OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Josep de Batea

Sant Josep de Batea és una església de Batea (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

D'uns 7 x 4,5 m. de planta rectangular, tota de carreu, aquesta capella té una petita obertura a la part posterior. Coberta amb teula, a dues aigües, a sobre de l'original amb pedra.
La façana està dividida en tres parts: la baixa amb portada de mig punt adovellat, impostes i brancals tallats, després, un petit fris entre dues cornises motllurades seguit d'un frontó triangular sobre el que s'alça un petit campanar d'espadanya de totxo.

## Història

Al frontó hi ha una inscripció que diu: "C?N UN EXCESSIVO AMOR/BVSCANDO A XPO MARIA/AQUI SALIO QUIEN TRAHIA/LAS ARMAS DEL REDENTOR/~ P § F ~".

## Referències

* 1 2 3 «Sant Josep de Batea». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].

## Enllaços externs

* «Sant Josep de Batea». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Raffaele Piria

Raffaele Michele Rocco Piria (Scilla, Calàbria, Regne de les Dues Sicílies, 20 d'agost de 1814 - Torí, Regne d'Itàlia, 1865) fou un químic sicilià. En la seva obra destaca l'estudi dels aldehids i cetones especialment en el desenvolupament d'un mètode de síntesi de cetones cícliques que porta el seu nom (reacció de Piria). També realitzà importants estudis de substàncies naturals destacant l'aïllament de l'àcid salicílic. El farmacèutic francès Henri Leroux aïllà el 1828 la salicina que és un principi actiu que s'extreu majoritàriament, de l'escorça del salze. Piria el 1838, quan treballava a París, aconseguí descompondre la salicina en dos components, un sucre, la D-glucosa, i un altre component, la saligenina, que per oxidació produí l'àcid salicílic o àcid 2-hidroxibenzoic, obrint el camí cap als seus usos terapèutics (antipirètic, analgèsic…) que durien a la síntesi de l'àcid acetilsalicílic per part del químic francès Charles Frédéric Gerhardt el 1853 comercialitzat posteriorment amb el nom d'Aspirina.
* Salicina
* Àcid salicílic
Piria estudià medicina i després estudià química a París amb Jean-Baptiste Dumas. Fou professor de química a la Universitat de Pisa a partir del 1842. Entre els seus alumnes destaquen els químics Stanislao Cannizzaro i Cesare Bertagnini. Altres alumnes foren Orazio Silvestri i Paolo Tassinari. Amb Carlo Matteucci fondaren la revista "Il Cimento" (1844) que després es denominà "Il Nuovo Cimento" (1855). Fou comandant del Batalló d'Estudiants a la batalla de Curtatone i Montanara. En el 1852 es convertí en membre de l'Acadèmia Nacional de Ciència i en el 1856 fou contractat per ensenyar química general a la Universitat de Torí. En el 1862 fou nomenat senador.
# Species 2000

Species 2000 és una federació autònoma, constituïda com empresa sense ànim de lucre, d'organitzacions de bases de dades taxonòmiques d'arreu del món, que compila el Catalogue of Life, una llista completa de les espècies de la Terra, en col·laboració amb el Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica (ITIS). Fou creada per Frank Bisby, de la que fou director, i els seus companys de feina de la Universitat de Reading, al Regne Unit, el 1997, i el Catalogue of Life va ser publicat per primera vegada el 2001. La Secretaria no està centralitzada, l'oficina administrativa i caps de personal es troben al Naturalis Biodiversity Center, als Països Baixos, mentre que els administradors i les organitzacions membres es troben arreu del món a Centres regionals a la Xina, Austràlia, Nova Zelanda, Nord Amèrica i Brasil.

