OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campus central de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic

El Campus central de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic, coneguda col·loquialment com a "CU" o "CU", és el conjunt d'edificis i espais que conformen el campus principal de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM), ubicat a la rodalia del Pedregal de San Angel, al sud de la Ciutat de Mèxic. El 28 de juny de 2007 va ser inscrita com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Central University City Campus of the Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM)» (en anglès). [Consulta: 11 març 2021].
# Earl Watson

Earl Joseph Watson Jr. (Kansas City, Kansas, 12 de juny de 1979), és un entrenador i exjugador de bàsquet professional estatunidenc que és entrenador assistent dels Toronto Raptors de la National Basketball Association (NBA)

## Carrera
### Universitat

Earl Watson va anar a la Washington High School a Kansas City per després matricular-se el 1997 a UCLA, on va compartir les seves dues primeres temporades amb Baron Davis. Earl va jugar als Bruins des de la temporada 1997-98 fins a la 2000-01.
Com a freshman va fer una mitjana de 5,8 punts, 3,7 rebots i 3,2 assistències; en la seva segona temporada va millorar notablement els seus números amb 13,3 punts, 3,7 rebots i 4,6 assistències. A la 1999-00, com a júnior, es va mantenir en les seves xifres amb 11,4 punts, 3,9 rebots i 5,9 assistències. La seva última temporada va ser la millor a la NCAA, va fer de mitjana 11,4 punts, 3,7 rebots, 5,2 assistències i 1,9 robatoris.
Watson va aconseguir el rècord de partits com a titular a la universitat, amb 129, sobrepassant l'anterior marca de 127 de Don MacLean (1989-92). Tots els partits que va disputar amb UCLA els va jugar de titular. Va acabar 1r a la classificació històrica de robatoris amb 235, i va ser el 2n jugador en la història d'UCLA a aconseguir les 600 assistències i els 200 robatoris. El primer a aconseguir-ho va ser Tyus Edney.
Va ser nomenat All-Pac-10 i va ser inclòs en el Millor Quintet All-District 15 per l'NABC. El seu millor partit el va fer davant North Carolina amb 30 punts.

### NBA

Watson va ser elegit pels Seattle SuperSonics en el lloc 39è a la 2a ronda del draft de l'NBA del 2001. En els Sonics no va comptar amb massa oportunitats, i després de fer una mitjana de 3.6 punts i 2 assistències va signar amb Memphis Grizzlies com a agent lliure. Amb Hubbie Brown va treure bon profit de les seves qualitats. A la temporada 2002-03 hi va fer de mitjana 5,5 punts, 2,1 rebots i 2,8 assistències. Milloraria en els dos anys posteriors com a suplent de Jason Williams, amb 5,7 punts, 2,2 rebots, 5 assistències i 7,7 punts, 2,1 rebots i 4,5 assistències, respectivament. A més va jugar playoffs en ambdues temporades.
El 7 de setembre de 2005 Watson va signar amb Denver Nuggets un contracte de 5 temporades. A Denver només hi va durar mitja temporada i va ser traspassat a la franquícia que el va veure debutar, Seattle Supersonics, en una operació a quatre bandes. Va disputar 24 partits amb Seattle en els quals va fer-hi uns magnífics 11.5 punts, 3 rebots i 5.4 assistències.
A la temporada 2005-06 hi va fer de mitjana 9.4 punts, 2.4 rebots i 5.7 assistències. Després de ser tallat per Oklahoma City Thunder el 17 de juliol de 2009, a finals de mes va signar amb els Indiana Pacers.

## Referències

* ↑ «Earl Watson Stats, Video, Bio, Profile» (en anglès). NBA. [Consulta: 5 juny 2023].
* ↑ «EARL WATSON - TORONTO RAPTORS ASSISTANT COACH» (en anglès). NBA Coaches Association (NBCA). [Consulta: 5 juny 2023].

## Enllaços externs

* «Perfil a ESPN».
# Xapa diamantada

Xapa diamantada també coneguda com a xapa estriada o acer diamantat és un tipus de planxa metàl·lica generalment prefabricada la qual posseeix un patró regular de "diamants" o línies en relleu que permeten una millor subjecció evitant així el risc de lliscament s. Sol ser fabricada en acer o alumini. Són àmpliament utilitzades per a fabricar una escala o una passarel·la industrial, igual que per a construir sòls en instal·lacions mineres. També són utilitzades en l'interior d'una ambulància i en els laterals dels camions de bombers. A més a més pot ser utilitzada de forma merament decorativa.

