OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Allie Morrison

Allie Morrison (Marshalltown, 29 de juny de 1904 - Omaha, 18 d'abril de 1966) va ser un lluitador estatunidenc, especialista la lluita lliure, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla d'or en la categoria del pes ploma del programa de lluita lliure.
En el seu palmarès també destaquen tres campionats nacionals de l'AAU, 1926, 1927 i 1928. El 2 de març de 1929 es va trencar algunes de les vèrtebres del coll durant un combat de lluita, cosa que l'obligà a retirar-se de la competició davant el perill que la lesió anés a pitjor. El 1930 es va graduar per la Universitat d'Illinois en anglès i educació física i va començar a fer d'entrenador de lluita lliure i futbol americà. Aquesta carrera va ser interrompuda per la Segona Guerra Mundial, durant la qual va servir a la Marina dels Estats Units.

## Referències

* 1 2 «Allie Morrison Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 20 desembre 2018].
* ↑ Mark Palmer (April 17, 2012) Allie Morrison: Golden boy of 1928 Olympics Arxivat 2019-01-03 a Wayback Machine.. intermatwrestle.com
# Mildred Wiley

Mildred Wiley (Taunton, 3 de desembre de 1901 - Falmouth, 7 de febrer de 2000) va ser una atleta estatunidenca, especialista en el salt d'alçada, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del salt d'alçada del programa d'atletisme.

## Millors marques

* Salt d'alçada. 1m 57cm (1925)

## Referències

* 1 2 «Ruth Svedberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 22 novembre 2018].
* ↑ Mildred Wiley a trackfield.brinkster.net
# Skogskyrkogården

Skogskyrkogården, El Cementiri del Bosc en suec, està situat al sud de la ciutat d'Estocolm. Els arquitectes suecs Erik Gunnar Asplund i Sigurd Lewerentz van ser els guanyadors d'un concurs l'any 1915 per a la construcció d'un gran cementiri a Estocolm.
El nom de la seva proposta va ser "Tallum", nom que deriva del terme pi (en suec Tall). El cementiri està construït adaptant-se a la naturalesa del bosc, amb diverses capelles i un crematori. La seva forma ha estat un model seguit en la construcció d'altres cementiris. És un lloc que inspira tranquil·litat. Les xifres del cementiri ronden les 50.000 tombes. A més, disposa de dues àrees de bosc ("Bosc del record"), on s'enterra de forma anònima; al voltant d'aquests boscos es poden deixar flors, encendre espelmes i meditar.
A Suècia s'acostuma a enterrar les restes després d'ésser incinerats. Skogskyrkogården va ser declarat Patrimoni de la Humanitat l'any 1994 per la UNESCO.
En aquest cementiri trobem les restes de l'actriu Greta Garbo.

## Famosos enterrats

* Anton Nilson (1887-1989), revolucionari comunista
* Erik Gunnar Asplund (1885-1940), arquitecte
* Greta Garbo (1905-1990), actriu
* Lennart "Nacka" Skoglund (1929-1975), futbolista
* Tim Bergling (1989-2018), DJ

## Imatges

* Skogskapellet Capella del bosc
* Capella de la Creu Santa
* Uppståndelsekapellet Capella de la Resurrecció
* Làpida de Greta Garbo
* Almhöjden Mont de la meditació

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Skogskyrkogården» (en anglès). [Consulta: 17 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Skogskyrkogården - Lloc web oficial
* UNESCO description
* Virtual tour of Skogskyrkogården Arxivat 2012-10-18 a Wayback Machine.
# Biblioteca Reial Danesa