## Referències

* 1 2 3 Obituary: Frank A. Bisby (1945-2011), 26 de setembre de 2015.
* ↑ Memorandum and Articles of Association of Species 2000 Arxivat 2012-05-08 a Wayback Machine., 26 de setembre de 2015.
* ↑ «About the Catalogue of Life: 2012 Annual Checklist». Catalogue of Life. Integrated Taxonomic Information System, 26-09-2015.
* ↑ «Species 2000». Species 2000, 26-09-2015.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Species 2000 Arxivat 2014-07-01 a Wayback Machine.
* Lloc web oficial de Catalogue of Life
# Sant Vicenç de Vilamalla

Sant Vicenç de Vilamalla és una església del municipi de Vilamalla (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església parroquial de Sant Vicenç de Vilamalla està situada a l'extrem nord del poble. És un edifici d'una sola nau sense absis. La volta de la nau és apuntada. La façana d'accés, situada a ponent, té la portada amb arcs de mig punt en degradació, llinda i timpà llis. Al centre de la façana hi ha un rosetó molt senzill, i a la part superior, tres pilastres de base d'un campanar de paret que no tenen els arcs de coronament. En el mur meridional podem veure una finestra de doble esqueixada ia rcs de mig punt. El mur lateral nord és apuntalat per tres contraforts, i a la capçalera hi ha un rosetó idèntic al de la façana.

## Història

La parròquia de Sant Vicenç de Vilamalla és esmentada documentalment des del segle x. L'edifici del temple segurament data del segle xiii, ja que la seva tipologia és característica de les esglésies bastides durant la darrera època del romànic.

## Referències

* 1 2 «Sant Vicenç de Vilamalla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Izan Almansa Pérez

Izan Almansa Pérez (Múrcia, 7 de juny del 2005) és un jugador de bàsquet espanyol. Amb 2,07 metres d'alçada juga en la posició d'ala-pivot, i juga a l'NBA G League Ignite de la NBA G League.

## Trajectòria

Almansa, nascut a Múrcia, és fill de l'ex-jugador de bàsquet Steve Horton i és un jugador format al planter de l'UCAM Murcia CB, club que abandona en 2019.
A l'estiu de 2019, va signar pel Reial Madrid i es va incorporar al Cadet "B" del conjunt blanc, passant al Cadet "A" l'any següent.
A l'estiu de 2021, marxa als Estats Units per a convertir-se en el primer espanyol que arribava a l'Academia Overtime Elite d'Atlanta, un projecte en el qual es remunera als joves alhora que es manté la seua formació tant acadèmica com esportiva.
El 30 de juny de 2023, signa pel NBA G League Ignite.

## Selecció nacional

El 10 de juliol de 2022, va ser nomenat millor jugador del Campionat Mundial de Bàsquet Sub-17 de 2022 on Espanya va perdre la final enfront de la selecció dels Estats Units. Izan va fer una mitjana de durant el campionat 12,1 punts i 12,9 rebots entrant en el quintet ideal juntament amb Lucas Langarita. Al mes següent, el 7 d'agost, va ser nomenat MVP de l'Eurobasket Sub-18 celebrat a Turquia amb unes mitjanes de 15,7 punts, 10,7 rebots i on la selecció espanyola va guanyar l'or.

## Referències

* 1 2 «Pau Gasol, directivo de Overtime Elite, la transgresora academia de baloncesto». Diari Marca, 22-07-2022. [Consulta: 25 agost 2022].
* 1 2 «Tyler Smith & Izan Almansa Sign With Ignite». NBA.com, 30-06-2023. [Consulta: 2 juliol 2023].
* 1 2 González, Raquel. «Izan Almansa, el MVP apadrinado por Pau Gasol» (en castellà), 12-07-2022. [Consulta: 25 agost 2022].
* ↑ «Izan Almansa, el pívot precoz que se moldea en una academia de élite». abc.es, 10-07-2022. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ «La historia de Izan Almansa, MVP del Mundial sub17 y Europeo sub18». Gigantes del Baloncesto, 07-08-2022. [Consulta: 25 agost 2022].
* ↑ «La historia de Izan Almansa, MVP del Mundial sub17». gigantes.com, 11-07-2022. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ España amplía con el título europeo sub18 un verano brillante elperiodico.com, 7 de agosto de 2022
# Didymeles

Didymeles és un gènere d'angiospermes de la família Buxaceae. El gènere només compta amb dues espècies d'arbres de fulla persistent restringits a Madagascar i les Illes Comores.

