OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mechili

Mechili (àrab: المخيلي) és un petit poble del districte de Derna de la regió de la Cirenaica, Líbia i el lloc d'un antic fort turc. Es troba a gairebé 274 km a l'est de Bengasi

## Segona Guerra Mundial

* El gener de 1941, els britànics durant l'Operació Compass sota el comandament del general Richard O'Connor, després de prendre Tobruk el 22 de gener, va executar un atrevit moviment de flanqueig i va prendre Mechili a les forces italianes el 27 de gener.
* El 7 d'abril del mateix any, la Divisió blindada italiana Ariete va capturar la guarnició britànica a Mechili com a part de la primera ofensiva del tinent general alemany Erwin Rommel a través de Cirenaica amb l'objectiu d'encerclar les forces britàniques, i això va ajudar a capturar O' Connor prop de Derna el mateix mes.
* El 18 de desembre de 1941, les forces britàniques van tornar a prendre Mechili com a part de l'operació Crusader.
* A principis de febrer de 1942, les forces de Rommel van tornar a prendre Mechili com a part de la seva segona ofensiva a través de Cirenaica.
* El novembre de 1942, les forces britàniques van ocupar Mechili per última vegada.

## Referències

* ↑ Rommel's North Africa Campaign: September 1940 – November 1942, Jack Greene, Alessandro Massignani, Da Capo Press, 1999
* ↑ Walker, Ian W. Iron hulls, iron hearts : Mussolini's elite armoured divisions in North Africa, 2012. ISBN 978-1-84797-473-0.
* ↑ Ford, Ken. Operation Crusader 1941 : Rommel in retreat. Oxford: Osprey, 2010. ISBN 978-1-84603-500-5.
* ↑ Ford, Ken. Gazala 1942 : Rommel's greatest victory. Oxford: Osprey, 2008. ISBN 978-1-84603-843-3.
* ↑ Playfair, Ian Stanley Ord. The Mediterranean and Middle East. Londres: Naval & Military Press, 2004. ISBN 1-84574-065-3.
# Biví de Viena

Biví de Viena, de Vienne, o de Gorze (822 - 877) fou un enigmàtic noble franc, comte a les Ardenes, abat laic de Gorze i possible comte de Metz (vers 842-862). Podria ser:
* Un fill del comte d'Amiens Ricard II (785-825), fill al seu torn de Ricard I, comte de Rouen. En aquest cas seria gendre de Bosó l'Antic.
* Un fill de Bosó l'Antic o el Vell (?- vers 855), comte a Itàlia.
* Un fill d'Harduí comte de Ponthieu (797-826) net de Carlemany i casat amb Riquilda de Borgonya,
Al seu torn se'l fa el pare de:
* Ricard II de Borgonya conegut com a Ricard el Justicier, fundador de la primera nissaga de Borgonya.
* Bosó de Provença, rei de Borgonya Cisjurana amb Provença.
* Riquilda d'Ardenes, concubina i segona esposa (870) del rei de França Carles II el Calb.

## Vegeu també

* Bivínides

## Referències i notes

* ↑ Esmentat també com Buvi, Boví, Bouí, Bruí, Guarí, Guerí, també apareix com Biví de Gorze per haver estat abat de Gorze,
* ↑ «Provence». Medieval Lands (fmg.ac). [Consulta: 9 gener 2016].
* ↑ Encara que es diu que això explicaria que les armes del comtat de Ponthieu apareguin a les del ducat de Borgonya, difícilment tant abans de l'època heràldica s'hi haurien incorporat dos segles després per aquest record
# Parròquia de Rae

La Parròquia de Rae (en estonià: Rae vald) és un municipi rural del nord d'Estònia, part del comtat de Harju. El municipi té una població de 23.145 (segons el censd e 2022) i cobreix una àrea de 206,7 km². La densitat de població és 111,974/km.