La Biblioteca Reial de Copenhaguen (danès:Det Kongelige Bibliotek) és la biblioteca nacional de Dinamarca i la major i més important biblioteca d'Escandinàvia. Conté molts tresors històrics, pel fet que totes les obres que s'han imprès a Dinamarca des del segle xvii es dipositen allí.
La biblioteca va ser fundada entorn del 1648 per Frederic III de Dinamarca que la va dotar amb una àmplia col·lecció d'obres europees. Va ser oberta al públic en 1793. En 1989 es va fusionar amb la prestigiosa Biblioteca Universitària. En 2005 s'anuncià la fusió amb la Biblioteca Nacional Danesa de Ciències i Medicina (actualment Biblioteca de la Facultat de Ciències Naturals i de la Salut). El nom oficial de l'organització a partir de l'1 de gener del 2006 és Biblioteca Reial, Biblioteca Nacional de Dinamarca i de la Universitat de Copenhaguen.
Avui dia compta amb quatre seus: una a Fiolstræde, al centre de Copenhaguen, especialitzada en les ciències socials, una a Amager especialitzada en el camp de les humanitats, una a Nørrebro especialitzada en ciències naturals i de la salut; i la biblioteca principal a Slotsholmen d'abast general.
L'antic edifici de Slotsholmen fou construït en 1906 i és una còpia de la capella del Palau de Carlemany de la Catedral d'Aquisgrà. En 1999, un nou edifici adjacent a l'anterior fou inaugurat a Slotsholmen, conegut com el "Diamant Negre" (Den sorte diamant). El nom es deu a la seva cobertura de marbre negre i cristall. Alberga una sala de concerts, a més de la biblioteca.

## Robatori

Entre 1968 i 1978, la biblioteca va sofrir un dels robatoris de llibres més gran que es coneixen. Un empleat de la biblioteca del departament del fons oriental que es deia Frede Møller-Kristensen aconseguí robar uns 3.200 llibres històrics per valor de més de 40 milions d'euros, incloent-hi manuscrits de Luter o primeres edicions de Kant, Thomas More i Milton. El robatori no fou detectat fins al 1975.
Entre 1998 i 2002 el lladre va vendre llibres per valor d'uns $2 milions en diverses subhastes. El cas va ser finalment resolt el setembre de 2003, després que un llibre robat es posés en venda a la seu de Londres de Christie's.
El lladre havia mort al febrer de 2003. Però, després de la seva mort, la seva família havia seguit venent els llibres. Després d'inspeccionar la casa de la família, en novembre del 2003, més de 1500 llibres van ser recuperats. El juny de 2004, la seva esposa, fill, nora i un amic de la família van ser condemnats a penes de presó entre 18 mesos i 3 anys; encara que l'amic va ser absolt en apel·lació. L'abril de 2005, una filla del lladre també va ser declarada culpable.

## Referències

* ↑ «Enken: »Der var gensidig respekt, for syv pokker!«» (en danès). Berlingske Kultur, 25-06-2005. [Consulta: 8 maig 2011].

## Enllaços externs

* Biblioteca Reial Danesa - Lloc web oficial
# Casa Ernst Barlach

La Casa Ernst Barlach o en alemany Ernst-Barlach-Haus de la fundació Hermann F. Reemtsma és un museu al Parc Jenisch al barri d'Othmarschen a l'estat d'Hamburg a Alemanya.
L'empresari Hermann F. Reemtsma (1882-1961) va dedicar aquest edifici a l'artista expressionista Ernst Barlach (1870-1938). Va inaugurar-se un any després de la mort del fundador. Una ampliació inaugurada el 1996 va permetre exhibicions temporals. També hi ha una llibreria amb molta documentació sobre Ernst Barlach i la seva època.
Ja als anys 1930, el mecenes Reemtsma va començar a col·leccionar l'obra de Barlach i conservar l'obra contra els atacs del nazis contra l'artista, llistat com degenerat. Als anys 1950 Reemtsma va crear la fundació que porta el seu nom amb la finalitat de conservar l'obra i de fer-la accessible al públic. La col·lecció original va continuar enriquint-se i el 2011 conté unes 130 obres plàstiques, 350 dibuixos, l'obra gràfica de l'artista quasi completa, 24 escultures de fusta i 400 autogrames.

## Algunes obres exposades

* La nena que té fred
* El reveure
* El venjador
* El fris de gent que riu

## Referència

* ↑ Web oficial del museu Arxivat 2008-04-30 a Wayback Machine. - Col·lecció
# Unfug der Liebe

Unfug der Liebe (alemany: Bogeria d’amor) és una pel·lícula muda de comèdia alemanya del 1928 dirigida per Robert Wiene i protagonitzada per Maria Jacobini, Jack Trevor i Betty Astor. Tot i que algunes de les pel·lícules anteriors de Wiene havien tingut respostes contradictòries, Unfug der Liebe va ser universalment elogiada per la crítica. La pel·lícula es va fer als Estudis Marienfelde de Terra Film. Va ser l'última pel·lícula muda de Wiene. El seu següent treball va ser la pel·lícula sonora de 1930 Der Andere.

