OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# V de l'Àguila

V de l'Àguila (V Aquilae) és un estel variable a la constel·lació de l'Àguila. S'hi troba a una distància aproximada de 1.825 anys llum del sistema solar.
V de l'Àguila és un estel de carboni de tipus espectral CV6 amb una temperatura superficial de només 2.525 K. Als estels de carboni, al contrari que en la major part dels estels, el contingut de carboni és major que el d'oxigen; així, la relació carboni-oxigen en V Aquilae és de 1,25. A més, aquests estels experimenten una pèrdua de massa estel·lar significativa; V Aquilae ho fa a raó de 6,6 × 10$^{-7}$ masses solars per any. La seva lluminositat bolomètrica —considerant totes les longituds d'ona— és 14.200 vegades superior a la lluminositat solar. Mitjançant interferometria s'ha mesurat el seu diàmetre angular, el qual, una vegada considerat l'enfosquiment de limbe, és de 10,32 ± 0,70 mil·lisegons d'arc. Això permet avaluar el seu diàmetre real, sent aquest 620 vegades més gran que el diàmetre solar; aquesta xifra, en dependre de la distància i donada la incertesa en la mateixa, és només aproximada.
Catalogada com a variable semiregular SRB, la lluentor de V de l'Àguila varia entre magnitud aparent +6,6 i +8,4 en un període de 353 dies.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Kjell Eriksson «The chemical composition of carbon stars. I. Carbon, nitrogen and oxygen in 30 cool carbon stars in the galactic disk». The Astrophysical Journal Supplement Series, 1986, pàg. 373–425. DOI: 10.1086/191145.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «V Aql -- Semi-regular pulsating Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 2 gener 2021].
* 1 2 3 Bergeat, J.; Chevallier, L. «The mass loss of C-rich giants». Astronomy and Astrophysics, 429, 2005. pp. 235-246.
* ↑ Richichi, A.; Percheron, I.; Khristoforova, M. «CHARM2: An updated Catalog of High Angular Resolution Measurements». Astronomy and Astrophysics, 431, 4, 2005. pp. 773-777 (Taula consultada en CDS).
* ↑ V Aquilae (General Catalogue of Variable Stars)
# Tit Munaci Planc Bursa

Tit Munaci Planc Bursa (en llatí Titus Munatius Plancus Bursa) va ser un magistrat romà. Era germà de Luci Munaci Planc (cònsol 42 aC) (Lucius Munatius L. F. L. N. Plancus). Formava part de la gens Munàcia, d'origen plebeu i portava el cognomen Planc.
L'any 52 aC va ser tribú de la plebs i va donar suport a Gneu Pompeu d'acord amb els seus col·legues Gai Sal·lusti i Quint Pompeu Ruf. Per afavorir a Pompeu, va impulsar l'anarquia com a mitjà perquè degut als disturbis hi hagés unanimitat en proclamar Pompeu dictador per salvar la república.
A la mort de Publi Clodi Munaci Planc va augmentar la indignació de les masses exposant el seu cadàver i va provocar seriosos disturbis a l'acabar el funeral, disturbis en els quals va ser cremada la Cúria Hostília. Va atacar ferotgement a Miló a qui va fer presentar davant una assemblea popular. Pompeu va aconseguir els seus propòsits, ja que encara que no va ser nomenat dictador, el van nomenar cònsol sense col·lega.
En aquest consolat Pompeu va proposar la Lex Pompeia de Vi, dirigida contra Miló i els seus, que va tenir el suport entusiasta de Planc i Sal·lusti. Però Pompeu, una vegada aconseguit el que volia, no va dubtar a sacrificar als que l'havien ajudat i quan va expirar el tribunat de Planc (durant el qual era inviolable) va ser acusat de prendre part a l'incendi de la Cúria, d'acord amb la Lex de Vi. Ciceró va conduir l'acusació i Planc va rebre un suport insignificant de Pompeu i va ser condemnat. Ciceró estava molt content d'aquesta victòria, i en una epístola a Marc Mari li diu que la condemna de Planc l'hi havia agradat més que la mort de Clodi. D'aquesta carta es desprèn que Ciceró havia defensat Planc alguna vegada.
Després de la seva condemna, se'n va anar a Ravenna a la Gàl·lia Cisalpina on va ser ben rebut per Cèsar, que el 49 aC el va restaurar en els seus drets polítics i civils. Va tornar a Roma i va viure allunyat de les lluites partidistes.
A la mort de Cèsar va ser partidari de Marc Antoni amb qui va lluitar a Mutina, on, derrotat i expulsat cap a Pol·lència per Luci Ponci Àquila el llegat de Dècim Juni Brut Albí, va fugir, i en la fugida es va trencar una cama i les legions es van desbandar.
Ja no torna a ser mencionat.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 384.
* ↑ Ciceró. Epistulae ad familiares. VII,2
# Manuel María Lombardini de la Torre

