OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Theodor Seuss Geisel

Theodor Seuss Geisel (pronunciat /ˈsɔɪs ˈɡaɪzəl/), dit Dr. Seuss va ser un escriptor i il·lustrador estatunidenc nascut el 2 de març de 1904 i mort el 24 de setembre de 1991.

## Història

Molt apreciat i considerat una icona en el seu temps, va publicar més de 60 llibres per a nens, sovint caracteritzats pels seus personatges originals, les seves rimes i la utilització freqüent dels metres trisil·làbics.
Entre els seus llibres més famosos, es troben clàssics tals com «The Cat in the Hat» (El gat al barret), «How the grinch stole Christmas» (Quan el Grinch va robar el Nadal ) o «Horton Hears a Who!».
Els seus treballs van donar lloc a onze adaptacions per a la televisió, tres en el cinema i una en forma de comèdia musical a Broadway.
Geisel també va treballar com a il·lustrador per a campanyes publicitàries, i com a dibuixant de «PM», una revista de Nova York. Durant la Segona Guerra Mundial, es va unir a l'exèrcit per a treballar en el departament d'animació de la Força Aèria dels EUA, on va crear «Design for Death» (Disseny per a mort), una pel·lícula que va guanyar un Oscar el 1947 per millor documental.

## Referències

* ↑ «Dr. Seuss» (en anglès). lambiek.net. [Consulta: 5 juny 2011].
* ↑ «List of Dr. Seuss Books» (en anglès). Seuss Dude. Arxivat de l'original el 2009-10-26. [Consulta: 5 juny 2011].
* ↑ «Seussical» (en anglès). Broadway Musical Home. [Consulta: 5 juny 2011].
* ↑ Richard H. Minear. «Introduction» (en anglès). Arxivat de l'original el 2005-06-10. [Consulta: 5 juny 2011].
* ↑ La base de «Design for Death» va ser «Our Job in Japan», pel·lícula de capacitació per a soldats dels EUA en viatge al Japó ocupat, escrita el 1945 pel Dr. Seuss. Aquest film va ser vist com massa favorable als japonesos i MacArthur ha treballat per suprimir-lo.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
* "A person's a person, no matter how small" (Biografia del Dr. Seuss) Arxivat 2013-07-01 a Wayback Machine. (anglès)
* «Our Job in Japan» (1945) (anglès)
* Obituari al The New York Times.(anglès)
# Mary Hays

Mary Hays (Londres, 4 de maig de 1759 - Londres, 20 de febrer de 1843) fou una escriptora anglesa, coneguda pel seu feminisme primerenc i per les seves relacions pròximes amb pensadors radicals de l'època com Robert Robinson, Mary Wollstonecraft, William Godwin i William Frend. La seva obra més coneguda és una novel·la epistolar parcialment autobiogràfica titulada Memoirs of Emma Courtney (Memòries d'Emma Courtney), publicada el 1796, on descriu la passió femenina de tal forma que va xocar amb els crítics del moment. El 1799, a Victims of Prejudice, va respondre durament als crítics mascles que, segons ella, volien "prohibir a les dones una llibertat que volen per ells mateixos."

## Referències

* ↑ Walker, Gina Luria. «Mary Hays». Project Continua, 2014. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Amazons of the pen, a guardian.co.uk (consultat el 28 d'octubre de 2009)
# Mikel Loinaz Balda