## Argument

Una multimilionària estatunidenca s'enamora d'un noble alemany sense diners, però ell no deixa que passi.

## Repartiment

* Maria Jacobini: Muriel
* Jack Trevor: Berry
* Angelo Ferrari: Martinez
* Betty Astor: Betty
* Ferry Sikla: Aspenwall
* Oreste Bilancia: secretari
* Willi Forst: un gigolò

## Referències

* ↑ Jung & Schatzberg p.148-149

## Bibliografia

* Jung, Uli & Schatzberg, Walter. Beyond Caligari: The Films of Robert Wiene. Berghahn Books, 1999.

## Enllaços externs

* Unfug der Liebe a Filmportal.de
# Mambo Nº 5

Mambo Nº 5 és una cançó escrita pel cantant cubà Dámaso Pérez Prado el 1949.
La cançó va ser renovada l'any 1999 per l'alemany Lou Bega que va esdevenir un èxit mundial. Es va fer molt popular i va arribar a ser el número 1 en les llistes musicals de molts països. El juliol de 1999 se n'havien venut 2,2 milions de senzills.

## Referències

* ↑ «Vergoldete Mambos aus dem Archiv» (en alemany). Spiegel Online, 27-07-1999.
# Temporada 1974-75 de l'NBA

La temporada 1974-75 de l'NBA fou la 29a en la història de l'NBA. Golden State Warriors fou el campió després de guanyar a Washington Bullets per 4-0.

## Classificacions
### Conferència Est

Divisió Atlàntica :
| Equip | V | D | %V | P |
| Boston Celtics | 60 | 22 | ,732 | - |
| Buffalo Braves | 49 | 33 | ,598 | 11 |
| New York Knicks | 40 | 42 | ,488 | 20 |
| Philadelphia 76ers | 34 | 48 | ,415 | 26 |
Divisió Central :
| Equip | V | D | %V | P |
| Washington Bullets | 60 | 22 | ,732 | - |
| Houston Rockets | 41 | 41 | ,500 | 19 |
| Cleveland Cavaliers | 40 | 42 | ,488 | 20 |
| Atlanta Hawks | 31 | 51 | ,378 | 29 |
| New Orleans Jazz | 23 | 59 | ,280 | 37 |

### Conferència Oest

Divisió Oest Mitjà :
| Equip | V | D | %V | P |
| Chicago Bulls | 47 | 35 | ,573 | - |
| Kansas City-Omaha Kings | 44 | 38 | ,537 | 3 |
| Detroit Pistons | 40 | 42 | ,488 | 7 |
| Milwaukee Bucks | 38 | 44 | ,463 | 9 |
Divisió Pacífic :
| Equip | V | D | %V | P |
| Golden State Warriors C | 48 | 34 | ,585 | - |
| Seattle SuperSonics | 43 | 39 | ,524 | 5 |
| Portland Trail Blazers | 38 | 44 | ,463 | 10 |
| Phoenix Suns | 32 | 50 | ,390 | 16 |
| Los Angeles Lakers | 30 | 52 | ,366 | 18 |
* V: Victòries * D: Derrotes * %V: Percentatge de victòries * P: Diferència de partits respecte al primer lloc
* C: Campió

## Estadístiques

| Categoria | Jugador | Equip | Mitjana/% |
| Punts per partit | Bob McAdoo | Buffalo Braves | 34,5 |
| Rebots per partit | Wes Unseld | Washington Bullets | 14,8 |
| Assistències per partit | Kevin Porter | Washington Bullets | 8,0 |
| Robatoris per partit | Rick Barry | Golden State Warriors | 2,9 |
| Taps per partit | Kareem Abdul-Jabbar | Milwaukee Bucks | 3,3 |
| Percentatge de tirs de camp | Don Nelson | Boston Celtics | ,539 |
| Percentatge de tirs lliures | Rick Barry | Golden State Warriors | ,904 |

