OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Benito Francisco Duruelo

Benito Francisco Duruelo (Rueda, Valladolid 1634, Madrid, Convent de San Martín 1637) va ser un mestre de capella castellà.
Procedent del Monasterio de las Huelgas (Burgos) quan va ser anomenat mestre de capella de la Catedral de Salamanca el 20 de novembre de 1634. Es va haver d'incorporar a les seves funcions immediatament degut a la proximitat amb Nadal. Un cop passat Nadal li van concedir un permís per anar a Burgos a Componer sus cossas amb l'obligació de tornar per les festes de la Candelera. Li van donar 200 reals de su prebenda per al viatge i mentre era fora Gregoria Hernández es va fer càrrec de l'escolania.
Un cop abandonat Burgos, va aprofitar per marxar el 1637 per a fer de frare a Sahagún.
També va substituir a la cort a Carlos Patiño. Va morir a Madrid al convent de San Martin.
A la Catedral de Salamanca podem trobar una nadala a tres veus: Redentor de mi vida. Va gaudir de molta fama i va tocar diversos cops davant Felip IV.

## Referències

* ↑ "CATÁLOGO DE LOS FONDOS MUSICALES DEL ARCHIVO CATEDRAL DE SALAMANCA". catedralsalamanca.org. Consulta 8 de febrer 2021. (castellà)
# Bésame mucho

«Bésame mucho» ('besa'm molt' en català) és un bolero escrit el 1940 per la compositora mexicana Consuelo Velázquez. La melodia està inspirada en l'ària «Quejas, o la Maja y el Ruiseñor» del compositor català Enric Granados.

## Referències

* ↑ Fox, Margalit. «Consuelo Velázquez Dies; Wrote 'Bésame Mucho'». The New York Times. [Consulta: 21 abril 2014].
# Frankfurter Allgemeine Zeitung

El Frankfurter Allgemeine Zeitung o FAZ és un dels grans diaris alemanys. És el diari més antic d'Alemanya que encara està en circulació. És un dels darrers diaris alemanys que es publica encara en l'antic format broadsheet (full ample). És el successor del Frankfurter Zeitung (1856) que els nazis van suspendre el 1943.
En deu anys, del primer trimestre de 2009 a 2019 el tiratge va baixar de 374.031 a 230.311 exemplars venuts.

## Referències

* ↑ «Frankfurter Allgemeine Zeitung». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Brauck, Markus; Simon, Ulrike «Berthold und die Teddybären» (en alemany). Der Spiegel, 22-06-2019, pàg. 69.

## Enllaços externs

* Frankfurter Allgemeine Zeitung - Lloc web oficial
# Stage Bottles

Stage Bottles és un grup skinhead de música oi! i punk rock de Frankfurt del Main amb lletres en anglès de temàtica antifeixista i sobre la lluita de classes del moviment obrer.
L'any 1993 va fer el seu primer concert i en el seu segon concert, l'any 1994, es va incorporar al grup la cantant Manu, la veu femenina de la qual en combinació amb el saxòfon del també cantant Olaf es va convertir en una de les senyes d'identitat de la banda els anys següents.

## Discografia

* 1993: They Are Watching Me EP
* 1994: Corruption & Murder LP (Wiederveröffentlichung 1998)
* 1996: Take That EP
* 1998: Big Kick LP
* 1999: Sometimes Antisocial but Always Antifascist EP
* 1999: Split EP amb No Respect
* 2000: We've Got to Fight LP (directe amb Upstarts im Hamburger Docs)
* 2000: Fetter Skinhead (compartit amb Los Fastidios)
* 2001: I'll Live My Life LP
* 2002: Stage Bottles - 1993-2001 CD
* 2002: The Riot EP (compartit amb Scrapy)
* 2004: New Flag LP
* 2007: Mr. Punch LP
* 2010: Power for Revenge LP
* 2013: Fair Enough LP
* 2013: One World, One Crew EP
* 2013: To Continue Or Give Up EP (compartit amb What We Feel)