## Espècies

El gènere Didymeles inclou tres espècies:
* Didymeles integrifolia J.St.-Hil. - Madagascar, Comores
* Didymeles madagascarensis Willd. - Madagascar, Comores
* Didymeles perrieri Leandri - Madagascar

## Referències

* ↑ Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 5-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
* 1 2 «Didymeles — The Plant List». [Consulta: 18 juliol 2023].
* 1 2 3 «Didymeles Thouars». Tropicos. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 18 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Didymelaceae Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine. a L. Watson and M.J. Dallwitz (des del 1992). The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
# Raimon Caldagués

Raimon Caldagués (segle XVIII - segle XIX), comte de Caldagués, fou un militar català que batallà en la Guerra del Francès. Fou defensor de Girona en el segon setge de Girona de 1808 i a continuació lluità contra els francesos a la batalla de Molins de Rei i posteriorment a Sant Cugat, on els derrotà. En intentar recuperar Barcelona (desembre de 1808) caigué derrotat, juntament amb la resta de forces catalanes, pel mariscal Saint-Cyr. Fou pet presoner al Vendrell i posat en llibertat posteriorment quan caigué Napoleó.

## Referències

* ↑ «Raimon Caldagués». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Saulxerotte

Saulxerotte és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 68 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saulxerotte era de 68 persones. Hi havia 25 famílies, de les quals 9 eren unipersonals (6 homes vivint sols i 3 dones vivint soles), 6 parelles sense fills i 10 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 34 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 33 eren cases i 1 era un apartament. Dels 29 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saulxerotte el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 39 eren actives i 7 eren inactives. De les 39 persones actives 35 estaven ocupades (19 homes i 16 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 7 persones inactives 3 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saulxerotte a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saulxerotte a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Mahō shōjo

El Maho Shōjo, conegut també com a Magical Girl (Noia Màgica), és un gènere d'anime i manga que té com a tema principal nenes o noies que tenen algun objecte màgic o algun poder especial. Tal com observà C. Igelmo Sánchez, les noies màgiques tenen poders per regal o do diví, en contrast a les habilitats que aconsegueixen els personatges masculins en altres gèneres a causa d'un entrenament.
Amb Puella Magi Madoka Magica es va revolucionar el subgènere de la noia màgica obscura, sent inventat primer per Cutie Honey i Sailor Moon.

## Temes

Pel comú la trama del gènere Maho shōjo té les següents característiques: Les noies màgiques deuen per obligació protegir quelcom màgic, salvar el món, combatre o capturar criatures malignes (generalment vingudes d'un altre món o univers); al mateix temps que lidiar amb els problemes de la seva edat com ara l'escola o els nois. En molts casos són acompanyades per petites mascotes parlants. A més les noies màgiques tracten de no mostrar els seus poders davant dels altres.