## Premis

* MVP de la temporada
** Bob McAdoo (Buffalo Braves)
* Rookie de l'any
** Jamaal Wilkes (Golden State Warriors)
* Entrenador de l'any
** Phil Johnson (Kansas City-Omaha Kings)
* Primer quintet de la temporada
** Nate Archibald, Kansas City-Omaha Kings
** Walt Frazier, New York Knicks
** Elvin Hayes, Washington Bullets
** Rick Barry, Golden State Warriors
** Bob McAdoo, Buffalo Braves
* Segon quintet de la temporada
** John Havlicek, Boston Celtics
** Spencer Haywood, Seattle SuperSonics
** Dave Cowens, Boston Celtics
** Phil Chenier, Washington Bullets
** Jo Jo White, Boston Celtics
* Millor quintet de rookies
** Scott Wedman, Kansas City-Omaha Kings
** Tommy Burleson, Seattle SuperSonics
** Jamaal Wilkes, Golden State Warriors
** Brian Winters, Los Angeles Lakers
** John Drew, Atlanta Hawks
* Primer quintet defensiu
** Paul Silas, Phoenix Suns
** John Havlicek, Boston Celtics
** Kareem Abdul-Jabbar, Milwaukee Bucks
** Walt Frazier, New York Knicks
** Jerry Sloan, Chicago Bulls
* Segon quintet defensiu
** Elvin Hayes, Capital Bullets
** Bob Love, Chicago Bulls
** Don Chaney, Boston Celtics
** Dave Cowens, Boston Celtics
** Norm Van Lier, Chicago Bulls

## Vegeu també

* Draft de l'NBA del 1975
* Playoffs de l'NBA del 1975
# Pat Quinn

Patrick Joseph Quinn (n. el 16 de desembre de 1948) és el 41è Governador d'Illinois i membre del Partit Demòcrata dels Estats Units. Quinn es va convertir en governador d'Illinois el 29 de gener de 2009, després que el seu predecessor Rod Blagojevich, fos objecte d'un judici polític.

## Referències

* ↑ (en anglès) Illinois Senate Kicks Blagojevich Out of Office, FOX News, Consultat el 29-01-2009.
# Nils Johan Andersson

Nils Jordan Andersson (Kirchspiel, Gärdserum, Åtvidaberg, Comtat d'Östergötland, Suècia, 20 de febrer de 1821 - Estocolm 27 de març de 1880) fou un botànic i pteridòleg suec.
Va estudiar botànica a Estocolm. Va participar en una expedició científica sueca al voltant del món (1851-1853). Fou professor a la Universitat de Lund i a Estocolm. Fou conservador de les col·leccions botàniques de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències, institució de la que en fou membre des del 1859. És l'autor de treballs sobre els salzes i sobre la flora escandinava i de Lapònia.

## Obres

* En verldsomsegling. Estocolm 1853-1854, 3 toms; castellà: Una circumnavegació, Leipz. 1854
* Salices Lapponiæ. Upsala 1845
* Conspectus vegetationis Lapponiae. ca. 1846
* Atles öfver Skandinaviska florans naturliqa familjer. 1849
* Cyperaceae Scandinaviae. Estocolm 1849
* Gramineae Scandinavae. Estocolm 1852
* Om Galapagos-Öernas Vegetation. Estocolm 1854
* Inledning till Botaniken . Estocolm 1851-53, 3 toms
* Väggtaflor för åskådnings-undervisningen i Botanik. 1861 - 1862
* Enumeratio Plantarum in Insulis Galapagensibus huiusque Observatorum - Nils Johan Andersson (1861).
* Monographia Salicum 1865-1867.

## Epònims

Diversos tàxons han rebut el seu nom entre elles:

