OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Phreatobius dracunculus

Phreatobius dracunculus és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Rio Pardo (conca del riu Amazones al Brasil).

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Goeldi E. A., 1905. Nova zoologica aus der Amazonas-Region. Neue Wirbeltiere. C. R. 6. Congr. Internat. Zool. Berne 1905. 542-549.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Shibatta, O. A., J. Muriel-Cunha & M.C.C. De Pinna. 2007. A new subterranean species of Phreatobius Goeldi, 1905 (Siluriformes, incertae sedis) from the Southwestern Amazon basin. Papéis Avulsos de Zoologia, 47(17): 191-201.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno

Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno és un documental italià sobre Pier Paolo Pasolini dirigit per Laura Betti juntament amb Paolo Costella el 2002.

## La pel·lícula

L'actriu, amiga i col·laboradora de Pasolini, s'improvisa com a directora, realitzant un llargmetratge somniant amb les paraules de Pier Paolo immerses en tot allò que fa temps que no el preocupa, com una democràcia emfàtica, mundana i estrident, un falsa capacitat d'entendre una apologia no gaire furtiva de la baixa cultura... baixa, rastrera, penetrant i capaç d'una poderosa i voraç assimilació.

## Trama

L'actriu i directora Laura Betti, una de les "tres ànimes" de Pasolini, és a dir una de les seves amigues més properes i actrius preferides de les seves pel·lícules, recorre la història d'un geni de la poesia i la literatura italianes modernes. A través d'entrevistes, imatges d'arxiu i cites dels llibres i pel·lícules de Pasolini, Laura Betti explica com un jove, que va sortir preocupat per la Segona Guerra Mundial, dedica cos i ànima a la poesia i narra el que passa entre els joves pobres. de les ciutats romanes, un poeta i intel·lectual compromès i homosexual. A més del mateix Pier Paolo Pasolini, hi intervenen Paolo Volponi, Francesca Archibugi, Bernardo Bertolucci, Andrea De Sica, Mimmo Calopresti, Mario Cipriani, Franco Citti, Sergio Citti, Pappi Corsicato i Ninetto Davoli.

## Notes

* ↑ paraules del director extretes del cartell de la pel·lícula
* ↑ Pier Paolo Pasolini e la regione di un sogno per Román Reyes, a Nómadas. Revista Crítica de Ciencias Sociales y Jurídicas, 48 (2016.2) EMUI_EuroMedUniversity | ISSN 1578-67

## Enllaços externs

* Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno, Regia di Laura Betti in Rai.tv
* Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno a MYmovies.it
* Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno d'Iona Anghel. A:Cineforum, ISSN 0009-7039, Nº. 409, 2001, págs. 78-79
* Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno a Rivista del Cinematografo
* Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno a YouTube
# Pierre Edmond Boissier

Pierre Edmond Boissier (Ginebra, 10 de maig de 1810 - Valeyres, 25 de setembre de 1885) va ser un botànic, matemàtic i explorador suís.
Boissier va ser l'autor de la Flora Orientalis (cinc volums, 1867-1884) i de Viaje botánico en el sur de España durante el año 1837 (1839-1845). Se li adjudica la descripció de 6.000 noves espècies. El seu herbari i la seva obra van ser continuats pel seu gendre William Barbey (1842-1914).

### Obres

* Elenchus plantarum novarum... in itinere hispanico legit, 1838
* Amb Georges François Reuter (1805-1872), Diagnoses plantarum novarum hispanicum, 1842
* Voyage botanique dans le midi de l'Espagne..., 1839-1845
* Amb Georges François Reuter, Pugillus plantarum novarum Africae borealis Hispaniaeque australis, 1852
* Diagnoses plantarum orientalium novarum, 1842-1859
* Amb Friedrich Alexander Buhse (1821-1898), Aufzählung der auf einer Reise durch Transkaukasien und Persien gesammelten Pflanzen, 1860
* Icones Euphorbiarum, 1866
* Flora orientalis, 1867-1884. Cinc vols.

## Honors

* Boissiera és el títol de la col·lecció de Memòries de Botànica sistemàtica, publicat pel Conservatori i Jardí Botànic de Ginebra (CJB)

### Epònims
#### Gènere

* (Poaceae) Boissiera Hochst. & Steud.