## Llista d'animes i mangas del gènere Mahō shōjo

* Alice 19th
* Binan Kōkō Chikyū Bōei-bu LOVE!
* Cardcaptor Sakura; Sakura, la caçadora de cartes (1996-2000)
* Corrector Yui (1999)
* Cutie Honey (1973/1994/1997/2004/2018)
* Demashita! Powerpuff Girls Z (2006)
* Full moon wo sagashite (2002)
* Futari wa Pretty Cure (2004-2020)
* Gakuen Alice
* Hana no Ko Run Run; Àngel, la nena de les flors; El misteri de la flor màgica; Lulú, la noia de les flors (1979)
* Mahōu Tsukai Sally; Sally la bruixota (1966/1989)
* Himitsu no Akko-chan; Els Secrets de Julie (1969/1988/1998)
* Kamichama Karin;(2007)
* Kamikaze Kaitō Jeanne; Jeanne, la lladre kamikaze (1998-2000)
* Lyrical Nanoha (2004-2007)
* Minky Momo; Les aventures de Gigi (1982)
* Magical Angel Creamy Mami; El fermall encantat (1983)
* Ojamajo Doremi; La màgica Do-Re-Mi (1998-2004)
* Shōjo Kakumei Utena; Utena la noia revolucionària (1997)
* Magic Knight Rayearth; Guerreres Màgiques (1994-1996)
* Majokko Megu-chan (1974)
* Marvelous Melmo (1971)
* Nurse Witch Komugi (2002)
* Pretty Sammy (1995)
* Princess Tutu; La Princesa Tutú (2002-2003)
* Puella Magi Madoka Magica (2011)
* Puni Puni Poemi
* Sailor Moon; Marinera Lluna (1992-1997/2014-2016)
* Jewelpet (2009-2015)
* Shugo Chara! (2007-2010)
* Kill la Kill (2013)
* Slayers (1995)
* Sugar Sugar Rune (2005-2006)
* Super Doll Licca Chan
* Tokyo Mew Mew; Mew Mew Power (2002-2003)
* Tonde Burin (1994)
* Ultra Maniac (2003)
* Uta Kata (2004)
* Wedding Peach; Fada Nupcial (1995-1996)
* Mermaid Melody; Pichi Pichi Pitch (2003-2005)
* Raimu Paruma; Lima Palm
* Kaitou Saint Tail; Saint Tail (1995-1996)
* Kumiko Magic Girl
* Nurse Angel Ririka Sos (1995-1996)

## Referències

* ↑ Igelmo Sánchez, 2009, p. 30.
* ↑ Igelmo Sánchez, 2009, p. 31.
* ↑ Jensen, Paul «Rise of the Dark Magical Girls». Anime News Network, 2016 [Consulta: 18 juliol 2017].

## Bibliografia

* Igelmo Sánchez, Cristina. «La mujer en el manga». A: I Congreso virtual sobre Historia de las Mujeres. Jaén: Asociación de Amigos del Archivo Histórico Diocesano de Jaén, 2009, p. 27-34.
# Ixerbàcies

Ixerbàcies (Ixerbaceae) és una família de plantes amb flor.
Només comprèn un gènere (Ixerba) amb una única espècie: Ixerba brexioides.
Es tracta d'un arbre endèmic de Nova Zelanda.
La classificació filogenètica APG II (2003) ubica aquesta família com a rosids basals, però altres classificacions la inclouen en l'ordre de les crossosomatals.
# Museu Canadenc de la Natura

El Museu Canadenc de la Natura és un museu d'història natural situat a Ottawa (Ontario) i Gatineau (Quebec). Juntament amb el Museu Reial d'Ontario, és un dels museus d'història natural més grans del Canadà. El museu té 24 col·leccions científiques grans de més de 10 milions d'espècimens. El museu també es dedica a la recerca científica.
Les exposicions es troben a Ottawa, a l'Edifici del Museu Memorial Victòria. La biblioteca oberta al públic es troba a Gatineau, al National Heritage Building.

## Referències

* ↑ «Hume: Newly renovated Museum of Nature opens» (en anglès). Toronto Star, 21-05-2010. [Consulta: 11 novembre 2024].
* ↑ «Explorez le Campus du patrimoine naturel du Musée canadien de la nature» (en francès). Museu Canadenc de la Natura. [Consulta: 11 novembre 2024].
# Team Heizomat

El Team Heizomat (codi UCI: THF) és un equip ciclista alemany, de ciclisme en ruta. Creat al 2008, té categoria continental.

