OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Beatriu d'Este

Maria Beatriu d'Este (Mòdena, Ducat de Mòdena 1750 - Viena, Imperi austríac 1829) fou una princesa d'Este que va esdevenir duquessa de Massa i Carrara.

## Orígens familiars

Va néixer el 7 d'abril de 1750 a la ciutat de Mòdena, capital del ducat del mateix nom, sent filla de l'hereu al tron Hèrcules Reinaldo d'Este i de Maria Teresa Cybo-Malaspina, duquessa sobirana de Massa i Carrara. Fou neta per línia paterna del duc Francesc III d'Este i Carlota d'Orleans, i per línia materna d'Alderà I Cybo-Malaspina i Ricarda Gonzaga-Novellara.

## Herència

Com a filla gran dels seus pares i sense germans homes, Maria Beatriu era hereva del ducat de Massa i Carrara, on, per dispensa obtinguda el 1529 de l'emperador Carles V, les dones també podien aspirar al tron, però no podia ser hereva del ducat de Mòdena on estava en vigor la llei sàlica.

## Núpcies i descendents

L'emperadriu Maria Teresa I d'Àustria va acordar amb el duc Francesc III el matrimoni de Maria Beatriu amb el seu fill, l'arxiduc Ferran d'Habsburg-Lorena, enllaç que es realitzà a la Catedral de Milà el 15 d'octubre de 1771. En les capitulacions matrimonials, Francesc III havia designat Ferran com a hereu de la família Este en cas d'extinció de la seva línia masculina, amb la condició que el nou llinatge mantingués també el nom d'Este i que el ducat no fos simplement annexat a els restants dominis dels Habsburg.
D'aquesta unió nasqueren:
* Josep Francesc d'Àustria-Est (1772)
* Maria Teresa d'Àustria-Este (1773-1832), casada el 1789 amb el rei Víctor Manuel I de Sardenya
* Josepa d'Àustria-Este (1775-1777)
* Maria Leopoldina d'Àustria-Este (1776-1848), casada el 1795 amb Carles II Teodor de Baviera i després, en el seu segon matrimoni, amb el comte Ludwig von Arco (1773-1854)
* Francesc IV de Mòdena (1779-1846), duc de Mòdena
* Ferran Josep d'Àustria-Este (1781-1850), militar durant les Guerres Napoleòniques
* Maximilià Josep d'Àustria-Este (1782-1863), Gran Mestre de l'Orde Teutònic
* Maria Antònia d'Àustria-Este (1784-1786)
* Carles d'Àustria-Este (1785-1809), arquebisbe i primat d'Hongria
* Maria Lluïsa d'Àustria-Este (1787-1816), casada el 1808 amb Francesc I d'Àustria
Amb la realització d'aquest matrimoni s'establí la Casa d'Àustria-Este, una branca menor dels Habsburg-Lorena.
L'any 1790, a la mort de la seva mare, Maria Beatriu la va succeir com a duquessa de Massa i Carrara fins al 1796, quan el ducat va ser ocupat pels francesos, i després des de 1814 fins a la seva mort el 14 de novembre de 1829 a la ciutat de Viena, capital de l'Imperi austríac, sent enterrada a la Capella dels Caputxins de la ciutat imperial.
Com a duc de Massa i Carrara la va succeir el seu fill Francesc IV, que en pocs anys annexà el ducat al de Mòdena i Reggio.

## Enllaços externs

* (anglès) http://genealogy.euweb.cz/welf/welf10.html
# Estemmenosuchus

Estemmenosuchus és un gènere de gran teràpsid omnívor que va viure al Permià mitjà en el que actualment és Rússia.

