OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fi de l'Àguila

Fi de l'Àguila (φ Aquilae) és una estrella binària de la constel·lació de l'Àguila.
Fi de l'Àguila és una binària espectroscòpica que està classificada com una subgegant blanca del tipus A de la magnitud aparent +5,28. Aquesta binària té un període orbital de 3,32 dies i està aproximadament a 206 anys llum de la Terra.

## Referències

* ↑ «The Relation between Rotational Velocities and Spectral Peculiarities among A-Type Stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 7-1995, pàg. 135–172. DOI: 10.1086/192182.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 «Abundance anomalies in main sequence A stars. I. Iron and titanium» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1989, pàg. 125–136.
# Merisekhmet

Merisekhmet, també transcrit Merisakhmet (mrỉỉ-sḫm.t; "estimat de Sekhmet") va ser un alt funcionari egipci durant la dinastia XIX. Va ser djati durant el regnat de Merenptah.
Merisekhmet en jeroglífic :
Merysekhmet s'esmenta al Papir de Bolonya 1086, que és una carta de l'escriva de la taula d'ofrenes Bakenamun al seu pare Ramose, que era un profeta del temple de Tot a Memfis.
La carta fa referència al parador d'un esclau sirià anomenat Nekedi. Bakenamun esmenta que es va reunir amb el djati Merisekhmet i li va preguntar si Nekedi era amb ell, i se li va dir que no. A la carta, que s'exhibeix al Museu Cívic Arqueològic de Bolonya, s'esmenta un any 3 (de Merenptah), per la qual cosa és probable que Merisekhmet estigués a càrrec durant aquesta data.

## Referències

* ↑ Ranke, 1935, p. 161.
* ↑ Kitchen, 2003, p. 74.
* ↑ Wente, 1990, p. 124-126.

## Vegeu també

* Llista de djatis de l'antic Egipte.

## Bibliografia

* Kitchen, Kenneth Anderson. Ramesside Inscriptions: Merenptah & the late Nineteenth Dynasty (en anglès). vol. IV. Wiley-Blackwell, 2003. ISBN 978-0631184294.
* Ranke, Hermann. Die ägyptische Persönennamen (en alemany). Glückstadt: Verlag von J. J. Augustin, 1935.
* Wente, E. W.. Letters from Ancient Egypt (en anglès). Atlanta: Scholars Express, 1990, p. 271. ISBN 978-1555404727.
# WHL0137-LS

WHL0137-LS, anomenada tambe Earendel ("Estrella del matí" en anglès antic), és l'estrella solitària més llunyana a la Terra coneguda. Mitjançant el telescopi espacial Hubble, l'estrella va ser observada a través d'una lent gravitatòria. Es va determinar que tenia un desplaçament cap al roig de 6,2 ± 0,1. La llum de l'estrella es va emetre 900 milions d'anys després del big-bang i va trigar 12.900 milions d'anys a viatjar a la Terra. A causa de l'expansió de l'univers, el punt des del qual es va emetre la llum es troba ara a 28.000 milions d'anys llum de la Terra. Probablement era una estrella massiva, de més de 50 mases solars. A causa de la seva gran massa, probablement va explotar com una supernova pocs milions d'anys després de nàixer.

## Nom

L'estrella WHL0137-LS va ser sobrenomenada Earendel (derivat de l'anglès antic per "Morning Star", o "Rising Light") pels descobridors. Eàrendil també és el nom d'un personatge mig elf del llibre de J. R. R. Tolkien El Silmaríl·lion, que va viatjar pel cel amb una joia lluminossa que pels habitants de la Terra Mitjana semblava brillant com una estrella. L'astrònoma de la NASA Michelle Thaller va confirmar que la referència a Tolkien és intencionada.

