OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla de Nedao

La batalla de Nedao va tenir lloc a Panònia el 454.

## Antecedents

Després de la mort d'Àtila, i enmig dels conflictes successoris entre el primogènit Ellak i els altres germans, diversos dels pobles vassalls germànics que conformaven l'exèrcit dels huns es van rebel·lar. Ardaric, el rei dels gèpids que havia estat un dels generals més fidels d'Àtila, va liderar aquesta revolta en la que també es van afegir els ostrogots del rei Teodemir.

## Batalla

L'exèrcit dels huns va ser derrotat a la riba del riu Nedao, que no ha estat identificat, i durant la batalla, o immediatament després, Ellak va morir.

## Conseqüències

Gèpids i ostrogots obtingueren la independència respecte l'imperi hun, que ja havia començat a desintegrar-se.

## Referències

* ↑ Maenchen-Helfen, Otto. The World of the Huns: Studies in Their History and Culture (en anglès). University of California Press, 1973, p. 147. ISBN University of California Press.
* ↑ Wolfram, Herwig. History of the Goths (en anglès). University of California Press, 1990, p. 258. ISBN 0520069838.
# Alexander Rogers

Alexander Elliott Rogers (Hampstead, Londres, 14 d'abril de 1867 – Marylebone, Londres, 19 de febrer de 1934) va ser un tirador anglès que va competir a durant el primer quart del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà una medalla de bronze en la prova de tir al cérvol, tret simple. En aquests mateixos Jocs disputà dues proves més del programa de tir, amb una sisena posició final en tir al cérvol, doble tret i la 28a en rifle militar, 1000 iardes.
Setze anys més tard va disputar els Jocs de París, amb la participació en dues proves del programa de tir. Destaca la quarta posició en tir al cérvol, tret simple, per equips.

## Referències

* 1 2 «Alexander Rogers Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2012. [Consulta: 2 maig 2016].
# Vado Ligure

Vado Ligure (en lígur: Voæ), a l'antiguitat Vada Sabatia, és un comune de 8.336 habitants a la província de Savona, Ligúria, al Nord d'Itàlia.

## Economia

Vado Ligure té un gran port industrial i comercial.
Acull una planta de construcció ferroviària, fundada el 1905 com Società Italiana Westinghouse. El 1919 passà a mans de Tecnomasio Italia Brown Boveri i, des del 2001, ha estat part del grup Bombardier. Actualment produeix locomotores.
Al municipi també hi ha una central elèctrica, amb dues torres de 200 metres d'alçada, que són visibles des de quilòmetres.

## Municipis limítrofs

Limita amb els següents municipis: Bergeggi, Quiliano, Savone, Spotorno i Vezzi Portio.

## Ciutats agermanades

* La Ravoire, France, since 2002

## Vegeu també

* Football Club Vado
* Riviera de Ponent

## Referències

* ↑ Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese {{{títol}}}.
* ↑ «Dades d'Istat a 31/12/2017». Arxivat de l'original el 2017-08-06. [Consulta: 13 gener 2019].
# Torre de la Minyona

La Torre de la Minyona és una torre escapçada d'origen medieval (segle xi) del castell de Cardona. La torre té 13 metres d'alçada i una base de més de 10 metres de diàmetre.
Tenia una considerable altura original de gairebé vint metres, que junt al lloc on es troba, li donaven un gran valor com a lloc de vigilància. A més la seva solidesa i el seu relatiu aïllament la feien un excel·lent polvorí i un calabós segur.
L'any 1812, durant la Guerra del Francès es va retallar i eliminar el pis superior i es va deixar pràcticament en l'aspecte actual.
És juntament amb la Muntanya de Sal un dels atractius turístics més visitats de Cardona.

