OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Michael Hayes

John Michael Hayes (Worcester, Massachusetts, 11 de maig de 1919 − Hanover, Nou Hampshire, 19 de novembre de 2008) va ser un guionista i productor de cinema estatunidenc.

## Biografia

Hayes era fill de John Michael Hayes Sr. i Ellen Mabel Hayes. El seu pare era fabricant, però havia actuat com a cantant i ballarí al circuit de vodevil Keith-Orpheum quan era jove.
Quan era petit, Hayes es perdia moltes classes a causa d'infeccions de l'oïda i, durant aquell temps fora de l'escola, va descobrir la passió de la lectura. A l'institut, va formar part de la redacció de The Spectator, el diari escolar, i als 16 anys escrivia per a l'anuari de l'institut, i setmanalment com a editor de la revista The Eagle Trail, dels Boy Scouts. El seu treball va cridar l'atenció de l'Evening Gazette de Worcester, i Hayes començà a escriure articles sobre activitats dels Boy Scots al diari.
Feines posteriors amb el Worcester Telegram i a The Christian Science Monitor el va dur a una feina amb Associated Press. Treballant, Hayes va aconseguir reunir diners per anar a la Universitat de Massachusetts.

## Filmografia
### com a guionista

* 1952: Red Ball Express
* 1953: Thunder Bay
* 1953: Torch Song
* 1953: War Arrow
* 1954: La finestra indiscreta (Rear Window)
* 1955: To Catch a Thief
* 1955: The Trouble with Harry
* 1955: It's a Dog's Life
* 1956: L'home que sabia massa (The Man Who Knew Too Much)
* 1957: Peyton Place
* 1958: The Matchmaker
* 1958: Separate Tables
* 1959: But Not for Me
* 1960: The Rat Race
* 1960: Una dona marcada (BUtterfield 8)
* 1961: The Children's Hour
* 1964: The Carpetbaggers
* 1964: The Chalk Garden
* 1964: Where Love Has Gone
* 1965: Harlow
* 1966: Judith
* 1966: Nevada Smith
* 1973: Walking Tall
* 1974: Winter Kill (TV)
* 1975: Nevada Smith (TV)
* 1994: Iron Will

### com a productor

* 1975: Nevada Smith (TV)

## Guardons
### Nominacions

* 1955. Oscar al millor guió adaptat per La finestra indiscreta
* 1958. Oscar al millor guió adaptat per Peyton Place

## Referències

* ↑ Mort de John Michael Hayes, el guionista de "La finestra indiscreta" yahoo.com, 24 novembre 2008 (francès)
* 1 2 3 DeRosa, Steven. Writing with Hitchcock: The Collaboration of Alfred Hitchcock and John Michael Hayes. Faber and Faber, 2001, p. 53–82. ISBN 0571199909.

## Enllaços externs

* Article necrològic, Le Monde, 12 desembre 2008
# Lourenço de Almeida

Lourenço de Almeida (mort el març de 1508) era fill de Francisco de Almeida, el primer virrei de l'Índia portuguesa. Va destacar a l'oceà Índic, fent el primer viatge portuguès a Ceilan el 1505, convertint-lo en un estat tributari de Portugal, permetent l'expansió de l'Imperi Portuguès a l'Àsia. Va pertànyer a l'Orde de Crist.
El seu pare li encarregà diverses feines de responsabilitat. Així el 1506 va derrotar el samorin de Calicut en la batalla de Cannanore. A principis de 1508, encapçalant una flota de vuit vaixells, navegà fins a Chaul per protegir els vaixells de Cochin i Cannanore, però una fletxa li provocà la mort en la batalla de Chaul.
El desig de venjança, portà al seu pare, D, Francisco de Almeida a desobeir al rei en finalitzar el seu mandat com a virrei no entregar el càrrec al seu successor, Afonso de Albuquerque. El 3 de febrer de 1509 va guanyar la batalla de Diu, iniciant el domini portuguès a l'Índic.

## Referències

* ↑ «Lourenço de Almeida» (en anglès). Encyclopædia Britannica. [Consulta: 4 octubre 2012].
* ↑ Rose, Hugh James. «Almeida, L». A New General Biographical Dictionary. B. Fellowes et al. [Consulta: 3 octubre 2012].