El general Manuel Apolinario José María Ignacio Lombardini de la Torre (n. a la ciutat de Mèxic el 23 de juliol de 1802; m. a la ciutat de Mèxic el 2 de desembre de 1853) fou un militar i polític mexicà, president interí de Mèxic del 8 de febrer al 20 d'abril de 1853.
Inicià la seva carrera militar dins l'Exèrcit Reialista el 1814. Després de la independència de Mèxic, es retirà temporalment de la vida militar. El 1836 participà en la guerra d'independència de Texas, on fou promogut a lloctinent coronel, i en la Guerra dels Pastissos de 1838 contra els francesos. El 1847, durant la invasió estatunidenca, participà en la batalla de La Angostura. El 1847 fou designat comandant militar de l'estat de Querétaro, i el 1849 comandant cap major de l'exèrcit.
El 1853 formà part de la revolta de Jalisco contra el president Mariano Arista. Juan Bautista Ceballos ocupà la presidència interina, i després, atesa l'oposició dels conservadors, transferí els poders a Lombardini, com a president provisional. En funcions, Lombardini millorà les carreteres de la ciutat de Mèxic a Veracruz i Acapulco i regulà la navegació dels vaixells del Llac de Chalco. Fundà l'Escola d'Enginyeria de l'Acadèmia de San Carlos. El 20 d'abril de 1853, Antonio López de Santa Anna retornà de l'exili a Jamaica i ocupà de bell nou la presidència. Santa Anna designà Lombardini com a comandant de la guarnició de la ciutat de Mèxic. Morí poc després, el desembre del mateix any.
# Arnaud De Lie

Arnaud De Lie (Lescheret, 16 de març de 2002) és un ciclista belga especialista en l'esprint que competeix en la modalitat de carretera. Actualment milita a l'equip Lotto Dstny després d'haver estat ascendit de l'equip Lotto-Soudal U23 al final de la temporada 2021.
En el seu primer any com a professional, el 2022, aconseguí nou victòries, entre les que destaquen el Gran Premi Jean-Pierre Monseré, la Fletxa de Heist i la Copa Sels. Això el van dur a ser el millor corredor del Lotto-Soudal. Inicià el 2023 com havia acabat el 2022, guanyant diverses curses i etapes.
El 2023 guanyà, entre d'altres, el Gran Premi València, el Gran Premi de Morbihan, la Polynormande, el Gran Premi Jef Scherens i, sobretot, el Gran Premi Ciclista de Quebec.

