OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sermos Galiza

Sermos Galiza és un setmanari de comunicació general i d'àmbit gallec, publicat a Santiago de Compostel·la.
El seu primer número va sortir al carrer el 17 de maig de 2012. Va aparèixer en gallec, amb la voluntat de ser una publicació estable en aquesta llengua. El disseny de la seva pàgina web va a càrrec de l'empresa compostel·lana Sacauntos Cooperativa Gráfica.
El novembre del 2017 va anunciar la seva sortida com a diari imprès, que es va fer efectiva el gener del 2020 amb el nom de Nós Diario.

## Referències

* ↑ Yvette Bürki; Henriette Partzsch Redes de comunicación: Estudios sobre la prensa en el mundo hispanohablante. Frank & Timme GmbH, 27 maig 2016, p. 145–. ISBN 978-3-7329-0129-6.
* ↑ Alicia de Lara González; Félix Arias Robles Mediamorfosis: Perspectivas sobre la innovación en periodismo. Universidad Miguel Hernández, 21 novembre 2017, p. 121–. ISBN 978-84-16024-51-3.
* ↑ Sousa, Xulio; Seoane, Ernesto González. Manual of Galician Linguistics (en anglès). Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2024-11-04. ISBN 978-3-11-041750-0.
* ↑ «Sermos Galiza: jornal digital e desenho de cabeçalho.», 31-10-2013. [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ Diario, Nós. «Sermos Galiza prepara a saída dun xornal diario en papel para 2019» (en gallec). [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ Diario, Nós. «'O diario galego', a cabeceira que nace do impulso social» (en gallec). [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ Diario, Nós. «“Nós Diario”, o nome do xornal en papel que impulsa Sermos Galiza» (en gallec). [Consulta: 10 maig 2020].
# Llista de races de Star Trek

Star Trek és una franquícia de ciència-ficció que va començar amb el llançament de Gene Roddenberry de la sèrie de televisió original de Star Trek el 1966. El seu èxit va donar lloc a nombroses pel·lícules, novel·les, còmics i sèries derivades. Un dels motius principals de la franquícia és la trobada amb diverses races alienígenes per tota la galàxia. Aquestes races alienígenes de ficció s'enumeren aquí.
Les races notables de Star Trek inclouen Vulcanians, Klíngons, i Borgs. Alguns aspectes d'aquestes races de ficció es van popularitzar a través de la cultura pop nord-americana, com la salutació vulcaniana i la frase Borg, "La resistència és fútil".
Les races de Star Trek han aparegut a la revista Time, que descriu com són essencials per a la narrativa de la franquícia.

## Races destacades
### Borgs

Els borgs són una pseudo-espècie de l'univers fictici de Star Trek. A part de ser els enemics de la pel·lícula First Contact també tenen un paper important com a antagonistes a La nova generació i a Voyager.

### Klíngons

Els klíngons (tlhIngan en la seva llengua), són una espècie humanoide guerrera de l'univers fictici de Star Trek. Jugant un paper d'antagonistes a la sèrie original de la dècada de 1960, els klíngon es tornen uns poderosos aliats en les posteriors sèries, exceptuant l'última Enterprise, ja que els seus successos ocorren en un temps anterior.

### Vulcanians

Els vulcanians són una espècie humanoide pertanyent a l'univers fictici de Star Trek, originaris del planeta Vulcà (situat a 16,5 anys llum de la Terra) i coneguts pel seu estil de vida fundat en la raó i la lògica. A primera vista, es distingeixen físicament de l'espècie humana per la forma punxeguda de llurs orelles i celles.

## Referències

* 1 2 Alex Fitzpatrick (July 21, 2016). «Why Aliens Are So Important to 'Star Trek'». Time.
* ↑ Web oficial - Borg Arxivat 2010-06-27 a Wayback Machine.(anglès)
* ↑ «klíngon». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ Web oficial, llibreria Star Trek - Vulcanians Arxivat 2009-09-25 a Wayback Machine.(anglès)
# VY Canis Majoris

VY Canis Majoris (VY CMA), és una estrella hipergegant vermella, abans la més gran, i una de les més lluminoses conegudes fins avui dia, localitzada en la constel·lació de Canis Major. Avui dia l'estrella més gran coneguda és UY Scuti.

