OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eurofruit

Eurofruit és una fira de mostres que se celebra anualment pels volts de Sant Miquel al recinte firal de Fira de Lleida ubicat als Camps Elisis de la ciutat de Lleida i dirigida als professionals proveïdors de la indústria fructícola.

## Història

El 1960, coincidint amb la consolidació del sector fructícola dins l'economia lleidatana, se celebrà un congrés internacional de la fruita que va constituir la llavor de la celebració de Eurofruit. La primera edició fou el 1985, i des de llavors s'ha celebrat sempre paral·lelament a la Fira Agrària de Sant Miquel, les primeres edicions en format saló de San Miquel. A partir de l'any 2009, Fira de Lleida decideix repensar el saló estratègicament ampliant-lo a serveis, tecnologia i maquinària associada a la fruita. Amb la col·laboració d'Afrucat, Associació Empresarial de Fruita de Catalunya, impulsen la conversió en fira internacional d'Eurofruit.

## Instal·lacions

Situades al costat del riu Segre i dins del recinte dels camps elisis, són molt properes al Centre històric de Lleida. En concret la fira ocupa els pavellons 3 i 4 de Fira de Lleida, oferint més de 8.000 m² de superfície d'exposició:
* Pavelló 3. Superfície: 3.500 m²
* Pavelló 4. Superfície: 4.500 m²
* Connexió entre els Pavellons 3 i 4. Superfície: 450 m²

## Sectors representats

* Embalatges
* Obtentors i viveristes
* Defensa vegetal
* Maquinària industrial
* Logística i transport
* Sistemes antipedra
* Serveis auxiliars (assessories, enginyeries, serveis financers, TIC, fred industrial)

## Vegeu també

* Fira de Lleida
* Fira Agrària de Sant Miquel

## Referències

* ↑ «Eurofruit». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Eurofruit a Fira de Lleida». Fira de Lleida. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «Feria de San Miquel en Lérida y el primer Congreso Frutícola» (Vídeo) (en castellà). Televisión Española. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «La Fira de Sant Miquel i Eurofruit assoleixen el 95% d'ocupació.». vilaweb.cat..
* ↑ «Fira de Lleida reinventa Eurofruit para competir con el salón madrileño Fruit Atraction.» (en castellà). lainformación.com, 13-03-2020. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ «Instal·lacions.». Fira de Lleida.. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «Sectors representats.». Fira de Lleida.. Arxivat de l'original el 2015-09-26. [Consulta: 20 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial d'Eurofruit.
# Castell de Ferrières

El Castell de Ferrières (en francès: Château de Ferrières) és a la ciutat de Ferrières-en-Brie, a la regió de Sena i Marne, França. És a uns vint quilòmetres a l'est de París.
El castell, d'estil del Renaixement italià, posseeix torres quadrades en cada vèrtex. Una terrassa formal condueix a un parc enjardinat i 1,25 km² de jardins que són part d'una floresta circumdant de 30 km². L'escultura de les columnes interiors i de les cariàtides va quedar a càrrec de Charles Cordier i les pintures decoratives van ser supervisades per Eugène Lami. L'admirable hall central té 37 m de llarg i 18 m d'altura, sent el seu sostre una claraboia vidriada. L'extensa biblioteca inclou més de 8.000 volums. En complement als apartaments privats dels Rothschild o Château de Ferrières va ser construït amb vuit suites per a hostes.