## Vegeu també

* Índia portuguesa
* Ceilan portuguès
# Zu – La llegenda

* El títol d'aquest article és incorrecte a causa de limitacions tècniques. El títol correcte de l'article és Zu: La llegenda.
Zu: La llegenda (Shu shan zheng zhuan) és una pel·lícula de Hong Kong dirigida per Tsui Hark, estrenada l'any 2001. Ha estat doblada al català.

## Argument

Dos guerrers de poders extraordinaris, Xuan i Dan, intenten ajuntar les seves forces amb la finalitat d'aturar una força malèfica anomenada Insomni. Ajudats per Gran Mestre Longevitat i els seus deixebles, arriben als seus fins... gairebé, ja que després d'un error de Dan, una gota de sang del dimoni aconsegueix escapar-se i fusionar amb una part de la muntanya Zu... Cadascun dels personatges provarà sort contra el dimoni que viu des d'aleshores a la muntanya. Alguns hi perdran la vida, d'altres hi descobriran l'amor; alguns hi esdevindran herois, d'altres dimonis.

## Repartiment

* Ekin Cheng: Xuan
* Cecilia Cheung: Ying
* Louis Koo: Dan
* Zhang Ziyi: Joy
* Patrick Tam: Tro
* Kelly Lli: Insomni
* Sammo Hung: Gran Mestre Longevitat
* Jacky Wu: Ying

## Premis i nominacions

* Premi a la millor direcció artística i al millor vestuari i maquillatge, en el Golden Horse Film Festival l'any 2001.
* Nominacions a la millor direcció artística, millor vestuari i maquillatge, millor coreografia (Yuen Woo-ping i Biao Yuen), millor muntatge (Marco Mak), millors efectes especials i millors efectes sonors, en els premis Hong Kong Film Awards l'any 2002.
* Premi del film de mèrit, en els premis Hong Kong Film Critics Society l'any 2002.
* Premi als millors efectes especials, en el Asia-Pacific Film Festival 2002.

## Referències

* ↑ «Zu: La llegenda». esadir.cat.
* ↑ «Shu shan zheng zhuan». The New York Times.
# Cavitat nasal

La cavitat nasal o fossa nasal és un espai situat a l'interior del nas, al centre de la cara.

## Funció

La funció de la cavitat nasal, és escalfar i netejar l'aire que s'inhala.

## Estructura

El límit superior de la cavitat nasal és l'os nasal; mentre que els límits laterals el formen el maxil·lar superior i l'os etmoide. El paladar separa la cavitat nasal de la boca: és el límit inferior. Davant de la cavitat nasal trobem els narius (obertures del nas) i a la part posterior les coanes, que comuniquen amb la nasofaringe.
La cavitat nasal es divideix en dues fosses per un cartílag vertical: el septe nasal. Al laterals de la cavitat trobem els cornets i els meats. Els cornets interrompen la circulació de l'aire, conduint-lo cap a l'epiteli olfactiu, situat a la part superior de la cavitat nasal. Es comunica amb els sins paranasals. L'òrgan vomeronasal (encarregat detecció feromones) està situat a la part posterior de la cavitat nasal.
L'interior de la cavitat nasal, sobretot l'entrada, està recoberta per cèl·lules que tenen fol·licles pilosos (vilrises) i que secreten moc.

## Irrigació

La cavitat nasal presenta una irrigació molt important a través de branques de la caròtide interna, la caròtide externa, l'artèria facial i l'artèria maxil·lar.:
* Artèria esfenopal·latina
* Artèria etmoïdal anterior
* Branques artèria facial

## Innervació

La innervació de la cavitat nasal responsable del sentit de l'olor es produeix a través del nervi olfactori (I parell cranial), que envia fibres microscòpiques des del bulb olfactori, a través de la placa cribiforme per arribar a la cavitat nasal.
La innervació sensorial general es produeix a través de branques de les branques del nervi trigemin (V parell cranial):
* Nervi nasociliar (Branca del nervi olfactori)
* Nervi nasopal·latí (Branca del nervi olfactori)
* Branques nasals posteriors del nervi maxi.lar (Branca del nervi trigemin)
A més, la cavitat nasal està innervada per fibres vegetatives. La innervació simpàtica dels vasos sanguinis de la mucosa de la cavitat nasal provoca la seva contracció, mentre que la innervació parasimpàtica controla la secreció de les glàndules que secreten moc.

