OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# República de Danzig

La Ciutat Lliure de Danzig, o República de Danzig, era una ciutat estat semi-independent establerta per Napoleó el 9 de setembre de 1807. Havia conquerit la ciutat en Guerres napoleòniques després d'un setge al maig del mateix any. Després del Congrés de Viena de 1814-1915, Danzig és reincorporada en el Regne de Prússia.
Prússia havia adquirit la Ciutat de Danzig (en l'actualitat, Gdańsk, a Polònia) amb la Segona Partició de Polònia el 1793. Després de la derrota del Rei Frederic Guillem III de Prússia a batalla de Jena-Auerstädt del 1806 i d'acord amb el Tractat de Tilsit de 9 de juliol del 1807 es creà el territori de l'estat lliure de Danzig a partir de terres que van fer part de la província de la Prússia Oriental. Segons aquest tractat la República de Danzig comprenia la ciutat i els afores rurals a la desembocadura del Vístula incloent-hi el barri d'Oliva (o Oliwa), juntament amb la Península de Hel, el seu far i la meitat del sud del cordó del Vistula fins a Narmeln, aleshores una vila prussiana i ara del tot abandonada al llindar de la frontera de l'oblast de Kaliningrad i Polònia.
La República de Danzig fou proclamada oficialment el 21 de juliol del 1807 gairebé dos mesos després de l'ocupació francesa que va començar el 27 de maig. Prussia i el Regne de Saxònia governat per Frederic August, també Duc de Varsòvia foren assignats poders de garantia. El mariscal François Joseph Lefebvre, comandant del setge de Danzig, va rebre el títol honorífic de Duc de Danzig de les mans de Napoleó, tot i que el governant real de la ciutat era el general francès Jean Rapp. Els ciutadans eren obligats a allotjar les tropes del Grande Armée de Napoleó i pagar grans tributs per preparar la invasió francesa de Rússia del 1812.
Després de la retirada francesa, les forces russes imperials van assetjar la ciutat des de la fi de gener fins al 29 de novembre del 1813. Els aproximadament 40.000 soldats francesos que encara hi eren aquarterats, van abandonar la ciutat el 2 de gener del 1814. Tot i que les autoritats prussianes van fer de Danzig la capital de la Prússia Oriental i centre administratiu del Regierungsbezirk Danzig, la ciutat va perdre molta autonomia.

## Vegeu també

* Ciutat Lliure de Danzig
* Ducat de Varsòvia

## Referències

* ↑ Hahlweg, Werner «Zur Geschichte der ersten Restauration der Freien Stadt Danzig 1808–1814» (en alemany). Mitteilungsblatt für die Mitglieder des Bundes der Danziger, 1949. Arxivat de l'original el 2007-10-01 [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ «Der Gränztractat vom 6. December 1807». Unser Danzig, núm 12, 2-1950, pàg. 5-6. Arxivat de l'original el 2007-10-01 [Consulta: 17 novembre 2023].
# Robert Cleveley

Robert Cleveley (1747, Deptford – 28 setembre 1809, Dover) fou un pintor anglés de temes marítims.
Son pare (John Cleveley el Gran, c.1712–1777) i son germà bessó (John Cleveley el Jove, 1747–1786) eren també artistes. El seu germà –i possiblement ell també, a jutjar del seu estil– es formen en la tècnica de l'aquarel·la amb Paul Sandby, abans mestre a l'Acadèmia Militar Reial de Woolwich.
John el Major va treballar a una drassana, i el mateix va fer Robert, com a calafatejador. John no hi gaudia del seu temps i va deixar aquell treball. Robert s'empleà com a voluntari en l'armada. El seu primer servei fou breu, sota el capità William Locker que patrocinava artistes). Després va treballar sota el capità George Vandeput en els seus viatges per Àsia i Amèrica. El 1777 va tornar d'Àsia, i des de llavors fins al final de sa vida, Robert va fer carrera com a pintor de marines. Això li va permetre exhibir les seues obres com a «Robert Cleveley de l'Armada Reial».
Es va especialitzar en batalles navals. També va produir vistes navals solemnes, com la seua Vista de la Flota a Spithead amb el rei Jordi III passant revista (1793). Moltes de les seues obres van ser reproduïdes com a gravats.
* Una vista de Badia de Botànica (1789) col·lecció del Museu Marítim
* La batalla del cap de Sant Vicent