## Vegeu també

* Acer laminat
* Xapa (metall)

## Enllaços externs

* Exemple de Xapa diamantada
* Exemple de Xapa diamantada
* Exemple de Xapa diamantada
# Parupeneus heptacanthus

Parupeneus heptacanthus és una espècie de peix de la família dels múl·lids i de l'ordre dels perciformes.
Poden assolir fins a 36 cm de longitud total. Es troba des del Mar Roig fins a Samoa i el sud del Japó.

## Referències

* 1 2 Capuli, Estelita Emily; Ortañez, Auda Kareen. «Parupeneus heptacanthus (Lacepède, 1802) Cinnabar goatfish» (en anglès). FishBase.
# Can Cuscó (Sant Just Desvern)

Can Cuscó fou un edifici del municipi de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Era un edifici de planta baixa, pis i golfes, entre mitgeres i d'inspiració neogòtica. La coberta era a dues vessants i cap als laterals. Tenia tres tramades que recorden la tipologia de les masies. Però la forta inclinació de la coberta desdiu a escala formal aquesta possible referència poètica. L'edifici fou enderrocat l’any 2018 per alçar-hi blocs d’habitatges.
El projecte de la casa data del 1902 i era per a en Francesc Cuscó. En el 1903 es fa el projecte de Cobert. Can Cuscó fou una de les primeres edificacions del cantó de migdia de la carretera.

## Referències

* 1 2 «Can Cuscó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
# Pedro López Calle

Pedro López Calle (Montejaque, 1902 - Algesires, 1977) va ser un anarquista espanyol.

## Biografia

Nascut en Montejaque en 1902, va ser un destacat militant anarquista de la regió andalusa i membre del sindicat CNT. Amic i col·laborador d'Antonio Rosado, en 1919 tots dos van posar en marxa a Morón el periòdic anarquista Juventud Rebelde. Va arribar a ser alcalde de Montejaque, durant el període de la Segona República.
Després de l'esclat de la Guerra civil es va posar al capdavant de les milícies anarquistes de Ronda. Posteriorment va arribar a manar la columna «Pedro López», que va actuar en la zona de San Pedro de Alcántara. Aquesta petita columna, composta per milicians anarquistes, va oposar resistència a les columnes franquistes i també va emprendre la repressió contra les dretes als pobles de la Regió muntanyenca de Ronda. Al començament de 1937, després de la conquesta de Màlaga pels franquistes, es va retirar amb les seves forces a Almeria. Posteriorment va passar a formar part del comissariat polític de l'Exèrcit Popular de la República. Va arribar a exercir com a comissari de la 42a Divisió i de la 61a Brigada Mixta.
Al final de la contesa es va exiliar a França, on va estar internat en diversos camps de concentració. Posteriorment passaria a Hispanoamèrica, arribant a residir a Veneçuela i Mèxic. Durant la seva estada en aquest últim país va col·laborar amb diverses publicacions anarquistes, com a Acción. Posteriorment també va residir a Orà i el Marroc.
Tornaria a Espanya després de la mort de Franco, i va morir a Algesires en 1977.

## Família

El seu germà Bernabé, guàrdia civil de professió, seria un destacat líder del «Maquis» a Cadis.

## Notes

* ↑ Encara que altres fonts assenyalen que va néixer en 1899 o 1904.
* ↑ La columna va arribar a comptar amb el seu propi periòdic, El Miliciano, i es va fer molt coneguda en la zona.