## Palmarès

* 2019
** Campió de Bèlgica en ruta sub-23
** 1r a la Fletxa Brabançona junior
* 2020
** 1r a la La Philippe Gilbert Juniors i vencedor d'una etapa
** 3r als Campionats d'Europa de ciclisme en ruta sub-23
* 2021
** 1r a Okolo jižních Čech i vencedor d'una etapa
** 1r a la Omloop Het Nieuwsblad sub-23
** Vencedor de 2 etapes al Tour d'Alsàcia
** Vencedor d'1 etapa al Circuit de les Ardenes
* 2022
** 1r al Trofeu Platja de Palma-Palma
** 1r al Gran Premi Jean-Pierre Monseré
** 1r a la Volta Limburg Classic
** 1r al Gran Premi Marcel Kint
** 1r a la Fletxa de Heist
** 1r a la Volta a Limburg
** 1r a la Copa Sels
** 1r a l'Egmont Cycling Race
** Vencedor d'una etapa al Tour de Valònia
* 2023
** 1r al Gran Premi València
** 1r al Gran Premi de Morbihan
** 1r a la Polynormande
** 1r al Gran Premi Jef Scherens
** 1r al Gran Premi Ciclista de Quebec
** 1r al Circuit Franco-Belga
** 1r a la Famenne Ardenne Classic
** Vencedor de 2 etapes a l'Étoile de Bessèges
** Vencedor d'una etapa al Tour de Valònia
* 2024
** Campió de Bèlgica en ruta
** 1r a la Famenne Ardenne Classic
** 1r a la Tro Bro Leon
** 1r al Circuit de Valònia
** 1r a la Volta a Dinamarca
** 1r a la Binche-Chimay-Binche
** Vencedor d'una etapa al Renewi Tour
** Vencedor d'una etapa al Tour del Benelux

## Referències

* ↑ «Arnaud de Lie». ProCyclingStats. [Consulta: 25 desembre 2021].
* ↑ «Arnaud De Lie reinforces Lotto Soudal». lottosoudal.be. Lotto Soudal, 05-07-2021. [Consulta: 25 desembre 2021].
* ↑ «Arnaud de Lie, el relevo de Gilbert en el nuevo Lotto-Dstny», 09-11-2022. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2023. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ Christophe Delstanches. «Arnaud de Lie remporte la Classique de la Communauté de Valence, sa première course en 2023», 22-01-2023.
* ↑ «Succès belge à l’Étoile de Bessèges: Arnaud De Lie remporte sa deuxième victoire de la saison», 01-02-2023.
* ↑ «Arnaud De Lie consigue la victoria en el Gran Premio de Quebec 2023» (en spanish), 08-09-2023. [Consulta: 20 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Arnaud De Lie a ProCyclingStats
# Pitiüssa

Pitiüsa o Pitiüssa (grec antic: Πιτυοῦσσα) és un topònim del grec antic que significa 'plena de pins' (πίτυς) i que fou donat als següents indrets, principalment illes:
* Pitiüssa (1), nom antic de la ciutat de Làmpsac
* Pitiüssa (2), nom antic de la ciutat de Milet
* Pitiüssa (3), nom grec de l'illa de Dana Adası
* Pitiüssa (4), nom antic de l'illa de Quios
* Pitiüssa (5), nom antic de l'illa de Salamina
* Pitiüssa (6), nom clàssic de l'illa de Spetses
* Pitiüssa (7), nom antic d'una illa del Golf Argòlid, davant Àsine
* Pitiüssa (8) o Pitionès, nom antic d'una illa del Golf Sarònic
* Pitiüssa, nom antic de l'illa d'Eivissa i que ocasionà el nom de les Illes Pitiüsses
* De la mateixa arrel, Pitiünt fou una colònia grega de la mar Negra

## Notes

Els nombres entre parèntesis fan referència a les entrades del Pauly-Wissowa.
# Santa Seclina (Caldes de Malavella)

Santa Seclina és una entitat de població i ens local històric del municipi de Caldes de Malavella (comarca de la Selva), centrada en l'església parroquial de Santa Seclina, a prop de la urbanització de Can Carbonell i de la carretera C-35. Actualment és envoltada d'una urbanització.