## Referències

* ↑ Cust, Lionel Henry. «Cleveley, Robert». A: Leslie Stephen. Dictionary of National Biography (en anglès). 11. Londres: Smith, Elder & Co., 1887, p. 53–54.
* ↑ «Cleveley, Robert». A: The Oxford Dictionary of National Biography. Oxford: Oxford University Press, 2004-09-23, p. ref:odnb/5637. DOI 10.1093/ref:odnb/5637.

## Enllaços externs

* Obres als Royal Museums Greenwich (museus reials de Greenwich): «Robert Cleveley» (en anglès).
* «Mariners' Museum and Park [El museu i parc dels mariners]» (en anglès).
# Robert de Craon

Robert de Craon (França, ? — 13 de gener de 1147) fou senyor de Craon. Des de juny de 1136 fins al 13 de gener de 1147 va ocupar el càrrec de Gran Mestre de l'Orde del Temple. No es coneix amb exactitud la data del seu naixement, però se sap que va ser fill de Renaud de Craon, i el segon nivell de la família. S'instal·là a Aquitània, on manté relacions amb la filla del senyor de l'Angoumois i quan li arriba la notícia de la fundació de l'Orde del Temple per Hug de Payens, deixa la seva nòvia i marxa cap a Palestina per esdevenir templer. Tant pel seu valor militar com per la seva pietat s'imposa ràpidament en el si de l'Ordre, al punt que és designat Gran Mestre el juny de 1136, a la mort del seu fundador.
Destaca com un brillant organitzador i fa de l'Orde del Temple l'autèntica promotora dels Estats Llatins d'Orient. El seu paper legislatiu intern és molt important i aconsegueix que el 29 de març de 1139 el Papa Innocenci II, mitjançant la butlla « Omne datum optimum » concedeixi a l'Ordre nombrosos privilegis. Així, els Templers són exclosos del pagament del delme, no estan sotmesos a la jurisdicció episcopal (el que significa que l'Ordre compta amb els seus propis eclesiàstics) i són autoritzats a portar la creu vermella sobre els seus mantells blancs.
Robert de Craon no va tenir tant d'èxit en el terreny militar. Tot just elegit, derrota l'emir d'Alep, però permet als seus cavallers lliurar al pillatge, facilitant que les tropes de l'emir es girin contra ells i els esquarterin. Robert de Craon autoritza els templers d'Espanya a llançar una important expedició (prop de 70 naus) contra Lisboa, però resulta també un fracàs. En 1140, els templers s'enfronten heroicament a un exèrcit turc molt més nombrós a la batalla de Técua.
Encara que el cronista Guillem de Tir el cita com a participant en 1148 a la Segona Croada, sembla que Robert de Craon va morir el 13 de gener de 1147. En efecte, el registre de defuncions de la parròquia de Reims assenyala la seva mort el dia dels idus de gener, és a dir el dia 13, i el seu successor, Evrard des Barrès, pren possessió del seu càrrec a l'abril de 1147.

## Referències

* ↑ Alain Demurger, Les Templiers, une chevalerie chrétienne au Moyen Âge, Paris, Seuil, coll. « Points Histoire», 2008 (1re éd. 2005), poche, 664 p. (ISBN 978-2-7578-1122-1), p. 611
* ↑ (de Sainte Marie), Anselme; Fourny, Honoré Caille Du; Courcy, Pol Louis Potier de. [Robert de Craon, p. 567, a Google Books Histoire Généalogique Et Chronologique De La Maison Royale De France, Des Pairs, Grands Officiers de la Couronne & de la Maison du Roy: & des anciens Barons du Royaume: Avec Les Qualitez, L'Origine, Le Progrès & les Armes de leurs Familles, Pol Louis Potier de Courcy] (en francès). Compagnie des Libraires, 1733, p. 567.
* ↑ Van Grasdorff, Gilles. [Robert de Craon, p. PT80, a Google Books Secrets & mystères des templiers] (en francès). Presses du Châtelet, 2015, p. 80. ISBN 9782845926172. citing: Dailliez, Laurent. Les Templiers (en francès). París: Perrin, 2003. ISBN 226202006X.
| Precedit per: Hug de Payens | Gran Mestre 1136 - 1147 | Succeït per: Evrard des Barrès |
# Gruta de Cocceio