## Entitats de població

El centre administratiu del municipi és Jüri i els vilatges més poblats són: Vaida, Assaku, Lagedi i Peetri. La resta d'assentaments inclouen els llogarets d'Aaviku, Aruvalla, Järveküla, Kadaka, Karla, Kautjala, Kopli, Kurna, Lehmja, Limu, Pajupea, Patika, Pildiküla, Rae, Salu, Seli, Soodevahe, Suuresta, Suursoo, Tuulevälja, Ülejõe, Urvaste, Uuesalu, Vaidasoo, Vaskjala, Veneküla and Veskitaguse.
L'actual alcalde (en estonià: vallavanem) és Madis Sarik, del Partit Reformista Estonià.

## Referències

* ↑ «Rahvastik» (en estoni). Rae vald. [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ «Tutvustus» (en estoni). Rae vald. [Consulta: 11 gener 2010].
* ↑ «Vallavalitsuse kontaktid» (en estoni). Rae vald. [Consulta: 16 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (només disponible en estonià)
# Presa Unbong

La presa Unbong, o presa de Yunfeng, és una presa de gravetat situada al riu Yalu el qual limita amb Xina i Corea del Nord. Es troba a 33 km al nord-est de la ciutat de Ji'an, provincia de Jilin (província de Jilin), Xina i Chasŏng (província de Chagang), Corea del Nord. L'objectiu principal de la presa és la generació d'energia hidroelèctrica i es troba connectada a una central de 400 MW. La construcció de la presa havia començat inicialment a l'agost de 1942, però va ser detingut el 1945 després de la rendició del Japó, posant fi a la Segona Guerra Mundial. A l'octubre de 1959, es va tornar a començar la construcció de la presa i, al setembre de 1965, va funcionar el primer dels quatre generadors de turbina Francis de 100 MW. L'últim generador va entrar en funcionament el 4 d'abril de 1967. La presa de 113,75 m d'alçada te una capacitat d'emmagatzematge de 3.895.000.000 m $^3$. El vessant de la presa és de tipus desbordament amb 21 portes inundables i té una descàrrega màxima de 21.900 m $^3$/ s. L'aigua es subministra a la central mitjançant dos túnels de 775 m de longitud i 759 m de longitud. L'energia produïda pels generadors 1 i 3 va a parar a la Xina i produïda pels generadors 2 i 4 es subministra a Corea del Nord.

## Referències

* ↑ «Yunfeng Hydropower» (en xinès). Neidri. [Consulta: 5 setembre 2011].
* ↑ «Yunfeng Hydropower» (en xinès). Zhejiang College of Water Conservancy and Hydropower. Arxivat de l'original el 1 d'agost 2014. [Consulta: 5 setembre 2011].
* ↑ «China’s highest Concrete Gravity Dams». Chinese National Committee on Large Dams. [Consulta: 5 setembre 2011].
# Tuktakia

Tuktakia (Toqtaqiya o Tukta Kaja) fou kan de l'Horda Oriental (Horda Blava a les fonts turcomongoles i russes i Horda Blanca a les fonts perses) coneguda com a ulus d'Orda. Era fill d'Urus Khan al que va succeir el 1376.
Quan el 1377 Toktamish fou establert al Kiptxaq oriental (Sabran i altres poblacions) per Tamerlà, Urus Khan havia envia al seu fill Kuthik Buka (Kuthigh Bugha o Kutluq Bugha), que havia avançat amb un exèrcit de cinc mil cavalls cap al territori ocupat per la tribu de Jujy, i l'havia saquejat. Les forces de Toktamish i Kuthigh Bugha es van enfrontar el fill d'Urus Khan a va resultar mal ferit per una fletxa, i va morir l'endemà, però tot i això, Toktamish fou finalment derrotat i els seus governs saquejats, i va haver de refugiar-se altre cop a Transoxiana, demanant ajut altre cop a Timur.
En vida el seu pare va dirigir una expedició a l'est de l' ulus i va derrotar a Toktamish, establert a Sabran i altres lloc de la zona amb el suport de Tamerlà. Tukta Kaja o Toktakia, volia venjar la mort del seu germà Kuthik Buka, i per derrotar a Toktamish en el seu retorn a Sabran, es va reunir amb diversos amirs entre els quals Ali Beg, i van reunir un exèrcit nombrós. Els dos exèrcits es van enfrontar prop del riu Sihun i Toktamish fou un altre cop derrotat i va haver de fugir creuant el Sihun nadant per sota l'aigua.
Va pujar al tron el 1376 a la mort del seu pare, però va morir al cap de pocs mesos (o setmanes) es diu que a causa d'una ferida de guerra, el mateix 1376 o al principi de 1377. A la seva mort el va succeir el seu germà Timur Malik.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 21

