OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla de Tachiao

La batalla de Tachiao (del 18 al 19 de març de 1942), va ser el primer enfrontament a la batalla de Yunnan-Carretera de Birmània a la campanya de Birmània de la Segona Guerra Mundial i la Segona Guerra Sino-japonesa.
Elements avançats de la 200a Divisió van arribar a Toungoo el 8 de març de 1942 i es van fer càrrec de les posicions defensives de les forces britàniques. La mateixa ciutat de Toungoo seria la principal posició defensiva de les forces xineses, amb un lloc avançat uns quants quilòmetres al sud a Oktwin. El major general Dai Anlan, el comandant de la divisió, va enviar el Regiment de Cavalleria Motoritzada i la 1a Companyia, 598è Regiment d'Infanteria a la riba del riu Kan, a 35 milles al sud de Toungoo i 12 milles al sud de la ciutat de Pyu. El regiment de cavalleria més una companyia d'infanteria van empènyer fins al riu Kan, amb un escamot de ciclistes ocupant posicions al pont sobre el riu.
A la primera llum del 18 de març, unes 200 tropes de reconeixement japoneses del 143è Regiment de la 55a Divisió van avançar fins al pont amb motos. En arribar als llocs avançats van ser emboscats per les tropes xineses que s'amagaven als costats de la carretera. Els vehicles blindats xinesos es van sumar a l'atac i després de tres hores de lluita, els japonesos van retrocedir, deixant una trentena de morts, juntament amb una vintena de fusells, dues metralladores lleugeres i unes 19 motos. Després de caure la nit, els japonesos van continuar els seus atacs amb unitats petites i la força de cobertura xinesa va caure enrere cap a la seva línia a Oktwin. Després de l'endemà, Pyu va caure davant dels japonesos el dia 19.

## Vegeu també

* Batalla d'Oktwin

## Bibliografia

* Hsu Long-hsuen. Translated by Wen Ha-hsiung. History of The Sino-Japanese War (1937–1945). 2nd. 33, 140th Lane, Tung-hwa Street Taipei, Taiwan Republic of China: Chung Wu Publishing, 1971, p. 376.
* Guo Rugui. Huang Yuzhang. China's Anti-Japanese War Combat Operations (中国抗日战争正面战场作战记) (en xinès). Jiangsu People's Publishing House, 1 July 2005. ISBN 7-214-03034-9.
* A collection of memoirs and first hand accounts by KMT officers. Yuan zheng Yin Mian kang zhan (Battles of the Expeditionary Force in India and Burma). Zhongguo wen shi chu ban she, 1 January 1998.

## Enllaços externs

* China's Anti-Japanese War Combat Operations Plantilla:In lang
* U.S. Army Map Service, Topographic Map NE 47-5 Toungoo
* Axis History Forum: Chinese 200th Division: descriptions of actions needed! Discussion and map of the battle of Toungoo and the actions leading up to it.
# Axel Norling

Karl Axel Patrik Norling (Estocolm, 16 d'abril de 1884 – Estocolm, 7 de maig de 1964) va ser un gimnasta suec que va competir a primers del segle xx. Era germà del també medallista olímpic Daniel Norling.
Disputà tres edicions dels Jocs Olímpics, amb un balanç de dos ors i un bronze guanyats. El 1906 va disputar els Jocs Intercalats d'Atenes, en què guanyà la medalla de bronze en la competició del joc d'estirar la corda. En aquests mateixos Jocs disputà la prova de salts des de plataforma, en què acabà en 16a posició.
El 1908, als Jocs de Londres, va guanyar la medalla d'or en la prova del concurs complet per equips, com a membre de l'equip suec.
Quatre anys més tard, a Estocolm guanyà una nova medalla d'or en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* 1 2 3 «Axel Norling Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2012. [Consulta: 10 novembre 2015].
# Batalla de Barcelona (510)

La batalla de Barcelona de 510 fou un combat entre ostrogots, que pretenien deposar al rei Gesaleic, i els visigots.