| « | Ibant obscuri sola sub nocte per umbram... quale per incertam Lunam sub luce maligna est iter in silvis | » |
| — Virgili |||
La Gruta de Cocceio (també coneguda com a Gruta de la Pau) és un túnel romà que comunicava la ciutat de Cumes (Itàlia) amb el llac de l'Avern.

## Origen

El túnel, segons Estrabó, va ser projectat i excavat entorn a l'any 37 aC per l'enginyer Lucius Cocceius Auctus, per encàrrec de Marc Vipsani Agripa amb una fi militar, ja que calia comunicar la fortificada ciutat de Cumes, que dominava el litoral del domici-flegreo del Tirrè, amb el Portus Iulius, una important infraestructura naval construïda sobre les conques del llac de l'Avern i del llac Lucrinus, amb un canal artificial projectat pel mateix Cocceius Auctus per comunicar-los amb el golf de Pozzuoli.

## Característiques

El traçat d'aquest túnel va ser excavat íntegrament en el tuf volcànic local amb una longitud de gairebé un km, amb una secció trapezoïdal i una direcció general rectilínia, lleugerament desviada cap a l'Est, i només en aquesta part oriental té un curt espai realitzat amb Opus reticulatum. L'entrada occidental, sobre el llac, està precedida per un vestíbul decorat amb columnes i estatuetes, actualment destruïdes. La ventilació i la il·luminació de l'interior del túnel es van obtenir mitjançant l'excavació de sis pous en el massís de tuf, el major dels quals té 30 m. d'altura. El túnel era suficientment ample com per permetre creuar-se dos carros en el seu interior.
Paral·lel al túnel, al costat septentrional, es va excavar un aqüeducte subterrani, dotat també de pous i caixes de decantació, amb el que es garantia el subministrament d'aigua per al port.

## Llegendes i redescobriment

El túnel també es coneix com a Gruta de la paz, ja que, d'acord amb una llegenda del segle XVI el cavaller espanyol Pedro de Paz, encegat pels consells interessats de mags i nigromants va dilapidar la seva fortuna buscant en va un tresor soterrat a l'interior de la galeria.
La Gruta de Cocceio, oblidada i ignorada durant molt temps, va ser redescoberta al segle xix pels reis Borbons del Regne de Nàpols. Durant la Segona Guerra Mundial va ser usat com a polvorí, i va sofrir danys de consideració quan alguns explosius van detonar accidentalment a l'inici de la postguerra.

## Notes

* ↑ Virgilio, Eneide, libro VI, 268 - 270. Trad.: "Caminant a les fosques per les ombres de la solitària nit ... com és el cami pels boscos sota la maligna llum de la incerta Lluna". Per a alguns comentaristes de Virgili, el poeta va elaborar aquests versos, referits al viatge d'Eneas a l'Avern, en pensar amb la Gruta de Cocceio, que, de ben segur, coneixia.

## Enllaços externs

* Parco Archeologico dei Campi Flegrei - Web oficial
# Sarcedol

Sarcedol, també escrit Cercedol, és un antic nucli de població del municipi de Montferrer i Castellbò, a l'Alt Urgell. Actualment despoblat, es troba a prop de Vilamitjana del Cantó, i del despoblat de Castellnovet.

## Referències

* ↑ GGCC, Montferrer i Castellbò: Arxivat 2021-06-08 a Wayback Machine. Altres indrets del terme, Vilamitjana, Cercedol i Castellnovet.
# Charles Bartliff

Charles Albert Bartliff (Memphis, Tennessee, 18 d'agost de 1886 - Medina, Ohio, 15 de març de 1962) va ser un futbolista i jugador de beisbol estatunidenc que va competir a primers del segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla de plata en la competició de futbol com a membre del Christian Brothers College.
A partir de 1906, i durant cinc temporades, jugà professionalment al beisbol. A començaments de la dècada de 1910 es traslladà a Cleveland, on continuà jugant a beisbol en clubs locals.