## Història

Va ser construït entre 1855 i 1859 pel baró James de Rothschild. El domini dels Rothschild sobre la propietat va anar passant per línia masculina de la família d'acord amb la llei Sàlica.
El castell va ser projectat per l'arquitecte Britànic Joseph Paxton, que es va inspirar en el disseny de les Torres Mentmore a Buckinghamshire, Anglaterra, edifici que Paxton va construir per al cosí del baró James, o baró Mayer Amschel de Rothschild. En contemplar Mentmore, el baró James hauria convocat Paxton i ordenat " Constrúyame un Mentmore, però dues vegades major ".
El baró James va adquirir una vasta col·lecció d'obres d'art i estàtues que adornaven diverses sales del castell. Moltes de les escultures eren d'Alexandre Falguière i de l'italià Antonio Corradini. Els fills del baró van adquirir més tard treballs de René de Saint-Marceaux.
Durant la Guerra francoprussiana (1870 - 1871), la propietat va ser ocupada pels alemanys, havent estat llotja de les negociacions entre Otto von Bismarck, Canceller de la Federació Alemanya del Nord i el ministre de Negocis Estrangers francès, Jules Favre.
Els alemanys van tornar al castell durant l'ocupació de França a la Segona Guerra Mundial. Aquesta vegada van saquejar les seves importants col·leccions d'art. En finalitzar el conflicte, el castell va romandre desocupat hastel 1959, quan Guy de Rothschild ia la seva nova esposa, la baronessa Marie-Hélène de Zuylen van Nyeve van resoldre renovar-lo. Els seus esforços van fer que el castell es converteixi, una vegada més, en un lloc de trobada entre la noblesa europea i les estrelles dels films de Hollywood.
el 1975, Guy de Rothschild i la seva dona van donar el castell a la rectoria de la Universitat de París, i actualment està obert al públic per a visites guiades i esdeveniments especials.

## Nota

* ↑ Cowles, Virgínia. The Rothschilds, a Family of Fortune

## Enllaços externs

* Château de Ferrières web Arxivat 2012-11-26 a Wayback Machine.
# Karl Köther

Karl Köther (Hannover, 27 de maig de 1905 - 27 de gener de 1986) va ser un ciclista alemany que es dedicà a la pista. Va prendre part en els Jocs Olímpics, de 1928 a Amsterdam, on guanyà la medalla de bronze en la prova de tàndem, fent parella amb Hans Bernhardt.
El seu fill Karl, també fou olímpic, concretament participà en els Ciclisme als Jocs Olímpics de Múnic.

## Palmarès

* 1928
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Amsterdam en tàndem

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Karl Köther». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Sports around the world: history, culture, and practice. Santa Barbara, Calif: ABC-CLIO, 2012, p. 81. ISBN 978-1-59884-300-2.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Johann Mühlegg

Johann Mühlegg (Marktoberdorf, Baviera, 8 de novembre de 1970), també conegut com a Juanito Muehlegg, és un esquiador de fons alemany que també posseeix la nacionalitat espanyola, conegut per donar positiu en darbepoetina als Jocs Olímpics d'hivern de Salt Lake City de l'any 2002.

## Biografia

Mühlegg va debutar en competicions internacionals representant el seu país d'origen en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1992, 1994 i 1998. Però després de diversos desacords amb la federació germana, va aprofitar les seves bones relacions amb l'equip d'esquí de fons espanyol per demanar la doble nacionalitat, que li fou concedida el 1999.
En els Jocs Olímpics de Salt Lake City 2002 va representar a Espanya i va guanyar tres medalles d'or en les categories de 50 quilòmetres clàssica, 30 quilòmetres estil lliure i 10 quilòmetres + 10 quilòmetres en persecució combinada. No obstant això, totes li van ser retirades després de donar positiu per darbepoetina en un control antidopatge.
Quan va complir la sanció va sol·licitar el seu reingrés en l'equip espanyol per participar en els Jocs d'Hivern de Torí 2006, però no es va sentir recolzat per la federació i es va retirar tant de l'esport professional com de la vida pública. Mühlegg va marxar a viure a Brasil, on dirigeix una immobiliària, i de tant en tant torna a Alemanya per fer classes d'esquí i visitar a la seva família.

## Referències

* ↑ «El objetivo de España: inscribir un nuevo apellido en el medallero olímpico» (en castellà), 07-02-2014. [Consulta: 22 gener 2016].
* ↑ «Juanito, la pesadilla continúa» (en castellà). El País, 22-02-2012. [Consulta: 22 gener 2016].
* ↑ «Johann Muehlegg abandonó su hotel y ahora entrena a jóvenes» (en castellà). As.com, 10-02-2004. [Consulta: 22 gener 2016].
# Chris Namús

Christian Ariadna Namús, més coneguda com a Chris Namús (Montevideo, 3 d'octubre de 1987), és una boxejadora uruguaiana, que es va convertir en la primera del seu país en conquerir el títol mundial de la WIBA en pes superlleuger, després de derrotar la mexicana Perla Hernández Campa.