## Antecedents

El 507, derrotats els visigots a la batalla de Vouillé, els francs i els seus aliats borgonyons van ocupar sense resistència els territoris cap al sud; els francs van entrar a Provença i Septimània i van assetjar a Gesaleic, pretendent al tron visigot, a Narbona i van amenaçar Carcasona, però Teodoric el Gran ho va aturar i va enviar al general Ibba o Ibbas, que es va apoderar de Provença, i després va avançar fins Arle, on Tuluin va aixecar el setge franc, mentre Gesaleic fugia a Bàrcino, on va fer executar Goiaric, compilador del Breviari d'Alaric.
El 510 Teodoric el Gran va tornar a enviar les seves forces contra borgonyons i francs, i Ibbas va derrotar altre cop a Clodoveu prop d'Arle.
Els francs foren expulsats del mediterrani, la Provença esdevingué una província ostrogoda i Teodoric el Gran es veié amb forces per derrocar Gesaleic com a rei visigot.

## Batalla

Teodoric el Gran envià en 510 el general Ibba, que ocupà Bàrcino i deposà a Gesaleic, que va fugir a territori dels vàndals, on Trasamund li donà suport.

## Conseqüències

Teodoric va fer retirar després les seves forces del territori visigot; Arle fou declarada capital de la prefectura de les Gàl·lies dins el regne ostrogot, i nomena prefecte a Liberi, que va exercir el càrrec 18 anys. Dels visigots fou de fet el regent fins a la seva mort, quan Amalaric tenia uns 24 anys.
Els vàndals van expulsar Gesaleic, que va retornar a Aquitània on va poder reunir un exèrcit i el 512 va entrar a la Tarraconense pels passos pirinencs orientals però va ser derrotat per Ibbas a 20 km de Barcelona, va fugir cap al nord, i després de travessar la Narbonense va intentar penetrar a Borgonya, però va ser capturat i mort en travessar el riu Durance, probablement per soldats ostrogots el 514.

## Referències

* 1 2 Wolfram, Herwig; Dunlap, Thomas J. History of the Goths (en anglès). University of California Press, 1990, p. 244. ISBN 0520069838.
* ↑ Bachrach, Bernard S. A History of the Alans in the West (en anglès). U of Minnesota Press, 1973, p. 93. ISBN 0816656991.
* ↑ Jaques, Tony. Dictionary of Battles and Sieges: A-E (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2007, p. 67-68. ISBN 0313335370.
* ↑ Salrach i Marés, Josep M.; Termes, Josep. Diccionari d'Història de Catalunya. Ed. 62, 1992, p. 500. ISBN 8429735216.
* ↑ Wolfram, Herwig. History of the Goths (en anglès). University of California Press, 1990, p. 300. ISBN 0520069838.
* ↑ Livermore, Harold. Twilight of the Goths (en anglès). Intellect Books, 2006, p. 51. ISBN 1841509663.
* ↑ Arnold, Jonathan J. Theoderic and the Roman Imperial Restoration (en anglès). Cambridge University Press, 2014, p. 271. ISBN 1107729874.
# Iodat de liti

El iodat de liti és un compost inorgànic, una sal, que conté l'anió iodat ${\ce {IO3-}}$ i el catió liti ${\ce {Li+}}$, la qual fórmula química és ${\ce {LiIO3}}$.
L'estructura cristal·lina del iodat de liti és hexagonal, amb dues molècules per cada cel·la unitat. El grup espacial assignat és ${\ce {D6^6}}$. L'estructura es basa en l'embalatge hexagonal més proper, amb els àtoms de liti i els de iode situats dins dels octaedres d'oxígens. Les distàncies atòmiques són Li — O i I — O = 223 pm amb octaedres de liti que comparteixen cares entre elles, una de liti i un octàedre de iode que només comparteixen arestes i dues cantonades només de octaedres de iode.
Forma cristalls òpticament actius, l'índex de refracció depèn de la direcció de polarització i la propagació de la llum (birefringència o anisotropia òptica). Per a la llum de longitud d'ona 632,8 nm el seu índex de refracció ordinari val n$_0$ = 1,8815 i l'extraordinari n$_e$ = 1,7351, essent la birefringència Δn = n$_e$ − n$_o$ = –0,1464, uniàxic negatiu. Aquests cristalls de iodat de liti són de gran interès científic i tecnològic degut a les seves aplicacions en el camp de l'òptica no lineal i en dispositius piezoelèctrics.