## Característiques

Hi ha dues opinions diferents en relació amb VY CMA. Una d'elles (segons estudis d'un equip d'astrònoms liderat per Roberta Humphreys pertanyents a la Universitat de Minnesota, i que l'han estudiat a través del Telescopi Espacial Hubble i l'observatori WM Keula (a Hawaii) és que l'estrella és una enorme i lluminosa hipergegant vermella, que inicialment s'ha suposat amb un radi entre 1800 i 2600 radis solars -en aquest cas la seva superfície s'estendria, si se situés en el lloc del Sol, més enllà de l'òrbita de Saturn-, existint estimacions anteriors del seu diàmetre que la consideren encara més gran, amb un radi de 19 unitats astronòmiques, el que equival a 3000 radis solars, molt per sobre del radi màxim que segons els models pot tenir una estrella supergegant vermella. L'altra (amb base en els estudis de Massey, Levesque i Plez), és que l'estrella és una supergegant normal, amb un radi estimat en els 600 radis solars.
Les últimes mesures suggereixen que el seu radi és 1420 ± 120 vegades el del Sol (és a dir, similar al d'altres hipergigantes vermelles com Mu Cephei o V354 Cephei i dins del que les teories d'evolució estel·lar prediuen).
La seva lluminositat, assumint, un radi de 1420 vegades el del Sol, és aproximadament 300.000 vegades superior a la de la nostra estrella.

## Distància

Habitualment s'ha assumit per VY Canis Majoris una distància al Sol d'1,5 kiloparsecs (4.900 anys llum) sobre la base de la seva possible associació amb un núvol molecular proper i al també veí cúmul obert NGC 2362, però, mesures més recents amb ajuda del VLBI donen una distància menor, d'entre 1,14 i 1,2 kiloparsecs, els diàmetres i lluminositats donats dalt assumeixen aquesta última distància.

## Referències

* ↑ Bertrand Plez «Bringing VY Canis Majoris Down to Size: An Improved Determination of Its Effective Temperature» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 8-2006, pàg. 1203–1208. DOI: 10.1086/505025.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Frédéric Arenou «The HIPPARCOS Catalogue» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 7-1997, pàg. L49-L52.
* 1 2 3 4 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.

## Enllaços externs

* VY Canis Majoris (castellà)
# Francis Burchell

Francis Romulus Burchell (Bristol, 25 de setembre de 1874 – Worthing, Sussex, 6 de juliol de 1947) va ser un jugador de criquet anglès, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or en la competició de Criquet a XII, com a integrant de l'equip britànic.

## Referències

* ↑ «Francis Burchell Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ Resultat de la final Olímpica
* ↑ Profiles of the British players at the 1900 Olympics
# Aneroestes (gal)

Aneroestes o Aneroestus (en grec antic Ἀνηροέστης, Ἀνηρόεστος), mort el 225 aC, era el cabdill dels gesats (gaesati), un poble gal que vivia entre els Alps i el Ròdan.
Va ser aliat dels ínsubres i els bois que el van convèncer de fer la guerra contra Roma. L'any 225 aC va envair Itàlia i a la batalla de Fèsules va derrotar els romans prop de Fèsules, però a la seva tornada va ser interceptat pel cònsol Gai Atili Règul que havia vingut de Còrsega. Es va lliurar una altra batalla, la batalla de Telamó, prop de Pises, en la que els gals van ser derrotats i van tenir moltes baixes. El cònsol Atili Règul també va morir en la batalla. Aneroëstes, desesperat per la derrota, es va suïcidar, segons diuen Polibi, Pau Orosi i Joan Zonaràs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aneroestus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 24 febrer 2021].
# Matar (estrella)