## Biografia

Chris va néixer el 1987 a Montevideo. Va rebutjar diverses oportunitats dins del món de la moda, per dedicar-se a la boxa. Actualment viu al barri de Pocitos.
La boxejadora, coneguda com el "bombó assassí", pel seu atractiu físic i per la seva joventut, també té previst continuar la seva trajectòria als Estats Units.
Ha fet història en la boxa uruguaiana, després de ser la primera dona del seu país en aconseguir un títol en aquest esport. A més, els últims deu intents, de púgils masculins, han resultat fallits.
Amb l'última victòria, per knockout tècnic, Chris ja suma sis victòries consecutives i cap derrota. El combat que la va consagrar com a campiona mundial es va celebrar al Palau Peñarol de Montevideo, el 20 de juliol de 2008. L'esportista va rebre el cinturó dels pesos superlleugers i un trofeu en mans del president de l'Uruguai, el doctor Tabaré Vázquez.
Recentment, Namús ha comunicat que es retira temporalment de la boxa atès a les discrepàncies existents amb la Federació Uruguaiana de Boxa, l'organisme encarregat de regular aquest esport de combat a l'Uruguai.

## Referències

* ↑ Pàgina web de la presidència de l'Uruguai Arxivat 2008-08-19 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Soitu.es sobre Chris Namús (castellà)
* ↑ Periòdic uruguaià El espectador (castellà)
* ↑ «Chris Namús anunció que deja el boxeo» (en castellà). Canal 10 de Montevideo, 01-09-2011. [Consulta: 28 octubre 2011].
* ↑ «Chris Namús, el 'Bombón Asesino' más sexy del boxeo se retira» (en castellà). eleconomista.es, 03-09-2011. [Consulta: 28 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Infobae.com notícies Arxivat 2008-07-28 a Wayback Machine. (castellà)
* Diari La República: Chris Namús hizo historia en el boxeo uruguayo (castellà)
* Pàgina web de la boxa uruguaiana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)
# Du Li

Du Li (Xinès tradicional: 杜麗, pinyin: Dù Lì; nascuda el 5 de març de 1982 a Yiyuan, Zibo, Shandong) és una tiradora esportiva xinesa.

## Carrera

Du Li va competir als Jocs Olímpics d'Atenes 2004, on va guanyar la medalla d'or en la competència de carabina d'aire a 10 metres. Ella no va poder defensar el títol als Jocs Olímpics de Pequín 2008, perdent davant Kateřina Emmons el 9 d'agost de 2008, i acabant en cinquè lloc. No obstant això, es va recuperar i va guanyar una medalla d'or en la competició femenina de l'esdeveniment de rifle amb tres posicions a 50 m, establint un nou rècord olímpic en el procés. De nou no va ser capaç de defensar el seu títol en els Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016, quedant en segon lloc després de Virginia Thrasher el 6 d'agost de 2016.
El 29 de novembre de 2009, Du es va casar amb el campió de tir olímpic xinès Pang Wei en Baoding, Hebei.

## Referències

* ↑ «afp.google.com, First Beijing Olympic gold medal results». Arxivat de l'original el 2008-08-12. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «themoneytimes.com, Xina disappointed in first Olympic final». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «杜丽破奥运纪录夺得女子50米步枪三姿赛冠军». Central Chinese Television, 14-08-2008 [Consulta: 14 agost 2008].
* ↑ Sports: Thrasher of US wins first gold in Rio, Xina?s Du Li takes silver Arxivat 2016-08-09 a Wayback Machine. - Àsia Times
* ↑ 王义夫恶搞爱徒 庞伟跪求杜丽生双胞胎 视频 图 (en xinès)

## Enllaços externs

* Du Li a databaseOlympics.com
* DU, Li en Federació Internacional de Tir Esportiu
# Abidjan