## Referències

* ↑ «Webb Reveals Colors of Earendel, Most Distant Star Ever Detected - NASA» (en anglès), 08-08-2023. [Consulta: 12 octubre 2023].
* 1 2 URL de la referència: https://www.nature.com/articles/s41586-022-04449-y. Data de consulta: 30 març 2022.
* 1 2 URL de la referència: https://hubblesite.org/contents/media/images/2022/003/01FWRZTQFDGGP05KM1PRCCNZ1E?news=true. Data de consulta: 30 març 2022.
* ↑ Gianopoulos, Andrea. «Record Broken: Hubble Spots Farthest Star Ever Seen» (en anglès). NASA, 30-03-2022. [Consulta: 30 març 2022].
* 1 2 Welch, Brian [et al]. «A Highly Magnified Star at Redshift 6.2». Nature, 603, 7903, 21-01-2022, pàg. 1-50. DOI: 10.1038/s41586-022-04449-y [Consulta: 30 març 2022].
* ↑ Letzter, Rafi «Meet Earendel, the most distant star ever detected». The Verge, 30-03-2022 [Consulta: 30 març 2022].
* ↑ Timmer, John «Hubble picks up the most distant star yet observed». Nature. Ars Technica, 30-03-2022 [Consulta: 30 març 2022].
* ↑ Kabir. «Hubble Detects Earendel, The Farthest Star Ever Seen. It's 28 Billion Light Years Away». ABP News, 31-03-2022. [Consulta: 31 març 2022].
* 1 2 Konitzer, Franziska. «Entferntester Stern dank 1000-facher Vergrößerung entdeckt» (en alemany), 30-03-2022. Arxivat de l'original el 31 març 2022. [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ Dunn, Marcia. «This is Earendel, the most distant star ever seen by humans», 30-03-2022. [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ Parks, Jake «Hubble spots the farthest star ever seen». Astronomy, 30-03-2022 [Consulta: 30 març 2022].
* ↑ Gohd, Chelsea. «Meet Earendel: Hubble telescope's distant star discovery gets a Tolkien-inspired name» (en anglès), 31-03-2022. [Consulta: 31 març 2022].
# Quitexe

Quitexe (també Dande Quitexe) és un municipi de la província de Uíge. Té una població de 32.818 habitants. Comprèn les comunes de Cambamba, Quifuafua (Vista Alegre), Quitende (Aldeia Vissosa) i Quitexe. Es troba a 70 kilòmetres de la capital provincial, Uíge.
Quan el 15 de març de 1961 hi començaren les incursions de l'UPA (União das Populações de Angola, des de 1962 FNLA) que donaren lloc a la guerra colonial portuguesa, Quitexe va ser una base de l'exèrcit colonial portuguès fins a la independència d'Angola el 1975.

## Referències

* ↑ Quitexe al web del cens d'Angola
* ↑ Carlos de Matos Gomes, Fernando Farinha: Guerra Colonial. Um repórter em Angola. 2.Auflage, Editorial Notícias, Lissabon 2001, S. 50, ISBN 972-46-1299-6
# Pessegueiro do Vouga

Pessegueiro del Vouga és una freguesia portuguesa del municipi de Sever do Vouga, amb 16,01 km² d'àrea i 1.906 habitants (cens del 2016)[1]. La densitat de població n'és de 119,1 hab/km².

## Població

Nombre d'habitants residents :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 860 | 987 | 1 152 | 1 153 | 1 236 | 1 314 | 1 620 | 1 811 | 2 195 | 2 128 | 1 979 | 2 084 | 2 016 | 1 906 | 1 852 |
(Obs.: les dades relatives als cens de 1864 a 2011 es refereixen a habitants que tenien la residència oficial en aquest municipi en la data en què s'hi empadronaren.)

## Patrimoni

* Capella de Santo António
* Casa setcentista
* Creu de terme al llogaret de Lombinha
* Pont del riu Mau
* Sis creus i Capella del Calvari
* Capelles de Nossa Senhora da Saúde i de Sâo João Baptista
* Diverses creus de terme
* Casa siscentista
* Casa do Cogulo amb capella
* Quinta de Sobral i Capella de Sâo Pedro
* Ponts de Pessegueiro i d'Abade
* Presa de Grela
* Molins d'aigua
* Creu de Fojo
* Platja fluvial de Cascalheira

