OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riba del Sena

La riba del Sena és la denominació que rep la zona al voltant del riu Sena a París i que el 1991 fou declarada Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO. La zona protegida va del Pont de Sully fins al Pont de Jena (i s'estén fins al Pont de Bir-Hakeim per la riba esquerra). Cobreix una extensió de 365 hectàrees i inclou 23 dels 37 ponts de París sobre el Sena així com l'Île de la Cité i l'Île Saint-Louis.

## Riba dreta

Fins a mitjans del segle xix, existia l'illa Louviers sobre el Sena (avui en dia sota el boulevard Morland) que estava unida a la riba dreta fins a 1843.
En aquesta riba hi ha el Parc de Bercy, el Palais Omnisports de Paris-Bercy, el Ministeri de Finances, la Gare de Lyon, el Louvre, el Gran Palau de París, el Petit Palau de París, la Prefectura de Policia, l'Ajuntament de París, el Jardí de les Teuleries, el Palau Reial, La Samaritaine, el Palau de Chaillot, el Palau de Tokyo, la Plaça de la Concorde i altres monuments històrics.
Riba dreta és una expressió que també designa la part de la ciutat més sofisticada. Més que un lloc geogràfic, l'expressió descriu un estil de vida.

## Riba esquerra

Els monuments més destacats d'aquesta riba són la Catedral de Notre-Dame, el Museu d'Orsay (antiga estació d'Orsay), la Casa de la Moneda, la Biblioteca Nacional de França, la Gare d'Austerlitz, el Jardí de les Plantes, el Campus Jussieu, l'Institut del Món Àrab, l'Institut de França, el Ministeri d'Assumptes Exteriors, el moll d'Orsay, el Palau Borbó, el Palau Nacional dels Invàlids, la Torre Eiffel, el Museu del Moll Branly, l'Assemblea Nacional Francesa, el Parc André Citroën i altres monuments històrics.
Riba esquerra també designa un estil de vida, ja que aquesta és la zona més artística de la ciutat.
# Amàlia Roig Blasco

Amàlia Roig Blasco (Vinaròs, 1959) és una escriptora en llengua catalana que ha exercit de professora i de psicòloga a Barcelona. El 2018 va guanyar el Premi de Narrativa Memorialística Ciutat de Benicarló per l’obra Alfred Giner Sorolla. La passió i la lucidesa, assaig sobre el científic i poeta vinarossenc. Entre les activitats culturals que dinamitza cal destacar la presidència de l’associació Dijous d’Arts i la direcció de l’espai literari Les Ones a RàdioSer.

## Obres

* Un viatge fora forat, Entre el Delta i les Columbretes Benicarló: Onada Edicions, 2009, 192 p.
* Xarxa prima Benicarló: Onada Edicions, 2015, 168 p.
* Alfred Giner Sorolla. La passió i la lucidesa Benicarló: Onada Edicions, 2018, 208 p.
* Guia sentimental del Maestrat Benicarló: Onada Edicions, 2021, 264 p.
* Ítaca i el japonès Benicarló: Onada Edicions, 2024.

## Obres col·lectives

* 10 de dones València: Escola Valenciana, 2018.
* El meu poble i jo Vinaròs: Editorial Antinea, 2023.

## Referències

* ↑ [Beafa.info. Amàlia Roig Blasco. Consulta: 14 de març de 2024.
* ↑ «Em feia il·lusió parlar del meu paisatge perquè no l’he vist a cap llibre». ElTemps, 15-09-2019. [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ «Los Premis Literaris Ciutat de Benicarló convierten la ciudad en epicentro cultural». Levante, 26-10-2018. [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ «Vinaròs presenta la XXI Fira del Llibre». VinaròsNews, 11-03-2023. [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ Ràdio Ser Maestrat. Podcast Les Ones Arxivat 2023-12-06 a Wayback Machine.. Consulta: 14 de març de 2024.
* ↑ Un viatge fora forat, Entre el Delta i les Columbretes
* ↑ Xarxa prima
* ↑ Alfred Giner Sorolla. La passió i la lucidesa
* ↑ Guia sentimental del Maestrat
* ↑ Ítaca i el japonès
* ↑ 10 de dones
* ↑ El meu poble i jo

## Enllaços externs

* Vídeo Entrevista a Amàlia Roig al programa “Tens un racó dalt del món” de Canal21.
# Batalla de Wancheng

Batalla de Wancheng
Xinès tradicional:宛城之戰Xinès simplificat:宛城之战MandaríPinyin:Wǎnchéng Zhī Zhàn :
La batalla de Wancheng o Batalla de la Ciutat Wan va ser una batalla lluitada entre els senyors de la guerra Cao Cao i Zhang Xiu en el 197 durant el preludi del període dels Tres Regnes de la història xinesa. Zhang Xiu va sorgir victoriós en la batalla mentre que Cao Cao va escapar.