## Referències

* 1 2 «Charles Bartliff Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 8 octubre 2015].
# Jijantes FC

Jijantes FC és un canal que emet per la plataforma de retransmissió en directe Twitch. El canal el condueix el periodista català Gerard Romero des del desembre del 2020, després de deixar de forma abrupta l'emissora RAC1, on va col·laborar durant 14 anys. A finals d'abril del 2022, el canal comptava amb 94.000 seguidors i el febrer de 2023 superava els 400.000. El canal Jijantes FC tracta l'actualitat esportiva, sobretot del FC Barcelona, però també d'altres equips i disciplines esportives. Alhora, Jijantes TV va donar nom, el 2022, a un dels 12 equips de la lliga de futbol 7 professional Kings League, presidit per Gerard Romero.
Amb data de febrer de 2023, el canal comptava amb uns cinc treballadors, ja sigui a temps complet com parcial.

## Origen del nom

Segons la web oficial, la idea del nom Jijantes prové d'una roda de premsa de l'exentrenador del FC Barcelona, Ronald Koeman.
Koeman, a causa del seu origen holandès, té dificultats per pronunciar el so [ga], i durant les rodes de premsa acostumava a dir "JA" en comptes de "GA". A partir de llavors, els seguidors del canal van votar i escollir el nom de Jijantes per anomenar el programa, tal com ho pronunciava Koeman.

## Anècdotes

El 4 de juliol del 2022 es va fer viral un vídeo del canal, on Gerard Romero protagonitza un haka neozelandès durant una entrevista a Luís Suárez.

## Referències

* ↑ «Jijantes FC». ésAdir. [Consulta: 28 febrer 2023].
* 1 2 3 NacióDigital. «Gerard Romero: «La gent que es tanca a Twitch no està entenent de què van les coses» | NacióDigital». [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ Casa Seat. «Jijantes FC». [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ eixdiari.cat. «El periodista vilanoví Gerard Romero deixa la ràdio per passar-se a Twitch». [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ udl.cat. «Xerrada: Twitch, el present i el futur dels nous mitjans». [Consulta: 5 juliol 2022].
* 1 2 «Al cotxe - Gerard Romero». TV3. [Consulta: 28 febrer 2023].
* ↑ «Todos los detalles de la Kings League: La evolución del fútbol de la mano de streamers» (en castellà). Sport, 10-11-2022. [Consulta: 8 març 2023].
* ↑ «VÍDEO | Luis Suárez viu un moment del tot surrealista en una entrevista». Món Esport, 04-07-2022. [Consulta: 9 març 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial de Jijantes FC
# Laia González

Laia González (1956 - Hospital de la Santa Creu i Sant Pau, 19 de febrer de 1989) fou una periodista i activista social catalana. Va dedicar la seva carrera periodística durant més d'una dècada al diari Avui, on tractava temes socials com l'educació, la salut, la pobresa i les migracions. Havia començat treballant-hi com a administrativa als 18 anys, i abans, havia volgut ser professora. Va morir a l'hospital de la Santa Creu i Sant Pau de Barcelona als 32 anys a causa d'un tumor cerebral. D'ella, en van destacar el compromís pel restabliment de la democràcia i per la recuperació de la identitat catalana. La residència Feixa Llarga de l'Hospitalet de Llobregat duu el seu nom.

## Referències

* ↑ Sabaté Pastor, Carles «Una dosi de Laia». El Punt Avui, 28-12-2020.
* 1 2 3 4 Pérez Oliva, Milagros «Eulàlia González, periodista». El País, 22-02-1989.
* 1 2 «L'Araceli, una anciana de 96 anys de Guadalajara, la primera a rebre la vacuna a l'Estat». Nació Digital, 27-11-2020.
# Temporada 1970-1971 de la Unió Esportiva Sant Andreu

Dades de la Temporada 1970-1971 de la UE Sant Andreu, llavors anomenat oficialment Club Deportivo San Andrés.

## Partits

Segona divisió: 7a posició.