Matar (η Pegasi / η Peg / 44 Pegasi) és un estel en la constel·lació del Pegàs de magnitud aparent +2,95. El seu nom prové de l'àrab سعد المطر, Al Sa'd en Matar, significant «estel afortunat de la pluja» o «pluja de la sort», sense relació amb el cavall alat.
A una distància de 215 anys llum del Sistema Solar, Matar és un sistema estel·lar doble o tal vegada quádruple. L'estel brillant a ull nu consisteix en un binari proper les components de la qual estan separades 3 UA. La més brillant del parell és un gegant groc de tipus espectral G2III amb una temperatura de 5100 K i 262 vegades més lluminosa que el Sol. El seu acompanyant és un estel blanc de la seqüència principal de tipus A5V i 7800 K de temperatura. El període orbital del sistema és de 2,24 anys.
A 90 segons d'arc del parell anterior es troba un altre estel binari de magnitud +9,7 i tipus G5. Pot estar gravitacionalmente lligat al parell anterior o simplement coincidir en la mateixa línia de visió. En el primer dels casos, els dos components d'aquest parell, visualment a 0,2 segons d'arc, estarien separats entre si almenys 13 UA completant una òrbita cada 34 anys. Alhora, la separació entre ambdós estels binaris seria d'almenys 6000 UA.

## Referències

* ↑ «Ultraviolet and Optical Studies of Binaries with Luminous Cool Primaries and Hot Companions. V. The Entire IUE Sample». The Astrophysical Journal Supplement Series, 1, 11-1998, pàg. 83-104. DOI: 10.1086/313152.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Henrique Schmitt «Fundamental Parameters of 87 Stars from the Navy Precision Optical Interferometer» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 20-12-2017, pàg. 30-45. DOI: 10.3847/1538-3881/AA9D8B.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 «Lithium in red giant stars: Constraining non-standard mixing with large surveys in the Gaia era». Astronomy and Astrophysics, 1-2020. DOI: 10.1051/0004-6361/201936360.
* ↑ David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Evolved stars and the origin of abundance trends in planet hosts» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 4-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201527883.
* ↑ Eta Pegasi (SIMBAD)
* 1 2 Matar (Jim Kaler, Stars)
* ↑ CCDM J22430+3014BC (SIMBAD)
# Telèsfor (mitologia)

Telèsfor (grec antic: Τελεσφόρος) va ser, segons la mitologia grega, un déu menor de la curació representat sempre com un nen. Era possiblement fill d'Asclepi i sovint acompanyava la seva germana Higiea. Se'l representava com un nan i portava el cap sempre cobert amb una caputxa.
Simbolitzava la recuperació de la malaltia, ja que el seu nom grec significa 'el que és capaç de fer o de realitzar'. Les seves representacions es troben principalment a Anatòlia i al llarg del Danubi.
Telèsfor era un protector dels nens, i els antics himnes honoren i agraeixen a Telèsfor el fet de vetllar i afavorir el naixement dels nens amb salut. Se'l representa també com la divinitat protectora d'una fraternitat àtica a unes llistes datades al segle iii. Les estatuetes trobades en dues tombes infantils a Estobi, del segle ii aC, representen a Telèsfor amb un nen i es creu que la creença era que protegia els nens fins i tot després de la mort.
Telèsfor era el fill petit d'Asclepi, el déu de la medicina. Va tenir cinc germanes més grans, Iaso, Higiea, Panacea, Aceso i Egla. Se'l representa amb freqüència acompanyant la seva germana Higiea a les estàtues. Telèsfor, Higiea i Asclepi es troben sovint tots tres en inscripcions i monedes.
Telèsfor tenia noms diferents segons les regions. Al Santuari d'Asclepi a Titane, l'estàtua del déu s'anomena Euamerion. A Epidaure, l'estàtua porta el nom d'Acesis, que significa cura, i a Pèrgam, s'anomena Telèsfor.