## Rerefons

En el 197, Cao Cao va dirigir el seu exèrcit des de Xuchang per atacar la Província de Jing (cobrint l'actual Hubei i Hunan), la qual era governada per Liu Biao. Pel camí, Cao Cao va arribar a Wancheng, que era controlada per Zhang Xiu. L'estrateg de Zhang Xiu, Jia Xu, el va suggerir al seu senyor de primer fingir rendir-se a Cao Cao, i després elaborar un pla per repel·lir a Cao. Com Jia Xu va preveure, Cao Cao va acceptar la rendició de Zhang Xiu i li va permetre mantenir el control de Wancheng.
Això no obstant, més tard, Cao Cao va ser sentir-se atret a la Dama Zou (鄒氏), la vídua del l'oncle mort de Zhang Xiu, Zhang Ji, i ell la va prendre com a concubina. Zhang Xiu es va sentir humiliat i volia venjar-se de Cao Cao. Quan Cao Cao sentí parlar del desgrat de Zhang Xiu, va tramar de matar-lo, però el pla es va filtrar. Llavors Zhang Xiu es revoltà contra Cao Cao i va llançar un atac sorpresa sobre el campament de Cao per la nit.

## Bibliografia

* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Volum 18, Biografia de Dian Wei.
* Luo Guanzhong. Romanç dels Tres Regnes.
# Victor Campenaerts

Victor Campenaerts (Wilrijk, Anvers, 28 d'octubre de 1991) és un ciclista belga, professional des del 2014. Actualment corre a l'equip Lotto Dstny. Bon contrarellotgista, en el seu palmarès destaca el Campionat nacional en l'especialitat de 2016 i 2018, i el d'Europa el 2017 i 2018.
El 16 d'abril de 2019 aconseguí el rècord de l'hora amb 55,089 quilòmetres recorreguts, superant la distància aconseguida per Bradley Wiggins el 2015, a l'agost de 2022 la seva marca fou batuda per Dan Bigham.

## Palmarès

* 2013
** Campió d'Europa sub-23 en contrarellotge
** Campió de Bèlgica sub-23 en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi des Hauts-de-France
* 2015
** 1r al Duo Normand (amb Jelle Wallays)
* 2016
** Campió de Bèlgica en contrarellotge
* 2017
** Campió d'Europa en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia
* 2018
** Campió d'Europa en contrarellotge
** Campió de Bèlgica en contrarellotge
* 2019
** Vencedor d'una etapa a la Tirrena-Adriàtica
** Vencedor d'una etapa al Volta a Bèlgica
* 2021
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2022
** 1r al Gran Premi Jef Scherens
* 2023
** 1r al Druivenkoers - Overijse
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 2024
** Vencedor d'una etapa al Tour de França de 2024

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2016. 143è de la classificació general
* 2018. 102è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2017. Abandona (16a etapa)
* 2018. No presentat (17a etapa)
* 2019. 111è de la classificació general
* 2020. 95è de la classificació general
* 2021. No presentat (17a etapa). Vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 2021. Abandona (11a etapa)
* 2023. 64è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Victor Campenaerts vola al velòdrom d'Aguascalientes i bat el rècord de l'hora». Esport 3, 16-04-2019. [Consulta: 23 maig 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Victor Campenaerts a ProCyclingStats
# Straße des 17. Juni