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes.
* ↑ INE - http://censos.ine.pt/xportal/xmain?xpid=CENSOS&xpgid=censos_quadros.
# Tossal de la Pleta (Belianes)

El Tossal de la Pleta és una muntanya de 352 metres que es troba al municipi de Belianes, a la comarca catalana de l'Urgell.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 261117001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# José Antonio de Chaves Osorio

José Antonio de Chaves Osorio (Ciudad Rodrigo, 1673 - 22 de febrer de 1749) era un militar borbònic, marquès d'Almodóvar del Río, que va lluitar sota el comandament de Berwick i D'Asfeld a la batalla d'Almansa i en la posterior conquesta del Regne de València, sent l'executor material de l'incendi de Xàtiva el 1707 per ordre de Felip d'Anjou.
Inicià la seva carrera militar el 1689. A la Guerra de Successió participà en la batalla d'Almansa (25 d'abril de 1707). Chaves, esmentat als documents de l'època com a "brigadier Chaves", era qui comandava les tropes "espanyoles" (com li dien els valencians) de la columna de D'Asfeld, una de les dues en què es va dividir l'exèrcit borbònic després de la batalla d'Almansa.
Chaves i les seues tropes, majoritàriament castellanes (tot i que hi havia soldats d'altres punts de la península), van ser una de les dues columnes que participaren, junt amb una altra de francesa, en el setge de Xàtiva, l'assalt i el posterior saqueig de la ciutat que va dirigir el mateix D'Asfeld el 1707.
Una vegada es va prendre la decisió de cremar Xàtiva, van ser Chaves i els seus soldats els encarregats d'executar l'ordre. El 1711 va ser destinat a Sicília i promogut a mariscal de camp. El 1715 va ser nomenat Governador polític i militar d'Alacant. Pels seus serveis, Chaves va ser nomenat també corregidor d'Alcoi. Més tard, entre el 1718 i el 1719, va ser Capità General de Canàries i el 1721 el nomenaren Tinent Coronel. El 8 de març de 1722 se’l nomenà comandant general interí del Regne de Mallorca, a l'espera que el titular, Patrick Lawles, se'n pogués fer càrrec. Va esser a l'illa fins al maig de 1726. El 1743 fou Capità general dels Reials Exèrcits. Morí a Madrid el 1749.

## Referències

* ↑ «Especial Levante». Arxivat de l'original el 2011-08-16. [Consulta: 14 octubre 2007].
* ↑ Germà Ramírez Aledón i Isaïes Blesa Duet, La destrucció de Xàtiva i el govern en l'exili, Ed.Ulleye, Xàtiva, 2007
* ↑ http://www.rulers.org/spanautc.html
* ↑ Chaves y Osorio, José Antonio de, Reial Acadèmia de la Història
# Breiðablik UBK (femení)

El Breidablik UBK Femení és la secció femenina del Breidablik UBK, un club de futbol de Kópavogur. Joga a la Úrvalsdeild d'Islàndia. És el equip més llaureat del campionat amb 16 títols al llarg de quasi 40 anys. S'ha classificat per a la Lliga de Campions en quatre ocasions, i al 2007 va arribar als quarts de final.

## Històric
### Palmarès

* 19 Lligues d'Islàndia
** 1977, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1990, 1991, 1992, 1994, 1995, 1996, 2000, 2001, 2005, 2015, 2018, 2020, 2024
* 12 Copes d'Islàndia
** 1981, 1982, 1983, 1994, 1996, 1997, 1998, 2000, 2005, 2006, 2016, 2018
* 7 Copes de la Lliga d'Islàndia
** 1996, 1997, 1998, 2001, 2006, 2012, 2019