### Gènere

* (Piperaceae) Anderssoniopiper Trel. 1934

### Espècies

* (Asteraceae) Mutisia anderssonii Sodiro ex Hieron.
* (Asteraceae) Pectis anderssonii B.L.Rob.
* (Boraginaceae) Cordia anderssonii (Kuntze) Gürke
* (Cyperaceae) Cyperus anderssonii Boeckeler
* (Davalliaceae) Humata anderssonii (Mett.) C.Chr.
* (Poaceae) Uralepis anderssonii F.Aresch.
* (Polygalaceae) Polygala anderssonii B.L.Rob.
* (Rubiaceae) Borreria anderssonii Standl.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Proc. Amer. Philos. Soc. 1934, lxxiii. 329 (IK)
* ↑ Bot. Jahrb. Syst. 29(1): 80. 1900 (GCI)
* ↑ Proc. Amer. Acad. Arts xxxviii. 1902 214 (IK)
* ↑ Nat. Pflanzenfam. [Engler & Prantl] 3a: 83. 1893 (GCI)
* ↑ Linnaea 36: 388. 1870 (IK)
* ↑ Index Filic. 353. 1905 (IF)
* ↑ in Freg. Eugenies Resa, Bot. 119 1910 (IK)
* ↑ Proc. Amer. Acad. Arts 38: 160. 1902 (GCI)
* ↑ Publ. Field Columb. Mus., Bot. Ser. 7: 245. 1931 (GCI)

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Josep Maideu i Auguet

Josep Maideu i Auguet (Ripoll, 1893-Vilafranca del Penedès, 1971) fou un organista i compositor català. Va realitzar els seus primers estudis a l'escolania de la seva ciutat natal i, posteriorment, va estudiar piano i composició amb Lluís Romeu i orgue amb José Colomer. El 1917 es va traslladar al seminari d'Almeria encarregat de la càtedra de Gregoriano. A partir de 1919 va treballar com a organista a la basílica de Vilafranca del Penedès. La seva creació està dedicada a la música religiosa; ha col·laborat en revistes espanyoles i italianes i en l'obra del Cancionero popular español i ha publicat dues col·leccions de cançons populars catalanes: Siguiendo las huellas del maestro i De mi tierra. Al Corpus Christi de València es conserven dues obres seves per a orgue, Elevación i Pequeño ofertorio, i un Magníficat per a 3 veus i orgue (Ed. Marcello Capra).

## Referències

* ↑ CASARES RODICIO, Emilio. «Maideu Auget, José», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 7, p. 39
* ↑ CLIMENT, J: Fondos musicales de la región valenciana. II. Real Colegio del Corpus Christi (Patriarca), València, Institución Alfonso el Magnánimo, 1984
# Edifici Tlatelolco

L'Edifici Tlatelolco (Torre Nueva de Tlatelolco) és el nom de la seu de la Secretaria de Relacions Exteriors de Mèxic, un edifici situat a la Ciutat de Mèxic, a l'Avinguda Juárez.
L'Edifici Tlatelolco té 13 ascensors, quan s'havia acabat era l'edifici més alt de l'avinguda Juárez, a més de comptar amb l'heliport més alt del Centre Històric de la Ciutat de Mèxic. Els arquitectes Ricardo Legorreta Vilchis i el seu fill Víctor Legorreta van fer els plans.

## La forma

* Té una altura de 120 metres i 25 pisos.
* L'àrea total de l'edifici és: 50.000 m².
* L'altura de pis a sostre és de 5 metres.

## Detalls importants

* Les obres van començar el 2003 i es van acabar el març del 2005.
* Aquest edifici va ser inspirat a la Torre de Tlatelolco acabada el 1966, per al 2006 tot l'edifici es va mudar i l'edifici vell va ser obsequiat a la UNAM.
* Compta amb set nivells subterranis.
* L'edifici pot suportar un terratrèmol de 8.5 a l'escala de Richter.
* Suportà el terratrèmol succeït el 19 de setembre de 2017 sense patir danys d'importància.
* Els materials principals són formigó armat i vidre.
* És davant de l'Albereda Central a uns pocs metres del passeig de la Reforma, de lluny es veu el Monument a la Revolució Mexicana també a a proximitat al ponent de la Torre del Caballito hi ha la Torre Prisma; a l'orient, s'observa la Torre Llatinoamericana i l'Edifici Miguel I Abed i en direcció cap al nord la Torre de Tlatelolco a uns 7 quilòmetres.
* A causa de la zona en què es troba d'alt risc, a la part central de l'antic llac, aquest edifici va ser equipat equipat amb 45 amortidors sísmics.
* La Torre es troba ancorada en 65 pilons que penetren a 55 metres superant el farciment pantanós del lloc on es troba.
* És un dels gratacels més segurs de Llatinoamèrica i del món.
* Antigament l'espai era ocupat per un estacionament públic de dos pisos, i abans del terratrèmol de Mèxic de 1985 l'espai era ocupat per un grup d'edificis de dotze pisos.
# Lionel Boniface de Castellane-Majastres

El marqués Lionel Boniface de Castellane-Majastres (Gardegan e Tortirac, Gironda, 28 de setembre de 1891 - Besiers, 29 de novembre de 1965) va ser un tirador d'esgrima, especialista en floret, francès que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa d'esgrima. En la competició de floret per equips guanyà la medalla de plata, mentre en la de floret individual quedà eliminat en sèries.

