OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pentecontècia

La Pentecontècia (grec antic:πεντηκονταετία/pentēkontaetía, 'període de cinquanta anys') és el terme que s'usa per a referir-se al període de la història de Grècia que comprèn des de la derrota dels perses en la Segona Guerra Mèdica a Salamina i Platea (480 i 479 aC), fins a l'inici de la Guerra del Peloponès al 433 aC El terme és originari de Tucídides, que l'utilitza en la seva descripció d'aquest període. La Pentecontècia està marcada per l'ascensió d'Atenes com a polis dominant en el món grec i l'auge de la democràcia atenesa. Atès que Tucídides se centra en aquestes evolucions, el terme és generalment utilitzat quan es discuteix del desenvolupament atenès.
Poc després de la victòria grega el 480 aC, Atenes va assumir el lideratge de la Lliga de Delos, una coalició de ciutat estats que desitjaven seguir amb la guerra contra Pèrsia. Aquesta lliga va experimentar una sèrie d'èxits i aviat es va establir com el poder militar dominant al mar Egeu. Alhora, el poder d'Atenes seguia creixent i amb ell el control sobre la Lliga. Així, bon nombre d'aliats es van veure reduïts aviat a l'estatus de simples contribuents i a mitjans del segle V aC la Lliga s'havia transformat en l'Imperi d'Atenes. Atenes es beneficiava enormement d'aquests tributs, amb la qual cosa es va produir un gran apogeu cultural i d'embelliment de la ciutat; la democràcia, mentrestant, es va convertir en el que avui es coneix com a democràcia radical o de Pèricles, en la qual l'Ekklesia (Assemblea de ciutadans i els jurats tenien gairebé el control total sobre l'estat.
Els darrers anys de la Pentecontècia van estar marcats per l'augment de la conflictivitat entre Atenes i els tradicionals poders terrestres de Grècia. Entre el 460 aC i 445 aC, Atenes va lluitar contra una coalició de ciutats interiors en el que ara es diu Primera Guerra del Peloponès (457-446/445 aC). Durant aquest conflicte, Atenes va guanyar i va perdre el control sobre grans àrees de la Grècia central. El conflicte va finalitzar amb la Pau dels Trenta Anys, que va durar fins al final de la Pentecontècia i l'inici de la Guerra del Peloponès.
El trencament de la pau va ser provocada per una creixent tensió entre Atenes i diversos aliats d'Esparta. L'aliança d'Atenes amb Còrcira i l'atac sobre Potidea va enutjar Corint i el decret de Mègara va imposar estrictes sancions econòmiques a Mègara, un altre aliat d'Esparta. Aquestes disputes, juntament amb la percepció general que el poder d'Atenes havia crescut tant que era perillós, van fer que es trenqués la Pau dels Trenta Anys (446-445 aC); la Guerra del Peloponès va començar el 431 aC

## Referències

* ↑ Hornblower, Simon; Spawforth, Anthony. Oxford Classical Dictionary (en anglès). Oxford: Oxford University Press, 2003. ISBN 0-19-866172-X.

## Enllaços externs

* (francès) Cronologia de la Pentecontècia)
# Pere Joan Sala

Pere Joan Sala (Granollers de Rocacorba, ? – Barcelona, 1485) va ser el cabdill dels remences radicals que va encapçalar la segona guerra remença, que comença amb l'Alçament de Mieres el 1484.
La segona guerra remença va ser motivada per l'intent d'actuació judicial contra els béns dels remences que es negaven a pagar els censos senyorials. Addicionalment, cal valorar que hi havia hagut una coincidència d'interessos i de suport entre els remences durant la seva primera revolta i el rei Joan II en la guerra civil catalana. Varen coincidir en el temps (1462-1472) i en l'adversari: la Generalitat i la noblesa. No obstant això, en acabar la guerra civil catalana, el rei es va desentendre de la causa remença.
El lloctinent de Catalunya va intentar frenar la revolta, sense èxit, i el conflicte es va estendre per tot el Principat de Catalunya.
El gener de 1485, al capdavant de 400 pagesos, Pere Joan Sala va derrotar la host del veguer barceloní a Montornès del Vallès amb l'ajut del seu nebot Bartomeu Sala. Posteriorment, va prendre la vila de Granollers, des d'on la revolta es va estendre pel Vallès, el Maresme i el Baix Llobregat. Quan l'amenaça sobre Barcelona va ser evident, les autoritats van reaccionar i el van vèncer a Llerona gràcies a l'exèrcit del lloctinent, el 28 de març de 1485. El revoltat va ser fet presoner i executat públicament a Barcelona el mateix any.
Aquesta revolta remença va aconseguir que la monarquia, ara regnant Ferran II, fill de Joan II, s'impliqués en el cas dels remences i dictés la Sentència Arbitral de Guadalupe. La sentència va perdonar els revoltats però va ser implacable amb els caps de la revolta.