## Referències

* ↑ http://www.palaeos.com/Vertebrates/Units/400Therapsida/300.html#Estemmenosuchus Arxivat 2006-06-25 a Wayback Machine.
# Shibata Katsuie

    En aquest nom japonès, el cognom és Shibata.
Shibata Katsuie (柴 田 勝 家, 1522 - 14 juny de 1583) o Gonroku (権 六) va ser un comandant militar durant el període Sengoku de la història del Japó sota les ordres d'Oda Nobunaga.
Katsuie va néixer dins el clan Shibata, una branca militar del clan Shiba (descendents del clan Ashikaga).
Originalment, va servir a Oda Nobuyuki, germà menor de Nobunaga, qui el 1556 va llançar un cop d'estat en contra de Nobunaga però després de la derrota en la batalla d'Ino li va retirar el seu suport i va passar al bàndol de Nobunaga, de manera que aquest li va prometre que prendria núpcies amb la seva germana menor, Oichi. No obstant això, en 1564 Oichi va contreure nupcias amb Azai Nagamasa, qui acabaria encarant la coalició Oda/Tokugawa durant la batalla d'Anegawa el 1570 (que perdrien els Azai juntament amb els Asakura). Durant una segona batalla, la d'Odani de 1573, Nagamasa sabia que no tenia possibilitats davant de l'exèrcit d'Oda pel que va enviar de tornada a la seva esposa juntament amb les seves tres filles i va cometre seppuku juntament amb el seu fill. Katsuie no va estar present a Anegawa, ja que el seu castell, el Chokoji estava assetjat per 4000 soldats. Finalment va poder vèncer en aquesta batalla a causa d'un atac "tots fora" que va fer que els soldats es retiressin. Aquesta, juntament amb altres victòries brillants, li va guanyar el reconeixement popular i era conegut com a "Oni Shibata".
En 1575, després de prendre el control de la província d'Echizen, va guanyar el castell Kitanosho i se li ordenà que conquerís la regió Hokuriku. Després de controlar les províncies de Kaga i Noto, va començar la seva campanya en contra de la província d'Etchu en 1581. El 1582, Nobunaga va cometre seppuku durant l'"incident de Honnō-ji" però Katsuie es trobava al setge de Matsukura enfrontant-se a l'armada del clan Uesugi, pel que no podia tornar.
En una reunió a Kiyosu per determinar qui havia de ser el successor de Nobunaga, va recolzar a Oda Nobutaka, tercer fill de Nobunaga. Katsuie es va unir amb Takigawa Kazumasa per enfrontar a Toyotomi Hideyoshi en batalla. La dura nevada, a més de l'atac de les tropes d'Uesugi li van impedir poder assistir als seus aliats que van ser derrotats. Les seves tropes, sota el comandament de Sakuma Morimasa, van assetjar a Nakagawa Kiyohide a Shizugatake per tractar d'aparellar les lluites a la batalla. Sakuma va ignorar les ordres de Katsuie de només provar les defenses de l'enemic i va ser destruït per l'exèrcit d'Hideyoshi. Katsuie es va replegar al castell Kitanosho, però amb l'exèrcit destruït, no tenia més opcions que rendir-se. Katsuie li va demanar a Oichi que s'anés amb les seves filles i fugís, però ella va decidir quedar-se amb ell i van cometre seppuku després de calar-li foc al castell.

## Enllaços externs

* Història de la família Shibata (japonès)
* Genealogia Shibata (japonès)
# Albert Ferré i Menor

Albert Ferré i Menor (Sabadell, 7 d'agost de 1981) és un advocat i emprenedor català, centrat en la tecnologia i el dret. Va ser president de PIMEC joves empresaris de Barcelona des del 2016 al 2022. i co-fundador i vicepresident del Global Legaltech Hub
Va fundar l'associació Tercera Via i la va presidir del 2006 al 2012. En aquesta etapa va ser músic i productor del festival itinerant festour i el fessales. El 2007 l'entitat va arribar a un acord amb Tourbolet per créixer.
El 2010 va crear la xarxa social musical teceravia.cat. També va fundar Qultural.com, així com una aplicació de la sala Apolo de Barcelona. També ha fundat la consultora Upgrade i va dirigir mashup.barcelona fins a finals de 2019.
El 2018 va entrar a formar part de la junta directiva de PIMEC. El 2020 va cofundar el Global Legaltech Hub, el primer hub mundial de suport legaltech amb seu a Barcelona, del qual actualment és vicepresident.

