OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Temporada 1968-1969 del Club Joventut Badalona

La temporada 1968-1969 va ser la 30a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. La Penya va disputar la seva 13a temporada consecutiva a la màxima categoria del bàsquet espanyol, acabant la competició en la segona posició, una posició per sobre de l'aconseguida la temporada anterior. Aquesta temporada també es va proclamar campió de la Copa del Generalíssim.

## Resultats
### Lliga espanyola

A la lliga espanyola finalitza en la segona posició de 12 equips participants. En 22 partits disputats va obtenir un bagatge de 15 victòries, 3 empats i 4 derrotes, amb 1.649 punts a favor i 1.378 en contra (+271).

### Copa del Generalíssim

El Joventut va guanyar aquesta edició de la Copa del Generalíssim. A vuitens de final va eliminar el RDC Espanyol per 74 a 51, i a quarts es va desfer del Club Atlético San Sebastián guanyant els dos partits. A semifinals va derrotar el Picadero JC, refent-se de la desfeta de la temporada anterior, vencent tant l'enfrontament de l'anada com el de la tornada. A la final, disputada a Ourense, va guanyar al Reial Madrid per 82 a 81.

### Altres competicions

La Penya va guanyar la darrera edició del Trofeu Joan Antoni Samaranch, la catorzena, derrotant en la final al CD Mataró per 92 a 55.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1968-69
* Jugadors
* Francesc Buscató
* Josep Lluís
* Alfonso Martínez Gómez
* Enric Margall
* Narcís Margall
* Lluís Miguel Santillana
* Guifré Gol
* Agustí Rabassa
* Josep Maria Oleart
* Jordi Grau
* Entrenador
* Eduard Kucharski

## Referències

* ↑ «Liga española 1968-69» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 29 abril 2018].
* 1 2 «XXXIII Copa del Generalísimo 1969» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992, p. 92-93 [Consulta: 17 maig 2018].
* ↑ «Història: Anys 60: El treball de diverses generacions ens porta a Europa». Penya.com. [Consulta: 30 abril 2018].
# Tercera divisió espanyola de futbol 1933-1934

Resultats de la Temporada 1933-1934 de la Tercera divisió espanyola de futbol.

## Grup IV
### Classificació

| | | Punts | J | G | E | P | GF | GC | DG |
| 1. | FC Girona | 9 | 6 | 3 | 3 | 0 | 20 | 6 | 14 |
| 2. | CE Júpiter | 8 | 6 | 3 | 2 | 1 | 13 | 4 | 9 |
| 3. | Granollers SC | 4 | 6 | 2 | 0 | 4 | 10 | 18 | 8 |
| 4. | FC Badalona | 3 | 6 | 1 | 1 | 4 | 9 | 24 | 15 |

### Resultats

1  · jornada  · 4 :
| 26 novembre 1933 | 26 novembre 1933 | 17 desembre 1933 | 17 desembre 1933 |
| 5-2 | Granollers | Badalona | 1-3 |
| 1-1 | Júpiter | Girona | 0-0 |
| 2 · jornada · 5 ||||
| 3 desembre 1933 | 3 desembre 1933 | 24 desembre 1933 | 24 desembre 1933 |
| 6-1 | Júpiter | Badalona | 4-0 |
| 7-1 | Girona | Granollers | 4-1 |
| 3 · jornada · 6 ||||
| 10 desembre 1933 | 10 desembre 1933 | 31 desembre 1933 | 31 desembre 1933 |
| 3-3 | Badalona | Girona | 0-5 |
| 2-0 | Granollers | Júpiter | 0-2 |

## Promoció a Segona Divisió

Quarts de final :
| 3-3 | Júpiter | AD Ferroviaria | 2-1 |
| 1-1 | Alacant CF | Girona | 1-2 |
Semifinals :
| NP | Sporting Vigo | Júpiter | NP |
| 2-2 | Girona | Recr. Granada | 0-2 |
El Júpiter no es presenta per problemes de cobrament dels seus jugadors.

## Referències

* ↑ «Mundo Deportivo» (en castellà), 17-01-1934. [Consulta: 25 desembre 2012].