## Malalties associades

Les malalties associades a la cavitat nasal solen ser de tipus viral i càncer de cavitat nasal. A més, es relaciona amb la síndrome del nas buit.

## Imatges associades

* Vista frontal dels ossos de la cara.
* Nervis de la paret de la cavitat nasal.
* Vies respiratòries.
Viccionari
# Xangri-La

Xangri-La és un lloc fictici situat entre muntanyes asiàtiques (potser al Tibet) que ha esdevingut sinònim del paradís. El nom va sorgir d'una novel·la de James Hilton el 1933, Lost Horizon (Horitzons perduts), que recollia llegendes antigues. Xangri-La és la meta de viatges d'aventures per excel·lència, en un mite similar al de sant Graal. Fins i tot va provocar un viatge real d'uns governants nazis, que creien que allà trobarien restes de l'ètnia ària primigènia. La popularitat del mite ha fet que aparegui en diverses cançons, còmics i videojocs i que llocs de descans o recreació s'hagin batejat amb aquest nom.

## Vegeu també

* Regne de Shambhala
* Kunlun
* Horitzons perduts (pel·lícula de 1937)
* Horitzons perduts (pel·lícula de 1973)
* Utopia
* Món perdut
* Shangri-La (Yunnan, Xina), comtat de la Xina que va ser reanomenat així per a atraure el turisme.

## Enllaços externs

* Xangri-La la resplendent en Terra de somnis.
# Zàpadni (Troítskaia)

Zàpadni - Западный (rus) - és un khútor, un petit poble rural cosac, del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als arrossars del delta del riu Kuban, a la riba esquerra del riu, a 22 km al nord de Krimsk i a 66 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Troítskaia.
# ¡Basta Ya!

¡Basta Ya! (en català Ja n'hi ha prou i en basc Aski da) és una associació basca defensora de l'Estat de les autonomies i la Constitució Espanyola i oposada al sobiranisme basc i qualsevol negociació amb ETA.
És l'embrió de la Plataforma Pro, des de la qual es vol crear un partit polític que atregui vot espanyolista tant de dretes com d'esquerres.

## Objectius

Formada originàriament per membres de diverses ideologies polítiques, té el triple propòsit de:
* oposar-se al terrorisme en qualsevol de les seves formes,
* donar suport a les seves víctimes,
* defensar l'Estat de Dret, la Constitució Espanyola i l'Estatut d'Autonomia del País Basc.
Malgrat el caràcter universalista dels seus ideals, l'organització té la seva raó d'ésser en l'oposició al terrorisme d'ETA. ¡Basta Ya! es caracteritza pel seu caràcter activista, ja que no només defensen els esmentats ideals, sinó que també els promouen mitjançant la convocatòria de manifestacions i actes de protesta.
Actualment, és contrària al nacionalisme basc i a l'actual política antiterrorista del PSOE, encapçalada pel president del govern espanyol José Luis Rodríguez Zapatero, a causa de la postura d'aquests enfront de la negociació amb l'organització armada ETA.
Alguns coneguts membres de la plataforma són Jon Juaristi, Joseba Pagazaurtundua (assassinat per ETA el 2003), Maite Pagazaurtundua, Arcadi Espada, María del Carmen Iglesias Cano, Javier Urquizu, Iñaki Ezkerra, Rosa Díez i Fernando Savater.

## Reconeixements

L'any 2000 l'organització fou guardonada amb el Premi Sàkharov per la Llibertat de Consciència, concedit pel Parlament Europeu, i el 2004 fou nomenada òrgan consultiu del Consell Econòmic i Social de l'ONU.
# Àgii Theódori (illot)

Àgii Theódori (grec Άγιοι Θεόδωροι) o Theodorú és una petita illa grega situada prop d'un quilòmetre de la costa nord-oest de Creta, al davant de la platja de Platanias, a uns vuit quilòmetres a l'oest de la ciutat de Khanià. L'illa amb prou feines té un quilòmetre quadrat de superfície. L'elevació més alta de la rocosa illa és de 165 metres. Està deshabitada i és una reserva de la cabra salvatge de Creta o kri-kri.
# Geronci d'Itàlica