## Referències

* ↑ Antal, Adriana «A god of convalescence. Telesphorus/Genius cucullatus in Roman Dacia». Acta Musei Napocensis, 51, I, 1014, pàg. 195-206.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, II, 11, 7
# Pèptid C

El pèptid de connexió, o pèptid C, és un polipèptid curt de 31 aminoàcids que connecta (en la molècula de proinsulina) la cadena A de la insulina amb la seva cadena B. En el context de la diabetis o la hipoglucèmia, es pot utilitzar una mesura dels nivells sèrics de pèptid C per distingir entre diferents trastorns amb característiques clíniques similars.
En la via de síntesi de la insulina, la primera preproinsulina es transloca al reticle endoplasmàtic de les cèl·lules beta del pàncrees amb una cadena A, un pèptid C, una cadena B i un pèptid senyal. El pèptid senyal és escindit de l'extrem N-terminal del pèptid per una peptidasa senyal, alliberant-se la proinsulina. Després que la proinsulina s'empaqueta en vesícules a l'aparell de Golgi (grànuls beta), s'elimina el pèptid C, deixant la cadena A i la cadena B (constitutives de la molècula d'insulina) unides per enllaços disulfur.

## Usos clínics de la prova del pèptid C

* Els pacients amb diabetis poden mesurar els seus nivells de pèptid C com a mitjà per distingir la diabetis de tipus 1 de la diabetis de tipus 2 o la diabetis de tipus MODY.
* Diagnòstic diferencial de la hipoglucèmia:
** La prova es pot utilitzar per ajudar a determinar la causa de la hipoglucèmia (glucosa baixa), els valors seran baixos si una persona ha pres una sobredosi d'insulina, però no es suprimeix si la hipoglucèmia es deu a un insulinoma o sulfonilurees.
** La hipoglucèmia factícia pot ser secundària a l'ús subreptici d'insulina. Mesurar els nivells de pèptid C ajudarà a diferenciar un pacient sa d'un diabètic.
* El pèptid C es pot utilitzar per determinar la possibilitat de gastrinomes associats a síndromes de neoplàsia endocrina múltiple (MEN 1).

## Referències

* ↑ «The clinical utility of C-peptide measurement in the care of patients with diabetes». Diabetic Medicine, 30, 7, 7-2013, pàg. 803–17. DOI: 10.1111/dme.12159. PMC: 3748788. PMID: 23413806.
# Actor (mitologia)

Actor (mitologia) és el nom dels següents personatges:
Aquest és el nom de diversos personatges mitològics:
* Àctor va ser un fill de Deíon i Diomede (filla de Xutos) i germà d'Asteropea, Enotos, Fílac i Cèfal. Es va casar amb Egina i va ser pare de Meneci i avi de Patrocle.
* Àctor, un fill de Forbant i Hirmine, princesa d'Èlida i marit de Molíone. Era germà d'Augias i pare d'Èurit i Ctèat.
* Àctor, un company d'Enees, que era probablement auruncà.
Viccionari
# Alphonse Ducatillon

Alphonse Ducatillon va ser un esportista belga que va competir a començaments del segle xx. Especialista en el joc d'estirar la corda, guanyà la medalla de bronze als Jocs Olímpics de 1920 a Anvers.

## Referències

* ↑ «Alphonse Ducatillon Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 23 d'agost 2011. [Consulta: 22 juny 2017].
# August Gustafsson

Per August Gustafsson (Tibro, 4 de novembre de 1875 – Göteborg, 31 d'octubre de 1938) va ser un esportista suec que va competir a començaments del segle xx. Especialista en el joc d'estirar la corda, guanyà una medalla d'or en aquesta competició als Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912, formant part de l'equip de la Policia d'Estocolm.

## Referències

* ↑ «August Gustafsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 1 de setembre 2011. [Consulta: 9 agost 2016].
* ↑ August Gustafsson. Comitè Olímpic Suec
# Charles Haberkorn

Charles Haberkorn (Baden-Württemberg, Alemanya, 16 de novembre de 1880 - Saint Louis, novembre de 1966) va ser un esportista estatunidenc, d'origen alemany, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis en la prova del joc d'estirar la corda, en què guanyà la medalla d'or formant part de l'equip Southwest Turnverein of St. Louis No. 2, junt a Oscar Friede, Harry Jacobs, Frank Kugler i Charles Thias. També disputà la prova de pes lleuger del programa de lluita, en què quedà eliminat en quarts de final per Albert Zirkel, futur medallista de bronze.