## Vegeu també

* Primera divisió
* Segona divisió
* Segona divisió B
* Tercera divisió
* Divisions regionals
# NOVA Greece

Nova Telecommunications & Media S.A. (originalment Forthnet S.A., més tard Nova Telecommunications S.A.) és una empresa de telecomunicacions a Grècia que ofereix serveis de banda ampla, televisió, mòbils i fixos. També ofereix serveis per satèl·lit a Xipre. Va cotitzar a la Borsa d'Atenes fins a la seva retirada de cotització el 2021.
El juny de 2016, els serveis per a clients i PIMEs van ser rebrandats sota la marca Nova. La companyia va renunciar completament a la marca Forthnet el juny del 2020.
El 29 de maig de 2020, BC Partners' United Group va acordar comprar una participació majoritària de Nova a un consorci de 4 bancs grecs. Des del 29 d'abril de 2021 n'és l'accionista únic.
El 15 d'octubre de 2021, Nova va anunciar que tancaria alguns dels seus serveis més antics (com ara Dialup, Call-by-Call i tecnologia ADSL més antiga) el 15 de desembre d'aquell mateix any.
L'11 de gener de 2023 Wind Hellas es va fusionar amb Nova , per tant, els serveis de telefonia fixa i mòbil, Internet i altres serveis de Wind van passar a denominar-se Nova.

## Referències

* ↑ «FORTH». helex.gr, 10-03-2017. [Consulta: 10 març 2017].
* ↑ «Forthnet opts for Nova brand name». Broadband TV News, 25-07-2016. [Consulta: 25 juliol 2016].
* ↑ «Nova-Forthnet changed hands». news247.gr, 30-05-2020.
* ↑ «Shut down of Nova services». [Consulta: 18 octubre 2021]. Arxivat 2021-10-18 a Wayback Machine.
* ↑ src="data:image/svg+xml;base64, Aparna R. <img class="cmt-image"; height="16"/> 0, PHN2ZyBpZD0iSWNvbnMiIGhlaWdodD0iNTEyIiB2aWV3Qm94PSIwIDAgNzQgNzQiIHdpZHRoPSI1MTIiIHhtbG5zPSJodHRwOi8vd3d3LnczLm9yZy8yMDAwL3N2ZyI+PHBhdGggZD0ibTMzLjUyIDkuMjloLTIuOTFhMSAxIDAgMCAxIDAtMmgyLjkxYTEgMSAwIDEgMSAwIDJ6Ii8+PHBhdGggZD0ibTE3IDY2LjcxYTEgMSAwIDAgMSAtMS0xdi0xMS40MmgtOWE1LjAwNiA1LjAwNiAwIDAgMSAtNS01di0zN2E1LjAwNiA1LjAwNiAwIDAgMSA1LTVoMTYuNjFhMSAxIDAgMSAxIDAgMmgtMTYuNjFhMyAzIDAgMCAwIC0zIDN2MzdhMyAzIDAgMCAwIDMgM2gxMGExIDEgMCAwIDEgMSAxdjEwLjIzOWwxMi43NjctMTFhMSAxIDAgMCAxIC42NTMtLjI0MmgzNS41OGEzIDMgMCAwIDAgMy0zdi0zN2EzIDMgMCAwIDAgLTMtM2gtMTYuNTFhMSAxIDAgMCAxIDAtMmgxNi41MWE1LjAwNiA1LjAwNiAwIDAgMSA1IDV2MzdhNS4wMDYgNS4wMDYgMCAwIDEgLTUgNWgtMzUuMjA5bC0xNC4xMzggMTIuMTgxYTEgMSAwIDAgMSAtLjY1My4yNDJ6Ii8+PHBhdGggZD0ibTQzLjQ5IDkuMjloLTIuOTdhMSAxIDAgMCAxIDAtMmgyLjk3YTEgMSAwIDEgMSAwIDJ6Ii8+PHBhdGggZD0ibTU5Ljc1IDIyaC00NS41YTEgMSAwIDAgMSAwLTJoNDUuNWExIDEgMCAwIDEgMCAyeiIvPjxwYXRoIGQ9Im01OS43NSAzMmgtNDUuNWExIDEgMCAwIDEgMC0yaDQ1LjVhMSAxIDAgMCAxIDAgMnoiLz48cGF0aCBkPSJtNTkuNzUgNDJoLTQ1LjVhMSAxIDAgMCAxIDAtMmg0NS41YTEgMSAwIDAgMSAwIDJ6Ii8+PC9zdmc+" alt="" width="16". «Nova Completes Integration With Wind; Announces Refreshed Offerings» (en anglès americà). [Consulta: 23 abril 2023].