Geronci d'Itàlica o Gerundi (Bètica, segle I) va ésser el primer bisbe d'Itàlica. Probablement, és un sant llegendari, sense existència real. És venerat com a sant per l'Església catòlica. Apareix com a bisbe d'Itàlica al segle i, tot i que el bisbat no existirà fins al segle vi. Apareix a un breviari mossàrab dels segles V o VI, i el seu culte es desenvolupà durant l'època dels visigots. Fructuós de Braga parla en un dels seus escrits de la visita al seu sepulcre al segle VII.
Segons la tradició, fou el primer evangelitzador de la Bètica i hauria estat deixeble, i ordenat sacerdot, per algun dels Set barons apostòlics o dels apòstols, la qual cosa implica que hauria estat a Roma. Fou empresonat i turmentat per la seva fe i morí a la presó.
Fou enterrat a Itàlica, on hi havia una església dedicada al seu nom. L'existència del seu sepulcre consta fins a la invasió musulmana i després se'n perd la localització exacta. Del nom de Sant Geronci, Sancti Gerontii, deriva Santiponce, nom del poble que va créixer vora l'antiga ciutat romana.
# Nèstor de Palència

Nèstor de Palència (mort cap al 65) és una personalitat llegendària, que una tradició tardana, documentada en obres historiogràfiques dels segles xvi i xvii, pretenen que fos el primer bisbe de Palència. La seva festivitat se celebra el 4 de març, coincidint amb la festivitat dels Sants Màrtirs del Quersonès, set màrtirs reals dels segles III-IV de qui el falsificador havia tret els noms. De fet, la història del sant té un abast local i mai no ha estat reconeguda per l'Església, per la qual cosa, Eteri de Barcelona no figura al santoral ni al Martirologi romà. Els noms que hi apareixen són els dels sants del Quersonès. A més, l'aparició tardana de la llegenda ha fet que, en aquest cas, no arrelés a la ciutat, on no ha tingut mai cap devoció popular ni un culte reconegut.
La primera font que el cita va ser la pretesa crònica de Luci Flavi Dextre, fill de Pacià de Barcelona, en realitat un fals cronicó, havia estat escrita al final del segle xvi pel jesuïta Jerónimo Román de la Higuera i publicada per primer cop en 1619. L'habilitat de la falsificació va ser que fos tinguda per molts autors com una obra autènticament antiga i escrita al segle v, per la qual cosa les seves afirmacions, la majoria sense cap fonament històric real, van passar a altres obres serioses fins al punt d'alterar greument la cronologia dels fets narrats i provocar que capítols catedralicis, consells municipals, etc., creient el que es deia, comencessin a retre culte o nomenessin patrons a sants inexistents, que van arrelar en la tradició popular. Cap a mitjan segle xvii i al segle xviii, altres autors van encarregar-se de demostrar la falsedat d'aquesta crònica i de les obres que s'hi inspiraren, però les tradicions, llegendes i culte iniciats ja havien arrelat prou i el poble va continuar considerant algunes d'aquestes històries com a autèntiques, fins a l'actualitat, tot i la seva inversemblança.
Segons la llegenda, creada per tal d'endarrerir els orígens dels bisbats hispànics fins als temps apostòlics, donant-li així més prestigi i preeminència sobre d'altres, Nèstor hauria estat deixeble de Sant Jaume el Major, quan aquest va predicar a Hispània cap a l'any 37. El mateix apòstol l'hauria nomenat cap de la comunitat cristiana de la ciutat de Palència.
Arran de les persecucions dels cristians de temps de Neró, cap a l'any 60, Nèstor s'hauria reunit amb altres bisbes ibèrics (llegendaris, com ell: Eteri de Barcelona, Capitó de Lugo, Arcadi de Logroño, Agatodor de Tarragona, Eugeni de València, Basili de Cartagena, Elpidi de Toledo, Efraïm d'Astorga i Pius de Sevilla) a Peníscola per veure de trobar una solució al problema: les tropes romanes, comandades per Actus, van detenir-los tots quan estaven plegats i van executar-los, morint màrtirs.
# Sofia de Württemberg (tsarina de Rússia)