## Enllaços externs

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
| Precedit per: Urus Khan | Khan de l'Horda Blava 1376–1377 | Succeït per: Timur Malik |
# Anjar (Líban)

Anjar (àrab: عنجر, ʿAnjar; armeni: Անճար) és una antiga ciutat omeia situada al Líban, declarada Patrimoni de la Humanitat per la Unesco l'any 1984. Es troba a la Vall de la Bekaa.

## La localitat moderna

Els actuals 5.500 habitants descendeixen en la seva majoria dels armenis exiliats de Turquia per escapar del genocidi armeni de 1915.

## Les ruïnes

Les ruïnes de la ciutat cobreixen uns 114.000 m² i estan envoltades per una muralla de dos metres de gruix i set metres d'altura. El seu disseny rectangular de 370 m per 310 m es basa en la planificació d'una ciutat romana i l'arquitectura amb maçoneria prestada dels romans d'Orient. Dos grans avingudes, el cardo maximus que corre de nord a sud, i el decumanus maximus, que corre d'est a oest, divideixen la ciutat. Les dues avingudes principals, decorades amb columnates i llavors flanquejades per unes 600 botigues, es creuen sota un tetrapilo. Els sòcols, eixos i capitells són spolia romana reutilitzada en el període omeia. Carrers més petites subdivideixen la meitat occidental de la ciutat.
Monuments principals:
* El Gran Palau de 59 m per 70 m, parcialment reconstruït, està precedit per una sèrie d'arcades. El seu pati central està envoltat per un peristil.
* El Petit Palau, gairebé quadrat, de 46 m per 47 m destaca pels seus nombrosos fragments ornamentals i la seva entrada central ricament decorada.
* Una mesquita de 45 m per 32 m es trobava entre els dos palaus.
* Al nord del recinte hi havia banys romans.
Els nombrosos fragments de frisos amb motius vegetals, figuratius i geomètrics són mostra d'edificis llavors ricament decorats.

## Referències

* ↑ El lloc d'Anjar
# Escitrídids

Els escitrídids (Scythrididae) són una família de lepidòpters glossats de la superfamília dels gelequioïdeus (Gelechioidea). La família de vegades s'inclou a la família Xyloryctidae com a subfamília Scythridinae, i al seu torn, Xyloryctidae de vegades ha estat inclosa a la famíliaOecophoridae com a subfamília.
Els escitrídids adults són arnes de mida petita a mitjana, que quan estan en repòs apareixen amb forma de llàgrima.

## Gèneres seleccionats

Els escitrídids inclouen unes 700 espècies. Alguns gèneres de Scythrididae (amb algunes espècies notables també figuren a la llista) inclouen:
* Apostibes Walsingham, 1907
* Areniscythris Powell, 1976
* Asymmetrura Landry, 1991
* Bactrianoscythris Passerin d'Entrèves & Roggero, 2009
* Catascythris
* Coleophorides Amsel, 1935
* Enolmis Duponchel, 1845 <! - = Bryophaga ->
* Episcythris Amsel, 1939
* Eretmocera Zeller, 1852
* Erigethes Walsingham, 1907
* Falkovitshella Passerin d'Entrèves & Roggero, 2007
* Haploscythris Viette, 1956
* Mapsidius Walsingham, 1907
* Necrothalassia Amsel, 1935
* Neoscythris Landry, 1991
* Paralogistis Meyrick, 1921
* Parascythris Hanneman, 1960
* Proterochyta Meyrick, 1918
* Rhamphura Landry, 1991
* Scythris Hübner, [1825]
** Scythris limbella
** Sccythris scopolella
* Synacroloxis Gozmány, 1952

## Notes a peu de pàgina

* ↑ Hodges (1999), Baran (2004), ToL (2009), Wikispecies (2009-NOV-17) i vegeu referències a Savela (2003)
* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
* ↑ Wikispecies (2009-NOV-17), i vegeu referències a Savela (2003)
* ↑ KARI NUPPONEN & AIDAS SALDAITIS. «Recent records of scythridids from the islands of Socotra and Maldives in the Indian Ocean, with descriptions of two new species (Lepidoptera: Gelechioidea, Scythrididae)», 01-03-2013.