La Straße des 17. Juni (Carrer del 17 de Juny) és un carrer del centre de Berlín, la capital d'Alemanya. Transcorre al llarg del centre Tiergarten d'est a oest, com a continuació a l'oest d'Unter den Linden.
En l'extrem est està la Porta de Brandenburg i el començament d'Unter den Linden, i a l'oest està la Ernst-Reuter-Platz a Charlottenburg. A mig camí en aquest carrer està la Columna de la Victòria. El Monument al Soldat Soviètic, construït en 1945, és l'única major estructura en el curs del carrer entre la porta de Brandenburg i la Columna de la Victòria.
Fins a la Segona Guerra Mundial el carrer s'anomenava Charlottenburger Chaussee perquè va de la ciutat a Charlottenburg. Va ser fet sobre un antic camí en 1799 i a causa del creixement ràpid de Berlín en el segle xix es va fer major pels carrers entrants a ella des dels suburbis. Durant l'Alemanya Nazi va formar part de l'Ost-West Achse (Eix Est-Oest), una triomfal avinguda alineada amb banderes del partit nazi. L'avinguda formava part d'un dels projectes de Welthauptstadt Germania, que va crear un gran eix urbà entre l'oest i l'est de la ciutat, que incloïa l'ampliació de la Straße des 17. Juni i posar la Columna de la Victòria al centre, lluny del Reichstag, on era el seu lloc original.
En les últimes setmanes de la Segona Guerra Mundial, durant la batalla de Berlín quan els aeroports de la ciutat no eren utilitzables, el carrer va ser utilitzat per a l'arribada d'avions. En 1953 el carrer va ser reanomenat a Straße des 17. Juni en commemoració de l'alçament dels berlinesos de l'est el 17 de juny de 1953. Avui el carrer és un popular centre de recreació i serveix de punt de començament per a la Marató de Berlín.

## Enllaços externs

* A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a Straße des 17. Juni
* Fotografia del carrer durant el govern d'Adolf Hitler
# Batalla de Xiapi

La batalla de Xiapi (下邳之戰) va tenir lloc l'hivern del 198 entre les forces de Lü Bu i les forces Liu Bei i Cao Cao en el preludi del període dels Tres Regnes de la Xina i va ser el resultat de la batalla de la Província de Yan. Cao Cao i Liu Bei van derrotar les forces de Lü Bu.

## Rerefons

En el 194, mentre Cao Cao era fora atacant Tao Qian en la Província de Xu, els seus subordinats Chen Gong i Zhang Miao es van revoltar contra ell i ajudaren Lü Bu a apoderar-se de la base de Cao en la Província de Yan. Cao Cao abandonà la seva invasió de la Província de Xu i va retornar per atacar a Lü Bu, culminant en la batalla de la Província de Yan que va durar més de 100 dies. Al voltant del 195, Cao Cao ja havia recuperat totes les seves ciutats en la Província de Yan i havia derrotat a Lü Bu a Juye. Lü Bu i els seus homes van fugir a l'est per unir-se a Liu Bei, que havia succeït a Tao Qian com a Governador de la Província de Xu.
El 196, Cao Cao trobà l'Emperador Xian a les ruïnes de Luoyang i el portà a Xuchang, on la nova capital i la cort imperial serien establertes. Durant el mateix any, Lü Bu es va aprofitar del conflicte entre Liu Bei i Yuan Shu per capturar Xiapi (avui en dia Pizhou, Jiangsu), capital de la Província de Xu, efectivament prenent el control de la província de Liu Bei. Liu Bei es va veure obligat renunciar a la seva governació de la província de Xu en favor de Lü Bu i va establir-se a la propera ciutat de Xiaopei. No gaire més tard, Lü Bu es va sentir amenaçat per la presència de Liu Bei i va conduir les seves tropes per atacar Liu. Liu Bei va ser derrotat per Lü Bu i no va tenir altra opció que unir-se a Cao Cao. Cao Cao proveí a Liu Bei amb subministraments i el va enviar a la guarnició de Xiaopei.

## Bibliografia

* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Volum 1, Biografia de Cao Cao.
* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Volum 7, Biografia de Lü Bu.
* Fan Ye. Llibre del Han Tardà, Volum 75, Biografia de Lü Bu.
* Sima Guang. Zizhi Tongjian, Volums 62-63.
* Luo Guanzhong. Romanç dels Tres Regnes, Capítols 22-23.
# Novomoskovsk

Novomoskovsk (rus: Новомоско́вск) és una ciutat russa de l'óblast de Tula. És coneguda entre altres coses per situar-s'hi el naixement del riu Don.
Durant el segle xviii, s'hi situaven les propietats familiars dels comtes Bobrinski, que es van industrialitzar al final del segle xix. La ciutat es va fundar oficialment l'any 1930 amb el nom de Bobriki (Бобрики), i es va seguir desenvolupant durant el període soviètic gràcies a la mineria de lignit. El 1933, va passar a anomenar-se Stalinogorsk (Сталиногорск). Durant la Segona Guerra Mundial va ser ocupada vint dies per l'exèrcit alemany des del 22 de novembre de 1941 a l'11 de desembre del 1941 durant la batalla de Moscou. L'any 1961 va rebre el seu nom actual, com a part de les polítiques de desestalinització. La ciutat va ser premiada amb l'Orde de la Bandera Roja del Treball el 14 de gener del 1971.
# Monsummano Terme