## Referències

* ↑ «El sabadellense Albert Ferré, nuevo presidente de Pimec Jóvenes Barcelona» (en castellà). La Vanguardia, 10-05-2016. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «Albert Ferré, nou president de PIMEC Joves Barcelona». Pimec, 10-05-2016. Arxivat de l'original el 8 d’octubre 2016. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «Nace un 'hub' de 'legaltech' en Barcelona» (en castellà), 17-02-2020. [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ «Nace un ‘hub’ para el sector legal y digital» (en castellà), 18-02-2020. [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ «Neix a Barcelona un projecte per promocionar els grups de música en català». Vilaweb, 17-01-2006. [Consulta: 17 gener 2006].
* ↑ «Tercera Via i Tourbolet s'uneixen per crear la principal promotora musical independent dels territoris de parla catalana». CCMA, 19-07-2007. [Consulta: 19 juliol 2007].
* ↑ «Un impuls pel panorama musical català». La Xarxa, 17-07-2007.
* ↑ «Neix la primera xarxa social de música catalana». Nació Digital, 22-04-2010. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2016. [Consulta: 22 abril 2010].
* ↑ «DESCOBRIM 'APPOLO', L'APP QUE US INTERCONNECTA A LA SALA APOLO». CCMA, 02-03-2015. [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ «Albert Ferré, nou president de Pimec Joves Barcelona». Via Empresa, 10-05-2016. Arxivat de l'original el 13 d’octubre 2016. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «Josep González serà reelegit president de Pimec el 19 de juny». La Vanguardia.
* ↑ «Dónde están los abogados más disruptores del mundo» (en castellà), 12-07-2021. [Consulta: 24 maig 2022].
* ↑ «Nace un 'hub' de 'legaltech' en Barcelona» (en castellà), 17-02-2020. [Consulta: 24 maig 2022].
* ↑ Díaz, Marta Pachón. «Sabadell, KPMG, Cuatrecasas, Deloitte o Red Points se unen en el primer hub global de 'legaltech' creado en Europa para transformar el sector legal» (en castellà), 20-10-2020. [Consulta: 24 maig 2022].
* ↑ «European Firms Join Forces to Found Legal Tech Hub» (en anglès americà). [Consulta: 24 maig 2022].
# Tengrianisme

El tengrianisme o tengrisme és una religió tradicional de pobles xiongnu, turquesos, mongols, hongaresos i búlgars de temps antics, abans que es convertissin a les religions de les societats sedentàries a les quals envaïen, s'aliaven o barrejaven, malgrat incorporar elements de xamanisme, animisme, totemisme i culte als avantpassats. És considerat com un nucli religiós del desenvolupament de la civilització eurasiàtica en el passat.
Aquesta religió es basa, de manera principal, en la creença en el Déu Cel (Tengri o Tangri, Tanrı, Tangra), i Eix, la Mare Terra. En aquesta religió, de caràcter dispers, no hi ha sacerdots ni clergues, i tampoc hi ha una dimensió d'estendre la creença a altres persones o pobles.
En aquesta religió no existeix el concepte de buit, no-ser o no-existència com a característica ontològica del món. En ella el món va ser creat pel Cel sobre la base de quatre elements eterns: la terra, l'aigua, el foc i l'aire. Se centra en mantenir l'harmonia amb l'entorn circumdant, per la qual cosa s'acaba considerant sagrats els recursos de la Terra, en particular l'aigua (potser per ser molt escassa en les estepes de l'Àsia central, on es concentrava gran part d'aquesta religió).
El món en el tengrisme està obert al Cosmos (el Gran Cel Blau), considerat com una font o existència transcendent, que es relaciona directament amb la creació del món. El món és considerat com a etern, pensat perquè es creï a cada moment important, com a actes de la primera creació d'Univers, principi d'un any o un dia o del naixement d'un ésser humà.
Encara que es creu que encara hi ha seguidors del tengrianisme en algunes parts d'Àsia, no s'ha pogut estimar el seu nombre amb exactitud.