Maria Fiódorovna rus: Мария Фёдоровна, nascuda Sofia de Württemberg, nom complet en alemany Sophia Marie Dorothea Auguste Luise von Württemberg, (Stettin, 1759 - Sant Petersburg, 1828) fou membre de la casa ducal de Württemberg arribà a tsarina de Rússia després del seu casament amb el tsar Pau I de Rússia.
La princesa württemberguesa era filla del duc sobirà Frederic II Eugeni de Württemberg i de la princesa Frederica Dorotea de Brandenburg-Schwedt. Era, per tant neta, del primer duc sobirà de Württemburg, el duc Carles I Alexandre de Württemberg i de la princesa Maria Augusta de Thurn und Taxis per part de pare; mentre que per part de mare era neta del marcgravi Frederic Guillem de Brandenburg-Schwedt i de la princesa Sofia Dorotea de Prússia. Entre els seus ancestres destanquen el primer rei hannoverià del Regne Unit, Jordi I del Regne Unit o el rei Frederic Guillem I de Prússia.
El 7 d'octubre de 1776 es casà amb el gran duc i tsarevitx el futur tsar Pau I de Rússia, fill del tsar Pere III de Rússia i de la tsarina Caterina II de Rússia. La parella tingué set fills:
* SM el tsar Alexandre I de Rússia nat a Sant Petersburg el 1777 i mort el 1825 a Taganrog. Es casà amb la princesa Lluïsa de Baden.
* SAI el gran duc Constantí de Rússia nat a Tsàrskoie Seló el 1779 i mort el 1831 a Vítsiebsk de colera. Es casà en primeres núpcies amb la princesa Juliana de Saxònia-Coburg-Saalfeld, i en segones núpcies amb Joana Grudna-Grudczinska, princesa Lowiczka.
* SAI la gran duquessa Alexandra de Rússia nada el 1783 a Sant Petersburg i morta el 1801 a Viena. Es casà amb l'arxiduc fill de l'emperador Leopold II d'Àustria, Josep Antoni d'Àustria.
* SAI la gran duquessa Helena de Rússia nada a Sant Petersburg el 1784 i morta el 1803 a Ludwiglust. Es casà amb el gran duc Frederic Lluís de Mecklenburg-Schwerin.
* SAI la gran duquessa Maria de Rússia nata a Sant Petersburg el 1786 i morta al Belvedere de Weimar el 1859 Es casà amb el gran duc Carles Frederic I de Saxònia-Weimar-Eisenach.
* SAI la gran duquessa Caterina de Rússia, nada a Sant Petersburg el 1788 i morta el 1819 a Stuttgart. Es casà primer amb el duc Jordi d'Oldenburg i després amb Guillem I de Württemberg.
* SAI la gran duquessa Olga de Rússia nascuda el 1782 i morta el 1795 a Sant Petersburg.
* SAI la gran duquessa Anna de Rússia nada a Sant Petersburg el 1795 i mort a La Haia el 1865. Es casà amb el rei Guillem II dels Països Baixos.
* SM el tsar Nicolau I de Rússia nat el 1796 a Tsàrskoie Seló i mort el 1855 a Sant Petersburg. Es casà amb la princesa Carlota de Prússia.
* SAI el gran duc Miquel de Rússia nat a Sant Petersburg el 1798 i mort el 1849 a Varsòvia. Es casà amb la princesa Helena de Württemberg.
# Muralla Roja (Calp)