## Referències

* ↑ Zachariasen, W. H.; Barta, F. A. «Crystal Structure of Lithium Iodate» (en anglès). Physical Review, 37, 12, 15-06-1931, pàg. 1626–1630. DOI: 10.1103/PhysRev.37.1626. ISSN: 0031-899X.
* ↑ Grupo Especializado de Cristalografía. Simposio. (12o : 2001 : Castellón de la Plana). Perspectivas de la cristalografía ante el nuevo milenio. Castellón de la Plana: Universitat Jaume I, 2004. ISBN 8480214503.
# Batomys

Batomys és un gènere de rosegadors de la família dels múrids. Els set representants coneguts d'aquest grup viuen (o vivien) tots a les Filipines. Tenen una llargada de cap a gropa de 18–20 cm i una cua de 14–18 cm. S'assemblen a les espècies del gènere Carpomys, però se'n diferencien per tenir la cua més curta i alguns detalls de la morfologia cranial i dental. Tenen el pelatge suau i espès. S'alimenten de fulles, llavors i fruita.

## Referències

* ↑ «Batomys». A: Ronald M. Nowak. Walker's Mammals of the World (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 1999, p. 1.531–1.532. ISBN 0-8018-5789-9.
# Arthur Amundsen

Arthur Martinius Amundsen (Oslo, 22 de març de 1886 – Vestre Aker, 25 de febrer de 1936) va ser un gimnasta noruec que va competir a principis del segle xx.
El 1908, als Jocs de Londres, va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips, com a membre de l'equip noruec.
Quatre anys més tard, a Estocolm, guanyà la medalla de bronze en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* 1 2 «Carl Arthur Amundsen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2012. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Crix

Crix (en llatí Crixus, en grec Κρίξος Krixos) va ser un esclau d'origen gal revoltat contra la República de Roma, que esdevingué un dels dos principals generals de l'exèrcit d'Espàrtac l'any 73 aC) en el curs de la Tercera Guerra Servil.
Va participar en nombrosos combats fins que va ser derrotat en la batalla del Mont Gargà (Garganus) pel cònsol Luci Gel·li l'any 72 aC, en la qual va morir juntament amb dos terços del seu exèrcit, que constava de 30.000 homes. Com a represàlia, Espàrtac va sacrificar 300 romans captius als manes de Crix.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/911?rgn=full+text;view=image;q1=CrixusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 896. ]
# Tamil·la Abàssova

Tamil·la Raixídovna Abàssova (en rus Тамилла Рашидовна Абасова, en àzeri Tamilla Rəşid qızı Abbasova) (Moscou, 9 de desembre de 1982) és una ciclista russa. Especialista en pista, el seu major èxit ha estat la medalla de plata aconseguida als Jocs Olímpics d'Atenes de 2004.

## Palmarès

* 2002
** Campiona d'Europa sub-23 en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat
* 2003
** Campiona d'Europa sub-23 en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat
** Campiona d'Europa sub-23 en Keirin
* 2004
** Medalla de plata als Jocs Olímpics d'Atenes en Velocitat individual
** Campiona d'Europa sub-23 en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat

### Resultats a la Copa del Món

* 2003
** 1a a Moscou, en Velocitat per equips
* 2004-2005
** 1r a la Classificació general i a la prova de Moscou, en Velocitat
** 1a a Moscou i Manchester, en 500 metres
* 2005-2006
** 1a a Moscou, en Keirin

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Elizabeth Young (contralt)

Elizabeth Young (173? a Londres - Idem. 12 d'abril, 1773), va ser una contralt i actriu anglesa. Va formar part d'una coneguda família anglesa de músics que incloïa diversos cantants i organistes professionals durant els segles XVII i XVIII.