## Referències

* ↑ «Stage Bottles is a really good german band and they was so kind to answer a lot of questions from me in October 2014». skruttmagazine.se. [Consulta: 13 abril 2023].
* ↑ «Zwanzig Jahre sind noch lange nicht genug» (en alemany). Ox-Fanzine. [Consulta: 13 abril 2023].
* ↑ «Solar Penguin Agency» (en anglès). [Consulta: 13 abril 2023].
* ↑ «Stage Bottles» (en anglès). avtonom.org, 12-06-2012. [Consulta: 13 abril 2023].
# Jardí i museu botànic de Berlín-Dahlem

El Jardí i museu botànic de Berlín-Dahlem al barri de Lichterfelde a Berlín, amb la seva superfície de 43 hectàrees i una col·lecció d'unes 22.000 plantes, és el més gran d'Alemanya. Pertany a la Universitat Lliure de Berlín. El jardí i el museu reben un mig milió de visitants per any. Encara que es troba a Lichterfelde, per raons històriques generalment es parla del «Jardí de Dalhem» que es va crear a l'antiga finca reial de Dalhem.
Al darrere quart del segle xix es van fer els primers plans per a un jardí botànic i arboretum a Berlín. El projecte va ser aprovat pel parlament de Prússia el 26 de juny del 1897, però l'obra no va començar fins a agost de 1899, sota la direcció d'Adolf Engler com a botànic i Alfred Koerner. Va ser estrenat el 13 d'abril del 1903.

## Directors

* 1889-1921: Adolf Engler
* 1921-1945: Ludwig Diels
* 1945-1950: Robert Knud Pilger
* 1950-1951: Johannes Mattfeld
* 1951-1958: Erich Werdermann
* 1958-1959: Hans Melchior
* 1959-1961: Theo Eckardt
* 1961-1964: Walter Domke
* 1964-1976: Theo Eckardt
* 1976-1978: Johannes Gerloff
* 1978-2008: Werner Greuter
* 2008 … Thomas Borsch

## Referències

* ↑ Lehnen, Claudia «Vor 100 Jahren konnte Berlin erstmalig den Botanischen Garten angucken Vom Kartoffelacker zur Oase» (en alemany). Berliner Zeitung, 12-04-2003.

## Bibliografia

* Borgelt, Christiane; Jost, Regina; Folk, Florian. Botanisches Museum & Gewächshäuser der Freien Universität Berlin (en alemany). Berlín: Stadtwandel Verlag, 2004 (Die Neuen Architekturführer, Nr. 53). ISBN 3-937123-10-5.
* Koerner, Alfred «Der neue Botanische Garten in Dahlem bei Berlin» (en alemany). Zeitschrift für Bauwesen, 59, 1909, pàg. 202–222, 335–359 i 478–495.
# Decisió a Sundown

Decisió a Sundown (títol original en anglès: Decision at Sundown) és un western estatunidenc de Budd Boetticher, estrenada el 1957. Ha estat doblat al català.

## Argument

Bart Allison (Randolph Scott), un texà que va lluitar a la Guerra de Secessió (1861-1865) s'uneix a un company que ha descobert la ciutat on es troba Tate Kinsbrough (John Carroll) que Allison busca des de fa 3 anys, per matar-lo. Els dos còmplices entren a ciutat per complir la seva tasca. Però aquesta ciutat, totalment sota el control de Kinsbrough, es prepara per celebrar el mateix dia el matrimoni d'aquest últim...

## Repartiment

* Randolph Scott: Bart Allison
* John Carroll: Tate Kimbrough
* Karen Steele: Lucy Summerton
* Valerie French: Ruby James
* Noah Beery Jr.: Sam
* John Archer: Doctor Storrow
* Andrew Duggan: Xèrif Swede Hansen
* James Westerfield: Otis
* John Litel: Charles Summerton
* Ray Teal: Morley Chase
* Vaughn Taylor: El barber
* Richard Deacon: Zaron
* H. M. Wynant: "L'Espanyol"
* Guy Wilkerson: Abe
* Frank Chase: un dels homes de Morley
* Frank Scannell: un des homes de Morley
* Reed Howes: un dels homes de Morley
* Shirley Jocelyn: Lillian

