OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# RDF

RDF , és un acrònim de l'anglès " Ràdio Direction Finding ", "Cerca de direcció per ràdio", és l'original denominació que la RAF i el seu Consell Aeronàutic per a la Recerca i Desenvolupament establir per a denominar un sistema de detecció electrònica de llarg abast, més tard anomenat radar ( ra dio d etection a nd r anging).
Un dels seus majors desenvolupadors, i amo de la patent des 1935, va ser Robert Watson-Watt i el seu ús, encara que no exclusiu, per al Comandament de Caces de la RAF en la batalla d'Anglaterra, va ser una de les seves primeres aplicacions útils i amb cert èxit fins a aquesta data. Fins a la seva posada en funcionament en la RAF, l'ulterior radar no passava encara de mers experiments.
També és un acrònim de l'anglès " Resource Description Framework ", "Marc de descripció de recursos", serveix per a definir metadades per a la web i ha estat desenvolupat per la W3C

## Vegeu també

* Radiogoniòmetre
* Localització de direcció per alta freqüència
# Casa Josep Filella

La Casa Josep Filella és un edifici de Barcelona inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Casa Josep Filella està ubicada a l'illa del districte de l'Eixample delimitada pels carrers del Consell de Cent, Comte Borrell, Aragó i Comte d'Urgell. Disposa d'una única façana exterior afrontada al xamfrà situat entre els carrers Comte d'Urgell i Consell de Cent, on hi ha l'accés principal, i una estreta façana interior afrontada al pati de l'illa.
Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta poligonal, amb una estructura en alçat que comprèn planta baixa, principal, quatre plantes pis i terrat transitable. L'accés principal dona pas a una zona de vestíbul i a un celobert central rectangular en el qual s'hi localitza l'escala de veïns.
La façana s'adapta a la forma del xamfrà, formant una composició axial a partir de l'accés principal. Als dos costats dues petites façanes amb només un eix d'obertures se situen paral·leles als carrers.
La façana principal estructura les seves obertures en cinc eixos verticals de ritme regular. Igualment està dividida en tres trams horitzontals: La planta baixa amb parament de pedra, el principal i les tres primeres plantes pis ornats per un esgrafiat de decoració vegetal, i l'últim pis, separat de l'anterior per una cornisa.
La planta baixa s'obre al carrer per mitjà de cinc grans portals. El portal central dona accés a l'escala de veïns mentre els portals laterals corresponen a les botigues de la planta baixa. L'entrada al portal central és la més treballada amb un arc escarser motllurat que se sosté per dos capitells vegetals. Emmarcant aquesta porta dos columnes suspeses que sostenen els permòdols situats sota la tribuna superior. Al tram central de la façana cal destacar el balcó corregut de la planta principal, amb voladís i barana de pedra esculpida, i la doble tribuna central, que abasta els pisos principal i primer. La resta d'obertures del tram central són balcons i tots presenten les mateixes característiques, amb una estructura metàl·lica en voladís ancorada a la paret, reforçada per permòdols de ferro i recoberta a la part inferior per rajoles vidriades policromes amb motius vegetals. El tram final està compost per un conjunt de finestres rectangulars, emmarcades per unes pilastres que fan de suport als merlets que coronen el conjunt.
El vestíbul i el celobert central són els elements interiors més destacats de la finca. El vestíbul consisteix en un passadís amb arrimadors de rajola policroma i parets amb esgrafiats, tots els elements amb temàtica vegetal. La línia recta de les parets es trenca amb la presència de quatre pilastres amb daurats capitells vegetals que sustenten dos arcs escarsers. Tot l'espai resta cobert amb un fals sostre de fusta. Aquest vestíbul dona accés al celobert central, un espai de planta rectangular que acull, al costat esquerre, l'escala de veïns, on destaca la decoració dels arrimadors, amb uns elaborada sanefa vegetal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Josep Filella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2017].
# Rascuporis II

Rascuporis II (en llatí Rhascuporis, en grec antic Ῥασκούπορις) era un dels dos caps dels odrisis de Tràcia que regnà a Seutòpolis o Sautes.
Era germà de Rascos, i fill de Cotis I de Tràcia. A la mort del pare van governar els dos germans conjuntament un territori que ocupava el nord de la Propòntida fins al Hebros i la rodalia de Filipos. No se sap del cert si el seu clan era els dels sapei o el dels korpalli o els agrupava tots dos. Apià diu que el seu territori era elevat, fred i boscós, però que tenien un exèrcit poderós de cavalleria.
A la tercera guerra civil romana del 49 i 48 aC, Rascuporis, que acabava de pujar al tron, va donar suport a Gneu Pompeu amb 200 cavallers a Dirràquium. Mort Juli Cèsar (44 aC) va ajudar a Cassi amb 3000 cavallers, i en canvi el seu germà Rascos domava suport als triumvirs Octavi, Lèpid i Marc Antoni. Segons Apià, els dos germans ho van pactar així i el que quedés en el bàndol guanyador hauria d'obtenir el perdó per l'altre.
Així, després de la derrota republicana a la batalla de Filipos, Rascos va intercedir davant d'Octavi pel seu germà Rascuporis, que va ser perdonat. Va regnar aproximadament fins al 42 aC i el va succeir Cotis II (VI).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Rhascuporis». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 26 febrer 2021].
# Ratisbona

Ratisbona (en alemany Regensburg) és una ciutat de l'estat alemany de Baviera, Alemanya, que l'any 2007 tenia 151.000 habitants. Se situa a la confluència entre els rius Danubi i Regen, a l'oest del Bosc de Baviera (Bayerischer Wald). Regensburg és la capital de la regió administrativa de l'Alt Palatinat.
El gran centre medieval de la ciutat és Patrimoni de la Humanitat segons la UNESCO.