Abidjan és la capital econòmica de la Costa d'Ivori, ja que la capital administrativa és Yamoussoukro, també és la ciutat amb més habitants de l'Àfrica Occidental Francesa, en va ser la capital administrativa de 1933 a 1983; també és la capital del Districte Autònom d'Abidjan. Situada a 5° 25′ N i 4° 2′ O, s'aixeca vora la llacuna d'Ébrié, damunt diverses penínsules i illes adjacents, connectades per ponts. Forma part del Districte d'Abidjan.
Té 4.707.000 habitants (2014) que representa el 20% de la població total i 5.060.858 a l'aglomeració (estimació de 2006), cosa que en fa la ciutat més poblada de l'Àfrica Occidental després de Lagos (Nigèria) i una de les més habitades del continent africà.
Té un important port de mar, connectat a la costa del golf de Guinea, un dels principals de la regió. Les indústries principals són l'alimentària, automobilística, tèxtil i química, en què destaca la producció de sabons. Al departament d'Abidjan també hi ha una important refineria de petroli. Prop del port hi ha també l'Aeroport Internacional de Port Bouët.
Un temps una de les ciutats més pròsperes i pacífiques de l'Àfrica, a partir del començ de la guerra civil del 2002 ha esdevingut en una de les més perilloses del continent, amb episodis d'avalots contra la població estrangera i una greu augmentació de la criminalitat.

## Història

La ciutat va créixer arran de la construcció d'un nou moll el 1931 i a causa de la seva designació com a capital de la colònia francesa el 1933. La inauguració del canal de Vridi el 1951 va permetre un important creixement del seu port, que passava a estar connectat amb el mar. El 1983, Yamoussoukro fou designada la nova capital estatal, però la majoria de les oficines del Govern i les ambaixades encara són a Abidjan.

## Llocs d'interès

La ciutat és la seu de la Universitat d'Abidjan, de diversos instituts tècnics, de la biblioteca nacional i de diversos museus.
Com a llocs destacats trobem la catedral de Saint-Paul (projectada per Aldo Spiritom), el Museu Municipal d'Art Contemporani de Cocody i la reserva forestal del Parc du Banco. El barri de Le Plateau és conegut pels seus gratacels, fet inusual a l'Àfrica Occidental. És el centre de negocis d'Abidjan. Amb les seves botigues de categoria i les terrasses dels cafès, Le Plateau és el lloc preferit dels passavolants. El barri és també la seu de diversos bancs.
El metro d'Abidjan és una xarxa de trànsit ràpid de 37,5 km que donarà servei a la capital econòmica ivoriana, la construcció del qual va començar el novembre del 2017, amb l'inici del servei de passatgers previst el 2022 –2023.

## Referències

* ↑ «Côte d’Ivoire : lancés par Ouattara et Macron, les travaux du métro d’Abidjan seront achevés en 2022 - Jeune Afrique.com» (en francès). [Consulta: 2 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Fotos d'Abidjan Arxivat 2009-02-16 a Wayback Machine. (en francès)
* Més fotos (en espanyol)
* Mapa de la ciutat Arxivat 2004-11-08 a Wayback Machine. (en francès)
# Akranes

Akranes és una ciutat portuària i una municipalitat situada a la costa oest d'Islàndia, es troba al voltant de 20 km al nord de la capital Reykjavík. Té uns 6.600 habitants
La zona d'Akranes va tenir ja un assentament al segle ix, però no va tenir carta municipal fins a l'any 1942.

## Història

A Akranes hi va haver un assentament el segle ix per part dels germans Þormóður i Ketill, fills de Bresi. Ell van venir d'Irlanda però eren originaris dels Nòrdics. La ciutat es va anar formant a partir de mitjan segle xvii com una població pesquera. l'any 1942 va rebre l'estatus formal de ciutat.
Hi ha indústries com les del ciment, des de 1950, i de fusió d'alumini des de 1998.
Actualment la indústria pesquera roman sent la més important de la ciutat, però el comerç també és significatiu, atès que Akranes actua com a centre de serveis de l'extensa regió rural que l'envolta.
Des de l'obertura del Túnel de Hvalfjörðurl, un túnel sota el mar de 5,6 km de llargada, les comunicacions amb la zona de Reykjavík s'han facilitat i s'espera que això incrementi les possibilitats econòmiques d'Akranes.
Akranes té com a equip local de futbol l'ÍA.

