OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giuseppe Fabbrini

Giuseppe Fabbrini (abans de 1660 a Colle di Val d'Elsa (Toscana) - Siena (Toscana), 20 de novembre, 1708), va ser un compositor, organista, director de banda i professor de música italià del barroc tardà musical.

## Vida i obra

Giuseppe Fabbrini va néixer probablement a la primera meitat del segle XVII. Se suposa que pertanyia a l'orde dels jesuïtes. Des de 1671 va treballar a la catedral de Siena -inicialment com a organista i del 1685 al 1708 com a director de banda (amb un altre període com a organista el 1705 i el 1706). Fabbrini va ensenyar com a professor al Collegio Tolomei Siena, que era dirigit per jesuïtes. S'hi van educar molts joves de cercles aristocràtics i famílies respectades per tota Itàlia. A més d'obres sagrades, Fabbrini també va compondre òperes per al "Collegio Theatre" i també va ser membre de l'"Accademia dei Rozzi".
Malauradament, la majoria de les seves obres es van perdre. El seu llibretista va ser principalment el famós Girolamo Gigli.

## Obres (selecció)
### Òpera

* Coriolanus (1706)
* Eudòxia (1696)
* La fe en les traïcions (1689)
* La força de l'amor
* La força de la sang i la pietat (1686)
* La Ginebra (1688)
* Lodovico Pio (1687)
* Pròleg i aire de "L'honest enamorat" d'Alessandro Scarlatti (1690)

### Oratoris i música sacra

* El cel, la terra, l'abisme postrat davant l'inefable nom de Jesús (1680)
* La glòria del nom de Giesu (1689)
* La mare dels Macabeus (1688)
* El martiri de Sant Adrià (1690)
* Sant Hermenegildo (1689)
* El camí de la glòria (1694)
* Messen, Introiti, Antífona, Psalmen, Hymnen

## Referències

* ↑ FABBRINI, Giuseppe in "Dizionario Biografico". Abgerufen am 26. Oktober 2018 (italienisch).
* ↑ «/gaspari/libri.asp?ms='E'&ms='M'&ID=1697 Museu Internacional i Biblioteca de Música - Catàleg Gaspari».
* ↑ { {Internetquelle |autor=Jean-Paul Giraudet |url=https://musicalics.com/de/node/89253 |titel=Giuseppe Fabbrini |datum=2013-03-25 |zugriff=2018-10-26 |sprache=fr }}
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ «=-1%3d%22pe30008059%22 RISM».

## Bibliografia

* Luca Della Libera: Fabbrini, Giuseppe. A: Fiorella Bartoccini (Hrsg.): Diccionari biogràfic dels italians (DBI). Banda 43: Enzo–Fabrizi. Institut de l'Enciclopèdia Italiana, Rom 1993.
# Machadocara

Machadocara és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per F. Miller l'any 1970.
Es pot trobar a l'Àfrica central i Zàmbia

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Machadocara dubia Miller, 1970
* Machadocara gongylioides Miller, 1970 (Espècie tipus)

## Referències

* ↑ Miller, F. «Spinnenarten der Unterfamilie Micryphantinae und der Familie Theridiidae aus Angola». Publicações Culturais da Companhia de Diamantes de Angola, vol. 82, 1970, pàg. 75–166.
* ↑ «Gen. Machadocara Miller, 1970». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Aeroport de Benina

L 'aeroport internacional de Benina (àrab: مطار بنينة الدولي, maṭār Banīna ad-duwalī) (codi IATA: BEN, codi OACI: HLLB) és l'aeroport principal de la ciutat de Bengasi, a Líbia. Està situat a la localitat de Benina, a 19 km a l'est de Bengasi, de la qual pren el seu nom (Ben gasificació In ternational A irport). L'aeroport és operat per l'Oficina d'Aviació Civil i meteorologia de Líbia, i és el segon aeroport més gran del país després de l'Aeroport Internacional de Trípoli. L'Aeroport Internacional de Benina és també el hub secundari de Buraq Air i de l'aerolínia de bandera Libyan Airlines. Les seves pistes van ser inutilitzades i destruïdes el 22 de febrer de 2011 a conseqüència de la repressió estatal durant les revoltes antigovernamentals, al sospitar les forces pro Gaddafi que en l'aeroport hi havia una gran concentració de dissidents.