## Llegenda

Fa molts anys, Catalunya era conquerida per guerrers musulmans. Cardona era un poble emmurallat amb un castell de pedra i de sorra. Les festes en el Castell eren properes i tothom feia els preparatius. El Duc de Cardona va convidar al príncep moro Abdalà a anar a la festa i ell va acceptar la invitació.
Durant la festa, la filla del duc, Adalés, passejava silenciosa i discreta pels jardins del castell. Abdalà va sortir a donar un tomb, quan el va sorprendre la bellesa d'Adalés. Es van enamorar l'un de l'altre, i es van jurar amor etern. Però van començar a veure's de nit i d'amagat. Perquè sabien que si els descobrien els seus dos pobles entrarien en guerra. Les coses no eren gens fàcils i un dia van ser descoberts. El duc va esclatar d'ira en saber la notícia, i com a càstig va condemnar la seva filla fent-la tancar a pa i aigua per sempre en una torre rodona que hi havia al castell. A Abdalà, li va prohibir entrar en les seves terres, alhora que li declarà la guerra.
Perquè la Minyona no pogués parlar mai més amb ningú, el servent que li passava pel sostre, mitjançant una corda, una mica de pa i aigua cada dia, era cec i mut. La minyona va continuar allà tancada durant un llarg temps. Un dia el seu pare, el duc, va accedir a perdonar-la escoltant els consells dels nobles, però quan va arribar a Cardona ja l'esperaven els patges per dir-li que la seva filla era embolicada amb mantes en la porta de la torre. Havia mort d'amor i de pena. Durant la seva trista estada allí, va gravar una creu en la porta amb les seves ungles. Així va demostrar que el seu amor no l'havia fet renunciar mai a la seva fe.
Explica la llegenda que la gent del poble quan dirigia la seva mirada cap al castell a les dotze de la nit, podien observar com el fantasma d'Abdalà rondava cavalcant amb el seu cavall per la torre -des d'aleshores anomenada "Torre de la Minyona"- fins a la muntanya de sal. Venia a buscar la seva estimada Adalés.

## Referències

* ↑ Cardona Medieval. Itinerari per la vila i la seva història. Ajuntament de Cardona. Pag. 59
* ↑ Joan Manuel Alfaro Guixot, Dues hores...al Castell de Cardona. Fundació Les Fortaleses Catalanes Pag. 77 i 102.
* ↑ BARBERÀ, Jaume; CAMPRUBÍ, Carme; GRIERA, Jordi; M.CASTRO, Josep; MARGÓ, Amàlia; PARCERISAS, Roser; PUIG, Carme; ROS, Joan; SÁNCHEZ, Ferran; VILA, Jordi Llegendes i contalles del Bages Angle Editorial, p.62-63. ISBN 84-88811-13-6
# Danel Pascual

Danel Pascual (Arrasate, 1998) és un artista i creador cultural basc. Després de treballar com a traductor i professor, va treballar com a drag-queen amb el nom de Divina Comedia. Juntament amb el seu company Eneko Garcia «Albina Stardust» ha presentat el pòdcast Flop kultura a Euskalerria Irratia. Ambdós també han treballat al programa Piztu TV d'ETB1.

## Referències

* ↑ , <https://www.berria.eus/komunikazioa/flop-kultura-k-laban-amaituko-du-denboraldia-gaur_2125850_102.html>
* ↑ «Las propuestas de Danel Pascual» (en castellà). EiTB, 08-11-2024. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ , <https://www.berria.eus/komunikazioa/guztiok-berritu-eta-moldatu-behar-dugu_1343358_102.html>
* ↑ , <https://ttap.eus/eneko-garcia-eta-danel-pascual-trabestiak-ere-bagara-euskal-kultura/>
# Batalla de Pètroe