Mikel Loinaz Balda (Andoain, 28 de març de 1967) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Va destacar al modest conjunt de l'Azparren, d'on va ser captat per a la Reial Societat el 1986. A la 86/87 ja hi juga dos partits a primera divisió amb la Reial, però, l'any següent hi milita al filial, on marca 10 gols. A partir de 1988 forma part del planter donostiarra, però no passa de la suplència en cap moment. Hi destaca a la temporada 88/89, en la qual marca 8 gols en 19 partits.
Al'ombra de davanters com Kodro o Luis Pérez, a l'estiu de 1993 deixa definitivament la Reial Societat, després d'haver jugat només 48 partits en 7 temporades. Hi recala al Vila-real CF, per aquell temps a la Segona Divisió, on tampoc es fa amb la titularitat, tot i comptar amb més minuts.
Entre 1994 i 1997 forma part del planter de la SD Eibar. Al conjunt blaugrana alterna la titularitat amb la suplència, encara que és un dels màxims golejadors de l'equip. En estes tres temporades a Eibar, hi disputa 68 partits i marca 13 gols.
La temporada 97/98 marxa a la competició portuguesa per militar en el modest Leça FC, on hi roman dos anys. L'estiu de 1999 fitxa pel CE Sabadell, i a partir d'aquest moment, la seua carrera prossegueix per equips de Tercera Divisió: Ciudad de Murcia (2000), Ontinyent CF (2001) i Santa Eulària (02/04), on es retiraria.

## Referències

* ↑ «Delanteros tanque: Mikel Loinaz Balda». miticosdelbalompie.blogspot.com.es, 03-06-2010. [Consulta: 1r desembre 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Carlos Martínez Ugarte

Carlos Martínez Ugarte (Vitòria, 7 de febrer de 1967) és un exfutbolista professional basc, que jugava en la posició de migcampista.

## Trajectòria

Va destacar sobretot a la Reial Societat. Després de militar al filial, el San Sebastián, la temporada 88/89 debuta a la màxima categoria tot jugant 17 partits i marcant un gol. Durant els següents anys, alternaria l'equip A i el filial. Quan va marxar del club, el 1994, havia sumat 46 partits i dos gols amb els donostiarres.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Martín Merquelanz Castellanos

Martín Merquelanz Castellanos (Irun, 12 de juny de 1995) és un futbolista professional basc que juga com a migcampista per la SD Eibar.

## Carrera de club

Merquelanz es va formar al planter de la Reial Societat. Fou promocionat a la Reial Societat B el 23 de juny de 2014, i va debutar com a sènior el 31 d'agost tot entrant com a substitut a la segona part, per Pablo Hervías en una derrota per 0–3 a fora en un partit de Segona Divisió B contra el CD Tudelano.
Merquelanz va marcar el seu primer gol com a sènior el 20 de setembre de 2015, el segon en una victòria per 5–0 a fora contra el CD Mensajero. Prop d'un any més tard va marcar un hat-trick en una victòria a casa per 4 a0 contra el Gernika Club, i va acabar la temporada 2016–17 amb deu gols en 36 partits.
Merquelanz va renovar contracte fins al 2019 el 17 de maig de 2017, però va patir una greu lesió de genoll el desembre, la qual el va mantenir fora dels terrenys de joc per tot el que quedava de la temporada 2017–18. El següent 12 de gener, va ampliar el seu contracte fins al 2020.
El 14 d'agost de 2018 Merquelanz fou promocionat definitivament al primer equip a La Liga. Va debutar a la màxima categoria el 31 d'agost, substituint Asier Illarramendi en una derrota per 1 a 2 a fora contra la SD Eibar, però va haver d'abandonar el partit tres minuts més tard a causa d'una lesió.
El 19 de juliol de 2019, després de passar la temporada recuperant-se d'una lesió de genoll, Merquelanz fou cedit al CD Mirandés de Segona Divisió, per un any. Va marcar el seu primer gol com a professional el 24 d'agost, el de l'empat en una derrota per 1–2 a casa contra el Cadis CF. Merquelanz fou titular habitual amb els castellanolleonesos, i va marcar 15 gols, rècord de la seva carrera, per ajudar l'equip a evitar el descens i a assolir les semifinals de la Copa del Rei.
Després de retornar a la Real Sociedad, Merquelanz va renovar amb el club fins al 2025 el 8 d'agost de 2020. Més o menys un any més tard, després de jugar escadusserament, fou cedit al Rayo Vallecano de primera divisió per la temporada 2021-22.