## Línies aèries i destinacions

Nota: Tots els vols van ser suspesos fins a nova ordre degut a la Guerra Civil Líbia, avui en dia, s'ha aixecat aquesta prohibició.
| Aerolínies | Destinacions |
| Afriqiyah Airways | Alexandria-Borg el Arab, Amman-Queen Alia, Dubai, Khartoum, Misrata, Sebha, Sfax, Tripoli, Tunis |
| Air Malta | Malta |
| Buraq Air | Istanbul-Atatürk, Tripoli, Tunis |
| EgyptAir | Cairo |
| EgyptAir operated by EgyptAir Express | Alexandria-Borg el Arab |
| Ghadames Air Transport | Tunis |
| Libyan Airlines | Alexandria-Borg el Arab, Amman-Queen Alia, Cairo, Casablanca, Istanbul-Atatürk, Kufra, Misrata, Sebha, Sfax, Tripoli, Tunis Temporada: Jeddah |
| Qatar Airways | Doha |
| Royal Jordanian | Amman-Queen Alia |
| Syphax Airlines | Sfax |
| Tunisair | Tunis |
| TunisAir Express | Sfax |
| Turkish Airlines | Istanbul-Atatürk |

## Referències

* ↑ «"Aquí todo lo que se ven son señales de guerra"». El País, 22-02-2011 [Consulta: 7 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Històric d'accidents de l'Aeroport de Benina» (en anglès), 07-09-2013. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2012. [Consulta: 7 setembre 2013].
* Informació de l'aeroport del World Aero Data
# Milena Müllerová

Milena Müllerová (Babice, 9 de juny de 1923 - Praga, 15 de desembre de 2009) va ser una gimnasta artística txecoslovaca que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la competició del concurs complet per equips del programa de gimnàstica artística.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Milena Müllerová». [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «Milena Mullerova». Sports-Reference, 18-04-2020. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «Milena MÜLLEROVÁ». International Olympic Committee. [Consulta: 29 maig 2017].
# Síndrome de compressió de la cua de cavall

La síndrome de compressió de la cua de cavall (o, senzillament, síndrome de la cua de cavall) (SCC) és una afecció que es produeix quan es fa malbé el feix de nervis situat per sota l'extrem inferior de la medul·la espinal conegut com a cua de cavall, pel seu aspecte. Els signes i símptomes inclouen dolor lumbar, dolor que irradia per la cama, entumiment al voltant de l'anus, disfunció sexual i pèrdua de control de l'intestí o de la bufeta. L'inici pot ser ràpid o gradual.
La causa sol ser una hèrnia discal a la columna lumbar. Altres causes inclouen estenosi vertebral, tumor de la columna vertebral, traumatisme, abscés epidural i hematoma epidural. El diagnòstic de sospita es basa en els símptomes i es confirma mitjançant la ressonància magnètica o la tomografia computada.
La SCC es tracta generalment quirúrgicament mitjançant la laminectomia. Malgrat la cirurgia es poden produir problemes permanents de la bufeta, disfunció sexual o entumiment. Un desenllaç deficient es produeix en aproximadament en el 20% de les persones malgrat el tractament. Aproximadament 1 de cada 70.000 persones es veu afectada cada any. Es va descriure per primera vegada el 1934.

## Referències

* 1 2 «Cauda equina syndrome» (en anglès), 2015. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2017. [Consulta: 9 novembre 2017].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Cauda equina syndrome: a review of the current clinical and medico-legal position». European Spine Journal, 20, 5, 5-2011, pàg. 690–7. DOI: 10.1007/s00586-010-1668-3. PMC: 3082683. PMID: 21193933.
* 1 2 «Cauda Equina Syndrome-OrthoInfo - AAOS», 01-03-2014. [Consulta: 9 novembre 2017].
* ↑ «Timing of surgical intervention in cauda equina syndrome: a systematic critical review». World Neurosurgery, 81, 3-4, 2014, pàg. 640–50. DOI: 10.1016/j.wneu.2013.11.007. PMID: 24240024.
# Captopril

El captopril és un inhibidor de l'enzim convertidor d'angiotensina (IECA) que actua bloquejant la proteïna peptidasa del centre actiu d'aquesta.
El captopril minimitza la forma de les dues últimes restes peptídics de l'angiotensina I, que permet la seva unió amb els centres d'ancoratge de la molècula original i aquest queda bloquejat en el centre actiu de l'enzim en substituir l'enllaç peptídic diana (enllaç NC) per un enllaç CC que requereix una energia d'activació més elevada. Aquesta unió és irreversible.