## Història

Hi ha referències de l'església com a parròquia rural des del segle xiii, amb diverses cases de pagès. Santa Seclina es troba en l'indret on el camí ral de Palamós a Vidreres i Barcelona es separava del camí ral que unia Girona i Llagostera amb Tossa. També és lloc de pas de l'itinerari que segueix el Camí del Pelegrí de Tossa al seu pelegrinatge anual cap a Santa Coloma de Farners.
El terme de Santa Seclina ha patit lleugeres variacions al llarg de l'edata mitjana i moderna, de tal forma, per exemple, que va passar a incorporar l'ermita prerromànica de Caulès Vell (també anomenada de Sant Esteve de Caulès).
A principis del Segle XIX Santa Seclina va tenir ajuntament constitucional propi, un cop abolit l'antic règim senyorial. La seva minsa població però, va fer que el 1846 el seu terme fos incorporat al de Caldes de Malavella, juntament amb Franciac.

## Referències

* ↑ Cinquanta-cinc llegües de passos oblidats i xarrabascos. ISBN 978-84-937790-7-8.
* ↑ Martínez, Marc «Noves hipòtesis sobre l’origen, els límits i les advocacions de la parròquia de Caldes». Quaderns de la Selva, 28, 2016, pàg. 19–39. ISSN: 2385-4480.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860) (en català). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
# Manuela Rosas de Terrero

Manuela Rosas de Terrero, més coneguda com a Manuelita Rosas, (Buenos Aires, Províncies Unides del Riu de la Plata, 24 de maig de 1817 - Londres, Regne Unit, 17 de setembre de 1898), va ser una personalitat política argentina, filla de Juan Manuel de Rosas i Encarnación Ezcurra.

## Biografia

Fins a la mort de la seva mare, en 1838, aquesta va exercir una important influència política i social en la política de la província de Buenos Aires, de la qual Rosas era governador, mentre Manuela va romandre en un segon pla. A diferència del seu pare, mantenia algunes relacions amb el seu germà Juan.
Després de la pèrdua de la seva mare, Manuelita va començar a exercir de fet com una Primera Dama, acompanyant al seu pare en cerimònies protocol·làries i rebent a ambaixadors estrangers i representants dels governs de les províncies argentines. Durant els anys en què el seu pare va romandre en el poder va ser un símbol del Partit Federal, a diferència del rígid caràcter del seu pare, aportava en les relacions públiques d'aquest gestos d'humanitat i de dolçor però, a diferència de la seva mare, mai va ser la seva consellera, ni organitzar el seu partit.
Manuela era íntima amiga de Camila O'Gorman, la jove noia que va protagonitzar una tràgica història d'amor amb un sacerdot sota el mandat de Rosas. A més, Manuela tenia un romanç amb Máximo Terrero, fill de l'amic i soci de Rosas, Juan Nepomuceno Terrero. Tanmateix aquesta relació d'amistat, el seu pare s'oposava al matrimoni de la seva filla.
Només després que Rosas fos enderrocat per Justo José d'Urquiza en 1852, i quan tots dos havien emigrat a Anglaterra, Manuelita i Máximo van poder definir el seu matrimoni, encara sense el permís del general, que es queixava als seus visitants d'haver estat «abandonat» per la seva filla.
Van tenir dos fills, Mariano Máximo en 1856 i Rodrigo Tomás en 1858, tots dos nascuts a Gran Bretanya. Tenia una activa vida social, i fins i tot va animar a diversos anglesos a instal·lar-se en l'Argentina, entre ells qui seria el futur general Ignacio Fotheringham. Va continuar durant els anys del seu exili visitant al seu pare fins que va morir, en 1877, presidint el seu funeral.
Manuelita va morir a Londres en 1898, després d'haver portat una vida tranquil·la a l'exili i sense haver tornat a l'Argentina des de la batalla de Caseros.