## Referències

* ↑ «Diez juveniles pasarán al Sanse» (en castellà). Reial Societat, 23-06-2014. Arxivat de l'original el 1 juny 2016.
* ↑ «Hasta 2019» (en castellà). Reial Societat, 17-05-2017.
* ↑ «Merquelanz, adiós a la temporada» (en castellà). Mundo Deportivo, 11-12-2017.
* ↑ «Hasta 2020» (en castellà). Reial Societat, 12-01-2018.
* ↑ «Sube al primer equipo» (en castellà). Reial Societat, 14-08-2018.
* ↑ «Ipurua continua inexpugnable» (en castellà). Diari AS, 01-09-2018.
* ↑ «Acuerdo para su cesión al Mirandés» (en castellà). Reial Societat, 19-07-2019. [Consulta: 22 juliol 2019].
* ↑ «"En casa soy muy feliz"» (en castellà). Reial Societat, 08-08-2020. [Consulta: 8 agost 2020].
* ↑ «[realsociedad.eus/es/noticias/detalle/acuerdo-para-su-cesion-al-rayo-vallecano Acuerdo para su cesión al Rayo Vallecano]» (en castellà). Reial Societat, 10-08-2021. [Consulta: 10 agost 2021].

## Enllaços externs

* Martín Merquelanz Castellanos a BDFutbol
* Martín Merquelanz Castellanos, Fitxa a Soccerway
# Josep Grases

Josep Grases és el nom dels següents personatges:
* Josep Grases i Gralla (Reus 1655 - 1734), comerciant i ciutadà honrat.
* Josep Grases i Ribes (Reus 1708 - 1778), advocat.
* Josep Grases i Riera (Barcelona, 1850 - Madrid 1919), arquitecte català.
* Josep Grases Sabater (Reus segles XVIII - XIX), jurista i polític.
* Josep Grases Saguí (Reus, segles XVIII - XIX)), militar català.
# Jon Errasti

Jon Errasti Zabaleta (6 de juny de 1988 a Eibar, Guipúscoa) és un futbolista professional basc que des del 2015 juga com a migcampista defensiu al Spezia Calcio italià. Errasti va jugar en categoria juvenil amb la Real, i va debutar a la segona divisió B amb la Reial Societat de Futbol B.
A finals de juny de 2012 Errasti signar amb el club local SD Eibar, també de Segona B. La seva primera temporada va jugar un total de gairebé 4.000 minuts entre totes les competicions i el seu equip va aconseguir jugar la promoció, i finalment ascendí de categoria.
El 28 de setembre de 2013 Errasti va debutar a la Segona Divisió, en un partit perdut per 2-3 contra el Sporting de Gijón. En aquesta mateixa temporada el conjunt eibarrès va aconseguir un històric ascens a la primera divisió essent Errasti una peça important en aquest assoliment.
Errasti va debutar a La Liga el 24 d'agost de 2014, jugant com a titular en una victòria per 1-0 a casa contra el seu anterior club. Més o menys un any després va marxar a l'estranger per primer cop en la seva carrera, signant contracte amb el club de la Serie B italiana Spezia Calcio.

## Referències

* ↑ Aimar Sagastibeltza y Jon Errasti se suman al nuevo proyecto del Eibar, El Correo, 29 de juny del 2012 (castellà)
* ↑ Jon Errasti, el rival que gustó al rosarino, cobra 30.000 euros Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine.; Canal Athletic, 2 novembre 2012
* ↑ El Eibar regresa a segunda; El Correo, 30 juny 2013 (castellà)
* ↑ Scepovic todo es más fácil; Marca, 28 de setembre de 2013 (castellà)
* ↑ Lara seals dream start for Eibar; ESPN FC, 24 agost 2014 (anglès)
* ↑ Deja el Eibar un caballero del fútbol y un modelo a seguir Arxivat 2015-09-02 a Wayback Machine.; Web de l'Eibar, 31 agost 2015 (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa a BDFutbol (anglès)
* Fitxa a Futbolme
* Fitxa a Soccerway (anglès)
# Quítxua de Lambayeque