## Història

El captopril va ser la primera molècula que sintetitzada per variació estructural a partir de la molècula original d'angiotensina I i del receptor de l'ECA, cosa que va permetre iniciar els estudis de variació estructural en altres molècules amb els seus receptors corresponents, el que es va veure millorat després la incorporació de la cristallografia per difracció de raigs X.

## Mecanisme d'acció

El captopril és un IECA que mitjançant la disminució de l'angiotensina II, desencadena una vasoconstricció i al mateix temps disminueix també la secreció d'aldosterona.
D'aquesta manera es produeix la disminució de la tensió arterial.

## Indicacions

El captopril és un fàrmac utilitzat per tractar la hipertensió arterial i la insuficiència cardíaca. També, pot utilitzar-se en casos d'infart de miocardi i de nefropatia diabètica.

## Contraindicacions

Hi ha certs casos en els quals el captopril està contraindicat, ja que, pot interaccionar amb altres fàrmacs, agreujar certes malalties de l'individu, etc.

### Angioedema

En alguns casos s'ha observat l'aparició d'angioedema posterior a la presa de captopril. L'angioedema pot provocar la inflamació de llengua, llavis, cara, etc i desencadenar una obstrucció de les vies aèries que hauria de ser tractada d'urgència.

### Hiperpotassèmia

En certs casos s'ha observat l'increment de potassi en l'àmbit sanguini.

### Embaràs

No està recomanat al primer trimestre i està contraindicat en el segon i tercer.

### Lactància

No es recomana administrar captopril durant la lactància. Sobretot, en prematurs i les primeres setmanes d'alletament, ja que, es poden produir alteracions renals i cardiovasculars al nadó.

## Efectes secundaris

El captopril pot desencadenar tota una sèrie d'efectes secundaris. Per una banda, hi ha els símptomes més freqüents que són: tos, mareig, nàusees, dolor al coll, astènia, palpitacions, etc. Per altra banda, hi ha aquells que són més rars i a la vegada més severs: Dispnea, inflamació de la cara, ulls, llengua, llavis, dolor toràcic, etc.

## Referències

* ↑ Pacheco Leal, Daniel. Bioquímica médica (en castellà). DO NOT USE, 2004, p. 66. ISBN 9681864689.
* ↑ «Captopril» (en anglès). Medicinenet. [Consulta: 9 octubre 2014].
* ↑ «Captopril en vademecum» (en castellà). Iqb, 20-10-2009. [Consulta: 9 octubre 2014].
* ↑ «Captopril» (en castellà). Vademecum. [Consulta: 9 octubre 2014].
* ↑ «Captopril» (en castellà). Farmácia Sergas. [Consulta: 9 octubre 2014].
* ↑ «Captopril» (en anglès). MedlinePlus, 15-10-2012. [Consulta: 9 octubre 2014].

## Vegeu també

* Hipertensió arterial
* Insuficiència cardíaca
* IECA
# Privilegis de la Unió

Els Privilegis de la Unió d'Aragó van ser concedits a 1287 pel rei Alfons III d'Aragó el Franc, a qui li van ser arrencats. En si, aquests privilegis eren el resultat d'una llarga lluita de nobles, mainaders i infançons del Regne d'Aragó, del comtat de Ribagorça i del Regne de València.
Van ser producte d'una revolta oberta per part de la noblesa que es constituí en la Unió d'Aragó. A diferència de la de 1283, no hi van participar totes les fraccions integrants de la Corona d'Aragó ni les grans ciutats com València i Barcelona, però sí que hi va prendre part la ciutat de Saragossa, capital del Regne d'Aragó.
Les seves exigències radicals van costar la pèrdua de l'equilibri entre el Rei i el regne. El Justícia d'Aragó va condemnar aquests privilegis el 1301 i els va derogar. Sota el govern de Pere el Cerimoniós es restauraren el 1347, però poc després esclatà la Guerra de la Unió. El Rei, no content amb aquesta situació, va derrotar a la Unió l'any següent a la batalla d'Èpila. No obstant això, com a compensació per la pèrdua dels furs de la Unió, n'establí uns que limitaven el poder reial i atorgaven garanties al poble. L'acceptació de límits per part del Rei era peça clau en una política conciliadora respecte als extremismes de la Unió. Així es constituirien els primitius Furs de Sobrarb.