## Al voltant de la pel·lícula

* És el tercer film de Budd Boetticher on actua Randolph Scott, després de Seven Men from Now i Presa valuosa.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Decisió a Sundown. esadir.cat.
* ↑ «Decision at Sundown». The New York Times.
# La Fageda (les Preses)

La Fageda és un edifici de les Preses (Garrotxa) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil, orientat a sud-oest i amb teulada a dues vessants.
A la paret lateral de la dreta hi ha una galeria i les parets són irregulars.
Tot i que està formada per diferents cossos, es conserva una gran harmonia. L'estrada es fa a través d'unes escales de pedra que formen una plataforma. A sota hi ha les quadres i davant hi ha una era i una cabana.

## Història

Sembla que el nom de la casa s'escau per la seva situació en un petit bosc de faigs.
El 30 de maig de 1329 Arnau Fageda fa de testimoni, junt amb d'altres a la parròquia de Les Preses, d'una concòrdia pactada entre el vescomte Pere de Sant Feliu i Fra Bernat e Sant Benet.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Fageda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Batalla de Placència (194 aC)

La batalla de Placència es va lliurar L'any 194 aC, a prop de Placència, entre la República Romana i el bois. L'exèrcit romà va guanyar la batalla.
L'any següent (193 aC), una altra batalla contra els bois tindria lloc a la mateixa regió, coneguda com la batalla de Mutina, que posaria fi a l'amenaça de la tribu dels bois.
Tiberi Semproni Llong, un dels cònsols d'aquell any (l'altre era Corneli Escipió Africà), va envair el territori dels bois amb un exèrcit consular de quatre legions. El cap dels gals era Boiorix, que va construir un campament en camp obert per desafiar l'exèrcit romà en una batalla. Intimidat pel nombre i la confiança dels gals, Semproni Llong va demanar ajuda a Escipió.
Quan els bois van veure la vacil·lació dels romans van decidir atacar abans de què s'unissin les forces dels dos cònsols. Van avançar cap al campament romà per veure què feien els enemics. Van esperar dos dies per si els romans atacaven i ol veure que no es movien van llançar un atac sobre el ampament romà per totes bandes. Van intentar sortir dues legions per les portes principals, però van haver de retrocetir davant la força dels gals. La lluita es feia en un espai reduït i no es podien utilitzar gaire les armes. Tots dos bàndols van fer servir els seus escuts i els seus cossos per empènyer.
Un centurió de la segona legió, Quint Victori, i un tribú militar de la quarta legió, Gai Atili, van llançar els estendards de les legions enmig dels bois, cosa que va provocar un atac vigorós dels legionaris per recuperar-los. La segona legió va aconseguir sortir del campament. Mentrestant els bois van aconseguir entrar per una porta, van matar al qüestor i tres prefectes, a més de dos-cents homes. Semproni Llong va enviar una cohort ben entrenada que va expulsar els gals. La quarta legió també va aixafar als bois que se li oposaven i la batalla es va traslladar fora del campament.
La lluita va continuar fins al migdia, i els gals, que no estaven acostumats a suportar la calor, la set i la llarga lluita, van ser derrotats pels romans i es van retirar al seu campament. Semproni va ordenar als seus homes que es retiressin i no ataquessin els gals, però alguns legionaris van desobeir l'ordre i van assaltar les muralles gales. Els bois no es van deixar impressionar i els van vèncer amb facilitat.
Els romans van perdre 5.000 homes i van afirmar que havien matat 11.000 bois. Els gals es van retirar a la part oposada del seu país, on els romans no els van poder perseguir entre els boscos i els aiguamolls. Semproni es va retirar del camp de batalla i va dirigir el seu exèrcit a Placència. Segons Titus Livi, Escipió va unir les seves forces amb les del seu col·lega i van saquejar Ligúria i el país dels bois. Però també diu que Escipió va anar a Roma a celebrar eleccions i no va fer cap acte destacat.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXIV, 46-48
* 1 2 Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXIV, 46
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXIV, 46-47
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXIV, 47
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXIV, 47-48
# Brigetta Barrett

Brigetta Barrett (nascuda a Westchester, Nova York el 24 de desembre de 1990) és una saltadora d'altura dels Estats Units. El seu major èxit és guanyar la medalla de plata als Jocs Olímpics de 2012 a Londres.