### Classificació

| | | PJ | Pts | PG | PE | PP | GF | GC |
| 1 | Real Betis Balompié | 38 | 53 | 20 | 13 | 5 | 54 | 28 |
| 2 | Burgos CF | 38 | 45 | 19 | 7 | 12 | 46 | 30 |
| 3 | RC Deportivo de La Coruña | 38 | 45 | 18 | 9 | 11 | 44 | 32 |
| 4 | Córdoba CF | 38 | 45 | 17 | 11 | 10 | 50 | 30 |
| 5 | AD Rayo Vallecano | 38 | 45 | 18 | 9 | 11 | 51 | 29 |
| 6 | CE Castelló | 38 | 43 | 16 | 11 | 11 | 40 | 31 |
| 7 | CD San Andrés | 38 | 40 | 14 | 12 | 12 | 34 | 36 |
| 8 | Club Ferrol | 38 | 40 | 16 | 8 | 14 | 39 | 43 |
| 9 | RCD Mallorca | 38 | 40 | 12 | 16 | 10 | 43 | 35 |
| 10 | Pontevedra CF | 38 | 40 | 15 | 10 | 13 | 44 | 41 |
| 11 | Hércules CF | 38 | 37 | 13 | 11 | 14 | 39 | 48 |
| 12 | Cadis CF | 38 | 37 | 11 | 15 | 12 | 32 | 40 |
| 13 | Real Santander SD | 38 | 36 | 15 | 6 | 17 | 48 | 50 |
| 14 | Real Oviedo CF | 38 | 34 | 12 | 10 | 16 | 41 | 37 |
| 15 | CD Logroñés | 38 | 33 | 10 | 13 | 15 | 35 | 38 |
| 16 | Vila-real CF | 38 | 32 | 11 | 10 | 17 | 37 | 55 |
| 17 | UP Langreo | 38 | 32 | 11 | 10 | 17 | 24 | 42 |
| 18 | Onteniente CF | 38 | 31 | 8 | 15 | 15 | 30 | 47 |
| 19 | Calvo Sotelo CF | 38 | 29 | 11 | 7 | 20 | 38 | 48 |
| 20 | CDC Moscardó | 38 | 23 | 6 | 11 | 21 | 22 | 51 |

### Segona volta
## Referències

* ↑ «Classificacions de la temporada 1970-71 (Arefe)». Arxivat de l'original el 2010-06-01. [Consulta: 22 setembre 2011].

## Bibliografia

* Unió Esportiva Sant Andreu 1909-2009. Autors: Xavier Araguz, Joan Esteve, Àngel Domingo, Jordi Petit, Eduardo Quintana, Quim Terrè i Vicenç Martínez. Editorial: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-175-9.
# Frank Castleman

Frank Riley Castleman (Tracy Creek, Nova York, 17 de març de 1877 – Columbus, Ohio, 9 d'octubre de 1946) va ser un jugador de futbol americà, de beisbol i atleta estatunidenc que va competir a començaments del segle xx. En retirar-se passà a exercir tasques d'entrenador en nombrosos esports.
El 1904 va disputar quatre proves de velocitat del programa d'atletisme dels Jocs Olímpics de Saint Louis: els 200 metres tanques, en què guanyà la medalla de plata, els 110 metres tanques, on fou quart, els 60 metres, on fou sisè, i els 100 metres, en què quedà eliminat en les sèries preliminars.
El 1906 es graduà a la Colgate University.
El 1906 i 1907 va exercir d'entrenador de l'equip de futbol americà de la University of Colorado at Boulder. També fou entrenador de bàsquet a Colorado entre 1906 i 1912 i de beisbol entre 1907 i 1913. Posteriorment fou entrenador d'atletisme a la Universitat Estatal d'Ohio.
Morí a la seva casa de Columbus, Ohio, el 9 d'octubre de 1946.

## Referències

* ↑ «Frank Castleman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 23 de maig 2010. [Consulta: 28 octubre 2015].
* ↑ «Current Sport Comment». Boston Evening Transcript, 23-07-1906 [Consulta: 22 novembre 2010].
* ↑ «DR. FRANK R. CASTLEMAN; Ohio State Track Director, 69, Olympic Hurdler in 1904». The New York Times, 10-10-1946 [Consulta: 22 novembre 2010].