## Referències

* Baran, Tomasz (2004): Scythris buszkoi sp. n., una nova espècie de Scythrididae d'Europa (Gelechioidea). Nota Lepidopterologica 26 '(3/4): 89-98. PDF text complet Arxivat 2012-03-06 a Wayback Machine.
* Hodges, R.W. (1999): The Gelechioidea. In: Kristensen, N.P. (ed.): Handbuch der Zoologie / Handbook of Zoology (Vol. IV Part 35: Lepidoptera, arnes i papallones 1): 131-158. Walter de Gruyter, Berlín i Nova York.
* Savela, Markku (2004): Lepidoptera de Markku Savela i algunes altres formes de vida ndash; Scythrididae. Versió de 2004-GEN-02. Recuperat el 22 d'abril-22
* Tree of Life Web Project (ToL) (2009): Gelechioidea. Versió de 2009-ABR-02. Recuperat el 22 d'abril-22
# Escàlem

Un escàlem és una tija de fusta o de ferro amb la meitat de la seva llargària clavada sobre la regala d'una barca, amb un reforç anomenat escalemera, que serveix de punt de suport al rem.
L'escàlem clàssic serveix per retenir un estrop fixat a l'empunyadura del rem, per a donar-li suport durant la navegació. Els escàlems dobles fan la funció d'un escàlem senzill i permeten maniobrar el rem sense estrops.
També es dona el nom d'escàlem a dues peces de fusta fixes a la tapa de regala a una distància una de l'altra suficient perquè entre elles hi pugui passar el rem sense ballar massa, durant l'acció de vogar. Al primer escàlem se li diu porra i al segon dama.

## Escàlem de forqueta

L'escàlem pot tenir forma de forqueta de ferro, bronze o fusta dura, assegurada a la tapa de la regala d'una embarcació menor, sobresortint d'ella poc més d'un decímetre i que serveix com a punt de suport al rem, per assegurar-lo es connecta el rem a la forqueta mitjançant un estrop de cànem que els abraça tots dos. Durant el moviment del rem juga el paper de pivot i transfereix a l'embarcació la reacció creada per la palada del rem.

## Escàlems moderns

Els escàlems moderns generalment van fixats per sobre de la borda, en les embarcacions estretes, com les embarcacions de l'esport de rem, en les quals van muntats a l'extrem dels estabilitzadors.
Habitualment van fixats sobre una petita estructura metàl·lica que acaba en forma d'U, i es tanquen per la seva part superior amb una tija basculant que s'assegura mitjançant una petita roda de plàstic, que es pot cargolar i descargolar. El conjunt va subjectat a un eix vertical i pot pivotar al voltant d'aquest eix seguint el moviment del rem.

## Curiositat

A França es va popularitzar, per a referirse als escàlems, el terme Dames de nage amb la publicació (el 2007) de la novel·la de Bernard Giraudeau, Les Dames de nage ., que va fer ressò de l'exposició dedicada a l'artista-pintora Monique Frydman el 1995 al Museu de Belles Arts de Caen amb el títol Les dames de nage. Dames de nage és també el títol d'un recull de notícies de Jan Rozmuski publicat el 2004.

## Vegeu també

* Traïnya
* Cinglar
* Vogar

## Referències

* ↑ Dictionnaire Gruss de Marina, Éditions Maritimes et d'Outre-Mer
* ↑ Monique Frydman: Les dames de nage, 1992-1995 , exposició del 18 novembre 1995 al 20 de febrer de 1996, Musée des beaux-arts de Caen
* ↑ Jan Rozmuski, Dames de nage: nouvelles , Éd. de l'Aire, Vevey (Suïssa), 2004, 159 p.
# Exsurge Domine