## Referències

* 1 2 3 4 «CIVILOPEDIA Online: Tengrianismo» (en espanyol europeu). [Consulta: 1r juny 2017].
* ↑ Fedorova, L.V. Eurazianism: striving for the oldest or a new religiosity of universal ideas (en anglès). Yakursk.
* 1 2 Anzhiganova, Larisa «Ethno-confessional neotraditionalism in a globalized world: Search for basis or identification». Revista de Humanidades, n.30, p. 141-154, 2017. Arxivat de l'original el 2020-06-09. ISSN: 1130-5029 [Consulta: 1r juny 2017].

## Bibliografia

* Brent, Peter. The Mongol Empire: Genghis Khan: His Triumph and his Legacy. Book Club Associates, London. 1976.
* Bruno J. Richtsfeld: Rezente ostmongolische Schöpfungs-, Ursprungs- und Weltkatastrophenerzählungen und ihre innerasiatischen Motiv- und Sujetparallelen; in: Münchner Beiträge zur Völkerkunde. Jahrbuch des Staatlichen Museums für Völkerkunde München 9 (2004), S. 225–274.
# Plaça del Mercadal d'Agramunt

La Plaça del Mercadal d'Agramunt és un conjunt urbà que, per les seves característiques morfològiques, urbanístiques, arquitectòniques i constructives, conserva la configuració original i integral de l'urbanisme i l'arquitectura de les places neoclàssiques del segle xix a Catalunya i destaca per l'harmonia i la continuïtat de la traça de la seva planta i la configuració tipològica i morfològica dels seus edificis. Va ser declarada bé cultural d'interès nacional l'octubre de 2015.
La situació de la Plaça del Mercadal és una fita que configura una imatge urbanística i arquitectònica de gran interès dins el marc urbà que li dona suport. Al mateix temps, la relació entre aquest conjunt i l'espai físic on és situat ha establert un diàleg ambiental que al llarg del temps ha donat una gran entitat urbanística, històrica, arquitectònica, emblemàtica i cultural a la població d'Agramunt, que ha ultrapassat l'àmbit local i comarcal fins a arribar a expressar aquests valors a nivell nacional.

## Descripció

Plaça quadrada simètrica i porticada. A cada una de les quatre cares correspon vuit arcades d'aresta corresponents als coberts de davant de les cases, les quals totes tenen la mateixa fisonomia. No hi ha la presència de cantonades perquè en cada extrem hi ha les interseccions dels carrers. De les cases del Mercadal, poques en conserven l'estructura original: nombrosos establiments comercials ocupen les cares de nord i de ponent. Ha estat el centre de la vida recreativa de la població, i encara avui serveix de marc a nombroses manifestacions culturals i d'esbarjo. Actualment, està pavimentada amb una font al mig, bancs i arbustos.

## Història

Es va construir al llarg del segle xix en un indret fora de la muralla i comprès entre els dos camins que pujaven al convent de Sant Francesc. Era un lloc estratègic d'encreuament de carrers o camins creats arran del creixement del poble en l'època de la repoblació. El porxo era l'element aglutinatiu de l'espai funcional, un espai intermedi entre la casa i el carrer. El plànol de la plaça és del 1804. Els possibles autors de projecte són Pere Bertren Pahissa (1705-1782); Tomàs Bertran Soler, Silvestre Pérez (1767-1825). El projecte fou construït com a eina de creixement d'una població. Mostra una idea de modernitzar la ciutat. Les cases es projectaren de cara a les famílies benestants, propietàries de finques de conreu. La planta baixa era una entrada espaiosa (pels carros) i dues plantes més destinades a l'habitatge i les golfes. Més endavant foren ocupades per tallers artesans.