## Referències

* 1 2 3 Sody de Rivas, 2003, p. 68n.
* ↑ Sody de Rivas, 2003, p. 69.
* 1 2 Prieto Borrego, 2007, p. 38.
* ↑ Sody de Rivas, 2003, p. 193.
* ↑ Prieto Borrego, 2007, p. 49.
* ↑ Engel, 1999, p. 71, 218.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 180, 375.
* ↑ Sody de Rivas, 2003, p. 224-225.
* ↑ Téllez, 2014, p. 224.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Prieto Borrego, Lucía. Población y guerra civil en Málaga. Caída, éxodo y refugio. Diputación Provincial de Málaga, 2007.
* Sody de Rivas, Ángel. Antonio Rosado y el anarcosindicalismo andaluz: Morón de la Frontera, 1868-1978. Ediciones Carena, 2003.
* Téllez, Juan José. Yanitos. Viaje al corazón de Gibraltar (1713-2013). Centro de Estudios Andaluces, 2014.
# Maurice Brocco

Maurice Brocco (Fismes, 28 de gener de 1883 - Érigné, 26 de maig de 1965) va ser un ciclista francès que fou professional entre el 1908 i el 1927.
Va néixer en una família d'immigrants suïssos i italians. En el seu palmarès destaca la París-Brussel·les de 1910. Inicialment havia acabat la cursa en quart lloc, però els tres primers corredors, inclòs Octave Lapize que havia estat el primer en creuar la línia d'arribada, van ser desqualificats per no observar una secció neutralitzada a mitja cursa, deixant a Brocco com a guanyador final. L'any següent guanyà una etapa al Tour de França. També destacà en pista, modalitat en la què guanyà diverses curses de sis dies.

## Palmarès

* 1908
** 1r de l'Herve-Tirlemont-Herve
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Wolber
* 1909
** 1r de la Rennes-Brest
* 1910
** 1r de la París-Brussel·les
* 1911
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1914
** 1r de la París-Nancy
* 1920
** 1r als Sis dies de Nova York, amb Willy Coburn
* 1921
** 1r dels Sis dies de Nova York, amb Alfred Goullet
* 1923
** 1r dels Sis dies de Chicago, amb Oscar Egg
* 1924
** 1r dels Sis dies de Nova York, amb Marcel Buysse

### Resultats al Tour de França

* 1908. Abandona (9a etapa)
* 1910. Abandona (6a etapa)
* 1911. Eliminat (9a etapa) i vencedor d'una etapa *
* 1912. Abandona (3a etapa)
* 1913. Abandona (3a etapa)
* 1914. 23è de la classificació general
Brocco fou eliminat en la 9a etapa, però guanyà la 10a. S'aprofità del reglament que autoritzava els eliminats a seguir el trajecte del Tour sense figurar en la classificació general.

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1910. Abandonà
* 1911. Abandonà

## Referències

* ↑ «BROCCO Maurice». [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ «Jean-Pierre Prault, Sur la piste de Coco le FismoisJean-Pierre Prault, Sur la piste de Coco le Fismois». Fismes Aujourd'hui. Mairie de Fismes, 1-2016, p. 28–29.
* ↑ "European Cycling: The 20 Greatest Races", Noel Henderson, ISBN 0-941950-20-4, Page 104, Gives details of Paris–Brussels victory.
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Maurice BROCCO» (en italià). [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Maurice Brocco (Fra)». [Consulta: 15 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Maurice Brocco
# AC. Documentos de Actividad Contemporánea

A. C. Documentos de Actividad Contemporánea, publicada en català en els seus darrers números ja durant la Guerra Civil espanyola, és la revista que va servir com a mitjà d'expressió i difusió de l'arquitectura i altres inquietuds del moviment racionalista a l’Estat espanyol, promoguda i liderada pels membres del GATCPAC, i financiada per múltiples indústries de la construcció catalanes.
Se'n van publicar 25 números entre 1931 i 1937 que van servir de mitjà d'expressió tant a manifests, traces i realitzacions de la nova arquitectura d'avantguarda –seguint la via empresa per l'arquitectura racionalista de Le Corbusier– com a altres propostes artístiques plàstiques i literàries relacionades amb l'art de les avantguardes històriques durant la Segona República Espanyola.
La revista AC va donar a conèixer els projectes i obres arquitectòniques del grup GATCPAC –com els de Josep Lluís Sert, Sixte Illescas o Josep Torres Clavé, directors de la publicació, així com d’obres modernes internacionals i de la branca espanyola GATEPAC, com Fernando García Mercadal, un dels promotors del grup des del seu origen, o José Manuel Aizpúrua i Joaquín Labayen, i va servir de mitjà de difusió de les obres dels més destacats arquitectes avantguardistes internacionals. A les seves pàgines van aparèixer realitzacions i dissenys de JJP Oud, Le Corbusier, Walter Gropius, Mies van der Rohe, Erich Mendelsohn, Van Doesburg, Richard Neutra o Berthold Lubetkin, entre molts d'altres