El quítxua de Lambayeque o bé quítxua d'Incahuasi-Cañaris (linwa, linwaras, kiĉwa) o quítxua de Ferreñafe és una varietat del quítxua parlada en el nord-oest del el Perú. Està classificada grup Quítxua IIA. És parlat per unes 20.000 persones, que habiten principalment als districtes andins del departament de Lambayeque que li donen nom a aquest dialecte, Incahuasi i Cañaris, encara que també es parla en parts del districte de Salas i en zones limítrofes dels departaments de Cajamarca i Piura.
Aquesta variant dialectal, relacionada amb les parles cajamarquines, es caracteritza per tenir trets mixtos procedents de les dues branques principals quítxua, huáyhuash QI i yúngay QII, el que suggereix que la penetració del quítxua a la regió es va realitzar en dues onades consecutives, estant l'última d'elles relacionada amb l'expansió de grans centres urbans de la costa central com Pachacamac, entre els segles VII i IX. El caràcter mixt d'aquesta variant dialectal s'evidencia també en la varietat d'intercanvis lingüístics del seu lèxic que tenen predominança de termes procedents del QI, localismes no quítxues o pre-quítxues (probablement Culle) i hispanismes.

## Referències

* ↑ Torero, Alfredo (1968), 'Procedencia Geográfica de los Dialectos Quechuas de Ferreñafe y Cajamarca', Anales Científicos de la Universidad Agraria, VI (3-4), 291-316.
* ↑ INEI. 2008. Principales Indicadores Demográficos, Sociales y Económicos a nivel Provincial y Distrital: Lambayeque. Lima: Oficina Técnica de Difusión INEI.
* ↑ Fabre, A. 1998. Manual de las Lenguas Indígenas Sudamericanas. Vol. II. München: LINCOM Europa. pp. 934
* ↑ Taylor, Gerald (1982a), Aspectos de la dialectología quechua. Introducción al quechua de Ferreñafe (Paris: A. E. A. Ass. d'Ethnolinguistique Amérindienne).; Taylor, Gerald (1982b), 'Breve presentación de la morfología del quechua de Ferreñafe ', Lexis (Lima), 6 (2), 243-70.;Taylor, Gerald (1996) "El quechua de Ferreñafe: Fonología, morfología, léxico". Cajamarca: Acku Quinde.
* ↑ Alva Mariñas, Pedro (2009), 'Pachacamac en la Serranía Lambayecana', Guía Educativa. Identidad Cultural Lambayecana (Chiclayo: Dirección Regional de Comercio Exterior y Turismo del Gobierno Regional Lambayeque).; Andrade Ciudad, Luis Florentino (2012), 'El castellano andino norperuano: contacto lingüístico, dialectología e historia'.; Hocquenghem, Anne-Marie (1989), Los guayacundos de Caxas y la Sierra Piurana: siglos XV y XVI (Lima: Centro de Investigación y Promoción del Campesinado: Instituto Francés de Estudios Andinos).
* ↑ Andrade Ciudad, Luis Florentino (2012), 'El castellano andino norperuano: contacto lingüístico, dialectología e historia'.
* ↑ Taylor, Gerald (1996) "El quechua de Ferreñafe: Fonología, morfología, léxico". Cajamarca: Acku Quinde.