Exsurge Domine (en llatí Aixeca't, Senyor) és una butlla papal feta pública el 15 de juny de 1520 pel papa Lleó X com a resposta als ensenyaments de Martí Luter i les seves 95 tesis, particularment a aquelles que s'oposaven al papat.
Tot i que la butlla no condemna directament tota la doctrina de Luter fins aquest moment, demanda específicament que es retracti del que considera que son 41 errors (la major part extrets de les 95 tesis, altres d'escrits menors o de discursos atribuïts a ell) en el termini de seixanta dies des de la publicació de la butlla a les regions veïnes a Saxònia. Aquest termini va acabar el 10 de desembre de 1520, dia en el qual Luter va cremar una còpia de la butlla, al costat de diversos volums de dret canònic, al pont d'Elster de Wittenberg. La pira va ser una resposta a la prèvia crema de llibres de Luter realitzada pel teòleg catòlic Johannes Eck en diversos llocs d'Alemanya. Segons les cròniques de l'època, Luter va exclamar mentre cremava la butlla: «Ja que has confós la veritat [o als sants] de Déu, avui el Senyor et confon a tu. Al foc amb tu», prafrasejant Salms 21:9-10
Ja que Luter es va negar a complir l'ordre del papa, Lleó X va signar la butlla Decet Romanum Pontificem el 3 de gener de 1521, i en va decretar la seva excomunió.
Se'n conserva una còpia a la Biblioteca Vaticana.

## Notes

* ↑ Martin Brecht,Martin Luther, traduït per James Schaaf (Philadelphia: Fortress, 1985), 1:424.

## Enllaços externs

* Text llatí d'Exsurge Domine
# Far de Ragged Point

El far de Ragged Point o Ragged Point Lighthouse és un far situat al punt extrem est de l'illa de Barbados, prop de la vil·la de Ragged Point a la parròquia de Saint Philip.

## Referències

* ↑ Rowlett, Russ. "Lighthouses of Barbados". The Lighthouse Directory. University of North Carolina at Chapel Hill. Consultat el 18 de desembre de 2015.

## Enllaços externs

* (francès) De sommet en sommet, les Alpes en péril Arxivat 2013-04-18 at Archive.is (broadcast to French/German TV Arte) : Ragged Point és conegut com el millor lloc perquè els climatòlegs controlin les formacions de núvols al Mar Carib, com les Illes Hawaii; per això l'Institut Max Planck de Meteorologia alemany hi va establir un centre d'investigació sobre el clima.
# Florencio Gil Pachón

Florencio Gil Pachón (Villavicencio de los Caballeros, província de Valladolid, 23 de març de 1945) és un sindicalista i polític català d'origen val·lisoletà.

## Biografia

S'establí a Catalunya el 1967 i va viure a Badalona i Sant Adrià del Besòs; de 1967 a 1983 treballà a Hispano Olivetti, de la que n'ha estat membre del comitè d'empresa, i es va afiliar a la UGT el 1974.
Dins de la UGT en fou secretari de la Unió Comarcal de Barcelona i secretari d'organització de la UGT de Catalunya. El 1980 també es va afiliar al PSC-PSOE i ha estat representant de la UGT al Consell de l'Administració de Transports de Barcelona. Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984 i 1988. Ha estat membre de Comissió de Política Social del Parlament de Catalunya. El 1989 va abandonar el seu escó en una carta dirigida a Raimon Obiols el 21 de març de 1989 "per considerar que el Govern s'ha mantingut insensible a les reivindicacions sindicals després de la vaga general de 14 de desembre"; i fou substituït per José González Navas.

## Referències

* ↑ http://elpais.com/diario/1989/03/22/espana/606524415_850215.html
* ↑ http://hemeroteca.lavanguardia.com/preview/1986/05/10/pagina-14/33063762/pdf.html?search=Florencio%20Gil%20Pach%C3%B3n
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la III Legislatura p. 195

## Enllaços externs

* La vida cotidiana d'un sindicalista a El País, 2-1-1983
* Candidats socialistes al Parlament a La Vanguardia, 2 de maig de 1984
# Robert Sycz