## Galeria

* Port d'Akranes
* Akrafjall
* Bales de palla prop d' Akranes
* Far d'Akranes
* Nou far d'Akranes
* Langisandur a Akranes

## Enllaços externs

* Akranes - Lloc web oficial (islandès)
# Ardilla

Ardilla fou una marca catalana de motocicletes, fabricades per l'empresa Industrias del Plata, S.A. a Barcelona entre 1950 i 1952. L'empresa fabricà un únic model: l'Ardilla, motocicleta 100% catalana i amb patents pròpies. El seu disseny era bonic i tingué gran acceptació al començament, però amb el temps i la manca d'actualització va desaparèixer.

## Història

A causa dels interessos econòmics del règim franquista, un dels principals mercats de l'empresa fou l'Argentina (d'aquí el nom de la societat, relatiu al Riu de la Plata), fins al punt que la major part de la seva producció va anar a parar a aquell país. Va resultar que, en aquells anys d'autarquia i fam, el règim necessitava grans quantitats de blat i de carn i va optar per importar-les de l'Argentina, pagant bona part de les importacions en espècie (bàsicament, amb productes manufacturats que no abundaven a l'Argentina). En moltes ocasions, el pagament es feia amb partides senceres de motocicletes Ardilla.
Fruit de tot això, un dels principals motius de la ràpida desaparició de l'empresa fou el canvi d'orientació de la política econòmica franquista, ja que un cop superada la fam no van caldre més transaccions amb l'Argentina, amb la qual cosa Ardilla va perdre de cop el seu principal client.
Com a curiositat, una unitat d'Ardilla fou la base del prototipus inicial de la futura Mymsa. Cap al 1952, mentre els germans Aragall -fundadors d'aquella altra marca- esperaven el permisos burocràtics d'obertura de la seva futura empresa, varen construir un primer motor i, a manca de material propi, el varen muntar en una Ardilla 125 que varen anar a cercar a la fàbrica d'Ardilla, molt propera al seu taller del barri de Sant Andreu.

## Característiques

Les característiques de l'Ardilla, l'únic model que fabricà l'empresa, eren aquestes:
* Motor de 125 cc de dos temps, monocilíndric, refrigerat per aire.
* Potència de 4,5 CV a 4.500 rpm.
* Canvi de tres velocitats.
* Quadre de tubs d'acer.
* Suspensió per forquilla telescòpica davant i cap al darrere (la suspensió posterior era el seient, equipat amb dues molles).
* Consum de 3,5 litres als 100 km.
* Velocitat de 73 km/h.

## Referències

* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 305. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ Orengo, Joan Carles; Herreros, Francisco. «Ardilla». A: Soler, Cristina (coord.). La moto catalana. 1905-2010, Història d'una indústria capdavantera (Guia de l'exposició del Museu de la Moto de Barcelona). Bassella: Fundació Museu de la Moto Mario Soler, agost 2011, p. 16. D.L. B 29846-2011.
* 1 2 3 Conversa amb el Sr. Josep Aragall, fill d'un dels fundadors de Mymsa. Santa Eulàlia de Ronçana: Museu Mymsa Aragall [Data: 14 març 2015]
Viccionari
# Tamanka

Tamanka és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Tamanka maculata (Aurich, 1938)
* Tamanka siitensis (Herre, 1927)

## Referències

* ↑ Herre A. W. C. T., 1927. Gobies of the Philippines and the China Sea. Monogr. Bur. Sci. Manila Monogr. 23. 1-352.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1927. Gobies of the Philippines and the China Sea. Monogr. Bur. Sci. Manila Monogr. 23: 1-352, frontispiece + Pls. 1-30.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Herre, A. W. C. T., 1945: Notes on fishes in the Zoological Museum of Stanford University. XVIII.--Two new species of Tamanka, with a key to the species from the Philippines and China. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 58: 73-76.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Huang Yuting

Huang Yuting (xinès tradicional: 黃雨婷, xinès simplificat: 黄雨婷, pinyin: Huáng Yǔtíng; Taizhou, Zhejiang, 3 de setembre de 2006) és una tiradora esportiva xinesa. Va guanyar tres medalles en esdeveniments de carabina d'aire comú al Campionat Mundial de Tir de l'ISSF del 2022. També va guanyar la medalla d'or la categoria d'equip mixt de carabina d'aire de 10 m en duo amb Sheng Lihao i una medalla de plata en l'esdeveniment de carabina d'aire comprimit de 10 m als Jocs Olímpics d'estiu de 2024 a París.