## Referències

* ↑ Alcalá, César. Les guerres remences. Editorial UOC, 2010, p. 82. ISBN 8497889266.
* ↑ Alcalá, César. Les guerres remences. Editorial UOC, 2010, p. 86. ISBN 8497889266.

## Enllaços externs

* Històries de Catalunya: Bandolers i corsaris Arxivat 2005-03-13 a Wayback Machine.
* Web sobre la Vall de Llémena, terra de remences
# Gliese 653

Gliese 653 (HD 154363 / HIP 83591 / Wolf 635) és un estel a 34,7 anys llum de distància del sistema solar en direcció a la constel·lació de Serpentari, visualment situada a 1,3º al sud-oest de 30 Ophiuchi.
Forma un sistema binari amb Gliese 654 (HIP 83599 / Wolf 636), sent la separació visual entre ambdós estels de 184,5 segons d'arc, equivalent a una distància entre elles de més de 2500 UA.
Amb magnitud aparent +7,73, Gliese 653 és una nana taronja de tipus espectral K5V. La seva lluminositat amb prou feines suposa l'11 % de la que té el Sol i la seva massa s'estima lleugerament superior a 2/3 de la massa solar. És comparable a altres nanes de tipus K en aquesta mateixa constel·lació, tals com 36 Ophiuchi C o 70 Ophiuchi B. Presenta una minsa metal·licitat —abundància relativa d'elements més pesats que l'heli—, inferior a una quarta part de la solar.
Per la seva banda, Gliese 654 és una nana vermella de tipus M2 o M3.5V. De magnitud aparent +10,07, la seva lluminositat —en l'espectre visible— és 11 vegades menor que la de la seva llunyana acompanyant. Es pensa que pot ser un estel variable, rebent la denominació NSV 8176 en el New Catalogue of Suspected Variable Stars.

## Referències

* ↑ «Dwarf K and M stars of high proper motion found in a hemispheric survey» (en anglès). Astronomical Journal, 7-1986, pàg. 139–165. DOI: 10.1086/114146.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «UBV(RI)CJHK observations of Hipparcos-selected nearby stars» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 21-04-2010, pàg. 1949–1968. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.16182.X.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Spectroscopic Parameters and atmosphEric ChemIstriEs of Stars (SPECIES) I. Code description and dwarf stars catalogue» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 7-2018, pàg. 76–76. DOI: 10.1051/0004-6361/201731533.
* ↑ LHS 431 - High proper-motion Star (SIMBAD)
* 1 2 NSV 8176 - Variable Star (SIMBAD)
* ↑ Makarov, V. V.; Zacharias, N.; Hennessy, G. S. «Common Proper Motion Companions to Nearby Stars: Ages and Evolution». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 566-578.
* 1 2 3 Sousa, S. G.; Santos, N. C.; Mayor, M.; Udry, S.; Casagrande, L.; Israelian, G.; Pepe, F.; Queloz, D.; Monteiro, M. J. P. F. G. «Spectroscopic parameters for 451 stars in the HARPS GTO planet search program. Stellar (Fe/H) and the frequency of exo-Neptunes». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 373-381.
* ↑ Gliese 654 Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine. (ARICNS)
# Pi del Cotxer