La batalla de Pètroe, dita igualment batalla de la plana d'Hades, fou un fet d'armes esdevingut el 20 d'agost del 1057 entre dos exèrcits romans d'Orient: les forces legitimistes de l'emperador Miquel VI l'Estratiòtic (r. 1056-1057), menades pel pròedre Teodor, i els partidaris del general rebel Isaac Comnè.
Descontents pel mal estat de les finances de l'exèrcit i la negativa de l'emperador a escoltar els seus greuges, Isaac i altres líders prominents, incloent-hi Nicèfor Brienni i Nicèfor Botaniates, ordiren un complot contra Miquel VI i, el 8 de juny del 1057, Isaac fou proclamat emperador a les seves terres de Capadòcia. Després d'associar tropes d'Anatòlia a la seva causa, el seu exèrcit marxà cap a l'oest en direcció a Constantinoble fins que l'exèrcit legitimista, format principalment per regiments europeus, li barrà el pas prop de la ciutat de Nicea.
Després de mesurar les seves forces durant uns dies, els dos exèrcits entraren en conflicte a la plana d'Hades. Malgrat que l'ala dreta dels rebels cedí, el centre, dirigit personalment per Isaac, es mantingué ferm. La victòria fou obtinguda per l'ala esquerra, dirigida per Catacaló Cecaumen, que trencà l'ala dreta legitimista, penetrà al seu campament i en destruí les tendes, fet que provocà la desbandada de l'exèrcit imperial i deixà via lliure a Isaac per avançar cap a Constantinoble. Veient que l'exèrcit rebel s'acostava a la capital, Miquel VI oferí a Isaac la dignitat de cèsar i convertir-lo en el seu hereu, però ben aviat fou convençut de la necessitat d'abdicar. L'endemà, l'1 de setembre del 1057, Isaac fou coronat emperador a Constantinoble. El seu regnat seria marcat pels seus intents fallits de reformar l'administració i reforçar l'Imperi i, de fet, l'oposició contra aquestes mesures acabaria desembocant en la seva pròpia abdicació el novembre del 1059.

## Referències

* ↑ Vogt, 1923, p. 117 i 118.
* ↑ Wortley, 2010, p. 460.

## Bibliografia

* Vogt, A. «The Macedonian Dynasty from 976 to 1057 A.D.». A: The Cambridge Medieval History, Vol. IV: The Eastern Roman Empire (717–1453) (en anglès). Cambridge University Press, 1923, p. 83-118. OCLC 895446365.
* Wortley, J. John Skylitzes: A Synopsis of Byzantine History, 811-1057 (en anglès). Cambridge University Press, 2010. ISBN 978-0-521-76705-7.
# Irene Gómez Santos

Irene Rosario Gómez Santos (Callao, Perú, 1963) és una política i jurista valenciana d'origen peruà, diputada a les Corts Valencianes en les IX i X legislatura.
Va nàixer a la ciutat portuària de Callao, a l'àrea metropolitana de la capital peruana de Lima. Llicenciada en Dret i Ciències Polítiques per la Universitat de San Martín de Porres a Lima on va exercir l'advocacia i Doctora en Dret Constitucional per la Universitat Jaume I. Als inicis dels anys noranta del segle xx va emigrar a Milà (Itàlia) per a fixar més tard la seua residència a Castelló de la Plana (la Plana Alta) on s'integrà en el teixit social de la ciutat com a cofundadora de l'associació de dones migrades Amuinca des d'on lluita pels drets humans i la igualtat de les dones immigrants.
En l'àmbit polític milita a Podem des del 2014 i va accedir al parlament valencià en substitució de Marc Pallarés el febrer de 2016 on també va ocupar la secretaria segona de la Mesa de les Corts. Va revalidar l'escó per la circumscripció de Castelló a les eleccions de 2019.

## Referències

* ↑ «Una asociación aglutina por primera vez a mujeres inmigrantes de varias nacionalidades» (en espanyol europeu), 16-10-2008. [Consulta: 6 juliol 2022].
* ↑ «Irene Gómez (Podemos) promete su cargo «por los derechos de los valencianos de adopción»» (en castellà), 04-04-2018. [Consulta: 6 juliol 2022].
# Abu-Yazid al-Bistamí

Abu-Yazid (Bayazid) Tayfur ibn Issa ibn Suruixan al-Bistamí (Bistam, 804 - 874), dit igualment Bayazid al-Bistamí o Bayazid Bistamí (persa: بايزيد بسطامى), fou un místic persa considerat com un dels primers grans mestres sufís de l'islam. Va viure sempre a Bistam, a la província persa de Kumis, excepte per breus períodes. El 1313 es va construir un mausoleu a la seva tomba.
No va escriure cap obra però va deixar unes 500 màximes o dites paradoxals, transmeses oralment, que van esdevenir molt populars.