## Enllaços externs

* La semántica de quechua de Inkawasi
* Guía de la lengua quechua para hispanohablantes - Quechua de Lambayeque (ILV, 2007).
* Proyecto diccionario linwaras – castellano. Inkawasi Kañaris.Plataforma per a l'estudi, la promoció i la difusió de la cultura dels kiĉwahablantes de Lambayeque.
# Nina Otkalenko

Nina Otkalenko (Kozhlya, 23 de maig de 1928 - Moscou, 13 de maig de 2015), nascuda Pletniova, fou una atleta russa, especialista en curses de mig fons que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1950 i començaments de la de 1960.
Va guanyar el títol europeu en la prova dels 800 metres al Campionat d'Europa d'atletisme de 1954 i va establir múltiples rècords mundials en aquesta mateixa distància entre 1951 i 1954. No va poder participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 i 1956 perquè la cursa femenina dels 800 metres no formava part del programa i els Jocs Olímpics de 1960 per una lesió.
Durant la dècada de 1950 va situar-se al capdamunt del rànquing en la cursa dels 800 metres, millorant en quatre ocasions el rècord del món de la distància. El 1951 va situar el rècord en 2' 12.0" i l'acabà deixant, el 1955, en 2'05.0". Aquest rècord es va mantenir vigent gairebé durant cinc anys abans no fos superat el juliol de 1960 per la seva compatriota Liudmila Xevtsova. També va establir rècords mundials a l'era pre-IAAF en els 400 metres amb un temps de 55.5" el 1954 i els 1.500 metres, amb un temps de 4.37.0" el 1952.
A banda del títol europeu, va guanyar quatre medalles al Festival Mundial de la Joventut i els Estudiants de 1953 i 1955, dues d'or en els 800 metres, i dues de plata en els 400 metres. A nivell nacional va acabar la carrera esportiva amb 22 títols soviètics en atletisme i cros.

## Millors marques

* 400 metres. 55.0" (1955)
* 800 metres. 2'05.0" (1955)

## Referències

* 1 2 «Former world record-holder and 1954 European 800m champion Otkalenko dies| News» (en anglès). [Consulta: 17 agost 2020].
* ↑ «IAAF World Championships: IAAF Statistics Handbook. Daegu 2011.» (PDF) p. 595, 597. Monte Carlo: IAAF Media & Public Relations Department, 2011. Arxivat de l'original el 1 octubre 2012. [Consulta: 3 agost 2011].
* 1 2 Nina Otkalenko. Track and Field Brinkster.
* ↑ Women, 1500 m World record progression. Track and Field Brinkster.
* ↑ «World Student Games (UIE)». [Consulta: 17 agost 2020].
# Rascló de Nova Caledònia

El rascló de Nova Caledònia (Cabalus lafresnayanus) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita (o habitava) els boscos de Nova Caledònia. Tradicionalment inclòs al gènere Gallirallus, ha estat ubicat a Cabalus arran treballs com ara Kirchman, 2012.

## Referències

* ↑ JJ Kirchman. 2012. Speciation of flightless rails on islands: A DNA-based phylogeny of the typical rails of the Pacific. Auk 129: 56–69.
# Ratbold l'Antic

Ratbold l'Antic o a vegades Ratbold d'Agel (+ vers 949) fou un noble borgonyó-provençal pare de Bosó II d'Arle o Bosó II de Provença i de Guillem d'Avinyó.

## Orígens

S'esmenta un Ratbold d'Arle, un noble de Mâcon, que seria el seu pare.

## Hipòtesis

1) Seria el fill de Ratbold d'Arle i el pare de Bosó II d'Arle i de Guillem d'Avinyó. Bosó II és esmentat en una donació de març del 965 com "Bosoni comitis, filii Rothboldi quondam". 2) Seria el fill d'una filla de Ratbold d'Arle, casada en primer matrimoni amb Bosó d'Arle (Bosó I d'Arle) comte d'Arle (923-931) i marquès de Toscana (931-936) que foren pares de Bosó II d'Arle i de Guillem d'Avinyó (vegeu abans) 3) Seria el fill de Bosó d'Arles (Bosó I d'Arle) comte d'Arle (923-931) i marquès de Toscana, casat després del 900 i abans del 912 (quan Bosó I es va casar amb Wil·la de Borgonya) amb una desconeguda, i el pare de Bosó II d'Arle i de Guillem d'Avinyó (vegeu abans)
La tercera hipòtesi és una variació de la segona però no estableix vinculació entre Ratbold d'Arle i Ratbold l'Antic, cosa improbable. En la primera hipòtesi l'aparició del nom Ratbold una generació després s'explica perquè Bosó II s'hauria casat amb Berta d'Arle, filla de Bosó I d'Arle. En la segona hipòtesi el nom Ratbold apareix una generació si i una no. En la tercera hipòtesi el nom apareixeria a la família per primer cop.