Pi del Cotxer (π Aurigae) és una estrella de la constel·lació del Cotxer.
Pi Aurigae és una vermella gegant brillant del tipus M amb una magnitud aparent mitja de +4,30. Està aproximadament a uns 840 anys llum de la Terra. Està classificada com una estrella variable irregular i el seu esclat varia de la magnitud +4,24 a +4,34.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ URL de la referència: https://books.google.com/books?id=OvTjLcQ4MCQC&pg=PA41.
* ↑ «XHIP: An extended hipparcos compilation» (en anglès). Astronomy Letters, 5, 5-2012, pàg. 331-346. DOI: 10.1134/S1063773712050015.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Gerard T. van Belle «Radii and Effective Temperatures for K and M Giants and Supergiants. II» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 8-1998, pàg. 981-986. DOI: 10.1086/300453.
* ↑ Benoit Famaey «Local kinematics of K and M giants from CORAVEL/Hipparcos/Tycho-2 data» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 1-2005, pàg. 165–186. DOI: 10.1051/0004-6361:20041272.
* ↑ «Coudé-feed stellar spectral library – atmospheric parameters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 02-12-2010. DOI: 10.1051/0004-6361/201015014.
* ↑ «Fundamental parameters and infrared excesses of Hipparcos stars» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1, 30-10-2012, pàg. 343-357. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2012.21873.X.
# In natura

In natura és una frase en llatí per dir "en la Natura". descriu les condicions presents en un ambient que no sigui de laboratori per diferenciar-ho dels experiments fets in vivo i dels experiments fets ex vivo.,

## Referències

* ↑ pmid|17952041
* ↑ pmid|21511024
* ↑ pmid|1340346
# Museu de Belles Arts de Rouen

El Museu de Belles Arts de Rouen és un museu d'art ubicat al centre de la ciutat francesa de Rouen. El seu edifici va ser renovat i completat el 1994. L'art dels segles xviii i xix està especialment ben representat. El seu actual director és Laurent Salomé.
Reuneix una col·lecció de pintures, escultures, dibuixos i objectes d'art del segle xv fins als nostres dies, incloent una rara col·lecció d'icones de Rússia dels segles XVI al XIX (inicis). El museu compta també amb un grup excepcional de pintures provinents de la donació de François Depeaux (1909), que el situen a l'avantguarda dels museus provincials de França amb obres impressionistes.
El Gabinet de dibuixos té més de 8.000 peces que van del Renaixement al segle xx. El museu també acull exposicions temporals, així com algunes exposicions d'art contemporani. Les col·leccions permanents s'exhibeixen en 60 sales.

## Galeria

* Gérard David, La Vierge entre les vierges (1509)
* François Clouet, Le Bain de Diane (~1558)
* Le Caravage, Le Christ à la colonne
* Théodore Géricault, Cheval arrêté par des esclaves
* Théodore Géricault, Cheval arabe gris-blanc (avant 1824)
* Paul Delaroche, Jeanne d'Arc est interrogée par le cardinal de Winchester dans sa prison (1824)
* Charles Marie Bouton, Chapelle du Calvaire dans l'église Saint-Roch
* Monet, La Rue Saint-Denis (1878)
* Alfred Sisley, L'Inondation à Port-Marly (1876)
* Modigliani, Paul Alexandre devant un vitrage

## Referències

* ↑ Nathaniel Herzberg, « A Rouen, l'art de gérer un musée », en el diario Le Monde del 19/05/2007

## Bibliografia

* Rouen. Musée des Beaux-Arts. Avril 1954. Les Grandes Étapes de l'Art Moderne, Lecerf, Rouen, 1954
* Pierre Rosenberg, Rouen. Musée des Beaux-arts. Tableaux français du siecle XVII et italiens des siecles XVII et XVIII}, Presses artistiques, Paris, 1965
* Guide des collections, siglos XVI et XVII, Réunion des musées nationaux, 1992 ISBN 2-7118-2559-0
* Guide des collections, siecle XVIII, siecle XIX et siecle XX}, Réunion des musées nationaux, 1994 ISBN 2-7118-3064-0
* Laurent Salomé, Musée des Beaux-Arts de Rouen : Les impressionnistes, Réunion des musées nationaux ISBN 2-7118-4475-7
* Nicétas Périaux, Histoire sommaire et chronologique de la ville de Rouen, Rouen, Lanctin & Métérie, 1874