La Muralla Roja a Calp (Marina Alta) País Valencià, és un edifici de l'arquitecte Ricard Bofill i Leví situat a la urbanització la Mançanera. La seua construcció es va completar l'any 1973 encara que, segons paraules del propi arquitecte, el seu disseny va començar deu anys abans.
La configuració de l'edifici, en una evocació de l'estètica constructivista, engendra una sèrie de patis comunicats entre si des d'on s'accedeix als habitatges. En les terrasses de coberta es reparteixen els solàriums, una piscina i sauna.
La seua composició respon a un pla geomètric basat en la tipologia de creu grega que s'agrupa de diverses maneres deixant les torres de serveis en la intersecció de les creus. En si mateix és una clara referència a l'arquitectura popular mediterrània i àrab, en particular a les torres de tova nord-africanes i a la casba. El criteri d'aplicar a l'edifici una variada gamma cromàtica arranca del propòsit de donar un relleu determinat als diferents elements arquitectònics conformement a la seua funció estructural.
L'edifici apareix catalogat al municipi de Calp amb el nivell de protecció Integral.
L'any 2012 es va realitzar una exposició sobre l'edifici denominada "Muralla roja", realitzada per iniciativa del municipi de Calp, que va poder ser visitada en primer lloc primer al municipi i després al Museu de la Universitat d'Alacant (MUA). L'origen dels continguts d'aquesta exposició està en el treball de curs d'un grup d'estudiants de l'assignatura Projectes Arquitectònics de la Universitat d'Alacant, coordinat per la professora Adriana Figueras i l'arquitecta Diana Gómez. El punt de partida era l'anàlisi de l'edifici, però a partir d'aquest es van realitzar diferents treballs que configuren el cos de l'exposició, com a propostes d'intervencions als voltants de l'edifici, l'extensió de valors importants de l'immoble a la resta del municipi de Calp o projectes completament nous i independents geogràficament però basats en La Muralla Roja.
L'any 2021 es va estrenar a Netflix la sèrie El Joc del Calamar, que conté escenografies clarament inspirades en aquest edifici, tot i que el seu creador no ho ha reconegut oficialment.

## Referències

* 1 2 «Clásicos de Arquitectura: La Muralla Roja / Ricardo Bofill» (en castellà-cl), 10-04-2012. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ Muñoz, Alejandra. «La Muralla Roja, de Ricardo Bofill» (en castellà), 31-05-2018. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ http://www.elmundo.es/elmundo/2012/09/27/alicante/1348746713.html
* ↑ Melchor, Carla. «Netflix se inspira en la Muralla Roja de Calp para 'El juego del calamar'» (en castellà), 07-10-2021. [Consulta: 1r novembre 2022].
* ↑ «El sospechoso parecido entre 'El juego del calamar' y la Muralla Roja de Calpe» (en castellà), 02-11-2021. [Consulta: 1r novembre 2022].
# Javier Salmerón

Javier Salmerón (Barcelona, 1966 - 6 de febrer de 2024) va ser un esportista català que va competir en atletisme adaptat. Va guanyar tres medalles en els Jocs Paralímpics d'Estiu en els anys 1988 i 1992.

## Palmarès internacional

Jocs Paralímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1988 | Seül (Corea del Sud) | 3 | 800 m C8 |
| 1992 | Barcelona (Espanya) | 2 | 400 m C8 |
| 1992 | Barcelona (Espanya) | 2 | 4 × 100 m C5-8 |

## Referències

* ↑ Servimedia. «Muere Javier Salmerón, abanderado de España en los Juegos Paralímpicos de Barcelona’92» (en castellà), 06-02-2024. [Consulta: 6 febrer 2024].
# Rafael Llátser Oliva

Rafael Llátser Oliva (Barcelona, 8 de maig de 1963) és un esportista paralímpic d'esquí alpí, ciclista de muntanya i metge al·lergòleg català. A causa d'un càncer va perdre una extremitat amb 16 anys. Aquest fet no li va impedir haver pogut participat durant onze anys a l'equip paralímpic espanyol, amb el qual ha disputat tres Jocs Olímpics d'Hivern. I tampoc, haver pogut participar en la Titan Desert, la prova de mountain bike considerada la més dura del món. L'any 1998 va rebre la medalla de plata del consistori reusenc per la seva trajectòria vital.

## Referències

* 1 2 Garai, Josu «La increíble historia de Rafael Lláser, el participante más especial de la Titan Desert. Al desierto con una pierna. Rafael Llátser participa en la Titan Desert, la carrera de mountain bike más dura del mundo. Perdió una extremidad a los 16 años por un cáncer. Pedalea con la izquierda». Marca, 05-05-2010 [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ «Rafael Llátser». Atletes paralímpics. Comitè Paralímpic Espanyol. [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ Rodríguez Márquez, Ignacio. «Equipo español de esquí de minusvalidos físicos». A: Tú puedes: la azarosa historia de los minusválidos en el deporte. Ediciones Morata, 1994, p. 178. ISBN 978-84-7112-394-7 [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ «Los reusenses homenajean a Albert Vilalta i otros conciudadanos». La Vanguardia (Hemeroteca), 19-09-1998, pàg. 3 [Consulta: 16 octubre 2019].