## Núpcies

Ratbold l'Antic s'hauria casat amb una filla de Guillem I el Pietós, duc d'Aquitània i de la seva esposa Engelberga de Provença, filla de Bosó I d'Arle, però això no se sap segur, ja que no consta cap filla de Guillem el Pietós i només seria per raons onomàstiques poc clares (en alguns llocs se l'esmenta com Ermengarda, igual que la seva àvia Ermengarda d'Alvèrnia). La realitat és que la seva esposa és desconeguda.

## Fills

Ratbold l'Antic va tenir dos fills: Bosó II d'Arle i Guillem d'Avinyó.

## Notes

* ↑ en diversos llocs entre els quals

## Referències

* Genealogia
# Raziya

Raziya o Radiya o Razia ad-Din o Raziya Sultana o Radiya Begum (nom complet en àrab Radiyyat al-dunya wa-l-din) (1205– 14 d'octubre de 1240) (Urdú: رضیہ سلطانہ, Hindi: रज़िया सुल्ताना; nom de tron Jalâlat ud-Dîn Raziyâ, en urdú: جلالۃ الدین رضیہ, en hindi: जलालत उद-दीन रज़िया), fou una sultana de Delhi (1235-1240) fill d'Iltutmix; la seva mare era fill del primer sultà Qutb-ad-Din Àybak. Fou l'única reina de l'Índia musulmana medieval.
El 1231 el seu pare Iltutmix li va encarregar el govern de Delhi mentre ell feia campanya a Gwalior. Un temps després (o en el llit de mort) la va designar hereva (el seu fill gran Nasir al-Din Mahmud havia mort el 1229 i els altres fills eren considerats incapaços de portar la tasca de l'administració del sultanat), però a la mort d'Iltutmix l'abril del 1236 durant una expedició contra els gakkhars ismaïlites, la noblesa no la va acceptar per ser una dona i van portar al tron al fill més gran viu del sultà, Rukn al-Din Firuz Shah sota tutela de la seva mare Shah Turkhan. Va mostrar aviat la seva incapacitat i fou assassinat pels nobles, junt amb la seva mare, el 9 de novembre de 1236; llavors Radiya o Raziya fou posada al tron. Va maniobrar hàbilment entre els diversos amirs turcs i va afavorir al malik habshi Jamal al-Din Yakut, que tenia el càrrec d'amir-i akhur. Vers el 1239 es va començar a mostrar amb roba masculina i sense vel.
El 1240 els amirs es van revoltar, van derrotar a Jamal al-Din Yakut, i la van deposar, posant al tron al seu germanastre Muïzz-ad-Din Bahram-Xah (març/abril) però el governador de Bathinda, Ikhtiyar al-Din Altuniya, un dels caps rebels, fou convençut per Raziya de casar-se amb ella i abraçar la seva causa. Van avançar llavors junts cap a Delhi amb les seves forces però foren derrotats prop de Kaithal (octubre de 1240); en la fugida van caure en mans d'una partida de jats i foren robats i assassinats (diumenge 14 d'octubre de 1240).