## Biografia

Elizabeth Young va néixer a la dècada de 1730. El seu pare, Charles Young, era un empleat del Tresor. Era la filla mitjana de tres filles i la seva germana gran Isabella era una mezzosoprano d'èxit i la seva germana petita Polly era una famosa soprano, compositora i teclista. Tant el seu avi, Charles Young, com el seu besoncle, Anthony Young, van ser organistes i compositors notables. També tenia tres ties famoses que eren cantants notables. La seva tia Cecilia (1712–1789), va ser una de les més grans sopranos angleses del segle XVIII i fou l'esposa del compositor Thomas Arne. La seva tia Isabella també va ser una soprano d'èxit i era l'esposa del compositor John Frederick Lampe i la seva tia Esther era una coneguda contralt i esposa de Charles Jones, un editor musical d'èxit a Anglaterra durant el segle XVIII.
El 1755 Elizabeth va viatjar a Dublín amb l'oncle Thomas i la tia Cecilia Arne per cantar el paper de Grideline a l'òpera Rosamond de Thomas al "Smock Alley Theatre". El viatge va resultar ser una mica desafortunat, ja que les dificultats matrimonials de Thomas i Cecilia van arribar a un punt culminant en aquest viatge, i el resultat final va ser que Thomas va deixar la seva dona. Elizabeth no es va cenyir a les línies de sang i va decidir tornar a Anglaterra amb el seu oncle el 1756. El desembre següent va aparèixer com a pastoreta a l'òpera Eliza del seu oncle.
El 1758, Elizabeth Young es va unir a la companyia de cantants del "Theatre Royal, Drury Lane", on va aparèixer per primera vegada com a Lucy a The Beggar's Opera. L'actuació es va presentar enganyosament com "la seva primera aparició a qualsevol escenari", probablement per raons de màrqueting. Va cantar regularment a "Drury Lane" fins al 1772 i en algunes temporades al "Finch's Grotto", un jardí de plaer al sud de Londres. La seva veu baixa significava que sovint se li donaven papers de calzones o parts de dones grans. Sobretot, va crear el paper d'Agenor a l'estrena mundial de The Royal Shepherd (1764) de George Rush i va retratar Úrsula a l'estrena mundial de The Padlock (1768) de Charles Dibdin. Es va casar amb el violinista Ridley Dorman el 1762.

## Referències

* 1 2 3 Biography of Isabella Young (Scott) on Operissimo.com; accessed 13 January 2008 Archived 17 July 2011 at the Wayback Machine (in German)
* ↑ Olive Baldwin, Thelma Wilson: "Cecilia Young", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed January 09, 2009), (subscription access) Archived 16 May 2008 at the Wayback Machine
* ↑ Olive Baldwin, Thelma Wilson: "Elizabeth Young", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed January 9, 2009), (subscription access) Archived 16 May 2008 at the Wayback Machine
* ↑ Olive Baldwin, Thelma Wilson: "Elizabeth Young", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed January 9, 2009), (subscription access) Archived 16 May 2008 at the Wayback Machine
# Consell Republicà de Mombasa

El Consell Republicà de Mombasa (Mombasa Republican Council MRC) és una organització separatista amb seu a la ciutat costanera de Mombasa, Kenya, situada a uns 500 alguns quilòmetres de la capital de Nairobi. El grup afirma actua al voltant de Mombasa i la zona costanera i reclama la independència pel protectorat de Kenya (format per la zona costanera del país i diferent de la colònia de Kenya, més a l'interior) sota el nom de Pwani. Els seus partidaris són tant musulmans com cristians.

## Història

El Consell Republicà de Mombasa es va formar el 1999 per respondre a la percepció de discriminació política i econòmica contra el poble de la província costa. El grup remunta les seves demandes de secessió als tractats de 1895 i 1963 pels quals la franja de deu milles de la costa fou transferida de Zanzíbar als britànics i a Kenya. Alguns opositors caracteritzen aquests acords britànics com una forma de suborn dissenyat per facilitar la colonització de l'interior. El grup s'oposa a aquests acords com a no vàlids, perquè es van promulgar sense el consentiment dels interessats costaneres, i diu que l'estat de Kenya no ha complert amb les disposicions destinades a protegir la població costanera.
El Consell Republicà de Mombasa va estar poc actiu fins al 2008, quan va plantejar per primera vegada les reclamacions que Mombasa s'ha de separar de Kenya per esdevenir un estat independent. Van argumentar que la secessió seria alliberar el poble de la província litoral de la marginació dels successius governs de Kenya. El lema que està utilitzant és Pwani Si Kenya ("La costa no és Kenya"). En resposta, el govern va declarar il·legal al grup, juntament amb altres 33 grups. El Consell Republicà de Mombasa va impugnar la decisió del govern a la cort. L'alt tribunal de Mombasa va aixecar la prohibició però va dictaminar que la reclamació del grup era il·legal i inconstitucional.