## Referències

* Col·lecció completa digitalitzada, Veredes 06.2020.
* AC, la revista del GATEPAC (1931-1937) al Museu Reina Sofia»,Revista d'Art Logopress[en línia], 29 d'octubre de 2008.
* MNCARS, «AC, la revista del GATEPAC» Arxivat 2012-01-18 a Wayback Machine.. Fullet de l'exposició celebrada entre el 29 d'octubre de 2008 i el 5 de gener de 2009, DL: M-48.996-2008. NIPO :553-08-009-6.

## Enllaços externs

* Issuu.com (reproducció virtual i facsímil del primer número de AC).
* Hemeroteca Digital (col·lecció digital a la Biblioteca Nacional Espanyola)
# Selene peruviana

Selene peruviana és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes. Els adults poden assolir fins a 40 cm de longitud total.
Es troba des del sud de Califòrnia (Estats Units) fins al Perú. És rar al nord de la Baixa Califòrnia (Mèxic).

## Referències

* ↑ «Selene peruviana» (en anglès). Eschmeyer's Catalog of Fishes. CAS. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ Guichenot, A. «Catalogue des vomers de la collection du Musée de Paris». Annales de la Société Linnéenne du Département de Maine-et-Loire, VIII, 1866, pàg. 32-44.
* 1 2 Luna, Susan M.; Reyes, Rodolfo B. «Selene peruviana (Guichenot, 1866) Peruvian moonfish» (en anglès). Fishbase.FishBase (anglès)
# Pentauer (desambiguació)

Pentauer o també Pentaur i Pentaueret pot referir-se a:
* Pentauer, un príncep egipci fill de Ramsès III i partícip de la Conspiració de l'Harem.
* Poema de Pentaur, poema escrit per encàrrec de Ramsès II que descriu la batalla de Cadeix.
* Pentaur, escriba responsable del Poema de Pentaur.
# Unquadnili

Unquadnili, o unquadnilium (també anomenat eka-Tori o dvi-Ceri) és un element químic no sintetitzat de nombre 140 i de símbol Uqn. Consta en la Taula periòdica estesa.
Unquadnili és un nom sistemàtic temporal de la IUPAC.

## Nomenclatura

Unquadnili és un nom temporal que apareix en articles i pàgines sobre la recerca de l'element 140. Atès que encara no s'ha sintetitzat (o descobert), no existeix molta informació sobre aquest element.

## Significat

És un element amb una capa d'electrons del tipus G ple, amb 18 electrons, i dos electrons en l'orbital f. A mesura que s’allunya de l'illa d'estabilitat (no superior a Z ≈ 127), els àtoms sintetitzats haurien de ser ràpidament extremadament inestables, fins al punt que Z ≈ 130 se cita amb freqüència com a límit "experimental" de l'existència pràctica d'aquests elements; per tant, no és segur que l'element 140 es pugui detectar algun dia amb eficàcia.

## Referències

* ↑ Com que l'element 140 no s'ha sintetitzat mai o, a fortiori, ha estat reconegut per la UICPA, no està classificat en cap família d'elements químics. Finalment apareix llistat com a superactínid després del treball de Glenn Seaborg sobre l'extensió de la taula periòdica als anys quaranta, però està estrictament químicament "no classificat".
* ↑ (anglès) Burkhard Fricke i Gerhard Soff, Dirac-Fock-Slater calculations for the elements Z = 100, fermium, to Z = 173 Arxivat 2016-03-22 a Wayback Machine.. Atomic Data and Nuclear Data Tables, volume 19, numéro 1, 1977-01, gener 1977. DOI 10.1016/0092-640X(77)90010-9, Bibcode 1977ADNDT..19...83F
* ↑ Encyclopaedia Britannica: article «Transuranium Element», del qual la secció breu «End of Periodic Table» al final de l'article situa entre 170 i 210 el nombre límit de protons que es poden contenir al mateix nucli, però al voltant del 130 el límit efectiu més enllà del qual els àtoms deixarien de ser observables.
# Miras

Miras és un poble i un antic municipi del comtat de Korçë, al sud-est d'Albània. Amb la reforma del govern local de 2015 es va convertir en una subdivisió del municipi de Devoll. La població al cens de 2011 era de 6.577 habitants. La unitat municipal està formada pels pobles Miras, Vidohovë, Arrëz, Çetë, Qytezë, Sinicë, Nikolicë, Menkulas, Ponçarë, Braçanj, Koshnicë, Dobranj, Fitore, Ziçisht, Gjyres i Sul.