## Principals resultats
### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Europa Tour.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2010 | 34è | Philipp Ries (272è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2008 | 87è | Robert Retschke (378è) |
| 2009 | 72è | Felix Rinker (277è) |
| 2010 | 82è | David Hesselbarth (475è) |
| 2011 | 110è | Nils Plötner (927è) |
| 2012 | 113è | Alexander Krieger (675è) |
| 2013 | 112è | Raphael Freienstein (831è) |
| 2014 | 117è | Jan-Niklas Droste (839è) |
| 2015 | 126è | Sascha Starker (1017è) |
| 2016 | 123è | Jonas Rapp (1246è) |
| 2017 | 107è | Jonas Rapp (696è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2017-10-11 a Wayback Machine.
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a procyclingstats.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Brunzidor elèctric

Que és un brunzidor?
Un brunzidor (anglès: buzzer), és un dispositiu electrònic de tipus vibrador. Produeix un so o brunzit continu o intermitent d'un mateix to (baix). Serveix com a mecanisme de senyalització o avís, i són utilitzats en múltiples sistemes com en automòbils, electrodomèstics o intel·lífons.
A l'origen aquest dispositiu es basava en un sistema electromecànic que era semblant a una campana elèctrica però sense el batall metàl·lic, el qual imitava el so d'una campana.
Vibrador electromagnètic que produeix un brunzit d'una freqüència molt baixa; és emprat com a avisador acústic.

## Referències

* ↑ «brunzidor». GEC. [Consulta: 16 novembre 2020].
# Louis Saguer

Louis Saguer, nascut Wolfgang Simoni, (Berlín-Charlottenburg, 26 de març, 1907 - 1 de març de 1991) va ser un compositor d'origen alemany que es va naturalitzar ciutadà francès el 1947.

## Biografia

Simoni, després d'estudiar piano, composició i direcció al Conservatori Stern de Berlín, esdevingué el col·laborador d'Edmund Meisel per a la música de diverses pel·lícules (El cuirassat Potemkin de Serguei Eisenstein, October: Ten Days That Shook the World, The Holy Mountain d'Arnold Fanck).
Cap de cant, ajudant de direcció i coreògraf de l'Òpera Estatal de Berlín, director d'orquestra i ajudant de direcció del Piscator Theatre, va continuar la seva tasca formativa d'orquestració el 1929 a París on s'instal·là definitivament uns anys més tard. Després d'un inici difícil, va esdevenir director de la "Chorale populaire" de París, propera al Partit Comunista. Va compondre cançons i obres ocasionals.
Saguer va morir el 1991 a París als 83 anys.

## Música per al cinema

* 1959: Le Signe du Lion de Éric Rohmer

## Premis

* 1961: Premi Copley a Chicago
* 1964: Gran Premi de Mònaco per la seva òpera Mariana Pineda inspirada en el tràgic destí de la Mariana Pineda, heroïna homònima.
* 1973: Primer premi de l'Associació Nacional de Músics Negres per Daybreak in Alabama
* 1974: Prix de la Societat d'Autors, Compositors i Editors de Música.

## Bibliografia

* Louis Saguer i Raymond Lyon, Les Contes d'Hoffmann – Étude et analyse, Editions Mellottée, 1948