## Enllaços externs

* Le musée Arxivat 2009-05-26 a Wayback Machine.
# Synchiropus bartelsi

Synchiropus bartelsi és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 0-30 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Filipines fins al sud d'Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1859. On the genus Callionymus of authors. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 128-130.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1981: Revision of the genus Synchiropus (Teleostei: Callionymidae). Theses Zoologicae v. 1: 1-194.
* 1 2 3 4 «Synchiropus bartelsi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 2. Fusiliers - Dragonets, Caesionidae - Callionymidae. Zoonetics, Australia. 304-622 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Allen, G., R. Steene, P. Humann i N. DeLoach, 2003. Reef Fish Identification - Tropical Pacific Florida, New World Publications, Inc. 480 p.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ministre en cap de la Casa Civil

El Ministre en cap de la Casa Civil (en portuguès, Ministro-chefe da Casa Civil da Presidência da República) és el membre de major rang del gabinet presidencial del Brasil, i un important assessor del President.
El Cap de la Casa Civil té rang de ministre (tot i que la Casa Civil no té consideració de ministeri), actua com a cap del gabinet i assumeix les funcions d'un ministre de presidència. És responsable d'assessorar el president, de supervisar totes les sol·licituds de l'executiu i de les negociacions entre la Presidència de la República i els governadors estatals o amb el Congrés Nacional del Brasil. També coordina els procediments burocràtics on participa el President, en funcions similars als del cap de protocol. Per aquestes raons, el càrrec de Cap de la Casa Civil es considera generalment com el segon més influent al Brasil.

## Referències

* ↑ «Competência» (en portuguès brasiler). Casa Civil. Arxivat de l'original el 2010-09-20. [Consulta: 18 juny 2022].
* ↑ Fagundes, Murilo. «O que faz a Casa Civil, chefiada agora por Ciro Nogueira» (en portuguès brasiler). Poder 360, 04-08-2021. Arxivat de l'original el 2022-06-18. [Consulta: 18 juny 2022].
* ↑ «Casa Civil: entenda o que é e o que faz o ministério» (en portuguès brasiler). G1. Grupo Globo, 27-07-2021. Arxivat de l'original el 2022-06-18. [Consulta: 18 juny 2022].
# Sevinj Qutlugh Agha

Sevinj Qutlugh Agha o Sevinj Kutlugh Agha fou una princesa del kanat de Txagatai filla del kan Duwa (1282 - 1306 o 1307) i germana o germanastre de diversos kans, el darrer regnant dels quals el kan Tarmaixirin (1332-1334).
Es va casar amb Bayazid Jalayir i fou la mare de Ali Dervix Jalayir, A la mort de Bayazid es va casar amb Amir Husayn i fou la cap del seu hàrem. A la mort de Husayn les seves esposes foren repartides i Sevinj Qutlugh va ser entregada a Bahram Jalayir, que era un aliat incert de Tamertlà (que segurament vivia al Mogolistan, a Taixkent).

## Referències

* ↑ An autobiographic relat of the life of emperor Timur, traducció de Charles Stewart
# Shahpura (ciutat)

Shahpura és una ciutat del Rajasthan al nord-est d'Udaipur, al districte de Bhilwara, antiga capital del principat de Shahpura. La seva població (cens del 2001) és de 27.698 habitants; el 1901 tenia 9976 habitants. Es troba a 364 metres sobre el nivell del mar i a 58 km al nord-est de Bhilwara. Actualment és capçalera d'un dels tehsils del districte de Bhilwara i un panchayat samiti.
Fou fundada per Suhan Singh el 1629, i anomenada així en honor de Shah Djahan, emperador mogol.
La ciutat vella està rodejada de muralles amb quatre portes; prop de la porta de Kund es troba el monestir (ramdwara) de la secta mendicant dels ramsanehi fundada vers la meitat del segle XVIII per Ram Charan Das; els ramasanehis (adoradors de Ram) es limiten a repetir a les seves pregàries el nom de Ram i no tenen cap interès per ídols; van rapats i afaitats i cobreixen el cos amb una túnica de color ocre; no es casen però adopten deixebles que han de ser de les castes bramans, rajputs o mahajans.
La ciutat pateix manca d'aigua i té poc desenvolupament. A la zona de Phalgun Shukla s'hi celebra una fira cada any (març-abril) que dura 5 dies, i s'anomena Phool Dol Ka Mela. És també famosa per les piuntures anomenades Phad.