## Referències

* Biografia a Encyclopaedia Iranica
# Portada/efemèride novembre 5

Montserrat Torruella
« 4 de novembre · 5 de novembre · 6 de novembre »
# Lliga Patriòtica de Dames

La Lliga Patriòtica de Dames es va fundar l'any 1906. Era la secció femenina del partit polític Lliga Regionalista i tenia l'objectiu de formar les dones catalanes en el nacionalisme. La funció d'aquesta lliga era que les dones que en formaven part secundessin l'acció dels homes del partit, que entenia que a les dones no els corresponia el paper de votants.
La Lliga Patriòtica de Dames neix en el context del nacionalisme d'origen burgès i el reformisme catòlic, que considerava que les dones havien de seguir circumscrites a l'àmbit privat de la llar i la família. Les reivindicacions d'aquesta tipologia conservadora de feminisme prioritzava l'educació i socialització dels fills, però es dirigia a la defensa dels valors culturals i les institucions catalanes; també emfatitzava la necessitat d'influenciar els marits com a forma indirecta de participació en la vida pública. A primera línia de la Lliga Patriòtica de Dames hi havia les escriptores Dolors Monserdà o Carme Karr, que l'any 1917 va abandonar la Lliga per fundar, el 1921, l'organització Acció Femenina, distanciada ja del nacionalisme conservador.
Aquesta secció femenina de la Lliga Regionalista de Catalunya va tenir el seu equivalent al País Basc, que com Catalunya era un dels territoris més industrialitzats de l'estat espanyol i en conseqüència un baluard de la burgesia liberal. L'any 1922 es va constituir la Junta de la Dona Patriòtica (Emakume Abertzale Batza, EAB), també vinculada al nacionalisme burgès. A partir dels anys 1930 tots els partits polítics del segle xx van incorporar seccions femenines que van fer reorientar el pensament de negar el vot a la dona a defensar el sufragi universal.

## Referències

* ↑ «L'associacionisme a Catalunya». MHCat.cat. [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «El feminismo nacionalista» (en castellà). UB.edu. [Consulta: 6 novembre 2023].
# Irma Johansson

Irma Johansson (Nederkalix parish, 3 d'abril de 1932), posteriorment coneguda amb el nom de casada Irma Öberg, és una esquiadora de fons sueca, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Cortina d'Ampezzo, on va disputar dues proves del programa d'esquí de fons. Junt a Anna-Lisa Eriksson i Sonja Edström guanyà la medalla de bronze en els relleus 3x5 km, mentre en la cursa dels 10 quilòmetres fou setena. Quatre anys més tard, als Jocs de Squaw Valley, tornà a disputar dues proves del programa d'esquí de fons. Guanyà la medalla d'or en la prova dels relleus 3x5 quilòmetres, formant equip amb Britt Strandberg i Sonja Ruthström-Edström, mentre en els 10 quilòmetres fou vuitena.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món d'esquí nòrdic. A nivell nacional sols guanyà un campionat el 1960.

## Referències

* 1 2 Irma Johansson a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Irma Johansson Öberg - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 9 desembre 2020].
# Sonja Edström

Sonja Edström (Luleå, 18 de novembre de 1930 - Nederluleå, 15 d'octubre de 2020), també coneguda amb el nom de Sonja Ruthström-Edström, fou una esquiadora de fons sueca.

## Biografia

Sonja Edström va néixer el 18 de novembre de 1930 a la ciutat de Luleå, població que és la capital del comtat de Norrbotten. La seva mare va morir quan era petita i ella va haver de treballar de molt jove. Durant més de trenta anys va treballar d'auxiliar d'infermeria a l'hospital de Luleà. A partir del seu casament, l'any 1958, inclogué el cognom del seu marit en el seu propi cognom.
Va morir a la seva ciutat natal el 15 d'octubre de 2020.