## Referències

* ↑ «Law nr. 115/2014» (en albanès) p. 6372–6373. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ 2011 census results Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ Greece – Albania Neighbourhood Programme Arxivat 2012-03-27 a Wayback Machine.
# Gràivoron

Gràivoron - Грайворон (rus) - és una ciutat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. Fou fundada el 5 d'agost de 1678 amb el nom de Graivoroni. El 1838 va rebre l'estatus de ciutat i el nom actual. Segons el cens rus del 2021 tenia una població de 6.179 habitants.

## Referències

* ↑ «About our District - Villages». Official District Website. Grayvoronsky District. Arxivat de l'original el October 6, 2014. [Consulta: 6 setembre 2016].
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2020 года. Том 1» (en rus). Servei d'Estadística de l'Estat Federal de Rússia, 2020.
# Callionymus pleurostictus

Callionymus pleurostictus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.
Es troba des de les Illes Ryukyu fins al nord d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Garilao, Cristina V.; Valdestamon, Roxanne Rei. «Callionymus pleurostictus Fricke, 1982 Blue-spotted ruddertail dragonet» (en anglès). FishBase.
# Llierca

El Llierca o Llerca és un riu de Catalunya, afluent pel marge esquerre del Fluvià. Té una orientació nord-sud i la seva vall és la principal via d'entrada a la sub-comarca de l'Alta Garrotxa. Neix a la collada de Sant Pau de Segúries, al Ripollès, no gaire lluny del Capsacosta, voreja tota la vall del Bac i després transcorre per la vall d'Oix (actualment se l'anomena riera d'Oix). Al peu del Bestracà rep la riera de Beget i a pocs quilòmetres després, la riera de Sant Aniol d'Aguja. El naixement del Llierca a prop de Sant Pau de Segúries ha estat discutit, amb propostes alternatives de naixement per Beget o fins i tot pel nord a Sant Aniol d'Aguja.
Aquest riu ha servit per marcar la majoria de límits entre les poblacions de Tortellà, Montagut i Oix i Sales de Llierca.
El riu té la peculiaritat geològica de perdre bona part del seu cabal poc abans d'arribar a la seva desembocadura a través d'una sèrie de corrents subterrànies que desguassen dins de l'estany de Banyoles. Així es produeix un inusual transvasament natural d'aigua de la conca del Fluvià a la del Ter. Malgrat tenir un règim molt irregular, quan hi ha pluges fortes el riu augmenta molt el seu cabal, on alguns casos supera el passallís de la carretera de Tortellà a Montagut i Oix.
Dins del terme municipal de Tortellà, i seguint la carretera que porta al nucli de Sadernes, hi ha el pont de Llierca, un pont en estil romànic molt característic pel que fa a la seva constitució i la seva edat.

## Afluents principals

* Riera de Sant Aniol
* Riera de Beget

## Termes municipals que discorre el curs fluvial

* Sant Pau de Segúries (Ripollès)
* La Vall de Bianya (Garrotxa)
* Montagut i Oix
* Sales de Llierca
* Tortellà
* Argelaguer
* Sant Jaume de Llierca

## Referències

* ↑ Coch, Josep M. «La veritable delimitació del riu Llerca o Llierca». Quaderns de les Assemblees d'Estudis, 3, 1976, pàg. 87–92. ISSN: 2385-3336.
* ↑ «Llierca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Puigdevall i Dilmé, Narcís «El Llierca». Revista de Girona, Núm.: 142, 1990, pàg. 96-105.
# Pere d'Aragó i d'Alburquerque