Robert Sycz (Varsòvia, 15 de novembre de 1973) és un remer polonès, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1990 i 2000.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atlanta, on fou setè en la prova del doble scull lleuger del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Sydney, formant parella amb Tomasz Kucharski, guanyà la medalla d'or en la mateixa prova. El 2004, a Atenes, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics. En ells revalidà la medalla d'or en la prova del doble scull lleuger, novament fent parella amb Robert Sycz.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat del món de rem, dues d'or, tres de plata i una de bronze, entre les edicions de 1997 i 2005.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Robert Sycz». [Consulta: 8 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - Robert SYCZ» (en anglès). [Consulta: 8 maig 2024].
# Franquícia de mitjans

Una franquícia de mitjans de comunicació és una propietat intel·lectual que inclou els personatges, l'escenari i les marques registrades d'una obra original d'algun mitjà (en general, una obra de ficció), com ara una pel·lícula, una obra literària, un programa de televisió o un videojoc. En general, tota una sèrie és feta en aquest mitjà, juntament amb el marxandatge i promocions. Múltiples continuacions solen planificar-se amb molta antelació i, en el cas del cinema, els actors i directors sovint signen contractes per múltiples pel·lícules, garantint la seva participació.

## Franquícies conegudes

Algunes franquícies són accidentals, com la sèrie de pel·lícules de Ma and Pa Kettle (els personatges que sortiren de la pel·lícula The Egg and I de l'any 1947), i algunes són planificades, com la trilogia cinematogràfica d'El Senyor dels Anells. Les franquícies de pel·lícules més rendibles són Harry Potter, La guerra de les galàxies, James Bond, Indiana Jones, Pirates del Carib i El Senyor dels Anells.
Franquícies de pel·lícules de llarga durada eren comunes en l'era dels estudis, quan els estudis de Hollywood tenien actors i directors sota contractes de llarga durada. Alguns exemples són Andy Hardy, Ma and Pa Kettle, Bulldog Drummond, Superman, Tarzan i Sherlock Holmes. Les franquícies de més llarga durada del cinema modern són James Bond, Godzilla, Friday the 13th, A Nightmare on Elm Street, Batman i Star Trek. En aquests casos, fins i tot els actors principals són sovint substituïts a mesura que envelleixen, perden interès, o els seus personatges moren.

## Vegeu també

* Saga
* Seqüela
* Preqüela
* Spin-off
* Seqüela espiritual
* Trilogia
* Tie-in
# Karsten Finger

Karsten Finger (Berlín, 28 de gener de 1970) és un remer alemany, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Barcelona, on va guanyar la medalla de plata en la prova del quatre amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaca un campionat alemany el 1992.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Karsten Finger». [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «World Rowing - Karsten FINGER» (en anglès). [Consulta: 18 abril 2024].
# Xu Shuya

Xu Shuya (Changchun prov. de Jilin (Xina), 12 de maig, 1961), és un compositor, pianista i professor xinès.
Shuya va estudiar composició al Conservatori de Música de Xangai, amb Zhu Jian'er i Ding Shande. Més tard va ser professor de composició a la mateixa escola. Després de ser becat, va estudiar composició a França a l'"École Normale de Musique" i al "Conservatoire National Supérieur de Musique" de París. Compon amb un estil modern en tots els gèneres i ha escrit una simfonia, obres orquestrals, música de cambra, música de concert, música instrumental per a molts instruments, òperes, música vocal, etc. Shuya viu avui a França, on viu com a compositor i ensenya. composició.

## Obres seleccionades

* Symfoni nr. 1 "Kurver" (1986) - per a orquestra
* Violinkoncert (1982) - per a violí i orquestra
* Sne i august (2002) - òpera
* "Verdens expo forestilling" (2010), poema simfònic per a orquestra

## Referències externes

* sobre Xu Shuya a www.naxos.com
* sobre Xu Shuya www.musicweb-international.com
# El Coronil

El Coronil és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 5.044 habitants. La seva extensió superficial és de 92 km² i té una densitat de 54,8 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 05′ N, 5° 38′ O. Està situada a una altitud de 117 metres i a 53 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 5.140 | 5.114 | 5.132 | 5.139 | 5.113 | 5.085 | 5.044 | 5.044 | 5.033 | 5.045 |

## Referències

* ↑ «Instituto de Estadística y Cartografía de Andalucía. SIMA - Coronil (El) (Sevilla)» (en castellà). [Consulta: 18 octubre 2017].

## Vegeu també

* Facialcázar