## Referències

* ↑ Les Contes d'Hoffmann – Étude et analyse
# Ghatafan

Els Ghatafan —àrab: بنو غطفان, Banū Ḡaṭafān— foren una confederació tribal àrab de l'Aràbia del nord, del gran grup dels Qays Aylan. El seu ancestre seria segons la tradició Ghatafan ibn Saïd ibn Qays ibn Aylan. El seu territori anava entre l'Hijaz i el Jabal Xammar, principalment a l'entorn del Wadi l-Rumma.
Les tribus principals (d'oest a est) eren:
* Banu Aixja
* Dhubyan
** Fazara
** Murra
** Thalaba
* Abs
* Anmar
La més important era la dels Abs, el xeic de la qual, Zuhayr ibn Jadhima, es va fer reconèixer com a cap per totes les tribus i pels Hawazin, l'altra gran confederació dels Qays Aylan. A la seva mort la guerra entre Abs i Dhubyan va acabar amb la derrota dels primers (que no van tenir el suport de cap tribu) i es van refugiar amb els Banu Amir, però el 580 van prendre revenja i van derrotar a una coalició enemiga ajudada pels Tamin. Després es va restablir la pau i més tard els Ghatafan es van aliar als Tayyi i als Àssad.
Inicialment hostils a Mahoma hi van signar un tractat el 627 després del setge de Medina, al que Uyayna ibn Hosn al-Fazari, que havia participat en el setge al capdavant dels Fazara i segurament dels Murra, no va gosar oposar-se, i va ajudar el Profeta a conquerir la Meca el 630 i la campanya d'Hunayn que va seguir. Els Fazara i els Murra es van convertir el 631 però a la mort de Mahoma van donar suport a la ridda (apostasia) i Uyayna ibn Hisn fou derrotat en la batalla de Buzakha. Una filla seva fou després l'esposa d'Uthman ibn Affan.
Després van participar en les guerres de conquesta i molts es van establir als territoris conquerits. En les lluites entre mudarites (àrabs del nord) i kalbites (àrabs del sud) el ghatafan van donar suport als primers i van lluitar contra els Banu Kalb a la batalla de Marj ar-Ràhit el 684. Però després van donar suport al kalbita Humayd ibn Hurrath al-Kalbi i quan aquest fou assassinat els ghatafan el van venjar a la batalla de Banat Kain a la Samawa (vers 693).
Van desaparèixer de la història a la meitat del segle viii; algunes de les tribus encara van participar en la revolta beduïna del 844/845 reprimida per Bugha al-Kabir però la majoria del ghatafan ja havia abandonat Aràbia i les seves terres ancestrals foren ocupades pels Tayyi. A Egipte, Líbia, el Magreb i Hispània alguns clans pretenien ser descendents del ghatafan al segle x.

## Vegeu també

* Muharib.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «G̲H̲aṭafān».
# Palmer

«Palmer» té aquests significats:
* Toponímia:
** Palmer (Alaska), població dels Estats Units a l'estat d'Alaska
** El Palmer, possessió i llogaret del municipi de Campos (Mallorca)
** Arxipèlag Palmer, arxipèlag de l'Antàrtida al nord-oest de la Península Antàrtica
** Palmer Lake, població dels Estats Units a l'estat de Colorado
** Palmer (Massachusetts)
** Camí del Palmer, camí del migjorn de Mallorca
* Biografies:
** Aina Monferrer Palmer (Borriana, 1987)
** Àngels Cardona Palmer (Palma, 1951)
** Daniel David Palmer (1845 – 1913), fundador de la quiropràctica
** Edward Palmer (botànic) botànic britànic
** Felicity Palmer (Cheltenham, Gloucestershire, 1944), mezzosoprano anglesa
** Gus Palmer (Anadarko, Oklahoma, 1943), professor de llengua kiowa
** Jonathan Palmer, pilot de curses automobilístiques britànic
** Keke Palmer (Harvey, 1993), actriu i cantant estatunidenca
** Manuel Salas Palmer (? - 1898), empresari i polític eivissenc
** Patricia Rosselló Palmer (Mallorca, 1974), empresària turística mallorquina
** Raimon el Palmer (Piacenza, Emília-Romanya, 1139/1140 - 1200), sant catòlic
** Edward Palmer Thompson (1924, Oxford - 1993, Worcester), historiador anglès, socialista i pacifista
** Zoie Palmer
* Miscel·lània:
** Palmer (grup de música), col·lectiu musical valencià
** Cargol de Palmer, aparell de mesura
** Marquès del Palmer, títol nobiliari