## Vegeu també

* WIND Hellas

## Enllaços externs

* NOVA Greece - Lloc web oficial
# Ulomyia expetenda

Ulomyia expetenda és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba &la península de Corea a l'Àsia:.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# RT del Cotxer

RT del Cotxer (RT Aurigae) és una estrella de la constel·lació del Cotxer. Es tracta d'una estrella supergegant blanca-groga de tipus F amb una magnitud aparent mitjana de +5.75. Es troba a unas 1561 anys llum aproximadament de la Terra. Està classificació com a estrella variable cefeida. La seva lluentor varia des de la magnitud +5.00 a la +5.82 amb un període de 3,73 dies.

## Referències

* ↑ «Color excesses for supergiants and classical Cepheids. I. Calibration of the G-band photometry» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1960, pàg. 330–350. DOI: 10.1086/146837.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 «Barium abundances in Cepheids» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2013, pàg. 3252–3261. DOI: 10.1093/MNRAS/STS270.
* ↑ Afirmat a: Catàleg de velocitats rotacionals dels estels. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juny 1970.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.

## Enllaços externs

* "An analysis of the cepheid variable RT Aurigae"(anglès)
* HR 2332(anglès)
* Image RT Aurigae(anglès)
# Ca l'Utzet

Ca l'Utzet és una obra de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa d'estiueig construïda l'any 1907 per l'arquitecte Salvador Puiggròs i Figueras per a Eulàlia Cabot vídua de Vidal. Està formada per dues plantes i golfes amb una entrada amb pilars de pedra i reixa de ferro. Té interessants detalls decoratius a la porta i finestres, especialment a la planta baixa.

## Referències

* ↑ «Ca l'Utzet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Torre Àngela Ferreres

La Torre Àngela Ferreres és un edifici modernista situat a la cruïlla dels carrers de Portolà i d'Espinoi, al barri del Putxet de Barcelona. Està catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser projectada el 1905 per l'arquitecte Salvador Puiggrós i Figueras com a residència d'estiu d'Àngela Ferreres. Hi va viure la cupletista Maria Yáñez, coneguda com a Bella Dorita.
El 1988 se'n va segregar la part més oriental per a poder bastir-hi un edifici d'habitatges.

## Descripció

Es tracta d'un immoble aïllat en una parcel·la de grans dimensions amb jardí. Consisteix en un semisoterrani bastit per a vèncer el fort pendent de la parcel·la, una planta baixa i dos pisos. En destaca de manera notòria la torre, que en sobresurt.
Els elements arquitectònics i decoratius més emblemàtics d'aquest immoble són la esmentada torre, coronada amb una coberta en con, amb escates de ceràmica vernissada vermella. Les obertures que té són estretes i allargades, senzilles. També en destaca una tribuna on destaquen les sinuoses formes i un tractament acurat dels estucs de la façana, amb esgrafiats, avui dia poc visibles.

## Referències

* 1 2 3 4 «Torre A.F.». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Torre A. F.». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ de Oleza, Jaume «La Casa Angela Ferreres al Putxet, un edifici catalogat com a bé cultural d’interès local». El Jardí, 26-09-2024.
* ↑ de Oleza i Roncal, 2023.

## Bibliografia

* de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 92. ISBN 978-84-09-55644-1.