Pere d'Aragó i d'Alburquerque (1405 - Nàpols, 17 d'octubre de 1438) fou Infant d'Aragó i virrei de Sicília, duc de Noto, senyor de Terrassa, Vilagrassa, Elx i Crevillent.
Setè fill de Ferran d'Antequera i Elionor d'Alburquerque, al costat del seu germà Enric I d'Empúries, el seu pare el va destinar a participar en el control del govern de Castella. La seva joventut i la seva supeditació a la política empresa pels seus germans grans li va restar protagonisme. Entre 1424 i 1425 fou virrei de Sicília. Va participar en la Guerra dels Infants d'Aragó contra Joan II de Castella, participant de forma activa durant els anys 1426-1431 en les lluites a la zona oriental del regne. La seva captura en 1431, va comportar el lliurament de totes les fortaleses i possessions que hi posseïa la seva família a Castella a canvi del seu alliberament.
A l'inici de la Conquesta del Regne de Nàpols, i havent escapat de la derrota a la Batalla naval de Ponça en 1435, finalment prengué Gaeta el 25 de març de 1435, on Alfons el Magnànim hi feu entrada el 2 de febrer de 1436, i el mateix any, de Terracina. En el setge de Nàpols el 17 d'octubre del 1438 infant Pere morí, i l'estiu següent el Castell Nou, que els catalans havien conservat, s'hagué de rendir.

## Referències

* ↑ Montfar-Sorts i Cellers, Dídac. Historia de los condes de Urgel (en castellà). 2. Establ. Litográfico y Tipográfico de D. José Eusebio Monfort, 1853, p. 611.
* ↑ de Herrera y Tordesillas, Antonio. Comentarios de los Hechos de los Españoles, Franceses y Venecianos en Italia y de otras Republicas, Potentados ... desde 1281 hasta 1559 (en castellà). Delgado, 1624, p. 106.
* ↑ Pius II. Europe (c.1400-1458) (en anglès). CUA Press, 2013, p. 289. ISBN 081322182X.
* ↑ Rovira i Virgili, 1920, p. 326.
* ↑ Soldevila i Zubiburu, 1963, p. 673.

## Bibliografia

* Rovira i Virgili, Antoni. Història Nacional de Catalunya, volum VI. Edicions Pàtria, 1920.
* Soldevila i Zubiburu, Ferran. Història de Catalunya. vol.1. Editorial Alpha, 1963.
# Capgrossos Macers

Els Capgrossos Macers, coneguts també per Capgrossos de la Ciutat, són una parella de figures que encapçalen el Seguici Popular de Barcelona, al costat dels gegants Jaume I i Violant. Representen macers d'una processó, i el portador sempre surt amb una maça a la mà.

## Història

Daten del 1985, quan els geganters de la parròquia de Sant Josep de Calassanç els encarregaren a l'imatger Domènec Umbert. S'enllestiren aquell mateix any i a partir d'aleshores acompanyaren les figures de la colla a les sortides.
Pocs anys després, el 1993, la Coordinadora de Geganters de Barcelona i la Coordinadora de Colles de Gegants i Bestiari de la Ciutat Vella sol·licitaren als geganters de Sant Josep de Calassanç que els Capgrossos Macers poguessin anar a totes les sortides amb els Gegants de la Ciutat, de manera que van començar a formar part del Seguici Popular de Barcelona —amb gegants, bèsties i més figures— i adquiriren el nou protocol que els pertocava (els actes on havien de participar, les músiques que havien de ballar...). En aquesta nova etapa els restauraren les maces, que encara avui porten a la mà, i els pintaren l'escut de la ciutat. Amb el temps les figures passaren a ser custodiades per la Coordinadora de Geganters de Barcelona, entitat que encara n'és responsable.
Els Capgrossos Macers tenen ball propi, que estrenaren el 1999 al Toc d'Inici de les festes de la Mercè, ocasió on es deixen veure any rere any. Ballen una peça anomenada La Gavaldana, de Xavier Padrissa, amb una coreografia de la Colla Gegantera de Sant Josep de Calassanç.
Són portats per els joves de les diferents colles de la ciutat, que els fan ballar en totes les sortides en que participen, d'acompanyants dels gegants de la Ciutat.
L'any 2021 a la ballada de Vigilia de Corpus, adaptada per la Covid, estrenen nous vestits, fets pel Taller Casserras de Solsona i els nous tenen uns colors més granosos i amb l'escut de la Ciutat al pit.
Al 2024, han fet diveses sortides extraordinaries, per la celebració dels 600 anys de gegants a la Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capgrossos Macers». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).