spoerri
# Langur gris del Nepal

El langur gris del Nepal (Semnopithecus schistaceus) és una espècie de langur gris endèmic de l'Himàlaia, al Nepal, l'extrem sud-occidental de la Xina, el nord de l'Índia, el nord del Pakistan, el Bhutan i possiblement l'Afganistan. Viu en boscos a altituds d'entre 1.500 i 4.000 msnm. El límit oriental de la seva distribució a l'Índia és el Parc Nacional de Buxa, al nord de Bengala Occidental, almenys fins al riu Rydak.
El langur gris del Nepal és un animal terrestre i arborícola. La seva dieta es compon de fulles. El langur més pesant que s'ha documentat era un mascle de langur gris del Nepal que pesava 26,5 kg.

## Referències

* 1 2 3 Kumar, A., Yongzu, Z. i Molur, S. Semnopithecus schistaceus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
* ↑ Choudhury, A.U. (2007). The eastern limit of distribution of the hanuman langur Semnopithecus entellus Dufresne. J. Bombay nat. Hist. Soc. 104 (2) : 199-200. (anglès)
* ↑ Choudhury, A.U. (2009). Further changes in the eastern limit of distribution of the hanuman langur Semnopithecus entellus Dufresne. J. Bombay nat. Hist. Soc. 106(1): 90-91. (anglès)
* ↑ Brandon-Jones, D. (2004). A taxonomic revision of the langurs and leaf monkeys (Primates: Colobinae) of south Asia. Zoos Print J. 19:1552–1594 (anglès)
# Typhlomys

Typhlomys és un gènere de rosegadors de la família dels platacantòmids. Conté cinc espècies vivents, que són oriündes dels boscos de bambú de la Xina i el Vietnam. Inclou també una espècie extinta del Plistocè inferior i una altra de no identificada del Miocè. La distribució geogràfica de les espècies extintes és menys extensa que la de l'actual i es limita a les províncies xineses de Yunnan, Shaanxi i Anhui.

## Referències

* 1 2 Entrada «Typhlomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].