## Enllaços externs

* «Torre Ferrés». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Antoni de Nicolau i de Folch

Antoni (o Antoni Francesc) de Nicolau i de Folch (Reus, 2 de novembre de 1785 - Tarragona, 27 d'agost de 1855) va ser un militar i cavaller català, fill de Francesc de Nicolau i de Miró.
Cap al mes d'abril de 1804 va entrar com a cadet al regiment d'infanteria de Zamora i el seu pare, perquè tingués "el lustre y porte que le corresponde", li donà una pensió mensual de 24 pesos fins que cobrés un sou suficient. Fins al 1809 va seguir al regiment d'infanteria de Zamora i després va ser destinat a diversos regiments. Es llicencià amb el grau de comandant al regiment de Zaragoza el 1835, després de trenta-un anys de servei. Entre les campanyes i accions de guerra en què va intervenir destaquen les expedicions al Regne d'Etrúria, nord d'Alemanya, Pomerània i Dinamarca del 1805 a l'agost de 1808, quan retornà a Espanya. Va participar en la batalla d'Espinosa de los Monteros i en la reconquesta de Vigo el novembre i el desembre de 1808. El 1809 va prendre part a les accions de Tui i Puente de Albaga, en la reconquesta de Santiago de Compostela, en les batalles de Medina del Campo i Alba de Tormes i altres. El 1810, 1811 i 1812 va estar amb el seu regiment a la ratlla de Portugal. El 1813 va actuar a la batalla de Vitòria i a l'atac de Tolosa i a la batalla del pas del Bidasoa va ser ferit. El 1814 va participar en el setge de Santoña. El 1815 es casà a Reus amb Josepa Iglésies i Puig, filla de Josep Iglésies i Ramon, senyor baronial i jurisdiccional de Biosca, que li aportà un dot de 10.000 lliures, i heretà del seu pare el títol de cavaller i diverses partides de terra a Riudoms, Vinyols i Cambrils. Seguí amb la carrera militar, i un fill seu, Carles de Nicolau, va néixer a Ciudad Rodrigo el 1817 però va morir infant. Un altre fill, Carles Maria de Nicolau i Iglésies, va néixer el 1819 a Salamanca. Del 1823 al 1827 va ser Síndic personer a l'Ajuntament de Reus. Cap al 1830 va passar dificultats econòmiques i va haver de vendre algunes finques. No ho devia solucionar i cap al 1845 es va desprendre d'algunes finques més. Morí el 1855. El seu germà, Ramon de Nicolau i de Folch, va ser l'hereu del patrimoni familiar.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 7 gener 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 7 gener 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. Els nobles del Baix Camp (segle xix). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2008, p. 204-206. ISBN 9788493410889.
# Cal Serra (Toses)

Cal Serra és un habitatge al nucli de Toses (Ripollès) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Poble arrapat i agrupat a la costa a la banda esquerra del Rigat. Conegué el pes feudal del senyors d'Urtx, dels Mataplana, dels Pinós i dels ducs d'Alba. Era la capital del que se'n digué la Baronia, i avui és cap de municipi. Com altres agrupacions rurals que anomenem veïnats, contrasta amb la mentalitat rural netament individualista que defineix el mas d'una certa mentalitat col·lectiva que caracteritza les comunitats rurals de les valls pirinenques.
Cal diferenciar en aquesta construcció dos volums totalment diferenciats, el primer dels quals constituït per l'habitatge, arrapada al terreny i oberta al sud-oest amb grans obertures, per altra banda, el tancament nord es troba cegat degut a la duresa climatològica. La part més interessant de l'agrupació és la pallissa, amb certes connotacions culturals amb un acusat equilibri i simetria. A la façana de migdia té els quatre arcs de mig punt més característics.

## Notes

* 1 2 «Cal Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016]. Text Pere Solá
# Juan Francisco Giró

Joan Francesc Josep Giró i Zufriategui, més conegut com a Juan Francisco Giró (Montevideo, llavors Banda Oriental, avui Uruguai, 3 de juny de 1791 - ídem, 8 de maig de 1863), va ser un polític uruguaià, membre del Partit Nacional, i President de la República entre el 1852 i 1853.