## Referències

* ↑ «Lionel, Marquis de Castellane-Majastres Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 de novembre 2012. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Pau Espasa i Anguera

Pau Espasa i Anguera (La Pobla de Cérvoles, les Garrigues, 1835 - Barcelona, 1927) va ser un editor i home de negocis català.
Fill de Josep Espasa i Porta, d'ofici sastre i natural de Lleida, i d'Engràcia Anguera i Miquel, natural de Vilanova de Prades. En 1856 va fundar el seu propi establiment editorial, associant-se en 1860 amb el seu germà Josep Espasa i Anguera, fundant l'editorial Espasa Hermanos. En 1869 funda, amb el seu germà Josep i el seu cunyat Manuel Salvat i Xivixell, l'establiment tipogràfic Espasa Hermanos y Salvat. En febrer de 1877 se separa dels negocis editorials per discrepàncies amb el seu germà Josep, passant a viure des de llavors amb la família Salvat.
Es va casar amb Magdalena Tasso, germana del conegut impressor del segle xix, Luis Tasso. No va tenir fills, però va ser padrí del seu nebot Pau Salvat i Espasa.

## Referències

* ↑ Autobiografia de Manuel Salvat Xivixell,
* ↑ Butlletí XII de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, Barcelona (1998)
* ↑ La Enciclopedia Espasa: Historia de una aventura editorial. Espasa, Madrid (2000)

## Bibliografia

* Castellano, Philippe (1998). Butlletí XII de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, Barcelona.
* Castellano, Philippe (2000). La Enciclopedia Espasa. Editorial Espasa, Madrid.
* Cátedra, Pedro y colaboradores (2004). La memoria de los libros: Estudios sobre la historia del escrito y de la lectura en Europa y América. Instituto de Historia del Libro y de la Lectura, Madrid: 679-700.
* Jardí, Enric (1977). 1.000 Familias Catalanas. Editorial Dopesa, Barcelona.
# Can Marcer de la Penya

Can Marcer de la Penya és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada en una zona elevada de la urbanització de Can Lloses - Can Marcer. És un edifici aïllat que es troba constituït per diversos cossos adossats de forma paral·lela. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El frontis està obert amb dos portals d'arc de mig punt ceràmic amb brancals de pedra carejada, entorn els quals hi ha diverses finestres d'arc pla arrebossat, disposades de forma aleatòria. A la façana posterior hi ha diversos cossos adossats, alguns dels quals eren destinats a la producció de vi i que albergaven els cups. El revestiment dels murs es manté arrebossat, excepte allà on es troba deteriorat, on és de pedra vista. A pocs metres de la façana de garbí hi ha les restes de l'antic corral.

## Història

La primera referència documental del nom Marcer la trobem en el fogatge de l'any 1553. Segons consta en el llibre d'Apeo de l'any 1847, la masia pertanyia a Francisco Carbonell.

## Referències

* 1 2 «Can Marcer de la Penya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 Can Marcer de la Penya, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Doba (Txad)

Doba (àrab: دوبا, Dūbā) és una ciutat del Txad, capital de la regió de Logone Oriental. La ciutat es comunica amb l'exterior per l'aeroport de Doba.
S'espera que l'explotació dels recursos petroliers localitzats a la regió produeixi beneficis econòmics.

## Demografia

| | Població |
| 1993 | 17 920 |
| 2009 | 49 647 |

## Persones notables

* Grace Kodindo (nascut 1960) - obstrete

## Referències

* ↑ «City Population - Population Statistics in Maps and Charts for Cities, Agglomerations and Administrative Divisions of all Countries of the World». [Consulta: 18 juliol 2020].