## Bandera

La bandera de l'organització és horitzontal de tres franges, verda, negra i blanca; al centre un disc blanc de vora negra, dins del qual es veu a l'esquerra un tros de terra amb una palmera i a la dreta de la terra unes ones en blau; a vegades apareixen les lletres blanques M (sobre el disc, en el verd), R (a l'esquerra del disc en el negre) i C (a la dreta del disc també en el negre).
# Euneomys

Euneomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Les quatre espècies d'aquest grup són oriündes de Sud-amèrica. Tenen una llargada de cap a gropa de 9–16 cm i una cua relativament curta de 5–10 cm. E. chinchilloides, l'única espècie de la qual es coneix aquest valor, té un pes de 60–120 g. Poden grimpar als arbres i excavar a terra.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser descrit originalment l'any 1874 pel cirurgià militar, historiador i ornitòleg nord-americà Elliott Coues.
Es sudivideix en quatre espècies:
* Euneomys chinchilloides (Waterhouse, 1839)
* Euneomys fossor Thomas, 1899
* Euneomys mordax Thomas, 1912
* Euneomys petersoni J. A. Allen, 1903

## Referències

* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* ↑ Musser, G. G.; Carleton, M. D. «Superfamily Muroidea». A: Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, p. 894-1.531. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Otto Authén

Otto Fredrik Authén (Oslo, 1 de novembre de 1886 – Oslo, 7 de juliol de 1971) va ser un gimnasta noruec que va competir a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips, com a membre de l'equip noruec.

## Referències

* ↑ «Otto Authén Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Departament de Tarapacá

Tarapacá va ser un departament del Perú, que va existir entre 1878 i 1883 quan passà sota domini de Xile en virtut del tractat d'Ancón. El departament era al sud del Perú, al costat de l'oceà Pacífic. Limitava al nord amb el Departament del Litoral; al sud i est amb Bolívia; a l'oest amb l'oceà Pacífic. El Departament de Tarapacá es va dividir en dues províncies :
* Tarapaca, amb capital a Tarapacá dividit amb els districtes Tarapacá, Mamiña, Chiapa, Sibaya i Camiña
* Iquique, amb capital a Iquique dividit amb els districtes de Pisagua, Iquique, Patillos, Pica.

## Precedents

El curaca de la regió costanera del regne de Chucuito a l'inici de la conquesta espanyola va ser Felipe Lucaya a Tarapacá.
Cap a 1533 el primer espanyol que va recórrer la costa sud del Tahuantinsuyo va ser l'andalús Pedro Calvo de Barrientos. El segon conqueridor va ser Pedro de Valdivia qui va organitzar campaments a Arequipa, Tacna i Tarapacá abans d'iniciar el seu viatge cap al sud del continent.
El 1600 les encomiendas de Lluta, Arica, Azapa, Tarapacá eren lliurades a Pedro Cordova Mesia, a qui després se li lliurarien les valls de Tácana i Sama.
El 1612 el Papa Pau V autoritza la creació del Bisbat d'Arequipa dins del qual hi havia set corregiments entre ells el corregiment de San Marcos de Arica integrat per les cúries de Tacna, Tarata, Sama, Ilabaya, Locumba, Putina i Tarapacá. Cap a 1777 el corregiment d'Arica estava integrat per Ilo, Tacna, Arica, Iquique, Pica, Ilabaya, Tarata i Codpa.
En el segon govern d'Agustín Gamarra ocorre la Guerra entre Perú i Bolívia. Gamarra buscava annexar l'antic Alt Perú al Perú, però és derrotat en la batalla d'Ingavi el 1841 pel General José Ballivián Segurola.
Les tropes del General Ballivián ocupen Puno, Moquegua, Tacna i Tarapacá i la zona sud del Perú queda al comandament del coronel bolivià Rodríguez Magariños. A Sama el coronel de Tacna José María Lavayén organitza una tropa que aconsegueix derrotar-lo. A Locumba el coronel Manuel Mendiburú també organitza forces entre les que hi havia Justo Arias y Aragüez el 1842.
El 17 d'agost de 1878 es crea el Departament de Tarapacá, sent Modesto Molina prefecte de Tarapacá i posteriorment Tresorer Fiscal d'Iquique.