## Història

El primer assentament de Ratisbona data de l'edat de pedra. El nom celta era Radasbona. Cap a l'any 90 els romans hi varen construir una fortificació que es deia Castra Regina ('fortalesa al riu Regen'). Correspon a l'actual Altstadt ("Ciutat antiga") de Ratisbona. Es creu que en època romana la ciutat era seu d'un bisbat i Bonifaci de Fulda restablí la diòcesi de Ratisbona l'any 739.
Des de l'any 530 al segle xiii Ratisbona va ser la capital de Baviera. El consell de bisbes condemnà l'heretgia de l'adopcionisme adoptada pels bisbes d'Espanya Elipand de Toledo i Fèlix d'Urgell. La diòcesi de Ratisbona inicià la cristianització dels txecs al segle ix i la diòcesi de Ratisbona va ser la metropolitana de la de Praga. L'any 1245 Ratisbona va esdevenir una Ciutat Imperial Lliure i un centre del comerç medieval. La ciutat adoptà la reforma protestant l'any 1542 dins el luteranisme. De 1663 a 1806, aquesta ciutat va ser la seu permanent de la Dieta Imperial del Sacre Imperi Romanogermànic. El 1810, l'arxicanceller Carl Dalberg cedí Ratisbona al Regne de Baviera.
Entre el 19 i 23 d'abril de 1809 va ser l'escenari de la batalla de Ratisbona entre les forces franceses del Baró de Coutad i l'exèrcit d'Àustria.

## Fills il·lustres

* Hieronymus Kradenthaller (1637-1700) organista i compositor.

## Referències

* ↑ «Iron Age Braumeisters of the Teutonic Forests». BeerAdvocate. Arxivat de l'original el 2006-06-13.
# Escoles Municipals (Barcelona)

Les Escoles Municipals són un edifici situat al carrer de Calàbria, 25 de Barcelona, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Consta de planta baixa, tres plantes pis i terrat transitable. La part posterior presenta un pis menys i està rematat amb una terrassa. Disposa d'un celobert central on es localitza la caixa d'escala.
La façana estructura les seves obertures en cinc eixos verticals a la planta baixa i quatre de ritme regular a la resta, formant en conjunt una composició axial al voltant del portal central. El parament està recobert per un estuc rehabilitat recentment.
La planta baixa s'obre al carrer per mitjà de cinc grans portals. El portal central presenta un arc rectangular amb angles arrodonits. Està emmarcat amb pedra motllurada i destaca el capçal, una decoració escultòrica vegetal amb un escut coronat al centre. Aquesta porta permet l'accés a la botiga ubicada a la planta baixa.
L'accés a les aules que hi ha a les plantes superiors es realitza pel portal de l'angle esquerre, que juntament a la resta de portals es presenten en parelles i estan rematats per uns arcs de mig punt motllurats que s'originen a l'altura d'una imposta horitzontal. La resta de plantes presenten balconades en parelles, amb una llosana sustentada per permòdols de pedra decorats amb motius vegetals i tancats per baranes de ferro forjat. Tots ells presenten un emmarcament de pedra amb la llinda esculpida amb motius vegetals. Dalt de la tercer planta pis una imposta i una sanefa esgrafiada esculpida dona pas a la cornisa en voladís del terrat. Aquest està tancat per una barana massissa d'obra que, a la part central, presenta un capcer rectangular rematat per ornaments esculpits de pedra que emmarquen l'escut de la ciutat i el text "ESCUELAS PUBLICAS MUNICIPALES".
El portal central que per la decoració exterior sembla que deuria ser l'accés a l'interior de l'edifici en realitat només permet l'accés a la botiga ubicada a la planta baixa. A l'esquerra hi ha el portal d'accés a les aules de les plantes superiors. L'edifici disposa d'un celobert central on es localitza la caixa d'escales.

## Història

Va ser projectat el 1907 per l'arquitecte Lluís Callén.
Des del 1990, és ocupat per l'Aula de Formació d'Adults Pere Calders, abans ubicada a la Plaça d'Espanya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Escoles Municipals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Antonio Font. Calàbria 25. Construir un edifici de baixos i tres pisos destinat a escoles, en un solar». Q127 Eixample 11561/1908. AMCB, 19-12-1907.