## Referències

* Biografía de Manuelita Rosas en saber-golwen.com.ar Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine.
* Libro sobre «Manuela Rosas», biografía escrita per don José Mármol.
* Zarzuela "Manuelita Rosas", del Maestro Francisco Alonso. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# João Almeida

João Pedro Gonçalves Almeida, més conegut com a João Almeida (portuguès: João Pedro Gonçalves Almeida) (Caldas da Rainha, 5 d'agost de 1998), és un ciclista portuguès, professional des del 2018. Actualment corre a l'equip UAE Team Emirates. En el seu palmarès destaca la Lieja-Bastogne-Lieja sub-23 de 2018 i diversos campionats nacionals en categoria inferiors. El 2020 va fer un salt de qualitat important, destacant la tercera posició final a la Volta a Burgos i liderant el Giro d'Itàlia durant quinze etapes, una fita que cap ciclista portuguès aconseguia des que Acácio da Silva ho fes al de 1989.

## Palmarès

* 2014
** Campió de Portugal en ruta cadet
** Campió de Portugal en contrarellotge cadet
* 2016
** Campió de Portugal en ruta júnior
** Campió de Portugal en contrarellotge júnior
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Tour de Mersin
** Vencedor d'una etapa a la Toscana-Terra de ciclisme
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Ucraïna
* 2018
** 1r a la Lieja-Bastogne-Lieja sub-23
* 2019
** Campió de Portugal en ruta sub-23
** Campió de Portugal en contrarellotge sub-23
* 2021
** Campió de Portugal en contrarellotge
** 1r a la Volta a Polònia i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Volta a Luxemburg i vencedor d'una etapa
* 2022
** Campió de Portugal en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Burgos
* 2023
** Campió de Portugal en contrarellotge
** 2n de la general a la Tirrena-Adriàtica
*** 1r de la Classificació dels joves
** 2n de la general a la Volta a Polònia
** 3r de la general al Giro d'Itàlia
*** 1r de la Classificació dels joves
*** Vencedor de l'etapa 16
** 3r de la general a la Volta a Catalunya
* 2024
** 2n de la general a la Volta a Suïssa
*** Vencedor de les etapes 6 i 8
** 9è de la general a la Volta a Catalunya

### Resultats al Tour de França

* 2024. 4t de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2020. 4t de la classificació general. Porta el mallot rosa durant 15 etapes
* 2021. 6è de la classificació general
* 2022. No surt (18a etapa)
* 2023. 3r de la classificació general i vencedor d'una etapa. 1r de la Classificació dels joves

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2022. 5è de la classificació general
* 2023. 9è de la classificació general

## Referències

* ↑ «El mercado para asaltar las grandes: el 'PSG' de Pogacar, Movistar reinventado y Astaná mirando al pasado» (en castellà), 20-12-2021. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ Almeida flies under radar no longer to lead Giro d'Italia
# X del Cranc

X del Cranc (X Cancri) és un estel variable a la constel·lació del Cranc situat pràcticament sobre l'eclíptica. Es troba a una distància aproximada de 620 parsecs (2.020 anys llum) del sistema solar.
X Cancri és un estel de carboni de tipus espectral CV5 amb una temperatura superficial de només 2.645 K. En els estels de carboni, al contrari que en la major part dels estels incloent-hi al Sol, l'abundància de carboni és major que la d'oxigen; així, la relació carboni-oxigen en X Cancri és de 1,14. A més, aquests estels experimenten una important pèrdua de massa estel·lar; X Cancri ho fa a raó de 6,3 × 10$^{-7}$masses solars per any. La seva lluminositat bolomètrica —considerant totes les longituds d'ona— és gairebé 16.000 vegades major que la lluminositat solar. Durant una ocultació lunar s'ha mesurat el seu diàmetre angular, el qual, una vegada considerat l'enfosquiment de limbe, és de 9,00 ± 0,80 mil·lisegons d'arc. Això permet avaluar el seu diàmetre real, sent aquest 600 vegades més gran que el diàmetre solar; aquesta xifra, en dependre de la distància i donada la incertesa en la mateixa, és només aproximada.
Catalogada com a variable semiregular SRB, la lluentor de X Cancri varia entre magnitud aparent +5,6 i +7,5 en un període de 195 dies.