## Enllaços externs

* Galeria de tarapaquets peruans Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine.
* Peruans de Tarapacá
* Disposant que a les províncies de Tacna i Tarapacá, es formi un departament litoral
* Separant del departament de Moquegua la província de Tarapacá amb la denominació de província litoral Arxivat 2009-07-30 a Wayback Machine.
* Erigint en departament la província de Tarapacá la capital del qual serà la ciutat d'Iquique Arxivat 2012-09-18 a Wayback Machine.
# Batalla de Brunkeberg

La batalla de Brunkeberg va tenir lloc el 10 d'octubre de 1471 entre el regent suec Sten Sture el Vell i les forces liderades pel rei danès Cristià I.

## Antecedents

El maig de 1471, Sten Sture el Vell hi havia estat Lord Protector de Suècia pel Riksmöte a Arboga. Advocant per la secessió sueca de la Unió de Kalmar, Herr Sten com era conegut, havia tingut un gran suport. En concret els seus seguidors formaven part de la pagesia, a Estocolm i a la regió minera de Bergslagen. L'intercanvi comercial posterior de la regió amb ciutats alemanyes com Lübeck sovint va tenir conflictes amb la política exterior danesa de la Unió. Posteriorment la batalla ha estat definida, per raons de propaganda, com a guerra nacional d'alliberament contra l'opressió danesa. En realitat, la majoria de combatents d'ambdós costats eren suecs i les arrels del conflicte eren principalment interessos econòmics i polítics.
En resposta a l'elecció de Sture, el rei Cristià va navegar a Suècia amb una força militar, amb la intenció de destronar el Lord Protector (riksföreståndare) de Suècia. Va amarrar els seus vaixells a Skeppsholmen a Estocolm, establint el seu campament a Brunkeberg, un turó proper al nord d'Estocolm (a l'època, Estocolm era només l'illa que conté la Ciutat Vella).

## Batalla

El dijous 10 octubre, Sten Sture i Nils Bossom Sture van dirigir les seves tropes del nord a l'àrea que actualment és Hötorget, a prop de Brunkeberg, l'enclavament d'on pren nom la batalla. El pla de batalla de Sten Sture era rodejar les tropes de Cristià; Sten atacaria des de l'oest, Nils des de l'est, i Knut Posse copejaria des del front de la ciutat.
En la batalla, el rei Cristià va ser ferit a la cara per foc de mosquet. Va perdre diverses dents i es va veure forçat a retirar-se de la batalla. El gir decisiu de la batalla a favor de Sture va succeir quan les tropes de Nils van sortir del bosc nord de la serralada, mentre les tropes de Posse van atacar des de la ciutat, pel flanc sud. Això va tallar l'accés d'un contingent de tropes daneses del monestir Klara al nord de la ciutat. Cristià va retirar les seves tropes cap a l'illa de Käpplingen (avui la península de Blasieholmen), tanmateix les tropes de Sten van destruir el pont improvisat que les tropes de Cristià havien construït, causant molts morts per ofegament. La batalla va acabar amb la victòria de Sten Sture.

## Conseqüències

La victòria de Sture sobre el rei danès Cristià li va suposar afirmar el seu poder com a regent de Suècia per a la resta de la seva vida. Segons la llegenda, Sture hi havia pregat a Sant Jordi abans de la batalla. Anys més tard, el 1489, Sten Sture va retre un tribut al sant amb l'encàrrec d'una estàtua eqüestre de mida natural de Sant Jordi i el Drac esculpit per l'artista de Lübeck, Bernt Notke, una escena al·legòrica de la victòria de Sture sobre Cristià.

## Referències

* 1 2 Sveriges krig 1448-1630, Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, Stockholm, 2010.
* DeVries, Kelly. Battles of the Medieval World. Nova York: Barnes & Noble. ISBN 0-7607-7779-9.