## Nota

* ↑ o el 1804 segons altres fonts

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Shane Meadows

Shane Meadows (Uttoxeter, Staffordshire, Anglaterra, 1972) és un guionista, actor i director de cinema anglès.

## Biografia

Meadows va néixer el 26 de desembre de 1972 a la ciutat anglesa d'Uttoxeter. Representa el realisme social més centrat en els pobles obrers que en les grans ciutats britàniques.
Va créixer al barri de Westlands Road: el seu pare és xofer de camió i la seva mare treballa a una botiga de Fish and Chips. Treballa el cap de setmana al mercat de fruites i verdures.
Poc atret per l'escola, Shane abandona l'escola abans l'entrada a l'institut. Autodidacta, és influït pels films de Clint Eastwood i de Martin Scorsese.« Pensava que l'objectiu ultim de tot home a la seva vida, era aquesta virilitat violenta. Somiava de ser com Jimmy Boyle, John Mc Vicar o Kray. Com els nois d'avui adoren Beckham, adorava Jimmy Boyle. Volia veure els homes lluitar, buscava provocar aquesta violència i ha esdevingut molt difícil per a mi de viure amb aquest sentiment.»
Instal·lat a Nottingham des de 1992, hi comença una carrera de director, amb un llargmetratge Small Time (1996) i sobretot Where's The Money, Ronnie? (curtmetratge el mateix any), que li fa adquirir un inici de notorietat. L'any següent roda el llargmetratge, Twenty Forn Seven.
Els films de Shane Meadows, ancorats a la realitat social d'Anglaterra i rodats amb actors sovint no professionals, li han valgut ser comparat als cineastes Ken Loach i Mike Leigh.

## Filmografia com a director

* Where's the money, Ronnie? (1996)
* Small time (1996)
* 24 7 Twenty four seven (1997)
* A Room for Romeo Brass (1999)
* Once upon a Time in the Midlands (2002)
* Dead Man's Shoes (2004)
* Northern Soul (2004) - curt
* The Stairwell (2005) - curt
* This is England (2006)
* Somers Town (2008)
També ha participat com a actor en diverses pel·lícules.

## Referències

* ↑ Dossier de premsa del film This is England
* ↑ Cf biografia de Shane Meadows al seu lloc oficial
* ↑ Cf. presentació i entrevista amb Shane Meadows sobre el Nottingham's online diari
# Sheer korma

El sheer korma o sheer khurma (en urdú شیر خرما, ‘llet amb dàtils') és un plat dolç típic de la cuina de l'Índia i del Pakistan. Es tracta d'un púding elaborat amb fideus fins, llet, safrà, sucre i dàtils, així com diverses espècies i ghee. No existeix una manera o recepta única de preparació, i cada cada cuiner el prepara amb aquests ingredients seguint els seus propis gustos o els de la tradició familiar. Se sol preparar en les grans celebracions, generalment pels musulmans a l'Id al-Fitr, on se sol servir com un esmorzar.

## Referències

* ↑ Colleen Taylor Sen, Food culture in Índia, pàg. 156, Greenwood Publishing Group, (2004)
* ↑ Tarlà Dalal, Moghlai Khana, pàg. 93, Sanjay Ed (2007)
# Siehe, der Hüter Israel, BWV Anh. 15

Siehe, der Hüter Israel, BWV Anh. 15 (Mira, el guardià d'Israel) és una cantata perduda de Bach, estrenada a Leipzig, probablement el 27 d'abril de 1724, per a una cerimònia de graduació interpretada a l'Església de Sant Pau; d'autor desconegut. S'ha especulat que els moviments d'aquesta cantata, Bach els va parodiar en la simfonia en re major, BWV 1045, i en el cor inicial de la cantata BWV 104, intitulada Du Hirte Israel, höre.

## Referències

* ↑ Bach Cantatas Website
* ↑ Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005. Pàg. 772

## Bibliografia

* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website