### Trajectòria

Lliga de Campions de la UEFA :
| Edició | | 1ª Fase previa ¹ | 2ª Fase previa ¹ | Quarts de final | Semifinals | Final |
| 02/03 | | Fortuna Hjørring |
| 06/07 | | SV Neulengbach | HJK Helsinki | Arsenal FC |
| Edició | Fase previa ¹ | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final |
| 10/11 | FCM Târgu Mures | FCF Juvisy |
| 16/17 | Spartak Subotica | FC Rosengard |
* ¹ Fase de grups. Equip classificat pillor possicionat en cas d'eliminació o equip eliminat millor possicionat en cas de classificació.
Lliga islandesa :
| | | | | | | | | | | | | 1972 | 1973 | 1974 | 1974 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 | 1980 |
| | | | | | | | | | | | | | 3 | 3 | 3 | 2 | 1 | 2 | 1 | 1 |
| | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 |
| Primera divisió | 1 | 1 | 1 | 3 | 2 | 2 | 7 | | 4 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 | 1 | 2 | 3 | 2 | 1 |
| Segona Divisió | | | | | | | | 1 |
| | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 |
| Primera divisió | 1 | 2 | 4 | 4 | 1 | 2 | 3 | 3 | 2 | 3 | 6 | 5 | 5 | 2 | 1 | 2 |

## Referències

* ↑ RSSSF
* ↑ UEFA
# NGC 925

NGC 925 és una galàxia espiral barrada en la constel·lació del Triangle, a uns 45 milions d'anys llum.

## Referències

* ↑ I. S. Konstantopoulos «The Snapshot Hubble U-band Cluster Survey (SHUCS). I. Survey description and first application to the mixed star cluster population of NGC 4041». Astronomical Journal, 5, 09-04-2013, pàg. 137. DOI: 10.1088/0004-6256/145/5/137.
* ↑ «The Local Tully-Fisher relation for dwarf galaxies». Astronomical Journal, 2017, pàg. 6–6. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/6.
* ↑ Mattia Fumagalli «The complete census of optically selected AGNs in the Coma supercluster: the dependence of AGN activity on the local environment» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 26-09-2011, pàg. 31–31. DOI: 10.1051/0004-6361/201117461.
* ↑ Armando Gil de Paz «The GALEX Ultraviolet Atlas of Nearby Galaxies». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 12-2007, pàg. 185–255. DOI: 10.1086/516636.
* ↑ Karen Masters «Groups of Galaxies in the Two Micron All Sky Redshift Survey» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 2, 2-2007, pàg. 790–813. DOI: 10.1086/510201.
* 1 2 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 2-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.

## Enllaços externs

* Structure and Star Formation in NGC 925 a SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service
Coordenades: 02$^h$ 27$^m$ 16,9$^s$; +33° 34′ 45″
# Éric Boyer

Éric Boyer (Choisy-le-Roi, 2 de desembre de 1963) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1985 i 1995 i que avui dia és director esportiu de l'equip Cofidis i president de l'Associació Internacional d'equips ciclistes professionals (AIGCP).
En el seu palmarès destaquen tres victòries d'etapa al Giro d'Itàlia, dues el 1990 i una el 1991.

## Palmarès

* 1986
** 1r al Gran Premi de la vila de Rennes
** 1r al Gran Premi d'Antibes
* 1987
** Vencedor d'una etapa al Midi Libre
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 1990
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 1991
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1992
** 1r al Tour del Llemosí i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 1993
** 1r a la Ruta del Sud i vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1986. 98è de la classificació general
* 1988. 5è de la classificació general
* 1989. Abandona (13a etapa)
* 1990. 19è de la classificació general
* 1991. 38è de la classificació general
* 1992. 12è de la classificació general
* 1993. 63è de la classificació general
* 1995. Abandona (16a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1990. 23è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1991. 6è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1995. 69è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1986. 40è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa d'Éric Boyer a sitiodeciclismo.net
# Can Gomis (Vallcarca i els Penitents)

Can Gomis era una residència senyorial situada a l'actual plaça d'Alfonso Comín, al barri de Vallcarca i els Penitents de Barcelona.