## Inicis

En 2011 Barrett va guanyar els campionats nacionals i els Jocs Mundials Universitaris en Shenzen, Xina, saltant 1,96 m, la seva millor marca personal. En 2011, també va participar en el Campionat Mundial d'Atletisme en Daegu, Corea del Sud, on va classificar per a la fase final.

## 2012

Durant la temporada Barrett va aconseguir 1.97m al gener. Va qualificar a les proves olímpiques dels Estats Units amb 2.01m només superat per Chaunte Lowe. En els Jocs Olímpics de Londres, va saltar més alt que Lowe i es va convertir en el medallista de plata, per 2,03 m de salt, una nova millor marca personal.

## 2013

Barrett va guanyar en World Outdoor 2013 la medalla de plata (2.00m/6-6.75). Va guanyar el Campionat de la NCAA a sostre cobert de 2013 (1.95m/6-4.75). Barrett va guanyar 2013 També va guanyar el Campionat a l'aire lliure de la NCAA (1.95m/6-4.75). Barrett és una de les finalistes per al premi Bowerman 2013.

## Vida personal

Barrett es va graduar de l'Escola Superior de Duncanville a Duncanville, Texas (2009). Els seus resultats de salt d'altura li van valer una beca a la Universitat d'Arizonaon es va graduar al maig de 2013, guanyant una llicenciatura en arts teatrals.

## Referències

* ↑ «Brigetta Barrett Profile - ARIZONAWILDCATS.COM - The University of Arizona Wildcats Official Athletic Site», 18-06-2013. Arxivat de l'original el 2013-06-18. [Consulta: 26 febrer 2017].
* ↑ «Brigetta Barrett Named Pac-12 Woman of the Year» (en anglès). The University of Arizona, Tucson, Arizona. Arxivat de l'original el 2013-06-14 [Consulta: 26 febrer 2017].

## Enllaços externs

* IAAF profile for Brigetta Barrett
* USATF profile for Brigetta Barrett Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.
* Brigetta Barrett – University of Arizona athlete profile
# Robert Langer

Robert Langer (Albany, EUA 1948) és un enginyer químic i professor universitari estatunidenc especialista en biotecnologia.

## Biografia

Va néixer el 29 d'agost de 1948 a la ciutat d'Albany, capital de l'estat de Nova York. Va estudiar enginyeria química a la Universitat Cornell, i posteriorment es doctorà en l'Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT), d'on és actualment professor.

## Recerca científica

Ajudant de Judah Folkman entre 1974 i 1977, posteriorment es distingí com a investigador de la biotecnologia, especialment en els àmbits dels sistemes de subministrament de drogues i l'enginyeria de teixits. És considerat un pioner de moltes noves tecnologies, incloent els sistemes de subministrament transdermals, que permeten l'administració de medicaments o l'extracció dels anàlits del cos a través de la pell amb agulles o altres mètodes invasius. Juntament amb el seu grup de recerca ha fet importants avanços en l'enginyeria de teixits, com la creació de l'enginyeria vascularitzada de teixits musculars i dels vasos sanguinis.
El juny de 2008 ha estat guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica, juntament amb Sumio Iijima, Shūji Nakamura, George Whitesides i Tobin Marks, pels seus treballs al voltant de la nanotecnologia.

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina personal al MIT Arxivat 2011-12-04 a Wayback Machine.
* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Premi d'Investagació Científica i Tècnica 2008 Arxivat 2010-05-04 a Wayback Machine.
# João de Santarém

João de Santarém fou un navegant i explorador portuguès que va navegar pel golf de Guinea durant la segona meitat del segle xv. Junt amb Pêro Escobar se li atribueix la descoberta de la vila de Sassandra a la Costa d'Ivori i les illes de São Tomé el 21 de desembre de 1471 i de Príncipe pocs dies després.