#### Espècies (més de 250)

| (Acanthaceae) Acanthus boissieri Hausskn. (Alliaceae) Allium boissieri Hausskn. exRegel (Apiaceae) Bilacunaria boissieri (Reut. & Hausskn. exBoiss.) Pimenov & V.N.Tikhom. | (Apocynaceae) Laubertia boissieri A.dc. (Asclepiadaceae) Alexitoxicon boissieri (Kusn.) Pobed. (Asteraceae) Anaphalis boissieri Georgiadou | (Euphorbiaceae) Euphorbia boissieriana (Woronow) Prokh. (Lamiaceae) Sideritis boissieriana Peris, Stübing, Olivares & J.Martín (Scrophulariaceae) Scrophularia boissieriana Jaub. & Spach |
També apareix en equip com:
* Boissier & A. Huet
* Boissier & Balansa
* Boissier & Blanche
* Boissier & Buhse
* Boissier & C. I. Blanche
* Boissier & I. Huet
* Boissier & Gaillardot
* Boissier & Haussknecht
* Boissier & Heldreich
* Boissier & Hohenacker
* Boissier & Kotschy
* Boissier & Noë
* Boissier & Reuter
* Martius & Boissier
* Orphanides & Boissier
* Vilmorin & Boissier
Ref: HUH, Harvard University Home, Database.

## Referències

* ↑ Flora 21(1, Intelligenzbl.): 25. 1838 (IK)
* ↑ Mitt. Bot. Veure. Jena v 62 1887 (IK)
* ↑ Trudy Imp. S.-Peterburgsk. Bot. Sada iii. II 205 1875 (IK)
* ↑ Feddes Repert. 94(3-4): 152 1983 (IK)
* ↑ Prodromus [A. P. de Candolle] 8: 487. 1844 (IK)
* ↑ Fl. Kavkaza [Grossheim] ed. 2, 7: 223 1967 (IK)
* ↑ Candollea 33(1): 137 1978 (IK)
* ↑ Fl. URSS, ed. Komarov xiv. 445 1949 (IK)
* ↑ Fontqueria 39: 59 1994 as 'boissierana' (IK)
* ↑ Ill. Pl. Orient. iii. 30 (IK)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Pla de la Cerdera

Pla de la Cerdera (o La Cerdera Baixa), és una partida de Lleida.
L'origen del seu nom es troba en el mot sardera, que significa "tros de terra que no es cultiva", que procedeix de sarda, significa "mola, turó pla i eixut". Més modernament es pot trobar el mot sardera emprat per designar un turó alt amb molts garrics.
Zona residencial, hom hi conrea arbres fruiters.
Es troba molt ben comunicada gràcies al pas tant la carretera nacional N-240 com de l'autovia A-22.
Limita:
* Al nord amb el terme municipal d'Alpicat.
* A l'est amb la partida de Pla de Montsó.
* Al sud amb la partida de Les Torres de Sanui.
* A l'oest amb la partida de La Clamor i el terme municipal d'Alcarràs.

## Geografia

| | Alpicat | |
| La Clamor | | Pla de Montsó |
| Alcarràs | Les Torres de Sanui | |

## Referències

* ↑ Actes del dotzè Col·loqui internacional de llengua i literatura. Volum III. Javier Giralt Latorre.
* ↑ Cerdanyola del Vallès. De la tardoantiguitat al feudalisme. Jordi Garsaball

## Bibliografia

* Actes del dotzè col·loqui internacional de llengua i literatura catalanes. Diversos Autors. Publicacions de l'Abadia de Monsterrat. Primera edició. Barcelona 2003. ISBN 9788484155348
* Cerdanyola del Vallès. De la tardoantiguitat al feudalisme / Cerdanyoles i cerdans: agents de l'expansió territorial dels comtes de Cerdanya. Jordi Garsaball i Ramon Martí. Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona. Ajuntament de Cerdanyola del Vallès. Col·lecció Quaderns de Recerca de Cerdanyola del Vallès. Número IV. Barcelona 2008. ISBN 978-84-490-2536-5
# Plaça de Bous de Villena

La Plaça de Bous de Villena és una de les escasses places de bous existents en les comarques meridionals del País Valencià. Es va inaugurar en l'any 1924, amb aforament per a 10.000 persones. Es va reinaugurar el 26 de març de 2011.

## Tipologia

És una obra d'interès per les seves grans dimensions, el seu caràcter massís, la seva situació exempta i les característiques formals de la seva arquitectura: accés i finestres amb arcs neoàrabs apuntats, pilarets i ràfecs metàl·lics d'últim pis.