## Carrera esportiva

En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1952, disputats a Oslo (Noruega), participà en la prova de 10 km, aconseguint l'onzena posició. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1956, disputats a Cortina d'Ampezzo (Itàlia), participà en la prova de 10 km i de relleus 3x5 km, aconseguint en les dues proves la medalla de bronze. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1960, celebrats a Squaw Valley (Estats Units), participà en la prova de 10 km, on finalitzà cinquena, i en la prova de relleus 3x5 km, on aconseguí la medalla d'or.
En el Campionat del Món d'esquí de fons aconseguí dues medalles en les proves de relleus 3x5 quilòmetres en les edicions de 1954 i 1958.
Entre 1953 i 1960 va guanyar un total de 12 campionats suecs individuals i tres en el relleu, va aconseguir tres victòries als Jocs d'esquí suecs a Falun i una als Jocs de Lahti.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Sonja Edström-Ruthström». [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ «FIS-Ski - biographie», 25-05-2011. Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ Sport, S. V. T. «Längdskidor: Sveriges första kvinnliga längdmedaljör på OS har gått bort» (en suec), 16-10-2020. [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ «Biographie - Sonja Edström» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 5 febrer 2022].
# Raema Lisa Rumbewas

Raema Lisa Rumbewas (Jakarta, 10 de setembre de 1980 - Jayapura, 14 de gener de 2024) va ser una aixecadora indonèsia, guanyadora de dues medalles olímpiques.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova femenina de pes mosca (-48 kg.). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) aconseguí guanyar una nova medalla de plata en la categoria de pes ploma (-53 kg.), i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina) guanyà un diploma olímpic en finalitzar quarta en aquesta mateixa categoria.
Al llarg de la seva carrera també va guanyar una medalla de plata en el Campionat del Món d'halterofília i una medalla de bronze en els Jocs Asiàtics.

## Referències

* ↑ Yanwardhana, Emir. «Atlet Lisa Rumbewas Meninggal Dunia, Ini Catatan Prestasinya» (en indonesi). [Consulta: 15 gener 2024].
* 1 2 «RUMBEWAS Raema Lisa». International Weightlifting Federation. Arxivat de l'original el 2011-05-27. [Consulta: 16 juny 2014].
# 4 de 10 amb folre

El 4 de 10 amb folre o 4 de 10 sense manilles, és un castell de gamma extra mai realitzat, mai intentat, de 10 pisos d'alçada i 4 persones per pis, reforçat només per una estructura suplementària al pis de segons (folre), eliminant així les manilles. Així doncs aquest castell sumaria la fragilitat del 4 de 9 net amb la dificultat d'afegir un pis més sense utilitzar manilles. Per tot plegat aquesta estructura ha estat considerada durant molts anys segons la taula de puntuacions del concurs de castells de Tarragona, com el castell més difícil possible juntament amb el 5 de 9 net i el 3 de 10 amb folre.
El 4 de 9 net s'ha descarregat per 4 colles (els Minyons de Terrassa, la Colla Joves Xiquets de Valls, els Castellers de Vilafranca i la Colla Vella dels Xiquets de Valls), mentre que del 4 de 10 amb folre i manilles s'ha descarregat per tres colles (els Minyons de Terrassa, els Castellers de Vilafranca i la Colla Vella dels Xiquets de Valls).
Des de l'any 2000 fins al 2010 era la construcció de més valor a la taula de puntuació del Concurs de castells de Tarragona. A partir del 2012 va deixar d'aparèixer a la taula considerant que la seva dificultat feia que cap colla no se'l plantegés. L'agost del 2017, però, la Comissió Assessora del Concurs de castells de Tarragona va decidir reincorporar-lo a la taula de puntuació que s'hauria d'utilitzar al XXVII Concurs de castells de Tarragona. Va tornar a ser considerat el castell de més dificultat de la taula.

## Vegeu també

* 4 de 9 sense folre
* 4 de 9 amb folre
* 4 de 10 amb folre i manilles
* 3 de 10 amb folre

## Referències

* ↑ «Taula de puntuacions del Concurs de Castells de 2010». concursdecastells.cat. Arxivat de l'original el 2010-09-04. [Consulta: 20 setembre 2011].
* ↑ «La taula de puntuacions del XXVII Concurs de Castells valorarà només un castell carregat». Concurs de Castells, 22-08-2017 [Consulta: 4 desembre 2017].
Construccions castelleres :
Castells de la gamma de nou i deu :
Castells de la gamma de vuit :
Castells de la gamma de set :
Castells de la gamma de sis :
Els pilars, malgrat no tenir igual nombre de pisos que els castells de la mateixa gamma, sí que comparteixen un nivell de dificultat semblant als castells de la gamma corresponent. *: La cursiva indica castells mai assolits. :
# Begudà