## Referències

* ↑ Diffie, Bailey Wallys; Winius, George Davison. Foundations of the Portuguese Empire, 1415-1580 (en anglès). U of Minnesota Press, 1997, p.147. ISBN 0816607826.
* ↑ Portugal - Dicionário Histórico, Corográfico, Heráldico, Biográfico, Bibliográfico, Numismático e Artístico, Volume VI, pág. 602, sv. «João de Santarém».
# Juda

Juda fou una thikana de l'antic principat de Mewar. És al sud-oest a uns 100 km d'Udaipur (Rajasthan), i poblada per giràsies i gametis. Fou una de les thikanes que va emetre valuosos segells de correus (els de Mewar sobrecarregats). La bandera del VKP és rectangular de color safrà.

## Història

El territori fou notícia el 2001 quan, després d'uns anys de treball polític, el partit del Consell dels Habitants de les Selves (Vanvasi Kalyan Parishad, VKP), escissió del Vishwa Hindu Parishad (VHP), va impulsar l'expulsió dels no tribals de la zona integrada als tehsils de Kotda i Juda al districte d'Udaipur al Rajasthan. Una sèrie d'incidents van culminar amb l'assassinat el 26 de setembre del comerciant musulmà Habib Khan. Unes 90 famílies no tribals van haver d'abandonar el poble de Juda cap altres pobles veïns. El musulmans, uns 500, vivien als tehsils de Kotda, Juda i Bikarni. La policia va detenir a cinc tribals. El cap de l'antiga família governant, Bhupendra Pal Singh, va indicar que havia estat una venjança de joves més que un conflicte racial.
Els tribals, que desconeixien les pràctiques religioses hindús, van ser introduïts pel VKP en una nova identitat basada en l'hinduisme. El VKP, per mitjà del seu secretari a Kotda, Meethalal Garasia, va negar la seva participació i especialment en la mort sis mesos abans d'un matrimoni musulmà que fou un afer personal d'aquests persones, però va assegurar que els musulmans explotaven als tribals i que havien rebut armes des de Pakistan, via Gujarat.

## Nota

* ↑ IPS Index, Worksheet 2: Philatelic and Numismatic Catalogues Arxivat 2015-12-25 a Wayback Machine. a Princely States Report
* ↑ Vanvasi és el nom genèric dels habitants de la selva o tribals en hindi
* ↑ VHP offshoot behind reign of terror, Mohammed Iqbal, The Hindu
* ↑ A Communal Cult Arxivat 2015-01-10 a Wayback Machine., Islamic Voice
# Kadrema

Kadrema (en llatí Cadrema, en grec antic Κάδρεμα) era una ciutat de Lícia, colònia d'Òlbia. Res se sap de la seva història. El seu nom sembla que vol dir "camp de blat". Podria ser l'actual Gormak, que se situa a un extrem del que havia estat l'antic territori d'Òlbia.

## Referències

* ↑ Manuel de Valbuena Diccionario universal latino-español
* ↑ Nuovo dizionario geografico universale, statistico, storico, commerciale, tom 2, 1827, p.952.
* ↑ Smith, William (ed.). «Cadrema». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 maig 2021].
# Kennemerland

Kennemerland era a l'edat mitjana un territori a Frísia Occidental -sota l'Imperi Carolingi- i més tard un domini del comtat d'Holanda. Ara com ara, el territori el componen tres regions administratives dels Països Baixos (Kennemerland septentrional, central i meridional), on es troben 18 municipis, a la vora de la costa del mar del Nord en la província d'Holanda septentrional.

## Història

El nom Kennemerland deriva de Kennehim o Kinnin, ara "Kinheim", un comtat costaner. Tanmateix, l'origen del nom és discutit. Sembla segur que, en època anterior, el Kennemerland es trobava més al sud que en l'actualitat. El límit nord ha estat fruit de discussions sobre la seva real situació durant l'edat mitjana. Alguns autors el situen a la desembocadura del riu Ij, entre Heemskerk i Castricum. Al contrari, d'altres el fixen més al nord, incloent el territori al voltant d'Hargen i Schoorl. El comtat de Kennemerland va formar part del Regne dels frisons. La seva capital va ser Alkmaar.
A l'època romana, el sud del territori va estar ocupat per la tribu germànica dels canninefates, que també va poder ser origen del seu nom.