## Notes

* ↑ segons l'Enciclopèdia de l'Islam el desembre del 1240, però aquesta data no es correspon amb la que dona la mateixa enciclopèdia del calendari musulmà, que és Rabi II 638 la qual correspon a octubre/novembre del 1240

## Referències

* The History of India, as Told by Its Own Historians. The Muhammadan Period, 1867-1877 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine..
* Satish Chandra, History of Medieval India (800-1700), Nova Delhi, Orient Longman, 2007, pàg. 100, ISBN 81-250-3226-6
# Refugi de la Renclusa

El Refugi de la Renclusa està situat a la vall de Benasc en ple Parc Natural de Pocets-Maladeta, a 2.140 m d'altitud. És un refugi de muntanya guardat tot l'any amb 92 places. Té aigua corrent, dutxes, lavabos, aigua calenta, servei de bar i menjador i flassades. També ofereix servei de guies, lloguer de material, telèfon i sistema de telecomunicacions per a socors.

## Història

Aquest refugi és notable per la seva ubicació al peu del massís de la Maladeta i el pic d'Aneto. És un punt de partida per a molts excursionistes. El Centre Excursionista de Catalunya ja va construir un primer refugi guardat el 1916 en aquest indret, que s'ha convertit en l'actual. Acabades les obres d'ampliació i remodelació l'any 2006, actualment el gestionen la Federación Aragonesa de Montañismo i el CEC; malgrat el canvi exterior es manté la seva tradicional activitat. Jaume Oliveras i Brossa l'esmenta com a “xalet de la Renclusa” en un dels seus llibres.

## Curiositats

Dins del refugi, hi ha una placa commemorativa de bronze feta el 1916 amb motiu de la inauguració d'aquest refugi, a iniciativa de Mn. Jaume Oliveras i en homenatge a Mn Jacint Verdaguer i Santaló, poeta que va dedicar força de la seva obra als Pirineus.

## Enllaços externs

* Informació del refugi al web de la Federació Aragonesa de Muntanyisme

## Referències

* ↑ OLIVERAS, Jaume. Els llamps de la Maleïda. Volum 4 de la col·lecció Pioners, Cossetània edicions, 2003
* ↑ «Centenario del refugio de La Renclusa» (en castellà). Aragón Documenta, 20-07-2016.
# Sildàvia

Sildàvia (en francès, Syldavie) és un país imaginari de Les aventures de Tintín.
La primera visita d'en Tintín a Sildàvia té lloc a El ceptre d'Ottokar. Bordúria intenta annexionar-se a Sildàvia, i per a fer-ho, prepara un complot per tal de fer desaparèixer el ceptre del rei Muskar XII; d'aquesta manera el monarca no podrà mostrar-lo el dia de Sant Wladimir i perdrà el tron. L'obra està escrita el 1939, pocs mesos després que Alemanya s'annexionés a Àustria. Bordúria s'assembla en diversos aspectes a l'Alemanya nazi.
En Tintín tornarà a Sildàvia a Objectiu: la Lluna, acompanyat pel capità Haddock, per participar en el programa especial de vol tripulat a la Lluna, que organitzen les autoritats sildaves, i on el professor Tornassol n'és un tècnic destacat. Tant en aquest volum com en el següent, Hem caminat damunt la Lluna, només se'n veuen les muntanyes del massís de Zmylpathes on es troba l'estació espacial.
A L'afer Tornassol l'aparició de Sildàvia és més complexa. A la primera part de l'aventura hi participen agents secrets sildaus que intenten impedir als seus enemics borduris el segrest del professor Tornassol, autor d'un curiós invent que el dictador de Bordúria vol obtenir a qualsevol preu per tal d'utilitzar-lo com a arma. Finalment, els borduris aconsegueixen el seu objectiu i en Tintín i el capità Haddock, amb l'ajuda de la Bianca Castafiore, han d'anar a Bordúria a alliberar el professor. Sildàvia només apareix quan, un cop alliberat en Tornassol, aconsegueixen travessar la frontera entre tots dos països a dins d'un tanc borduri.

## Referències

* ↑ Hergé. El ceptre d'Ottokar. Editorial Joventut, 1999.
* ↑ Hergé. Objectiu: la Lluna. Editorial Joventut, 1999.
* ↑ Hergé. L'afer Tornassol. Editorial Joventut, 1999.