## Contingut i anàlisi

Els furs o privilegis de la Unió es van constituir el 28 de desembre de 1287, i la seva base judicial era la següent.
* Es prohibeix al sobirà detenir cap ricohombre, mainaders, cavaller, infançó o ciutadà de Saragossa que hagi prestat fiança de compareixença en judici, llevat que així ho indiqui el Justícia d'Aragó. Tampoc es pot dur a terme aquesta acció amb cap altre ciutadà de la Unió, llevat que el Justícia local ho demani.
* El Rei d'Aragó lliurarà els castells de Monclús, Bolea, Uncastillo, Sos, Xaló, Ariza, Verdejo, Somed, Borja, Rueda, Daroca, Huesa, Morella, Uixó, Xàtiva i Biar. Si no ho fa ell ni cap dels seus successors, poden lliurar-los a un altre monarca o senyor feudal i així entrar en el seu vassallatge.
* Es convocaran Corts d'Aragó anualment, reunides a Saragossa el dia de la festa de Tots Sants
* D'aquestes Corts s'escolliran els magistrats que compondran el Consell en el qual haurà de donar suport al rei per governar Aragó, València i Ribagorça.

## Fonts

* (castellà) Gran Enciclopedia Aragonesa: Privilegios de la Unión Arxivat 2011-11-17 a Wayback Machine.
* (castellà) GONZÁLEZ ANTÓN, Luis: Las Uniones aragonesas y las Cortes del Reino; Saragossa, 1975.

## Vegeu també

* Guerra de la Unió
* Privilegi
* Unió d'Aragó
# Bandera d'Astúries

La bandera d'Astúries és la bandera del Principat d'Astúries. D'acord amb la llegenda, va ser voleiada per Pelai I, en la batalla de Covadonga contra els moros l'any 722. Aquesta batalla, duta a terme a les muntanyes d'Astúries, va significar l'inici de la "Reconquesta". L'any 908 el rei d'Astúries Alfons III el Gran va ordenar que la creu original de fusta fos guarnida amb or i pedres precioses. Es conserva en aquesta forma a la Catedral d'Oviedo. Les lletres gregues alfa i omega pengen del braç horitzontal.
Segons l'estatut d'Astúries en el seu títol tercer:
    La bandera del Principat d'Astúries és la tradicional amb la Creu de la Victòria en groc sobre fons blau.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 354. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ Sánchez Badiola, Juan José. Simbolos de España Y de Sus Regiones Y Autonomias (en castellà). Editorial Visión Libros, 2010, p. 229. ISBN 8499836763.
* ↑ Auxiliares Educadores Del Principado de Asturias (en castellà). MAD-Eduforma, p. 92. ISBN 846653850X.
# Banović Strahinja

Banović Strahinja (Alfabet ciríl·lic serbi: Бановић Страхиња, estrenada internacionalment com The Falcon) és una pel·lícula iugoslava-alemanya d'aventures del 1981 escrita i dirigida per Vatroslav Mimica basada en Strahinja Banović, un heroi de la poesia èpica sèrbia. Va entrar a la secció "Officina Veneziana" al 38a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Trama

Durant la fi del segle XIV, la Sèrbia medieval esdevé l'objectiu de l'Imperi Otomà. És l'any 1388 i els bandits turcs deambulen lliurement pel sud de Sèrbia. Mentre que la majoria dels cavallers serbis es concentra al voltant de la ciutat de Kruševac, capital de Sèrbia en aquell moment, les fronteres del sud queden parcialment sense defensa. No és fins a la l'any següent de 1389 quan es produirà un enfrontament total de dos exèrcits.
Mentre el respectat noble sèrbi Strahinja Banović està a la caça, una banda de renegats turcs crema el seu castell, mata tots els seus servents i s'emporta la jove esposa de Banović Strahinja. Strahinja comença una llarga recerca per rescatar la seva dona malgrat els dubtes de la resta de la seva fidelitat. Strahinja reuneix un grup de bergants i va darrere dels bandits. Mentrestant, el bandoler turc Alija intenta seduir l'esposa de Strahinja, Anđa, però ella el nega. No obstant això, amb un període comença a debilitar-se.