## Història

En aquesta plaça de bous han torejat Antonio Ordóñez, Juan Antonio Ruiz "Espartaco", Francisco Rivera "Paquirri", Jaime Ostos, Manuel Benítez "El Cordobés" i Miguel Baez "Litri" (pare).
El dia 7 de setembre de 1959, en la plaça de bous de Villena va estar present, en la correguda de toros dels destres Antonio Ordóñez, Francisco Antón "Pacorro" i Diego Puerta, el Premi Nobel de Literatura Ernest Hemingway.
Abandonada i en estat ruïnós des de feia anys, en 2007 es va signar un acord per a la seva rehabilitació i conversió en edifici multiús. El pla de restauració incloïa la coberta amb una cúpula i la construcció d'una piràmide de cristall adjacent a la plaça. El 26 de març de 2011 es va reinaugurar com a plaça de bous i multiús.

## Referències

* ↑ «Plaza de Toros». A: Gran Enciclopèdia Temàtica de la Comunitat Valenciana. Societat. Editorial Premsa Valenciana, 2009.
* ↑ "L'alcaldessa dona les gràcies a les persones i entitats participants en la inauguració de la Plaça de Bous"
* ↑ Guia d'Arquitectura de la Província d'Alacant, editat per l'Institut de Cultura Juan Gil Albert i el Col·legi Territorial d'Arquitectes d'Alacant. 1999, pg. 284 Arxivat 2013-04-10 a Wayback Machine.
* ↑ Domene Verdu, J.F., Sempere Bernal, A. "Las Fiestas de Moros y Cristianos de Villena", 1989, editat per l'Institut de Cultura Juan Gil Albert, M.I. Ajuntament de Villena i la Junta Central de Festes de Villena, ISBN 84-7784-025-3, pg. 95.
* ↑ "La plaça de bous de Villena serà rehabilitada i tindrà caràcter multiús"

## Enllaços externs

* Web oficial de la plaça de bous Arxivat 2011-02-02 a Wayback Machine.
* Personatges i Grans Figures en la plaça de bous de Villena Arxivat 2008-04-16 a Wayback Machine.
# Pogonolycus elegans

Pogonolycus elegans és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 100-800 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de la Patagònia i a les Illes Malvines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Norman J. R., 1937. Coast fishes. Part II. The Patagonian region. Discovery Reps. v. 16. 1-150.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Norman, J. R., 1937. Coast fishes. Part II. The Patagonian region. Discovery Reports v. 16: 1-150, Pls. 1-5.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Premsa de vi

Una premsa de vi és un dispositiu emprat per extreure el suc de raïm com a part del procés de la producció del vi. Hi ha diversos tipus de premses utilitzades pels vitivinicultors però la seva funcionalitat és la mateixa. Cada tipus de premsa empra la pressió controlada per alliberar el suc de la fruita (normalment raïm). La pressió no pot ser excessiva, per evitar trencar les llavors i aportar un excés de taní al vi. L'home produeix vi des de l'antiguitat, l'any 2011 es va desenterrar una premsa de vi a Armènia que contenia vestigis d'elaboració de vi negre de fa 6.000 anys.

## Tipus de premses
### Premsa de gàbia

Una premsa de gàbia consisteix en un cilindre de fusta, la gàbia, que s'omple amb el raïm que ha de ser premsat. S'aplica pressió amb una tapa, el barret, que és obligada a baixar sobre la fruita. Sovint el mecanisme per baixar la tapa és un cargol o un aparell hidràulic. El suc flueix per les obertures a la gàbia i va a parar a la cassola, que solia ser de pedra. La premsa de gàbia va ser el primer tipus de premsa mecanitzada que es va desenvolupar, i el seu disseny bàsic no ha canviat en gairebé 1.000 anys.

### Cargol horitzontal

Una premsa de cargol horitzontal funciona usant el mateix principi que la premsa de gàbia. En comptes d'utilitzar una tapa per fer pressió sobre el raïm, s'acosten tapes col·locades en els dos extrems d'un cilindre tancat per estrènyer els raïms. Generalment el volum de raïm utilitzat és molt més gran que el volum que es processa en una premsa de gàbia.

### Premsa pneumàtica

La premsa pneumàtica consisteix en un cilindre gran, tancat en banda i banda, en el qual es posa la fruita. Per premsar el raïm, un globus les s'expandeix i empeny. El suc flueix a l'exterior per obertures petites en el cilindre. El cilindre gira durant el procés per ajudar amb l'homogeneïtzació de la pressió aplicada al raïm.

### Cargol continu

El cargol continu és diferent de les premses ja esmentades perquè no processa un sol lot de raïm a la vegada. En lloc d'això utilitza un cargol d'Arquimedes per forçar el raïm contínuament a la paret de l'aparell. S'extreu el suc i el bagàs continua fins a l'extrem del cargol, d'on és extret. Aquest tipus de premsa no s'utilitza gaire per produir vi de taula, i alguns països prohibeixen el seu ús en els vins de major qualitat.