## Referències

* ↑ «Biography on ISSF website». ISSF, 27-08-2023. [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ (en anglès) , 24-09-2023.
* ↑ «2024 Summer Olympics Medalists». Paris 2024 Summer Olympic Games website, 27-07-2024. [Consulta: 27 juliol 2024].
* ↑ 刘小卓. «China's Huang Yuting narrowly misses women's 10m air rifle gold at Paris Olympics». chinadaily.com.cn. [Consulta: 29 juliol 2024].
# Hugo Johansson

Carl Hugo Johansson (Estocolm, 16 de juny de 1887 – Estocolm, 23 de febrer de 1977) va ser un tirador suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar quatre proves del programa de tir. En la prova de rifle lliure per equips guanyà la medalla d'or i en la de rifle militar per equips la de bronze. En la prova de rifle lliure, 300 metres tres posicions fou quart i en la de rifle lliure, 600 metres vint-i-tresè.
Vuit anys més tard, als Jocs d'Anvers, va disputar vuit proves del programa de tir. Aconseguí tres medalles, una d'or, en la competició de rifle militar, 600 metres; i dues de bronze, en rifle militar, 600 metres, per equips i rifle militar 300 metres, drets per equips. En quatre de les altres cinc proves disputades finalitzà entre els sis primers classificats.
El 1924, a París, va disputar els seus tercers i darrers Jocs Olímpics. Va disputar dues proves del programa de tir, sent la setena posició en la competició de rifle lliure per equips la millor classificació obtinguda.

## Referències

* 1 2 3 «Hugo Johansson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 18 octubre 2017].
* ↑ SOKs Hugo Johansson a Comitè Olímpic Suec
# Janne Gustafsson

Johan August "Janne" Gustafsson (Stora Skedvi, Säter, Dalarna, 2 de maig de 1883 – Stora Skedvi, Säter, 24 de setembre de 1942) va ser un tirador suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va disputar tres proves del programa de tir. Va guanyar una medalla de plata en la prova de rifle lliure 300 metres, 3 posicions per equips, mentre en la de rifle militar per equips i Rifle lliure, 300 metres tres posicions individual fou cinquè.

## Referències

* ↑ «Janne Gustafsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 12 abril 2016].
# Jessica Rossi

Jessica Rossi (n. Cento (Itàlia), 7 de gener de 1992), és una tiradora esportiva, italiana, medalla d'or en la competència de tir al vol als Jocs Olímpics de Londres 2012.
Jessica de 20 anys, el dia 4 d'agost de 2012, va batre els rècords olímpics en encertar 99 trets sobre 100.
L'any 2009 va guanyar el bronze a Múnic i l'or en el Campionat del Món de 2009 Escopeta.
Jessica és oficial de policia.

## Referències

* ↑ «Jessica Rossi - Shooting - Olympic Athlete | London 2012». archive.is, 06-12-2012. Arxivat de l'original el 2012-12-06 [Consulta: 1r abril 2017].
* ↑ «Olympic Shooting Records - Olympic & World Records | London 2012». archive.is, 03-01-2013. Arxivat de l'original el 2013-01-03 [Consulta: 1r abril 2017].
* ↑ http://deportes.terra.com.ar/italiana-jessica-rossi-fue-la-gran-sensacion-con-solo-20-anos,473e42bdfd2f8310vgnvcm10000098cceb0arcrd.html Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Scheda Fiamme oro sul sito della Polizia di Stato
* «Scheda Londra 2012» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-12-06. [Consulta: 2 setembre 2012].
* «Scheda CONI». [Consulta: 2 setembre 2012].
# Josias Hartmann

Josias Hartmann (Grisons, 3 d'abril de 1893 - Ginebra, 29 d'octubre de 1982) va ser un tirador suís que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la prova de carrabina, 50 metres del programa de tir.

## Referències

* ↑ «Josias Hartmann Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 8 setembre 2017].