## Referències

* 1 2 «Charles Haberkorn Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2012. [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ Mallon, Bill. The 1904 Olympic Games: Results for All Competitors in All Events, with Commentary (en anglès). McFarland, 2015-07-11, p. 192. ISBN 978-1-4766-2160-9.
# Antonio Cano Chacón

Antonio Cano Chacón (n. 1904) va ser un militar espanyol.

## Biografia

Va néixer en la localitat malaguenya de Estepona l'1 de setembre de 1904. Militar professional, pertanyia a l'arma d'infanteria.
El juliol del 1936, al començament de la guerra civil, Cano es trobava a Màlaga destinat en el Regiment d'infanteria «Vitoria» n. 8, amb el rang de capità. Es va mantenir lleial a la República, integrant-se amb posterioritat en l'estructura de l'Exèrcit Popular de la República. El novembre de 1936 va ascendir al rang de comandant per antiguitat. Després de la caiguda de Màlaga, al començament de 1937, va passar a combatre en el sector d'Almeria. En el transcurs de la contesa va arribar a ostentar el comandament de la 114a Brigada Mixta i la 37a Divisió, arribant a actuar en el front d'Extremadura. Al març de 1939, amb la guerra pròxima a la seva fi, es va alinear amb les forces casadistas.
Capturat pels franquistes, a l'octubre de 1939 va ser jutjat i condemnat a dotze anys de presó, i a més fou expulsat de l'exèrcit.

## Referències

* 1 2 3 de Paz Sánchez, 2004, p. 94.
* ↑ Engel, 1999, p. 101.
* ↑ Moreno Gómez, 1985, p. 602.
* ↑ Engel, 1999, p. 216.

## Bibliografia

* de Paz Sánchez, Manuel. Militares masones de España: diccionario biográfico del siglo XX. UNED Alzira-Valencia, 2004.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Moreno Gómez, Francisco. La Guerra civil en Córdoba (1936-1939). Còrdova: Alpuerto, 1985.
# Henry Terry

Henry John Terry, Jr. (Bermondsey, Londres, 27 de maig de 1868 – Londres, 24 de desembre de 1952) va ser un jugador de criquet anglès, que va competir a finals del segle xix i primers de xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició de Criquet a XII com a integrant de l'equip francès.

## Referències

* ↑ «Henry Terry Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2011. [Consulta: 24 setembre 2015].
* ↑ Resultat de la final Olímpica
# W de Perseu

W de Perseu (W Persei) és un estel variable a la constel·lació de Perseu de magnitud aparent mitjana +9,11. S'hi troba a poc més d'1º de Miram (η Persei) en direcció a la veïna constel·lació de Cassiopea. Hom pensa que és membre de l'Associació estel·lar Perseus OB1, cosa que la situaria a una distància aproximada de 2.300 parsecs —7.600 anys llum— del sistema solar.
W de Perseu és una supergegant vermella de tipus espectral M4.5I amb una temperatura efectiva de 3.550 K. Amb un radi 620 vegades més gran que el radi solar, és una supergegant de grans dimensions (similar a Antares o Betelgeuse), encara que la seva grandària queda lluny de al de VY Canis Majoris o VV Cephei, dos dels estels més grans de la galàxia. El radi de W de Perseu equival a 2,9 ua; si estigués en el lloc del Sol, les òrbites dels primers quatre planetes —Mart inclusivament— quedarien englobades dins de l'estel. Conseqüentment és un estel molt lluminós —la seva magnitud absoluta bolomètrica és -7,1—, brillant amb una lluminositat 58.000 vegades superior a la del Sol.
Catalogada com una variable polsant semiregular SRc, la lluentor de W de Perseu varia entre magnitud +8,7 i +11,3, havent-se detectat dos possibles períodes de 500 ± 40 dies i de 2900 ± 300 dies.