## Referències

* ↑ «El Govern declara les Cases Cerdà de Barcelona i la Plaça del Mercadal d'Agramunt com a bé cultural d'interès nacional». web. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 1r novembre 2015].
* 1 2 «Plaça del Mercadal d'Agramunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2015].
# Messaoud Dris

Messaoud Dris (Orà, 13 de setembre de 2001) és un judoka algerià.

## Trajectòria

Dris va començar la seva carrera a Orà. El gener de 2023 es va incorporar a l'equip del Paris Saint-Germain Judo. Es va convertir en campió d'Àfrica el 2022 i va guanyar una medalla d'or als Jocs Mediterranis de 2022. Va participar al Campionat del Món de Judo el 2022 i el 2023.
Dris es va retirar de la competició de judo dels Jocs Olímpics de París de 2024 després de fallar el pes el dia abans que s'havia previst enfrontar-se al judoka israelià Tohar Butbul, fet que es va interpretar com un boicot amb motiu de la invasió de la Franja de Gaza de 2023, després de l'ocorregut a Tòquio 2020 amb Fethi Nourine.

## Referències

* ↑ «International Judo Federation». IJF.org, 19-05-2024. [Consulta: 29 juliol 2024].
* ↑ «Driss Messaoud Redouane rejoint le PSG judo» (en francès). , 04-01-2023.
* ↑ «Paris 2024: Algerian judoka disqualified before facing Israeli opponent at Olympic Games». BBC Sport, 28-07-2024. [Consulta: 29 juliol 2024].
* ↑ «Judo governing body to investigate Algerian who missed weight before Olympic bout against Israeli» (en anglès), 28-07-2024. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «El judoca argelino Messaoud Dris se retira de los Juegos Olímpicos de París y evita competir contra un atleta israelí», 29-07-2024. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Un judoca argelino se niega a pelear contra un israelí: "Esto es un boicot a Israel..."» (en castellà), 29-07-2024. [Consulta: 31 juliol 2024].
# Deuterosaure

El deuterosaure (Deuterosaurus) és un gènere de teràpsid dinocèfal que visqué durant el període Permià en allò que avui en dia és Sibèria.

## Referències

* ↑ Battail i Surkov, 2003, p. 100.

## Bibliografia

* Battail, B.; Surkov, M. V. «Mammal-like reptiles from Russia». A: Benton, M. J.; Xixkin, M. A.; Unwin, D.; Kúrotxkin, I. The Age of Dinosaurs in Russia and Mongolia (en anglès). Cambridge University Press, 2003, p. 86-119. ISBN 9780521545822.
# Al-Àswad

Al-Àswad al-Ansí (àrab: الأسود العنسي, al-Aswad al-ʿAnsī) fou el cap de la primera revolta per ridda o apostasia a l'islam al Iemen. El seu nom real era segurament Athala o Abhala ibn Kab ibn Ghàwuth al-Ansí al-Madhhijí (àrab: عبهلة بن كعب بن غوث العنسي المذحجي, ʿAbhala b. Kaʿb b. Ḡawuṯ al-ʿAnsī al-Maḏḥijī) i se l'anomenava també Dhu-l-Khimar (àrab: ذو الخمار, Ḏū l-Ḫimār, ‘l'Home del Vel’ o ‘el Velat’) i Dhu-l-Himar (àrab: ذو الحمار, Ḏū l-Ḥimār, ‘l'Home de l'Ase’).
Després de la mort de l'emperador sassànida Cosroes II, i segurament abans de la conquesta de la Meca pels musulmans, els perses del Iemen, dirigits per Badhan, es van aliar amb Mahoma per manca de suport sassànida. A la mort de Badhan, després del 630, Mahoma va reconèixer alguns caps iemenites com a delegats al territori a més d'enviar delegats des de Medina. La regió de Sana va quedar en mans del fill de Badhan, Xahr.
El mars del 632, la tribu dels Madhhij, dirigida per al-Àswad, va expulsar els delegats musulmans, Khàlid ibn Saïd i Amr ibn Hazm de Najran, va derrotar i matar Xahr i van entrar a Sana. Gran part del Iemen va quedar sota el seu control. Qays ibn al-Makxuh al-Muradí va donar suport a al-Àswad. Aquest es va proclamar kàhin (‘endeví’) i deia parlar en nom d'Al·là, practicant un monoteisme derivat probablement del cristianisme o del judaisme. Al cap d'un mes o dos, el juny de 632, va morir, sembla que assassinat per alguns dels seus lloctinents com ara Qays ibn al-Makxuh o els perses Firuz ad-Daylamí i Dadhawayh, amb l'ajut de la vídua de Xahr, amb la que al-Àswad s'havia casat, potser instigats per agents de Mahoma.