## Biografia

Va néixer a Montevideo el 3 de juny de 1791, fill de José Giró, català, i de María Zufriategui, uruguaiana, filla de pares bascos. Va estudiar a l'Uruguai, Buenos Aires i Rio de Janeiro, i també a Espanya i als Estats Units, on va viure entre 1812 i 1815.
Alcalde de Montevideo el 1816, en l'últim tram del període artiguista. Va ser integrant dels "Cavallers Orientals" al costat de Gabriel Antonio Pereira, Manuel Oribe i d'altres. Novament membre de l'Ajuntament el 1823, va donar suport al moviment polític d'aquell any.
Adherent a la Croada Llibertadora de 1825, va integrar fins i tot 1827 el Govern Provisori que va sorgir d'aquesta. També va participar en l'administració de José Rondeau i en l'Assemblea Constituent i Legislativa el 1828.
Partidari de Manuel Oribe, li va acompanyar en el Govern "del Cerrito" i va actuar com el seu encarregat a la missió que, el 1845, va obtenir el reconeixement de la independència de l'Uruguai per part d'Espanya.
Senador el 1852, va ser elegit com a 4t president constitucional l'1 de març de 1852. Va ser el primer president que va realitzar en forma oficial una gira per l'interior del país, des d'octubre a desembre de 1852. Va ser deposat per un motí militar organitzat per una part del Partit Colorado el setembre de 1853.
Era novament (des de 1860) senador, quan va morir a Montevideo el 8 de maig de 1863.

## Referències

* ↑ Uruguay: Heads of State: 1830-1919 a archontology.org (anglès)
* ↑ Informació a worldstatesmen.org (anglès)

## Enllaços externs

* Breu biografia de Juan Francisco Giró Arxivat 2006-04-28 a Wayback Machine. (castellà)
* Biografia completa de Juan F. Giró Arxivat 2007-10-21 a Wayback Machine. (castellà)
# Cal Suau (Avinyonet del Penedès)

Cal Suau és un edifici del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa entre mitgeres i fent cantonada, composta de planta baixa, pis i terrat. Composició simètrica de la façana, amb balcons d'un sol portal. Balustrada als balcons laterals i al coronament acabat amb un línia lleugerament ondulada. Obertures superiors amb trencaaigües de ceràmica vidriada blava. Cos lateral d'una sola planta adossat, amb pinacles i boles decoratives. Jardí lateral i posterior. Utilització del mosaic de ceràmica vidriada trencada com a element decoratiu en el coronament i en els pinacles. Ús de plaques de ceràmica vidriada amb temes decoratius de paneres de fruites i angelots al mateix lloc.

## Referències

* ↑ «Cal Suau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# José María Plá

Josep Maria Plá i Machado (Maldonado, llavors Banda Oriental, avui Uruguai, 15 d'octubre de 1794 - Montevideo, 23 d'abril de 1869), va ser un polític uruguaià, fill de pare català, i President de la República (interí) el 1856.
Senador pel departament de Maldonado entre 1854 i 1857, i des de 1868 fins a la seva mort, va exercir el Poder Executiu com a President del Senat en substitució de Manuel Basilio Bustamante del 15 de febrer a l'1 de març de 1856.

## Referències

* ↑ Dades a worldstatesmen.org (anglès)
* ↑ Uruguay: Heads of State: 1830-1919 a archontology.org (anglès)
# Calakmul

Calakmul és un centre urbà prehispànic maia situat al sud-est de l'estat mexicà de Campeche, a la regió del Petén Campechano, al nucli de la reserva de la biosfera de Calakmul de més de 700.000 ha i a escassos quilòmetres de la frontera amb Guatemala. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2002

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Ancient Maya City and Protected Tropical Forests of Calakmul, Campeche» (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2020].
# Can Camps (Ogassa)

Can Camps és un habitatge al terme municipal d'Ogassa (Ripollès) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada a la boca d'una antiga mina de carbó, la masia de Can Camps fou enrunada accidentalment dues vegades degut als treballs de la mina. Per aquesta circumstància ocupa actualment un habitatge d'obrers de la mina. Data de 1868 i és un curiós cas d'adaptació d'habitatge col·lectiu a pagesia. Posteriorment un magatzem de la companyia de les mines fou adaptat per pallissa.