## Referències

* ↑ «A Moderate-Resolution Spectral Atlas of Carbon Stars: R, J, N, CH, and Barium Stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 8-1996, pàg. 419–473. DOI: 10.1086/192323.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Kjell Eriksson «The chemical composition of carbon stars. I. Carbon, nitrogen and oxygen in 30 cool carbon stars in the galactic disk». The Astrophysical Journal Supplement Series, 1986, pàg. 373–425. DOI: 10.1086/191145.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «X Cnc -- Semi-regular pulsating Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 20 desembre 2020].
* 1 2 3 Bergeat, J.; Chevallier, L. «The mass loss of C-rich giants». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 235-246.
* ↑ Richichi, A.; Percheron, I.; Khristoforova, M. «CHARM2: An updated Catalog of High Angular Resolution Measurements». Centre de Données astronomiques de Strasbourg. pp. 773-777 (Taula consultada en CDS).
* ↑ X Cancri (General Catalogue of Variable Stars)
# Pedro Montt Montt

Pedro Montt Montt (Santiago de Xile, 29 de juny de 1849 - Bremen, 16 d'agost de 1910) va ser un advocat i polític xilè, President de la República de Xile entre 1906 i 1910 i ministre d'Estat durant les presidències de Domingo Santa María, Jordi Montt i Álvarez i José Manuel Balmaceda.
Va ser el líder del Partit Nacional de Xile i va transicionar des d'un estil autoritari fins a la defensa del parlamentarisme, enfrontant-se a José Manuel Balmaceda durant la Guerra Civil Xilena de 1891.
Va presentar candidatura a les eleccions presidencials el 1901 i va ser finalment elegit el 1906, liderant un moviment conegut com "regeneracionista". El seu mandat va tenir greus crisis polítiques i econòmiques com el terratrèmol de Valparaíso de 1906, el pànic financer de 1907. El seu govern ser responsable de la Matança de l'Escola Santa Maria d'Iquique.
D'ascendència catalana, era membre de la poderosa família Montt i fill del també president Manuel Montt i de Rosario Montt.

## Referències

* ↑ Chile, BCN Biblioteca del Congreso Nacional de. «Pedro Montt Montt. Presidentes de la República en el Congreso Nacional», 2020. [Consulta: 20 desembre 2021].
# Marc Livineu Règul

Marc Livineu Règul (en llatí Marcus Livineius Regulus) va ser un romà amic de Ciceró.
Ell i el seu germà, Luci Livineu Règul van provar d'afavorir al seu amic quan va ser desterrat l'any 58 aC. Ciceró parla dels Livineus, i diu que eren lliberts de Marc Règul i de Livineu Trifó. Un dels germans, probablement Luci, va lluitar amb Juli Cèsar a l'Àfrica l'any 46 aC a la batalla de Tapsos. De la seva vida no hi cap més informació.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/653?rgn=full+text;view=image;q1=RegulusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+greek+and+roman+biography+and+mithology:+Vol.III.++Londres:+John+Murray,+1876,+p. 645. ]
# Ricard Orsini

Ricard Orsini fou un senyor de Roma que es va casar amb una filla de Margaritone de Brindisi, almirall de Sicília que des del 1185 s'havia apoderat de les illes romanes d'Orient de Cefalònia i Zacint, i s'intitulava senyor i comte palatí. Margaritone va ser empresonat el 1197 i va morir a presó i els seus drets a Cefalònia i Zacint van passar a la seva fill petita, casada amb Ricard Orsini, que de fet va administrar el comtat des del 1192.
Ricard va tenir dos fills i diverses filles: el més gran fou Mateu Orsini. Un altre fou Teodor, que fou patriarca d'Antioquia amb el nom de Teodosi, i va morir després de 1264.