## Repartiment

* Franco Nero com a Banović Strahinja
* Gert Fröbe com a Jug Bogdan
* Dragan Nikolić com a Alija
* Sanja Vejnović com a Anđa
* Rade Šerbedžija com a Abdulah
* Kole Angelovski com a Timotije
* Stole Aranđelović com a Pop Gradislav
* Neda Spasojević com a Luda
* Janez Vrhovec com a Vladika
* Rados Bajic com a Boško Jugović

## Referències

* ↑ Film a doba: měsíčník pro filmovou kulturu, Volume 29. Orbis, 1983.
* ↑ «"Il falcone", così s'impala un uomo». , 08-09-1981, p. 15.

## Enllaços externs

* Banović Strahinja a YouTube
# Bard l'Arquer

En l'obra de J.R.R. Tolkien Bard l'Arquer era el descendent, a través de moltes generacions, de Girion, senyor de Dale.
Bard era un noble de la ciutat d'Esgaroth quan aquesta fou atacada pel drac Smaug. Va ser l'últim que va resistir al foc del drac i el va aconseguir matar, gràcies a l'ajuda d'un vell tord. Bard deu el seu sobrenom a aquest fet: matar el drac amb una fletxa; a partir d'aquell moment va esdevenir un heroi pel seu poble. Més endavant Bard va encapçalar les negociacions amb Thorin i va comandar els homes d'Esgaroth en la batalla dels Cinc Exèrcits. Passada la batalla va reconstruir l'antiga ciutat de Dale amb l'ajut d'homes i nans.
Va passar a ser el primer rei de la nova ciutat.

## Referències

* Tolkien, J.R.R.. El Hobbit o Viatge d'anada i tornada. La Magrana, 2006. ISBN 8482642774.
# Baríssau

Baríssau (en belarús: Бары́саў [baˈrɨsau̯]; en rus: Бори́сов, Boríssov, i de vegades apareix com a Borisov; en polonès: Borysów; també anomenada Barysau), és una ciutat de Belarús situada prop del riu Berézina a la Província de Minsk. Té una població de 144.945 habitants l'1 de gener de 2015.

## Història

Baríssau és esmentada per primera vegada pel Còdex de Laurenci com si hagués estat fundada (amb el nom de Boríssov) en el 1102 pel príncep Borós Vseslàvovitx, de Polotsk. Durant els següents dos-cents anys, aquesta va ser cremada i més tard reconstruïda una mica més al sud de la seva ubicació original.
Al final del segle xiii passà a formar part del Gran Ducat de Lituània i l'any 1569 després de la Unió de Lublin s'integrà a la Confederació de Polònia i Lituània i finalment quedà annexionada a l'Imperi Rus després de la Segona partició de Polònia l'any 1793.
L'any 1802 hi tingué lloc la batalla del Berézina durant la invasió napoleònica de Rússia, fet que es recrea periòdicament en un festival celebrat a la ciutat, en el museu de la qual es conserva un canó de l'exèrcit del Primer Imperi Francès.
L'any 1871 s'hi va construir una estació de ferrocarril en la línia que unia Moscou i Brest.
Amb la Revolució Russa l'any 1917 passaria a formar part de la Unió Soviètica, però seria ocupada per l'Imperi Alemany i posteriorment per Polònia fins al 1920, en què s'integrà a la República Socialista Soviètica de Belarús.
Durant la Segona Guerra Mundial la ciutat fou ocupada novament pel Tercer Reich alemany entre el 2 de juliol de 1941 i l'1 de juliol de 1944 destruint gran part de la ciutat i construint-hi sis camps de concentració en els quals van morir-hi unes 33.000 persones.

## Indústria

Després de la guerra, Baríssau esdevingué un gran centre industrial que s'ha mantingut fins als nostres dies. Es calcula que l'any 2002 hi havia unes 41 grans fàbriques entre les quals destaquen:
* BATE (peces elèctriques per automòbils)
* AGU (avto-gidro-usilitel - peces d'automòbils)
* Medpreparatov - planta farmacèutica
* Agregatov - Planta de turbocompressors
* Borisovdrev

## Esports

És la seu de l'equip de futbol del BATE Borisov campió de la Lliga belarussa de futbol en diverses edicions i que ha participat en múltiples ocasions a la Lliga de Campions de la UEFA.