Monsummano Terme és un municipi italià, situat a la regió de la Toscana i a la província de Pistoia. L'any 2004 tenia 19.888 habitants.
# Memorial Zaisan

El Memorial Zaisan és un memorial ubicat a l'àrea del sud de la capital mongol d'Ulaanbaatar que honora als aliats dels mongols i als soldats soviètics morts durant la Segona Guerra Mundial. Situat en un turó a la part sud de la ciutat, consta d'una pintura commemorativa circular que descriu escenes d'amistat entre persones de la URSS i Mongòlia. El mural descriu escenes com el suport soviètic a la declaració d'independència de Mongòlia de l'any 1921, la derrota de l'Exèrcit japonès Kwantung pels Soviets a Khalhkin Gol en la frontera mongola l'any 1939, la victòria sobre l'Alemanya Nazi i els èxits en temps de pau com els vols espacials soviètics incloent-hi el vol del Soyuz 39 que va portar el primer Mongol a l'espai, Jugderdemidiin Gurragchaa.
Després de conduir fins a la part més alta del pàrquing del turó, els visitants han d'ascendir uns tres-cents esglaons abans d'assolir el monument i mural. (612 esglaons si comencen des de la base del turó.) Els que ascendeixen al turó reben el premi d'una vista panoràmica completa de la ciutat d'Ulaanbaatar, així com del riu Tuul que creua la ciutat.
L'any 2003, un tanc, prèviament localitzat en una cruïlla de carreteres entre Zaisan i el centre de la ciutat, va ser col·locat al peu del turó. Representa el tanc soviètic d'una brigada pagada pel poble mongol. Inclou un mapa que mostra la ruta que la brigada va fer des de Moscou l'any 1943 en la seva participació en la caiguda de Berlín l'any 1945.
Zaisan és un lloc de reunió popular, destinació de sortides escolars i festes de graduació.

## Referències

* ↑ «The Zaisan Memorial» (en anglès). Atlas Obscura. [Consulta: 3 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Imatge del Memorial Zaisan.
# Batalla de Yijing

La batalla de Yijing (易京之戰) va tenir lloc un poc abans de la caiguda de l'Imperi Han de la Xina, la qual començà l'era coneguda com els Tres Regnes. Va ser lluitada entre els senyors de la guerra rivals Gongsun Zan, conegut com el General Cavall Blanc per la seva cavalleria, i Yuan Shao, fill del respectat clan Yuan clan i líder original de la coalició en contra de Dong Zhuo.

## Referències

* Chen Shou, Registres del Tres Regnes, vol. 8
* Llibre del Han Tardà, Vol. 79 "Biografies de Liu Yu, Gongsun Zan, i Tao Qian"
# Joan Soler i Casanovas

Joan Soler i Casanovas (Sitges, 1854 - Sitges, 16 d'octubre de 1897) va ser un pintor català que va formar part de l'Escola luminista de Sitges.
El seu pare era Francesc Soler i Cassanyes, navilier, i la seva mare Francesca Casanovas i Soler. Va viure a Sitges fins l'adolescència, moment en què la família es va traslladar a la ciutat de Barcelona, més concretament a l'Eixample. A més de la pintura, Joan Soler tenia afecció per la música i l'esport, sobre tot esports nàutics.
El 19 de febrer de 1879, quan tenia 25 anys, es va casar a Sitges amb Josepa Carreras i Robert, cosina de Joan Roig i Soler. També seria família política d'Arcadi Mas i Fondevila, ja que aquest es casaria amb Eulàlia Carreras, germana de Josepa. Van viure uns anys a Sitges, però de nou se n'aniran a Barcelona.
Des de 1872 fins 1877 va estar estudiant en l'Escola de la Llotja, amb la idea de dedicar-se a la pintura. El 1877, juntament amb Joaquim de Miró i Argenter, va decorar el Casino Prado Suburense. També participà en la decoració de la Plana Novella.
Normalment, pintava a la platja abans inclús de que comencés l'Escola luminista, ja que el paisatge i les flors eren els elements que més li agradava representar. Tanmateix, una de les diferències amb altres pintors de l'Escola luminista sitgetana és el paper de les figures i els contorns dels seus quadres. Soler i Casanovas donava una major importància a la línia i al detallisme. Va participar en la Primera Exposició de Belles Arts de Sitges l'any 1892.
La majoria de les seves obres es troben en col·leccions particulars.
Joan Soler i Casanovas no va poder continuar amb la pintura per malaltia. El dissabte 16 d'octubre de 1897, amb 45 anys, va morir per una tuberculosi pulmonar.