## Notes

* ↑ «Can Camps». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Can Codina (Girona)

Can Codina és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i 2 pisos, en procés d'acabar-se. Amb estructura d'un edifici del segle xix, de façana composta amb obertures agrupades i verticalment disposades, amb la porta descentrada s'ha creat l'edificació actual, molt modificada (només es conserva part de l'estructura, bigues metàl·liques i revoltons, parts del coronament antic i algunes obertures (finestres del segon pis). Actualment la façana se'ns presenta molt triturada, amb una unificació de grans obertures a nivell de planta baixa i del primer pis (pel costat dret serà l'accés dels vehicles, sota arc rebaixat i clos amb frontó triangular) i de finestres dobles (antigues) a nivell de segon pis. La part massissa és interrompuda per una gran vidriera de ferro que marca l'accés a la botiga i que trenca la motllura del remat i unificadora. Façana estucada al segon pis i de pedra aplacada amb tires (betes) a zona sòcol.

## Història

Havia estat l'Escola de Belles Arts de la ciutat, abandonada posteriorment, fou adquirida per l'actual propietari que l'està convertint en una fàbrica i venda de pell, amb habitatge particular al segon pis.

## Referències

* 1 2 «Can Codina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Can Codina, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Can Fontimarc

Can Fontimarc és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa es troba la porta d'entrada d'arc escarser amb dovelles i una finestra allindanada a la dreta. A cada pis hi ha dos balcons amb una obertura rectangular. La façana està coronada per una cornisa i la teulada és a dos vessants.

## Referències

* ↑ «Can Fontimarc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Ahad Kazemi

Ahad Kazemi Sarai (21 de maig de 1975) és un ciclista iranià, professional des del 2002 fins al 2016. S'ha proclamat campió nacional en ruta en 2006. El 2010 va ser suspès amb dos anys per un positiu amb Metenolon, i al 2016 amb vuit anys per un positiu en Testosterona.

## Palmarès

* 1996
** Vencedor de 2 etapes al Tour de l'Azerbaidjan
* 1998
** 1r al Tour de l'Azerbaidjan
* 1999
** 1r al Tour de l'Azerbaidjan i vencedor d'una etapa
* 2000
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Turquia
* 2001
** 1r al Tour de l'Azerbaidjan
* 2002
** Vencedor de 2 etapes al Tour de l'Azerbaidjan
* 2003
** 1r al Tour de l'Azerbaidjan
* 2004
** 1r a la Volta a Turquia
* 2005
** 1r al Tour de Java oriental i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Taiwan i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Milad De Nour Tour
* 2006
** Campió de l'Iran en ruta
** 1r al Tour de Taiwan i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Azerbaidjan
* 2007
** 1r al Tour de Tailàndia i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 2 etapes al Tour de l'Azerbaidjan
** Vencedor d'una etapa al Milad De Nour Tour
* 2008
** 1r al Milad De Nour Tour i vencedor d'una etapa
** 1r al President Tour of Iran i vencedor d'una etapa
* 2009
** 1r al Tour de l'Azerbaidjan i vencedor d'una etapa
* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Singkarak
** Vencedor d'una etapa al Tour de Fuzhou

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Jutta Behrendt

Jutta Behrendt (Berlín, 15 de novembre de 1960), nascuda Hampe, és una remadora alemanya, ja retirada, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül on guanyà la medalla d'or en la prova de scull individual del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen cinc medalles d'or i dues de plata al Campionat del món de rem, entre 1981 i 1989, així com nou campionats de la República Democràtica Alemanya. En retirar-se entrà a treballar primer al Comitè Olímpic de la RDA i posteriorment a de l'Alemanya unificada. Posteriorment es va traslladar a Noruega per exercir d'entrenadora.

## Referències

* ↑ Jutta Behrendt a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Jutta HAMPE-BEHRENDT» (en anglès americà). [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «Behrendt, Jutta | Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur». [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ Volker Kluge. Das große Lexikon der DDR-Sportler. Die 1000 erfolgreichsten und populärsten Sportlerinnen und Sportler aus der DDR, ihre Erfolge und Biographien. Schwarzkopf & Schwarzkopf, Berlin 2000, ISBN 3-89602-348-9.