## Història

Als anys 1790, Francesc Gomis i Alsina (1742-1815), un acabalat botiguer de teles que vivia al carrer de la Barra de Ferro de Barcelona (vegeu Palau Gomis), hi va fer construir una residència d'estiu amb uns grans jardins. El 1804 fou ennoblit, i a la seva mort el 1815, la casa fou heretada pel seu fill Pau Agustí de Gomis i Pascual (1789-1851), casat amb Francesca Xaviera de Ros i Solà. El succeí el seu fill Casimir de Gomis i de Ros, casat amb Rosa de Portolà i de Guinart (1821-1890).
El 1870, fugint de la febre groga que assolava Barcelona, s'hi instal·là la Capitania General de Catalunya. Lluís de Gomis i de Portolà va donar la casa als jesuïtes, que la van vendre el 1950 a Foment d'Obres i Construccions SA.
El 1956, en unes excavacions al subsòl de l'actual plaça d'Alfonso Comín es van trobar les restes d'una vil·la romana, i molt a prop es va trobar una necròpolis el 1962.

## Descripció

La finca, de 80 mujades (39 hectàrees), abastava des de baix del carrer de Gomis fins a Collserola i des del torrent del Frare Blanc al dels Penitents (actual avinguda de Vallcarca), aleshores dins del terme municipal d'Horta, al límit amb el de Sant Gervasi de Cassoles.
El palau era una gran casa senyorial, amb àmplies estances. El jardí, que ocupava 10 mujades (prop de 5 hectàrees), aplegava la tècnica i l'art dels jardins italians del segle xviii: grans terrasses, balustrades, escalinates, xiprers, estanys, fonts, escultures, etc., tot amb material de primera qualitat, com el marbre blanc de Carrara. L'entrada estava flanquejada per dos templets, hi havia un gran estany amb una estàtua jacent de Lucrècia, en que l'aigua li rajava per la ferida del pit, obra segurament de l'escultor Damià Campeny.

## Vegeu també

* Vil·la Matilde

## Referències

* 1 2 «Francesc de GOMIS y ALZINA». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Francesc de Gomis». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* 1 2 3 4 5 Díez i Quijano, 2003.
* ↑ «Pablo Agustín de Gomis y Pascual». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Pablo Agustín de Gomis y Pascual». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Francisca Xaviera Ros y Solá Vidal y Rou». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Casimiro de Gomis y de Ros». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Rosa de Portola y de Guinart». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Luís de Gomis y de Portolá». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Can Gomis». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Can Gomis». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).

## Bibliografia

* Díez i Quijano, Desideri. Les masies d'Horta. Quarta edició. Barcelona: El Tinter, SAL, abril 2003, p. 86-88.
# Les Roques (Nalec)

Les Roques és una muntanya de 572 metres que es troba al municipi de Nalec, a la comarca catalana de l'Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# José Sáenz de Aguirre

José Saenz d'Aguirre, OSB (Logronyo, 24 de març de 1630 – Roma, 19 d'agost 1699) va ser un clergue i intel·lectual castellà, de l'orde benedictí, que va arribar a ser cardenal.

## Biografia

Va dirigir els estudis del Col·legi de Sant Vicent de Salamanca durant quinze anys, i va arribar a ser el seu abat. Es va doctorar en teologia dogmàtica i va inaugurar el curs de Sagrada Escriptura d'aquesta Universitat.
Va ser conseller i secretari del Sant Ofici, i president de la congregació de la província benedictina d'Espanya.
La seva obra contra la Declaració de l'Església Gal·licana de 1682 li va fer mereixedor de l'elogi del papa Inocencio XI, que el va nomenar cardenal.
En la seva correspondència amb Jacques-Bénigne Bossuet va combatre vigorosament el quietisme.
El seu treball excessiu va minar la seva salut, i va sofrir per molts anys d'atacs epilèptics. Va morir sobtadament d'un atac d'apoplexia. El seu cos va ser enterrat a l'església de Santiago de los Españoles de Roma i el seu cor a Monte Cassino, com havia deixat encarregat.

## Obra

Les seves obres més importants són de tema filosòfic i teològic, però també va escriure història eclesiàstica, comentaris a la teologia d'Sant Anselm, dos volums de miscel·lània i una defensa de l'autoria del benedictino Jean Gerson sobre De Imitatione Christi.