Begudà és un poble del municipi de Sant Joan les Fonts, a la Garrotxa.
Situat sobre una plana, l'encerclen les serralades de Mont-rós, Sant Julià, Batet i Aiguanegra. La part més arraconada és travessada pel riu Turonell, que neix al Clot de Monjos l'alimenten diverses fonts: font ses Cots, font de Can Plana, font de Cusei... El Turonell desemboca al Fluvià, just al peu de la Cinglera de Castellfollit de la Roca.
Actualment el pla de Begudà acull el polígon industrial més important del municipi, que tot i que ha aconseguit que la zona no quedés despoblada, no n'ha permès una recuperació de població important. Les causes són la proximitat amb Olot i el fet que Begudà està integrat dins del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa i no es contempla com a zona residencial.

## Història

Durant segles, la vida de Begudà es va moure al voltant de l'explotació de masies i sota la direcció espiritual que sortia de l'església de Santa Eulàlia. Aquest temple és el centre del poble de Begudà, on es creu que soterrada, i en algun punt, existeix la vil·la del romà Begutius, que va donar nom al lloc.
En el cens de 1924 s'estipulen 119 habitants a Begudà, 194 a Aiguanegra i 91 a Sant Cosme. Actualment, però, els habitants s'han reduït a la meitat degut a l'abandó de la pagesia.
Fins a mitjans del segle xx, Begudà era la capital administrativa del municipi de Sant Joan les Fonts. Durant la segona meitat segle XX s'hi va instal·lar l'empresa Noel Alimentària.

## Patrimoni
### Església de Sant Cosme i Sant Damià

Església d'una sola nau, amb absis semicircular, volta de canó i campanar de torre. Al voltant s'hi va formar Sant Cosme, una de les zones de Begudà, actualment deshabitada.

## Referències

* ↑ Botet i Sisó, Joaquim. Geografia General de Catalunya. Província de Gerona., 1915-1918.
* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
# Ángel Arroyo Lanchas

Ángel Arroyo Lanchas (El Barraco, 2 d'agost de 1956) va ser un ciclista espanyol, que fou professional entre 1979 i 1989. Durant la seva carrera professional destaquen dues victòries d'etapa a la Volta a Espanya i dues més al Tour de França.
El 1983 finalitzà segon al Tour de França, per darrere Laurent Fignon. L'any anterior va veure com perdia el triomf de la Volta a Espanya per haver donat positiu durant la 17a etapa. Aquest positiu li comportà una penalització de 10' i el triomf passà a mans de Marino Lejarreta.

## Palmarès

* 1977
** 1r a la Volta a Irlanda
* 1979
** 1r a la Vuelta a los Valles Mineros i vencedor de 2 etapes
* 1980
** 1r a la Volta a Castella i vencedor d'una etapa
** 1r al Memorial Galera
** 1r a la Clásica de los Puertos
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Alemanya
* 1981
** 1r a la Volta a Astúries, vencedor d'una etapa i 1r del Gran Premi de la Muntanya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1982
** 1r a la Pujada a Arrate i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
** Vencedor d'una etapa de la Challange Costa de Azahar
** Vencedor d'una etapa de la Vuelta a los Valles Mineros
* 1983
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1984
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Aragó
** Vencedor d'una etapa de la Vuelta a los Valles Mineros
* 1987
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Aragó

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1979. 19è de la classificació general
* 1980. 17è de la classificació general
* 1981. 6è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1982. 13è de la classificació general. Vencedor d'una etapa (Guanyador de la Vuelta, fou penalitzat amb 10' per haver donat positiu en un control antidopatge durant la 17a etapa)
* 1983. 31è de la classificació general
* 1984. 36è de la classificació general
* 1986. Abandona
* 1987. 11è de la classificació general
* 1988. Abandona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1980. 29è de la classificació general
* 1981. Abandona
* 1985. Abandona

### Resultats al Tour de França

* 1983. 2n de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1984. 6è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1985. Abandona (1a etapa)
* 1987. Abandona (19a etapa)
* 1988. Abandona (15a etapa)

## Referències

* ↑ Història de la Volta a Espanya al web oficial (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ángel Arroyo a sitiodeciclismo.net