## Bibliografia

* W. Montgomery Watt, Muhammad at Medina, Oxford, 1956.
# Òrix

Els òrixs (Oryx) formen un gènere de quatre grans espècies d'antílops, que tenen banyes llargues i rectes o que apunten cap enrere. Tres de les espècies són nadiues d'Àfrica i una quarta procedeix de la península Aràbiga. Existeixen petites poblacions de diverses espècies d'òrix, com l'òrix blanc, a Texas i Nou Mèxic (Estats Units), com a poblacions en captivitat a ranxos d'animals salvatges.

## Referències

* ↑ Entrada «Oryx» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Fonts de la plaça Santiago Rusiñol

Les Fonts de la plaça Santiago Rusiñol és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'any 1609, amb l'arribada de l'aigua des del Llorito, es va construir una cisterna i una font a la plaça de les Cols.
L'any 1795 es van reformar les escales de la catedral i dos anys més tard es substituïa la font anterior per dues de noves de factura neoclàssica que s'han conservat fins avui en dia. Aquestes es troben a ambdós extrems dels graons inferiors de les escales de la Seu. La base d'aquestes és de llisós, el cos és de pedra de santa Tecla i té forma de prisma quadrat i tenen dues aixetes de bronze.
Les cares laterals tenen esculpides cares de dones.

## Referències

* 1 2 3 «Fonts de la plaça Santiago Rusiñol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
* ↑ «Fonts de les escales de la Seu - Tarragona - Zona Alta - Catedral - Pobles de Catalunya». poblesdecatalunya.cat. [Consulta: 24 maig 2018].
# Esquí de fons als Jocs Olímpics d'hivern de 1932 - 18 quilòmetres

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 celebrats a la ciutat de Lake Placid (Estats Units d'Amèrica) es disputà una prova de 18 quilòmetres d'esquí de fons, que juntament amb la prova de 50 quilòmetres formà part del programa oficial d'esquí de fons als Jocs Olímpics d'hivern de 1932. La competició se celebrà el dia 10 de febrer de 1932 a les instal·lacions esportives de Lake Placid.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 42 esquiadors de fons d'11 comitès nacionals diferents.
| Àustria (3) Canadà (4) Estats Units (4) Finlàndia (4) | França (4) Itàlia (3)  Japó (4) Noruega (4) | Polònia (4) Suècia (4) Txecoslovàquia (4) |

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Sven Utterström | Axel Wikström | Veli Saarinen |