### Filosofia

* Philosophia Nova-antiqua..., defensa de Aristòtil i Tomàs d'Aquino contra llurs oponents (Salamanca, 1671-2-5, 3 volums en foli).
* Philosophia Morum... (Salamanca, 1677; Roma, 1698), comentari sobre l'Ètica a Nicòmac, en quatre volums.
* De virtutibus et vitiis disputationes ethicae in quibus disseritur quidquid spectat ad philosophiam moralem ab Aristotele traditam (Salamanca, 1677; 2a ed. ampliada, Roma, 1697; 3a ed. Roma, 1717).

### Teologia

* Tractat sobre els àngels, especialment els de la guarda, que va preparar com a tesi doctoral.
* S. Anselmi Theologia, commentariis et disputationibus tum dogmaticis tum scholasticis illustrata (Salamanca, 1678-81, 2ª ed. Roma, 1688-90). El tercer volum, De natura hominis pura et lapsa, es dedica a combatre el jansenisme.
* Auctoritas infallibilis et summa Cathedrae Sancti Petri... (Salamanca, 1683), refutació dels quatre articles de la Declaració de l'Església Gal·licana de 1682.
* Collectio maxima conciliorum omnium Hispaniae et novi orbis... (Salamanca, 1686).
# David Timor

David Timor Copoví (Carcaixent, 17 d'octubre de 1989) és un futbolista professional valencià que juga com a migcampista. Actualment juga al CE Eldenc.

## Trajectòria

Timor va formar-se a les files del València CF. Va jugar amb el València Mestalla a Segona Divisió B. El 2010 va fitxar pel CA Osasuna. La primera temporada la va jugar pràcticament amb el filial, a Segona B. Va debutar a primera divisió el 23 d'abril de 2011 en la derrota a casa contra el FC Barcelona per 0-2. El 2013 el CA Osasuna va cedir el jugador al Girona FC, que llavors jugava a Segona Divisió. L'any següent va fitxar pel Reial Valladolid, també de Segona Divisió. El 2016 va fitxar pel CD Leganés, de la primera divisió, però no hi va jugar cap partit. El 2017 va tornar a fitxar pel Girona FC. La temporada 2017-2018 va jugar 19 partits amb el Girona, i va marcar dos gols.
El 31 d'agost de 2018, darrer dia del mercat de fitxatges, va signar contracte per quatre anys per la UD Las Palmas de Segona Divisió. L'agost de l'any següent va fitxar pel Getafe CF de primera divisió. El 21 de gener de 2022, després que hagués jugat poc durant la temporada, va acabar contracte amb el club i en va signar un altre per dos anys i mig amb la SD Huesca tot just hores després.

## Referències

* ↑ «El Girona ata a Timor y 'Chando'» (en castellà). Sport, 16-07-2013. [Consulta: 17 febrer 2018].
* ↑ «El Leganés anuncia el fichaje de David Timor» (en castellà). Marca, 26-01-2016. [Consulta: 17 febrer 2018].
* ↑ Segura, Alejandro. «David Timor llega libre a Girona» (en castellà). Marca, 01-09-2017. [Consulta: 17 febrer 2018].
* 1 2 «El Girona i el Las Palmas arriben a un acord de traspàs del migcampista valencià». 324.cat. [Consulta: 1r setembre 2018].
* ↑ «David Timor firmará tres temporadas en el Getafe» (en castellà), 29-08-2019. [Consulta: 1r setembre 2019].
* ↑ «El centrocampista Timor, nuevo azulón» (en castellà). Getafe CF, 29-08-2019. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ Sebastián, Rubén «El tiempo de David Timor en el Getafe se agota» (en castellà). Levante-EMV, 15-01-2022 [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ «COMUNICADO OFICIAL /David Timor» (en castellà). Getafe CF, 21-01-2022. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «David Timor, un refuerzo de lujo para la SD Huesca» (en castellà). SD Huesca, 21-01-2022. [Consulta: 22 gener 2022].

## Enllaços externs

* David Timor a BDFutbol
* David Timor, Fitxa a Soccerway
# Tossal de les Forques (Sant Martí de Riucorb)

El Tossal de les Forques és una muntanya de 473 metres que es troba al municipi de Sant Martí de Riucorb, a la comarca catalana de l'Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya