OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Trio de corda (Weinberg)

El Trio de corda per a violí, viola i violoncel, op. 48, fou compost per Mieczysław Weinberg el 1950. És l'única obra que Weinberg va escriure per a aquesta combinació d'instruments. Té una durada d'uns 15 minuts.

## Moviments

* I.Allegro con moto
* II.Andante
* III.Moderato assai

## Origen i context

La composició va tenir lloc el 1950, durant un període de prohibició obligat després de les purgues de 1948 i la posterior classificació de la seva música com a formalista per part de les autoritats soviètiques. És probable que fos escrita per a alguns amics instrumentistes de l'Ensemble de Música Contemporània del Bolxoi. No se sap si l'obra es va estrenar públicament en el moment de la seva composició, però probablement va romandre inèdit fins al 2007, com també la Sonatina per a violí i piano, op. 46, un any abans i la Serenata, op. 47 per a petita orquestra i la Sonatina per a piano, op. 49.
Com una suite de dansa que recorda la música klezmer, les melodies jueves, gitanes i moldaves envaeixen la peça inevitablement com en tantes pàgines de Weinberg i Xostakóvitx. Amb una mestria admirable per integrar aquests elements folklòrics, les tècniques de la fuga i les harmonies més enllà de la tonalitat, ja en aquest moment, Weinberg evidenciava un notable avanç en la fusió de la tradició i la modernitat.

## Referències

* 1 2 3 Woods, Kenneth. «String Trios». Avie Records. [Consulta: 15 juliol 2024].
* 1 2 Viana, Juan Manuel. «Programa de mà» (en castellà). Fundació March, 01-10-2011. [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ Barbier, Pierre e. «Cello Sonatas Opp.21, 63, 72 - String Trio Op.48». Praga Digitals. [Consulta: 15 juliol 2024].
# Morne Watt

El Morne Watt és una muntanya formada per un o més estratovolcans que es troba a l'extrem sud de Dominica. Amb 1.224 msnm és la tercera muntanya més alta de Dominica, després del Morne Diablotins i Morne Trois Pitons. En ella hi ha les zones termals del llac Boiling i Valley of Desolation, ambdues grans pols d'atracció turística de l'illa i del Parc Nacional Morne Trois Pitons.
Va patir una gran erupció fa uns 1.300 anys que va produir importants fluxos piroclàstics. El 1880 va tenir lloc una erupció freàtica VEI-2 a la Valley of Desolation, que va dipositar cendres a 10 km de distància. El juliol de 1997 va tenir lloc una petita erupció freàtica VEI-1. Aquestes erupcions són les úniques confirmades en temps històrics a l'illa.

## Referències

* 1 2 «Morne Watt», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.
# MargenZero

MargenZero és un grup de punk rock català format a Lleida l'any 2005.

## Membres

* Jordi: veu i guitarra
* David: guitarra
* Terry: baix
* Txabirolo: batería

## Discografia

* MargenZero (EP, 2007)
* Camino de piedras (2009)
* Error del sistema (2012)
* De generación (EP, 2014)
* Sin retorno (2024)

## Referències

* ↑ Farré, Lourdes. «MargenZero llança el seu nou àlbum "Sin Retorno": un nou capítol del punk rock català», 26-09-2024. [Consulta: 5 novembre 2024].
* ↑ «MargenZero». Las Calles del Pop, 21-07-2020.
* ↑ Guerrero, María G. «MargenZero - Camino de Piedras» (en castellà). Insonoro.com, 02-07-2009. [Consulta: 5 novembre 2024].
* ↑ Velasco, Dany. «MARGENZERO - ERROR DEL SISTEMA» (en castellà). [Consulta: 5 novembre 2024].
* ↑ Guerrero, María G. «MargenZero - Degeneración» (en castellà). Insonoro.com, 11-11-2014. [Consulta: 5 novembre 2024].
* ↑ Rodríguez García, Andrés. «MargenZero reuneix vuit noves cançons pel disc ‘Sin retorno’». La Manyana, 22-06-2024. [Consulta: 5 novembre 2024].
# Museu Arqueològic de Cos

El Museu Arqueològic de Cos, a l'illa de Cos, dins l'arxipèlag del Dodecanès, és un museu grec.

## Història

El 1933, durant el període d'ocupació italiana de l'illa, hi hagué un terratrèmol que provocà molts danys; s'aprofità el moment per realitzar un extens programa d'excavacions i construir nous edificis públics. És per això que al 1934 es va dissenyar l'edifici del museu, que es va construir al 1936, en un lloc on també hi ha vestigis d'una muralla hel·lenística que se'n pot veure al soterrani. Després d'un recent projecte de rehabilitació i reexposició, el museu torna a obrir el 2016; un altre terratrèmol, però, del 2017, va provocar danys a algunes peces escultòriques exposades.

## Col·leccions

Aquest museu conserva una col·lecció d'objectes procedents de les excavacions de l'illa, així com d'antics edificis públics. Entre les escultures i mosaics, en destaquen un cap d'Hera del segle II ae, una estela funerària amb representació de lleons; una altra estela funerària en què es representa una escena d'un simpòsium, una estàtua d'un atleta del segle ii ae, un cap d'Alexandre el Gran, un tors masculí, una gran estàtua que podria representar Hipòcrates, les estàtues de Demèter, Persèfone i Atena del període hel·lenístic procedents d'un santuari; estàtues de divinitats d'època romana, un mosaic amb la representació de l'arribada d'Asclepi a l'illa i un altre mosaic on es representa el fons de la mar.
També conté peces de ceràmica que abasten períodes d'entre el neolític i l'època romana, i que inclouen peces minoiques, micèniques i altres d'autòctones procedents del jaciment de l'edat del bronze de Seraglio. Altres troballes arqueològiques en són objectes de la vida quotidiana —estris de cuina, d'higiene, vestit, decoració, joguets— i uns altres que il·lustren els costums funeraris. En són curioses unes boles de pigment blau que van ser trobades a l'àgora.
* Element arquitectònic amb la imatge d'un griu
* Demèter
* Àrtemis
* Mosaic d'època romana amb l'arribada d'Asclepi a l'illa, rebut per Hipòcrates i un ciutadà
# Bernat de Palaol

Bernat de Palaol, Bernat de Mallorques o lo Mercader mallorquí fou un poeta mallorquí adscrit al Consistori de Tolosa, per tant de llengua occitana, actiu al darrer quart del segle xiv. Fou autor d'un debat o tençó amb Jaume Rovira, datat el 1386, sobre l'elecció entre una dama indiferent, però desitjada, i una dama amorosa, però no desitjada. Bernat de Palaol fou declarat perdedor per haver triat a la segona. També es conserva una poesia combinació de maldit i comiat dedicat a una dama que ha estat injusta amb ell. Bernat de Palaol, tengué una certa fama posterior, ja que és citat per Francesc Ferrer i per Francesc de la Via i una melodia de la seva creació era utilitzada en un cant del Misteri de l'Assumpció de la Catedral de València.

## Referències

* ↑ «Bernat de Palaol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Francesc Massip Bonet ed., El Misteri de l’Assumpció de la catedral de València, València, Publicacions de la Universitat de València, 2013.

## Bibliografia

* de Riquer, Martí; Comas, Antoni; Molas, Joaquim. Història de la literatura catalana, tom 2, pàg. 28-30. Barcelona: Ariel, S.A., 1984. ISBN 84-344-7600-2.
* Massip, Francesc, La Festa d'Elx i els misteris medievals europeus. Alacant, Institut Juan Gil Albert-Ajuntament d'Elx, 1991, pàg., 58.
# Muertos S.L.

Muertos S.L. és una sèrie de televisió per internet espanyola de comèdia negra de situació creada per Alberto Caballero, Daniel Deorador, Julián Sastre, Nando Abad i Araceli Álvarez de Sotomayor per a Movistar Plus+. Està produïda per Contubernio Films i protagonitzada per Carlos Areces. Es va estrenar a Movistar Plus+ el 4 d'abril del 2024.
El 25 de gener del 2024, Movistar Plus+ va renovar la sèrie per una segona temporada abans de l'estrena de la primera. A finals d'octubre del 2024 es va anunciar oficialment la renovació per una tercera temporada, ja finalitzant el seu rodatge en aquestes dates.

## Trama

Quan mor Gonzalo Torregrosa, propietari i fundador de la Funerària Torregrosa, Dámaso Carrillo (Carlos Areces), la seva mà dreta a l'empresa, no dubta que el millor per a la continuïtat del negoci és que ell assumeixi el comandament. Però, contra tot pronòstic, Nieves, la septuagenària vídua, decideix posar-se al capdavant de l'empresa familiar, ajudada pel seu inútil i entusiasta gendre, Chemi, i en contra dels plans de les filles de tancar i muntar un gimnàs. Mentre Dámaso conspira i manipula els seus companys contra la nova direcció, l'empresa s'enfrontarà a la competència, la funerària Transitus, i al seu pla per expandir el seu negoci, i un cas a l'estil #metoo, que amenaçaran el llegat de Gonzalo Torregrosa.

## Repartiment

* Carlos Areces com Dámaso Carrillo
* Gerald B. Fillmore com a Abel
* Aitziber Garmendia com Olivia
* Ascen López com a Nieves
* Diego Martín com a Chemi
* Salva Reina com a Nino
* Roque Ruiz com a Pablo Morales
* Amaia Salamanca com Vanesa Hernández (Episodi 1 - Episodi 3; Episodi 5 - Episodi 8)
* Adriana Torrebejano com a Manuela
* Manolo Cal com Anselmo
* Lorea Intxausti com a Laia
* Bárbara Santa-Cruz com a Pilar Torregrosa (Episodi 1 - Episodi 4; Episodi 6 - Episodi 8)
* Lucía Quintana com a Milagros Torregrosa (Episodi 1 - Episodi 3; Episodi 5 - Episodi 8)
* Elia Galera com a Luisa (Episodi 5; Episodi 7 - Episodi 8)

## Referències

* 1 2 Autor, Sense. «L'humor més macabre», 25-03-2024. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Palenzuela, Fernando S. «'Muertos S.L.' inicia la grabación de su segunda temporada antes del estreno de la primera en Movistar Plus+» (en castellà), 25-01-2024. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Marín, Alejandro Burrueco. «Movistar Plus+ confirma la tercera temporada de 'Muertos S.L.'» (en castellà), 28-10-2024. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Les 5 millors sèries de comèdia actuals», 09-04-2024. [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços exteriors

* Muertos S.L. a Movistar Plus+
# Carmen (pel·lícula de 1984)

Carmen és una pel·lícula dramàtica franco-italiana dirigida per Francesco Rosi, estrenada l'any 1984. Es tracta en aquest dia de la pel·lícula d'òpera més venuda del món. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una de les versions filmades més populars de l'òpera de Bizet "Carmen", inspirada al seu torn en la novel·la de Prosper Mérimée. A l'Espanya envaïda per les tropes napoleòniques, un soldat francès anomenat José s'enamora de la bonica i temperamental Carmen, però ella no li correspon del tot.

## Repartiment

* Julia Migenes: Carmen
* Plácido Domingo: Don José
* Ruggero Raimondi: Escamillo
* Faith Esham: Micaëla
* François le Roux: Moralès
* John-Paul Bogart: Zuñiga
* Susan Daniel: Mercédès
* Lillian Watson: Frasquita
* Jean-Philippe Lafont: Dancaïre
* Gérard Garino: Remendado
* Julien Guiomar: Lillas Pastia
* Accursio Di Leo: Guide
* Maria Campano: Manuelita
* Cristina Hoyos: ballarina
* Juan Antonio Jiménez: ballarí

## Al voltant de la pel·lícula

* Es tracta de la primera versió cinematogràfica que utilitza diàlegs entre els diferents números musicals.
* El rodatge es va desenvolupar a Espanya, sobretot a la ciutat de Ronda.

## Premis

* Premi a la millor pel·lícula estrangera i nominació al premi a la millor música i al millor so, en els BAFTA 1985.
* César al millor so i nominació al César a la millor pel·lícula, millor director, millor fotografia, millors decorats, millor vestuari i millor actriu (Julia Migenes) l'any 1985.
* Premi David di Donatello a la millor pel·lícula, millor director, millor fotografia, millor muntatge, millors decorats i millor vestuari el 1985.
* Nominació alGlobus d'Or a la millor pel·lícula de parla no anglesa l'any 1985.

## Referències

* ↑ de la informació del DVD.
* ↑ esadir.cat. Carmen. esadir.cat.
* ↑ «Carmen». The New York Times.
Viccionari
# Papilionoïdeus

Els papilionoïdeus (Papilionoidea) són una superfamília de lepidòpters ditrisis que conté les papallones típicament diürnes. Abans tenien la categoria de subordre (subordre Rhopalocera) que s'oposava al subordre Heterocera (arnes, de vida nocturna).

## La diversitat dels papilionoïdeus

Fins a l'any 2011, hi havia un total de 18.768 espècies descrites repartides en 7 famílies:
* Família Hedylidae: 36 espècies.
* Família Hesperiidae: 4.113 espècies.
* Família Lycaenidae: 5.201 espècies.
* Família Nymphalidae: 6.152 espècies.
* Família Pieridae: 1.164 espècies.
* Família Papilionidae: 570 espècies.
* Família Riodinidae: 1.532 espècies.
Les relacions filogenètiques entre les set famílies serien:
| Papilionoidea | Papilionidae Hedylidae Hesperiidae Pieridae Nymphalidae Riodinidae Lycaenidae |

## Referències

* 1 2 Kawahara, Akito Y.; et al. «Phylogenomics reveals the evolutionary timing and pattern of butterflies and moths» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, 116, 45, 05-11-2019, pàg. 22657–22663. DOI: 10.1073/pnas.1907847116. ISSN: 0027-8424. PMC: PMC6842621. PMID: 31636187.
* 1 2 Espeland, Marianne; et al. «A Comprehensive and Dated Phylogenomic Analysis of Butterflies» (en anglès). Current Biology, 28, 5, 05-03-2018, pàg. 770–778.e5. DOI: 10.1016/j.cub.2018.01.061. ISSN: 0960-9822. PMID: 29456146.
* ↑ Van Nieukerken, Erik J.; et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 3148, 1, 23-12-2011, pàg. 212. DOI: 10.11646/zootaxa.3148.1.41. ISSN: 1175-5334.
# Bengasi (districte)

El districte de Bengasi (àrab: شعبية بنغازي, xaʿbiyyat Binḡāzī) és un dels 22 districtes en què es divideix administrativament Líbia. La seva capital és la ciutat de Bengasi. És banyat pel mar Mediterrani.

## Referències

* «Districts of libya». statoids.com. Consultat el 27 d'octubre de 2009
# Little Berlin

Little Berlin és un curtmetratge dirigit per Kate McMullen, que es va estrenar en una selecció de cinemes del Regne Unit l'octubre del 2020. S'ha subtitulat al català.
Va ser dirigit per Kate McMullen, qui també va escriure el guió basat en una història real.
El títol de la pel·lícula fa referència al sobrenom del poble de Mödlareuth, que es troba en part a Baviera i en part a Turíngia i per on va passar la frontera interior alemanya durant 41 anys. Els soldats estatunidencs establerts a la regió van posar a Mödlareuth el sobrenom de "Little Berlin". La pel·lícula també pretén ser una història d'amor i està dedicada a totes les víctimes de la ruptura.
El rodatge va tenir lloc a Sir Gaerfyrddin, al sud-oest de Gal·les, durant dues setmanes. El rodatge va continuar a Mödlareuth, on ara es troba el museu a l'aire lliure i una part de la paret encara dempeus i on abans s'havia rodat el film Vent de llibertat.
A finals de gener de 2022 es va projectar al Festival de Cinema de Slamdance i a finals de gener i principis de febrer de 2022 al Festival de Curtmetratge de Clermont-Ferrand. El 30 de gener de 2022, la pel·lícula es va emetre a Arte al programa Kurzkreis - Das Kurzfilm-Magazin.

## Referències

* ↑ «El documental - Little Berlin». 3Cat. [Consulta: 6 novembre 2024].
* 1 2 «Festival About – Slamdance» (en anglès). [Consulta: 6 novembre 2024].
* ↑ «Cinéma - Un jour / Un court à Clermont-Ferrand : Little Berlin». Centre France, 30-01-2022. [Consulta: 6 novembre 2024].
* ↑ «"Little Berlin" vu par Elisa Goudin - Universitaire spécialiste de l’Allemagne contemporaine - Regarder l’émission complète | ARTE» (en francès). [Consulta: 6 novembre 2024].
# Margarida d'Àustria (duquessa de Württemberg)

Margarida d'Àustria, duquessa de Württemberg (Castell d'Artstetten 1870 - Gmunden 1902). Arxiduquessa d'Àustria i príncesa d'Hongria i de Bohèmia amb el doble tractament d'altesa reial i imperial. Es maridà en el si de la casa reial de Württemberg.
Nascuda al Castell d'Artstetten el dia 13 de maig de 1870 essent filla de l'arxiduc Carles Lluís d'Àustria i de la princesa Maria de l'Anunciació de Borbó-Dues Sicílies. Margarida era neta per línia paterna de l'arxiduc Francesc Carles d'Àustria i de la princesa Sofia de Baviera i per línia materna del rei Ferran II de les Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria.
Margarida era germana tant del príncep hereu Francesc Ferran d'Àustria com del pare de l'emperador Carles I d'Àustria, l'arxiduc Otó d'Àustria. Alhora era neboda de l'emperador Francesc Josep I d'Àustria.
Margarida es casà el dia 24 de gener de l'any 1893 a Viena amb el duc Albert de Würtemberg, príncep hereu al regne de Württemberg i posteriorment cap de la Casa Reial de Württemberg. Albert era fill del duc Felip de Württemberg i de l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria.
Albert i Margarida tingueren quatre fills:
L'arxiduquessa Margarida morí l'any 1903 a la vila muntanyenca de Gmunden, residència de la família reial dels Hannover a Àustria.
# Søren Wærenskjold

Søren Wærenskjold (Mandal, 12 de març de 2000) és un ciclista noruec, professional des del 2019. Actualment corre a l'equip Uno-X Pro Cycling Team, amb qui firmà contracte fins al 2026.
Bon contrarellotgista, en el seu palmarès destaca el Campionat del món en contrarellotge sub-23, així com el campionat nacional del 2023.

## Palmarès

* 2017
** Campió de Noruega de critèrium júnior
** Campió de Noruega de CRI per equips júnior
** 1r a la Volta a la Baixa Saxònia júnior
** Vencedor de 2 etapes al Gran Premi Rüebliland
* 2018
** Campió de Noruega en contrarellotge júnior
** Campió de Noruega de CRI per equips júnior
** 1r al Saarland Trofeo i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Centre Morbihan
* 2019
** Campió de Noruega de CRI per equips
* 2020
** Campió de Noruega de CRI per equips
** 1r a la Volta a Rodes i vencedor de 2 etapes
* 2021
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau - Gran Premi Jeseníky
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 2022
** Campió del món en contrarellotge sub-23
** Campió de Noruega en contrarellotge sub-23
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 2023
** Campió de Noruega en contrarellotge
** 1r al Tour de Poitou-Charentes i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Aràbia Saudita
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Dinamarca
* 2024
** Campió de Noruega en contrarellotge
** 1r a la Volta a Bèlgica i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Poitou-Charentes i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a l'AlUla Tour

### Resultats al Tour de França

* 2023. 140è de la classificació general
* 2024. 133è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Uno - X Pro Cycling Team». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 7 January 2021. [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ «Beloftevolle Søren Wærenskjold tekent contract bij Uno-X» (en dutch). WielerFlits. WielerFlits BV, 02-08-2020 [Consulta: 5 agost 2020].
* ↑ Titouan Labourie. «Transfert - Soren Waerenskjold prologe avec Uno-X jusqu'en 2026», 17 avril 2023.
* ↑ «Søren Wærenskjold, nuevo Campeón del Mundo sub-23 de contrarreloj» (en spanish), 19-09-2022. [Consulta: 17 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a uci.org
* Fitxa a cyclingarchives.com
* Fitxa a procyclingstats.com
* Fitxa a cqranking.com
* Fitxa a cyclebase.nl
# Vilém Goppold von Lobsdorf

Vilém Goppold von Lobsdorf (25 de maig de 1869 – Praga, 15 de juny de 1943) va ser un tirador bohemi que va competir a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Guanyà dues medalles de bronze, en les competicions de sabre individual i sabre per equips, formant equip amb Vlastimil Lada-Sázavský, Bedřich Schejbal i Jaroslav Šourek-Tuček. En les proves d'espasa individual i espasa per equips no aconseguí medalles.
Quatre anys més tard va prendre part en els Jocs d'Estocolm, on quedà quart en la prova de sabre per equips, mentre en espasa per equips quedà eliminat en les rondes preliminars.