## Municipis de les actuals regions administratives

* Alkmaar (2)
* Bergen (9)
* Castricum (14)
* Graft-De Rijp (20) *
* Heerhugowaard (27)
* Heiloo (28)
* Langedijk (34) *
* Schermer (45)
* Beverwijk (10)
* Heemskerk (25)
* Uitgeest (48) *
* Bloemendaal (8) i (12)
* Haarlem (21)
* Haarlemmerliede en Spaarnwoude (22)
* Heemstede (26)
* Velsen (50)
* Zandvoort (59)
*Els municipis de Graft-De Rijp, Langedijk, Heerhugowaard, Schermer i Uitgeest pertanyen a les actuals regions administratives; però no van formar part del territori històric de Kennemerland. En principi, aquests municipis havien d'haver estat reagrupats en una regió administrativa denominada Oest de Frísia occidental (West-Friesland-West). Malgrat tot, la província d'Holanda septentrional va decidir que fossin reagrupats amb els municipis propers i el conjunt va passar a dir-se Kennemerland septentrional.

## Natura

A Kennemerland es troba el Parc Nacional de Kennemerland del Sud, conegut pel seu paisatge de dunes, on s'han format petits estanys; però sobretot, la gran diversitat de flora i fauna sorprèn i encanta els amants de la natura.

## Referències

* ↑ Le grand dictionnaire historique ou Le melange curieux de l'Histoire sacrée. Louis Moreri. París. 1756. Volumen 6º. p. 16 /(francès)
* ↑ Travel Amsterdam, Ilustrated city guide. Mobile Reference. Sound Tells LLC. 2011. /(anglès)
# Melvin Schwartz

Melvin Schwartz (Nova York, 1932 - Twin Falls 2006) fou un físic i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1988 pels seus estudis sobre el neutrins.

## Biografia

Va néixer el 2 de novembre de 1932 a la ciutat nord-americana de Nova York. Inicià els seus estudis de física a la Universitat de Colúmbia, on es llicencià l'any 1953 i es doctorà el 1958 sota la direcció del Premi Nobel Isidor Isaac Rabi. Aquell mateix any fou nomenat professor auxiliar de la Universitat de Colúmbia, d'on esdevingué professor titular el 1963.

## Recerca científica

Inicià la seva recerca al voltant del neutrí gràcies a investigacions prèvies del Nobel Tsung-Dao Lee. Al costat deLeon Max Lederman i Jack Steinberger va desenvolupar un mètode de detecció dels neutrins que va permetre demostrar la doble estructura dels leptons. Aquest descobriment va permetre als teòrics elaborar un esquema, conegut com a model estàndard, per la classificació de totes les partícules elementals. Els neutrins són unes partícules subatòmiques que no tenen càrrega elèctrica ni pràcticament massa. Es produeixen de manera natural en alguns processos de desintegració radioactiva, però en nombre tan escàs i amb trajectòries tan disperses que els fa de poca utilitat en la investigació. D'aquí l'interès d'aquests científics per augmentar la probabilitat estadística de les seves interaccions, amb la creació d'un feix amb desenes de bilions de neutrins i la seva projecció sobre la matèria sòlida a través d'un detector.
El 1966 abandonà la Universitat de Colúmbia per acceptar un treball a la Universitat Stanford, on va poder treballar en l'accelerador de partícules lineal investigant sobre l'asimetria de la càrrega en el decaïment dels kaons neutres. Així mateix va treballar en un projecte que va produir i detectar hidrogen relativista en les partícules pió i muó.
El 1988 fou guardonat amb el Premi Nobel de Física, juntament amb Leon Max Lederman i Jack Steinberger, pels seus treballs al voltant del neutrí.
El 28 d'agost de 2006 mor a Twin Falls, a l'estat nord-americà d'Idaho malalt de malaltia de Parkinson i hepatitis C.

## Enllaços externs

* «Melvin Schwartz» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.