## Enllaços externs

* Colgate University Athletic Hall of Honor profile Arxivat 2012-03-01 a Wayback Machine.
# Yamoussoukro

Yamoussoukro és una ciutat de la Costa d'Ivori situada prop del llac de Kossou, embassament artificial sobre el riu Bandama. Situada a 6° 50′ N i 5° 15′ O, és des del 1983 la capital administrativa de l'estat en substitució d'Abidjan, a 240 km al sud, que n'és la ciutat principal i encara en concentra l'activitat econòmica.
La ciutat tenia 155.803 habitants segons el cens del 1998 i una població estimada el 2006 de 200.103 habitants, originalment d'ètnia baoulé, si bé actualment hi ha gent de procedència molt diversa, ja que es troba en una cruïlla de camins.
Hi destaca la basílica de la Mare de Déu de la Pau.

## Història

Yamoussoukro deu el seu nom a la reina Yamousso, que n'era la dirigent en temps de la colonització francesa. En aquella època (el 1901 tenia 475 habitants) era un petit poble anomenat N'Gokro, dedicat a l'agricultura. El 1939 la màxima autoritat del poble va passar a ser Félix Houphouët-Boigny, líder de la independència de la Costa d'Ivori, que hi va crear el Sindicat Agrícola Africà. Un cop nomenat president del nou estat, Houphouët-Boigny hi va dedicar fortes inversions i va donar les seves plantacions de Yamoussoukro a l'estat.
El març del 1983, Yamoussoukro va esdevenir la capital política i administrativa de la Costa d'Ivori després que, en l'últim segle, ho haguessin estat també Grand-Bassam (1893), Bingerville (1900) i Abidjan (1933).
El 6 de novembre del 2004, l'aeroport de Yamoussoukro fou atacat per la infanteria francesa després que un avió militar provinent de l'aeroport hagués bombardejat els soldats de la força de pau de l'ONU, a més de diversos objectius controlats pels rebels, en què havien mort nou militars francesos i un civil estatunidenc. L'atac francès va destruir dos Sukhoi Su-25 de la Costa d'Ivori i diversos helicòpters Mil Mi-24, que constituïen la major part de les forces aèries estatals. Això va provocar un avalot que es va girar contra les tropes franceses després de la incursió contra l'aeroport.

## Monuments i edificis destacats

A Yamoussoukro s'aixeca el que pretesament és el lloc de culte cristià més gran de la Terra, i per descomptat l'església més gran de l'Àfrica: la basílica de Nostra Senyora de la Pau, consagrada pel papa Joan Pau II el 10 de setembre del 1990.
També són destacables la presa de Kossou, la Fundació Félix Houphouët-Boigny, la Casa del PDCI-GDR, les diverses escoles de l'Institut Politècnic Félix-Houphouët-Boigny, l'aeroport internacional (amb una mitjana de 600 passatgers i 36 vols el 1995, és l'únic aeroport africà on podia aterrar el Concorde), l'Ajuntament, el temple protestant, la mesquita i el Palau dels Hostes.
# Capella de la Mare de Déu de les Neus (la Molina)

La Mare de Déu de les Neus és una església del municipi d'Alp (Cerdanya) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una capella situada al peu de les pistes d'esquí de Supermolina. És una capella d'una sola nau amb arcs de diafragma i embigat, amb coberta a dues vessants de pissarra. La façana, orientada a migdia, presenta un atri d'entrada amb tres arcs de mig punt i un petit campanar d'espadanya amb dues campanes. Al presbiteri, a l'absis, hi ha unes decoracions murals amb àngels i pastors fetes per Jesús Carles de Vilallonga l'any 1952, al centre del qual hi ha la Mare de Déu de les Neus, obra de l'escultor Emili Colom, també de l'any 1952. La porta d'entrada és de fusta, ornamentada amb trossos de tronc tallats transversalment i decorats amb escenes evangèliques. Davant l'absis, a l'exterior de la capella, hi ha un bonic clavari de fusta.

## Referències

* ↑ «Alp | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ «Mare de Déu de les Neus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2015].