## Referències

* ↑ «On the near-infrared excesses of very cool supergiants» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1977, pàg. 181–194. DOI: 10.1086/155669.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* 1 2 Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.
* ↑ «W Per - Semi-regular pulsating Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ Lee, Hsu-Tai; Lim, Jeremy «On the Formation of Perseus OB1 at High Galactic Latitudes». The Astrophysical Journal, 679, 2, 2008. pp. 1352-1363.
* 1 2 3 Levesque, Emily M.; Massey, Philip; Olsen, K. A. G.; Plez, Bertrand; Josselin, Eric; Maeder, Andre; Meynet, Georges «The Effective Temperature Scale of Galactic Red Supergiants: Cool, but Not As Cool As We Thought». The Astrophysical Journal, 628, 2, 2005. pp. 973-985.
* ↑ Kiss, L. L.; Szabó, Gy. M.; Bedding, T. R. «Variability in red supergiant stars: pulsations, long secondary periods and convection noise». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 372, 4, 2006. pp. 1721-1734.
# Club Atlètic Ibèria

El Club Atlètic Ibèria és una entitat esportiva fundada el 1939 als barris barcelonins del Port i la Zona franca i que té el futbol com a esport principal.

## Història

En la dècada de 1920 als barris de la Marina i actual Zona Franca de Barcelona existien 4 clubs de futbol, l'Antunenc, el Santiveri, el Portense i el Port. El 1936, en iniciar-se la Guerra Civil, es varen suspendre alguns esports. Acabada la guerra es va reprendre l'activitat i el dia 12 d'agost del 1939 va néixer el Club Atlètic Ibèria, com a fusió dels 4 clubs. Inicià la seva singladura amb l'entusiasme dels treballadors de les fàbriques que veien en el futbol una sortida a les penúries de la postguerra.
El club va militar en categories regionals fins a la temporada 1955-56 que aconseguí l'ascens a Tercera Divisió. La temporada 1958-1959 l'Ibèria acabà campió del grup VII de la Tercera Divisió i jugà la fase d'ascens a Segona sense èxit. Entre 1959 a 1961 hi va jugar Eduardo Manchón, exjugador del Barça de les Cinc Copes. També va ser el primer club de José Cano Canito, que va arribar a jugar amb l'Espanyol i el Barça.
Es va mantenir a Tercera fins a la temporada 1962-63 i després retornà a Regional. Durant la dècada de 1960 el club posà en marxa seccions de bàsquet, handbol i atletisme. El manteniment del camp del carrer de la Mare de Déu de Port ha estat al llarg de molts anys una lluita constant dels dirigents de l'Ibèria per tal d'evitar la desaparició del terreny de joc davant la pressió municipal per instal·lar d'altres serveis en el solar que ocupa el camp de futbol.

## Temporades

* 1956-57: 3a Divisió 17è
* 1957-58: 3a Divisió 5è
* 1958-59: 3a Divisió 1r
* 1959-60: 3a Divisió 14è
* 1960-61: 3a Divisió 13è
* 1961-62: 3a Divisió 7è
* 1962-63: 3a Divisió 12è
* 2011-12: 4a Catalana
* 2016-2017: 3a Catalana

## Referències

* 1 2 3 4 5 lamarinadigital.org, octubre de 2009, pàgina 14, JORDI GISPERT i RAMON ANGLÈS, L'Ibèria fa 70 anys Arxivat 2011-02-24 a Wayback Machine.
* ↑ «Club Atlètic Ibèria». La Marina, 14-08-2017.
* ↑ pasionblaugrana.foroactivo.com, Eduardo Manchon (castellà)
* ↑ Mundo Deportivo, 2 novembre 1959, GIMNASTICO T. 2 - IBERIA 0

## Enllaços externs

* Informació del club Arxivat 2010-08-22 a Wayback Machine.
# Ernest Thorn

Ernest Arthur Thorn (Wandsworth, Londres, 7 de juny de 1887 – Taplow, Buckinghamshire, 18 de novembre de 1968) va ser un esportista anglès que va competir a començaments del segle xx. Especialista en el joc d'estirar la corda, guanyà la medalla d'or als Jocs Olímpics de 1920 a Anvers.

## Referències

* ↑ «Ernest Thorne Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2012. [Consulta: 22 juny 2017].