## Referències

* 1 2 3 «Eugène Olivier Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d'octubre 2012. [Consulta: 25 novembre 2015].
# Karen Clark

Karen Clark (Montreal, 9 d'abril de 1972) és una nedadora quebequesa de natació sincronitzada retirada que va arribar a ser subcampiona olímpica a Atlanta 1996 en el concurs per equips.

## Carrera esportiva

Als Jocs Olímpics de 1996 celebrats a Atlanta (Estats Units) va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, després dels Estats Units (or) i per davant del Japó (bronze), al costat de les seves companyes d'equip que van ser: Sylvie Frechette, Janice Bremner, Karen Fonteyne, Christine Larsen, Erin Woodley, Cari Read, Lisa Alexander, Valerie Hould-Marchand i Kasia Kulesza.

## Referències

* ↑ Fitxa. Arxivat 2018-12-11 a Wayback Machine. Sports Reference. Consultat el 20 d'abril de 2018.

## Enllaços externs

* Mississauga Sports Hall of Fame profile Arxivat 2020-05-17 a Wayback Machine.
* Alberta Sports Hall of Fame profile Arxivat 2016-05-08 a Wayback Machine.
# Věra Růžičková

Věra Růžičková (Brno, 10 d'agost de 1928 - Brno, 24 de novembre de 2018) va ser una gimnasta artística txecoslovaca que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la competició del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ Zemřela olympijská vítězka v gymnastice z Londýna 1948 Růžičková (txec)
* ↑ «Věra Růžičková Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 11 gener 2019].
# Roure de les Tres Branques

El Roure de les Tres Branques (Quercus petraea) és un arbre que es troba al Parc de la Serralada Litoral, el qual és un esplèndid i alhora curiós exemplar de roure de fulla gran.

## Entorn

Aquest roure es fa molt evident quan es mira cap a Teià tot pujant per la pista de la Carena, a 300 metres passat el coll de Can Gurguí. L'arbre era inaccessible fins que, a finals del 2009, dues persones de Teià van recuperar uns antics camins per poder fer-hi l'aproximació i van obrir un darrer tram nou per arribar fins a l'arbre.

## Aspecte general

La seua soca es divideix en trens troncs ja a mig metre del terra i sempre ha sobresortit entre les veïnes de la fondalada. Aquesta soca té una forma el·líptica, amb un perímetre de 3,26 metres només superat per l'Àlber de la Font de Can Gurri. El diàmetre de la capçada és de 12 metres i l'alçària d'uns 15 m. Sembla un arbre de rebrot que, si en el seu moment s'hagués deixat amb un sol tronc, ara seria probablement el roure més imponent del Parc de la Serralada Litoral.

## Accés

És ubicat a Teià: situats al coll de Can Gurguí, prenem l'antic camí de Can Gurguí a Teià, que baixa en direcció sud cap al poble (no confondre amb la pista més ampla que surt en la mateixa direcció però 20 metres més avall). A 310 metres trobem un revolt tancat a la dreta. En aquest punt surt a l'esquerra un corriol abandonat i poc marcat. Es tracta de l'antic camí que duia a la casa del Botxer d'en Nifa. Prenem aquest camí i seguim 280 metres més, i intentem localitzar la capçada del roure perquè ens faci de referència, fins a trobar el curt trencall recentment obert que ens deixa al peu de l'arbre. Les nevades i posteriors ventades del 2010 van tornar a deixar l'accés en mal estat i pot costar trobar-lo. Coordenades: x=443254 y=4596439 z=358.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàgs 103 i 104.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# George Bretz

George Henry Bretz (Blenheim, Ontario, 3 de setembre de 1880 - ?) va ser un jugador de lacrosse canadenc que va competir a principis del segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla d'or en la competició per equips de Lacrosse, com a membre de l'equip Shamrock Lacrosse Team.

## Referències

* ↑ «George Bretz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de setembre 2011. [Consulta: 12 octubre 2015].