## Referències

* ↑ Margarida Casacuberta. Santiago Rusiñol: vida, literatura i mite. L'Abadia de Montserrat, 1997, p. 69–. ISBN 978-84-7826-883-2.

## Bibliografia

* COLL I MIRABENT, Isabel. Aproximació a la vida i obra de Joan Soler i Casanovas (1854-1897). L'Eco de Sitges, S.L., Grup d'Estudis Sitgetans, 2007.
# Sant Victor (Cantal)

Saint-Victor és un municipi francès situat al departament de Cantal i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 108 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Victor era de 108 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 79 habitatges, 45 eren l'habitatge principal de la família, 32 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 78 eren cases i 1 era un apartament. Dels 45 habitatges principals, 41 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 10 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 44 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 26 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Victor el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 12 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 12 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 63 persones, 38 eren actives i 25 eren inactives. Les 38 persones actives estaven ocupades(25 homes i 13 dones).. De les 25 persones inactives 10 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 11 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Saint-Victor hi havia 14 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 594 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Victor a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Victor a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Karl-Liebknecht-Haus

La Karl-Liebknecht-Haus és un edifici històric de Berlín, situat al districte de Berlín-Mitte. Històricament va ser la seu del Partit Comunista d'Alemanya (KPD) i actualment és la seu del partit Die Linke (L'Esquerra). Està situat al carrer Kleinen Alexanderstraße, entre Alexanderplatz i Rosa-Luxemburg-Platz.

## Història

L'edifici va ser construït en 1910 per albergar oficines. El novembre de 1926, el Partit Comunista d'Alemanya (KPD) el va adquirir, canviant-ho de nom en honor del líder comunista Karl Liebknecht, assassinat el 1919. A més de la seu central del partit, en l'edifici també es van instal·lar el Comité central del KPD, la redacció del periòdic comunista Die Gire Fahne, el comité central de la Lliga dels Joves Comunistes d'Alemanya (KJVD) i una impremta.
Després que els nazis arribaren al poder, el 8 de març de 1933 les SA van prendre l'edifici i li canviaren el nom pel de Horst-Wessel-Haus, en honor del militant nacionalsocialista Horst Wessel. Així mateix, van convertir l'edifici en la prefectura de les SA en el Gau de Berlín-Brandenburg. L'edifici va resultar parcialment danyat durant els combats de la batalla de Berlín cap al final de la Segona Guerra Mundial.
Després de ser confiscat per les autoritats soviètiques, l'edifici va ser reparat en 1948 i es va entregar al recentment fundat Partit Socialista Unificat d'Alemanya (SED), successor del KPD, que el va utilitzar per a diversos usos. A partir de 1950 va acollir la seu de l'Institut per a l'Estudi del Marxisme-Leninisme de la República Democràtica Alemanya. En 1977 l'edifici es va convertir en un monument protegit. En 1990, després de la reunificació alemanya i la refundació del SED com Partit del Socialisme Democràtic (PDS), es va convertir en la seu del nou partit. Aquesta transferència va ser impugnada per la Treuhandanstalt, la institució creada per privatitzar els béns públics de la RDA. Malgrat aquesta impugnació, després que l'edifici fóra requisat per la policia l'any 1995, va ser finalment confirmat com a propietat del PDS. En 2007 el PDS va confluir amb altres partits dins de la nova formació Die Linke, la qual va passar a gestionar l'edifici i aquest es va convertir en la seu del nou partit.

## Referències

* 1 2 3 Adrian Webb (2007). The PDS – A symbol of eastern German identity?, Cambridge scholars publishing, pàg. 239

## Bibliografia

* Ronald Friedmann (2011). Die Zentrale. Die Geschichte des Berliner Karl-Liebknecht-Hauses, Karl Dietz Verlag, Berlín, ISBN 978-3-320-02254-9.

## Enllaços externs

* Karl-Liebknecht-Haus Arxivat 2020-10-18 a Wayback Machine. a la web de Die Linke (alemany)
# Dolores Nakova

Dolores Nakova (búlgar: Долорес Здравкова Накова) (Ruse, 15 de juny de 1957) és una remadora búlgara, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del quàdruple scull amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Mariana Serbezova, Rumeliana Bontxeva, Anka Bakova i Anka Gheorghieva.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món de rem, d'or el 1978 i de plata el 1979, sempre en el quàdruple scull amb timoner.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Dolores Nakova». [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Dolores NAKOVA» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-11-16. [Consulta: 31 maig 2023].