## Referències

* ↑ «Baríssau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Lloc web de la ciutat de Baríssau (bielorús)
* Borisov En Línia Arxivat 2007-09-04 a Wayback Machine. (bielorús)
# Batalla de Cassano (1799)

La Battle de Cassano d'Adda va tenir lloc el 27 d'abril de 1799 prop de Cassano d'Adda, uns 28 km al nord-est de Milà. S'hi van enfrontar els austríacs i els russos, liderats per Aleksandr Suvórov, contra l'exèrcit francès sota les ordres de Jean Moreau. Els fets s'emmarquen dins de la guerra de la Segona Coalició, durant el conflicte major de les Guerres de la Revolució Francesa.
Durant els preparatius de la batalla, una força russa liderada per Piotr Bagration va obligar els francesos a situar-se en una posició estranya. L'endemà, el general de cavalleria Michael von Melas va comandar les tropes en un atac contra les posicions franceses de Cassano, mentre que Peter Ott i Johann Zoph en van comandar un altre 6 km al nord, a Vaprio d'Adda. L'assalt de Suvórov va forçar la retirada de l'exèrcit de Moreau.
Hi va haver 2.500 morts i ferits francesos, a més de 5.000 soldats i 27 canons i capturats. Els austro-russos van tenir 2.000 morts i ferits. Moreau es va retirar, deixant una guarnició de 2.400 soldats a la ciutadella de Milà, que capitularia el 24 de maig. El 28 d'abril, el tinent general Josip Filip Vukasović va atrapar una divisió francesa a Verderio, que va deixar 300 morts i ferits més, a part de 2.700 capturats. Altres fonts asseguren 6.000 pèrdues aliades i 7.000 presoners francesos. El tinent general Konrad Valentin von Kaim va pressionar per capturar Torí el 20 de juny. La següent acció destacada va ser la Batalla de Trebbia el 17–20 de juny.

## Referències

* ↑ Smith, p 153
* ↑ Smith, p 156
* ↑ Eggenberger, p 80. L'autor potser inclou les pèrdues de Verderio al seu total.
* ↑ Smith, p 159

## Bibliografia

* Eggenberger, David. An Encyclopedia of Battles. New York: Dover Publications, 1985. ISBN 0-486-24913-1
* Smith, Digby. The Napoleonic Wars Data Book. London: Greenhill, 1998. ISBN 1-85367-276-9

## Enllaços externs

* The Austrians Advance by Enrico Acerbi
# Batalla de Kruti

La batalla de Kruti es va lliurar entre el 28 de febrer i l'1 de març de 2022, entre els llogarets de Pamiatne i Khoroshe Ozero com a part de l'ofensiva d'Ucraïna oriental durant la Invasió russa d'Ucraïna del 2022.
Les escaramusses tingueren lloc després de la batalla de Konotop. Com a resultat de l'atac ucraïnès amb l'huracà MLRS, el moviment de la columna russa es va endarrerir.
Entre els llogarets de Pamyatne i Khoroshe Ozero, va haver-hi una batalla entre les forces ucraïneses i les tropes russes. Els ucraïnesos afirmen que els cossos de 200 soldats i oficials russos morts en 2 camions KAMAZ van ser portats a la regió de Sumy a través del poble de Plysky. Segons informes d'Ukrinform, els soldats russos havien disparat contra el Monument als herois de Kruty abans dels enfrontaments.

## Referències

* ↑ Онищенко, Ольга. «П'ятий день збройного нападу. Чернігівщина. ТЕКСТОВА ТРАНСЛЯЦІЯ». Суспільне | Новини, 28-02-2022. Arxivat de l'original el 28 de febrer 2022. [Consulta: 2 març 2022].
* ↑ Гоман, Наталія. «Через понад 100 років під Крутами знову був бій». Суспільне | Новини, 02-03-2022. Arxivat de l'original el 3 de març 2022. [Consulta: 2 març 2022].
* ↑ «About 200 Russian invaders killed in new battle near Kruty in Chernihiv region». www.ukrinform.net. [Consulta: 3 març 2022].