## Resultats

| Lloc | Esquiador | Temps |
| 1 | Sven Utterström | 1'23:07 |
| 2 | Axel Wikström | 1'25:07 |
| 3 | Veli Saarinen | 1'25:24 |
| 4 | Martti Lappalainen | 1'26:31 |
| 5 | Arne Rustadstuen | 1'27:06 |
| 6 | Johan Grøttumsbråten | 1'27:15 |
| 7 | Valmari Toikka | 1'27:51 |
| 8 | Ole Stenen | 1'28:05 |
| 9 | Väinö Liikkanen | 1'28:30 |
| 10 | Nils Svärd | 1'29:05 |
| 11 | Sivert Mattsson | 1'29:54 |
| 12 | Heigoro Kuriyagawa | 1'31:34 |
| 13 | Kristian Hovde | 1'32:48 |
| 14 | Vladimír Novák | 1'32:59 |
| 15 | Takemitsu Tsubokawa | 1'33:15 |
| 16 | Antonín Bartoň | 1'33:39 |
| 17 | Takeo Hoshina | 1'35:47 |
| 18 | Bronisław Czech | 1'36:37 |
| 19 | Léonce Crétin | 1'36:42 |
| 20 | Jaroslav Feistauer | 1'37:55 |
| 21 | Harald Bosio | 1'38:23 |
| 22 | Jan Cífka | 1'38:24 |
| 23 | Ole Zetterstrom | 1'38:26 |
| 24 | Albert Secrétan | 1'38:39 |
| 25 | Andrea Vuerich | 1'38:42 |
| 26 | Gino Soldà | 1'39:43 |
| 27 | Stanisław Marusarz | 1'39:56 |
| 28 | Richard E. Parsons | 1'40:08 |
| 29 | Harald Paumgarten | 1'41:20 |
| 30 | Paul Mugnier | 1'41:34 |
| 31 | Stanisław Skupień | 1'41:4 |
| 32 | Zdzisław Motyka | 1'41:58 |
| 33 | Rolf Monsen | 1'42:36 |
| 34 | Severino Menardi | 1'43:04 |
| 35 | Arthur Pangman | 1'43:12 |
| 36 | Raymond Berthet | 1'43:38 |
| 37 | Saburo Iwasaki | 1'44:07 |
| 38 | William Clark | 1'46:33 |
| 39 | John Taylor | 1'48:11 |
| 40 | John Currie | 1'49:03 |
| 41 | Gregor Höll | 1'55:18 |
| 42 | Erling Andersen | 1'58:13 |

## Notes

* ↑ Finalment en aquesta edició la distància final de la prova fou de 19.7 quilòmetres. Tot i el canvi de distància el Comitè Olímpic Internacional (COI) la considera a nivell estadístic la mateixa prova.
* ↑ «Olympedia – 18 kilometres, Men». [Consulta: 30 novembre 2024].
# Dromaius

Dromaius és un gènere d'ocells no voladors habitant d'Austràlia. Només té una espècie viva, Dromaius novaehollandiae, coneguda com a emú comú.

## Taxonomia

Dins la controvèrsia que hi ha en la classificació de les ratites, Dromaius es pot considerar, segons autors, o com l'únic gènere de la família dels dromaids (Dromaiidae) o bé, amb els casuaris, formant part de la família dels casuàrids (Casuariidae).
Tres espècies han existit en època històrica:
* Emú (Dromaius novaehollandiae), és un ocell encara comú en gran part d'Austràlia continental, amb una població que pot fluctuar al voltant dels 500.000 exemplars augmentant o minvant el nombre en funció de les pluges. Es reconeixen quatre subespècies, una d'elles extinta:
** Dromaius novaehollandiae novaehollandiae, del sud-est d'Austràlia.
** Dromaius novaehollandiae woodwardi, d'Austràlia septentrional.
** Dromaius novaehollandiae rothschildi, del sud-oest d'Austràlia.
** Dromaius novaehollandiae diemenensis, l'Emú de Tasmània, extint cap a 1850.
* Emú de l'illa dels Cangurs (Dromaius baudinianus), extint cap a 1827.
* Emú de l'illa de King (Dromaius ater), extint cap a 1805. Alguns exemplars van ser enviats a Europa on l'últim va morir en París en 1822.

## Referències

* ↑ «Classificació del COI». Arxivat de l'original el 2013-12-05. [Consulta: 28 novembre 2009].