## Exemples

* Una premsa de vi antiga a Israel amb l'àrea de pressió al centre i la cuba per a recollir el vi a la part esquerra inferior.
* Una premsa pneumàtica.

## Referències

* ↑ «Lloc web dels Amics del Vi Professionals - Vi 101 (en anglès)». Arxivat de l'original el 2013-06-18. [Consulta: 28 novembre 2011].
* ↑ «Archaeologists Unearth the World's oldest Wine». TIME, 11-01-2011.
* ↑ Bird, David. Understanding Wine Technology: The Science of Wine Explained (en anglès), p. 47. ISBN 1-891267-91-4.
* ↑ http://www.bcn.cat/ignasiiglesias/general/jardi/premsa/index.htm
* ↑ Bird, p 49
* ↑ Dr Yair Margalit, Winery Technology & Operations A Handbook for Small Wineries p42-43 ISBN 0-932664-66-0
* ↑ Margalit p 46
* ↑ Bird, p 52

## Vegeu també

* Jesús a la premsa de vi
# Primera expedició de Tamerlà al Mogolistan el 1371

La primera expedició de Tamerlà al Mogolistan el 1371 fou una campanya militar feta per Tamerlà contra els jats (mogols) per prevenir nous atacs dels tumans de Mogolistan cap a Transoxiana. A la seva autobiografia Timur la considera la quarta pertorbació del seu regnat.
Poc després d'arribar al poder a Samarcanda, Tamerlà ja havia enviat a alguns amirs al Mogolistan, en dos grups successius que després s'havien unit i portaven un any operant a la regió (incloent tot l'hivern del 1370-1371) i finalment van tornar a Samarcanda portant amb ells els ramats dels jats i després de matar molts enemics i devastat molts pobles. Timur els va recompensar a tots sense dir res del que havia estat l'actuació el primer grup (estiu del 1370) resolt amb deixadesa (els amirs van desistir de seguir fins que van arribar els altres amirs amb mes empenta i es van ajuntar a ells).
Es creu que durant les revoltes de Musa Taychi'ut i Zinde Khusham Aparti (tardor i hivern del 1370), havien escrit al kan dels Jats o Mogolistan, que si avançava amb un exèrcit a Mawara al-Nahr, ells s'apoderarien de Timur i li entregarien el país (això recorda clarament els plans de la segona revolta). El Khan va reunir un exèrcit i va avançar cap a la regió. Timur quan ho va saber va sortir de Samarcanda i va avançar ràpid fins a Nekah per trobar als jats, però aquests, assabentats de la seva arribada i de que el plan dels rebels per apoderar-se de Timur havia fracassat, es van retirar.
Seria aleshores quan Zinde Khusham Aparti, després de ser perdonat, va arribar a la zona del Sihun (Yaxartes) i va convèncer a l'horda anomenada després de Timur de sotmetre’s a la seva autoritat i va portar als caps a la cort (els caps serien els amirs mogols Komze i Oreng Timur); com a recompensa li fou retornat el govern de Sheburghan mentre que el govern de la Horda de Timur (horda creada per Timur a la frontera del Mogolistan) fou conferit a Kepek Timur. Així aquests fets es datarien a finals de primavera o durant l'estiu del 1371.

## Referències

* ↑ Tamerlane, the earth shaker, de H. Lamb
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 7
# Principi d'Anna Karènina

El principi d'Anna Karènina fou popularitzat per Jared Diamond, en el seu llibre Guns, Germs, and Steel ('Pistoles, gèrmens i acer'). Descriu qualsevol empresa en la qual la deficiència en una de les circumstàncies que hi concorren condueix irremissiblement al seu fracàs. Consegüentment, perquè una empresa d'aquesta naturalesa sigui reeixida, totes les possibles deficiències han de ser evitades.
El nom del principi deriva de la primera frase de la coneguda novel·la Anna Karènina de Lleó Tolstoi:
| « | Totes les famílies felices s'assemblen; cada família infeliç ho és a la seva manera. (en rus: "Все счастливые семьи похожи друг на друга, каждая несчастливая семья несчастлива по-своему".) | » |
Jared Diamond utilitza aquest principi per a il·lustrar metafòricament per què tan pocs animals han pogut ser domesticats al llarg de la història. Qualsevol deficiència en un sol d'una sèrie de factors fa que una espècie no pugui ser domesticada. Totes les espècies que han pogut ser domesticades ho han estat perquè no reunien cap característica negativa que en fes impossible la domesticació. Segons Diamond, hi ha sis principals grups de raons que poden provocar que una espècie no sigui domesticable:
* Dieta: per a ser candidata a la domesticació, una espècie ha de ser fàcilment alimentable. Els animals omnívors i no excessivament selectius en el menjar hi són els millors candidats.
* Velocitat de creixement: l'espècie ha de créixer amb suficient rapidesa perquè la seva criança sigui econòmicament viable.
* Procreació en captivitat: l'espècie ha de procrear fàcilment. Espècies amb rituals d'aparellament o amb necessitat de privadesa dificulten la procreació en granges.
* Agressivitat: algunes espècies són excessivament agressives per a ser domesticables. Per exemple, les quatre espècies de zebra africana, que per la seva força serien molt valuoses per a la domesticació (com ho és el cavall), són massa agressives i independents per a ser domades i, en conseqüència, domesticades. Aquesta agressivitat ha estat indispensable perquè la zebra pogués adaptar-se a viure en l'entorn hostil africà.
* Tendència a la por pànica: les diverses espècies estan genèticament predisposades a reaccionar de manera diferent davant el perill. Espècies que fugen ràpidament són difícils de domesticar. En canvi, espècies que per exemple es mantenen estàtiques, o s'intenten confondre amb el ramat, hi són bones candidates.
* Estructura social: animals solitaris i independents són mals candidats a la domesticació. En canvi, espècies amb una jerarquia social ben definida, o fins i tot espècies que poden projectar en l'ésser humà la figura de cap del ramat hi són molt bones candidates.

## Referències

* ↑ Diamond, J. (1997). Guns, Germs, and Steel: The Fates of Human Societies. W. W. Norton & Company. ISBN 0-393-03891-2.
# Projecte Bluebird

El Projecte Bluebird (que vol dir "Ocell blau" en català) fou un dels programes de control mental realitzats per la CIA, duts a terme entre els anys 1951 i 1953, aquest tenia l'objectiu de rentar el cervell dels detinguts, manipular-los, i inculcar-los noves idees i valors. Durant aquest període l'CIA autoritzà a professionals psiquiatres llicenciats per a realitzar tals experiments, com per exemple la creació de noves identitats, induir a amnèsia, crear múltiples personalitats i crear també falsos records.
La major part dels experiments del Projecte Bluebird es varen dur a terme a clíniques psiquiàtriques al Canadà pel doctor Ewen Cameron, el qual realitzà els experiments a pacients de l'hospital.

## Referències

* ↑ Final Report. Book 1, Foreign and Military Intelligence. Senate Select Committee to Study Government Operations with Respect to Intelligence Activities, 94th Congress, 2nd Session, 26 April 1976, Special Report No. 94-755 (Better known as the Church Committee Report). See Book 1, p. 406. For instructions on how to order this document from the National Archives
* ↑ Estabrooks, G.H. Hypnosis comes of age. Science Digest, 44-50, April 1971
* ↑ Gillmor, D. I Swear By Apollo. Dr. Ewen Cameron and the CIA-Brainwashing Experiments. Montreal: Eden press, 1987.
* ↑ Scheflin, A.W., & Opton, E.M. The Mind manipulators. New York: Paddington Press, 1978.
* ↑ Thomas, G. Journey into Madness. The Secret Story of Secret CIA Mind Control and Medical Abuse. New York: Bantam, 1989 (paperback 1990).
* ↑ Weinstein, H. Psychiatry and the CIA: Victims of Mind Control. Washington, DC: American Psychiatric Press, 1990.
# Prova de Lachman

La prova de Lachman és una prova mèdica utilitzada per examinar el lligament encreuat anterior del genoll. És reconeguda com la prova clínica amb major sensibilitat i especificitat per a la detecció de ruptura del lligament creuat anterior, fins i tot major que amb la prova del calaix.

## Tècnica

El pacient ha d'estar en decúbit supí sobre la taula d'exploració, amb el genoll flexionat aproximadament 20 graus, en rotació externa. Amb una mà se subjecta l'extrem distal de la cuixa i amb l'altra l'extremitat superior de la tíbia. Amb el polze de la mà tibial col·locat sobre la tuberositat tibial s'han de moure en forma simultània la tíbia cap endavant i la cuixa cap enrere, observant el grau de desplaçament anterior de la tíbia. Sempre s'ha de comparar el grau de desplaçament anterior amb el del genoll contrari.
Un moviment anterior significatiu indica un esquinç del lligament creuat anterior.

## Epònim

La prova va ser batejada així en honor del cirurgià ortopèdic John Lachman.

## Notes i referències

* ↑ «Lachman Test - Wheeless' Textbook of Orthopaedics».
* ↑ Bates, guia d'exploració física i història clínica; 9a edició