## Enllaços externs

* «Escoles Municipals». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Robert de Sablé

Robert de Sablé és l'onzè Gran Mestre de l'orde dels Templers. És un noble del qual no es coneixen bé els seus orígens. Sembla que va estar casat dues vegades i va tenir tres fills (dues nenes i un home) abans d'entrar a l'Orde del Temple.
Després de la mort de Gérard de Ridefort, els templers van deixar vacant el càrrec de gran mestre diversos mesos i van aprofitar per reformar alguns punts de la Regla relatius a les mesures disciplinàries a adoptar davant d'un possible incompliment del Gran Mestre de les seves pròpies responsabilitats. Per això, no és probable que l'octubre de 1190 fos elegit Robert de Sablé, ja que havia estat admès al juny de 1189. No obstant això, Guillem de Tir situa la seva elecció a principis de 1190.
Amic del rei d'Anglaterra Ricard Cor de Lleó, participa en la presa de Sant Joan d'Acre el 13 de juliol de 1191, i poc després en la batalla d'Arsuf on Saladí pateix una gran derrota. Robert de Sablé pren part en tots els combats contra Saladí. Mor el gener de 1193, quan es signa la treva de tres anys entre Ricardo i el sultà d'Egipte, que permet als pelegrins poder visitar Jerusalem.
| Precedit per: Gerard de Ridefort | Gran Mestre 1190 - 1193 | Succeït per: Gilbert Hérail |
# Ernest Glover

Ernest Glover (Sheffield, South Yorkshire, 19 de febrer de 1891 – Sheffield, 13 d'abril de 1954) fou un atleta anglès, especialista en proves de fons, que va competir durant el primer quart del segle xx.
En el seu palmarès la medalla de bronze en la prova de cros per equips del programa d'atletisme dels Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912 junt a Frederick Hibbins i Thomas Humphreys. En aquesta mateixos Jocs fou setzè en la prova individual de cros. També disputà les proves dels 10.000 i els 5.000 metres, però en cap d'elles arribà a la final.
El 1913 es proclamà campió nacional de cros organitzat per l'English Cross Country Association. El mateix any guanyà el títol de les 10 milles organitzat per l'Amateur Athletic Association of England a Londres, amb un temps de 51' 56.8".
Quedà segon al Cros de les Nacions de 1913, rere Jean Bouin, i tercer el 1914, rere Alfred Nichols i George Wallach.

## Millors temps

* 5.000 metres – 15' 22.6" (1912)
* 10.000 metres – 31' 48.2" (1913

## Referències

* 1 2 «Ernest Glover Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 5 de novembre 2012. [Consulta: 16 setembre 2016].
* ↑ English Cross Country Association. «Past Winners – SM». www.englishcrosscountry.co.uk. English Cross Country Association, 2011.
* 1 2 «BRITISH ATHLETICS CHAMPIONSHIPS 1876–1914». gbrathletics.com. Athletics Weekly.
* ↑ «INTERNATIONAL CROSS COUNTRY CHAMPIONSHIPS». gbrathletics.com. Athletics Weekly.
* ↑ Ernest Glover. trackfield.brinkster.net
# Sant Caprasi (Alier)

Sant Caprasi en occità, i en francès Saint-Caprais és un municipi francès, situat al departament de l'Alier i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 91 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Caprais era de 91 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 75 habitatges, 38 eren l'habitatge principal de la família, 27 eren segones residències i 10 estaven desocupats. 73 eren cases i 1 era un apartament. Dels 38 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 3 en tenien dues, 9 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Caprais el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 4 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 12 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 16 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 56 persones, 44 eren actives i 12 eren inactives. De les 44 persones actives 41 estaven ocupades (21 homes i 20 dones) i 3 estaven aturades (3 homes). De les 12 persones inactives 4 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Saint-Caprais hi havia 11 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.358 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Caprais a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Caprais a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# L'Anton, el seu amic i la revolució russa

L'Anton, el seu amic i la revolució russa és una pel·lícula dramàtica de 2019 dirigida per Zaza Urushadze. S'ha doblat al català.

## Sinopsi

Ambientat el 1919 a Ucraïna, el film narra la història de dos nens, un de cristià i un de jueu, l'amistat del qual aconsegueix sobreposar-se als prejudicis, l'odi i el pas del temps en la devastació d'Ucraïna per la Revolució Russa i la Primera Guerra Mundial.

## Repartiment

* Natalia Ryumina com a Christina
* Juozas Budraitis com a Iakiv de gran
* Vaiva Mainelytė com a Emma de gran
* Regimantas Adomaitis com a Anton de gran
* Simson Bubbel com a Karl
* Oleh Simonenko com a Troiski

## Referències

* ↑ «Cinema en català - Antón, el seu amic i la revolució russa». RTVE Catalunya, 04-09-2023. [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ «Fitxa de doblatge L'anton, El Seu Amic I La Revolució Russa». Eldoblatge.com. [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ «‘La noia del braçalet’ i ‘Anton, el seu amic i la revolució russa’». Diari Educació, 18-02-2021. [Consulta: 26 setembre 2023].
# William Hammond

William Robert "Bill" Hammond (Eastbourne, Sussex, 1 de juliol de 1886 – Coventry, West Midlands, 13 de gener de 1960) va ser un ciclista anglès que va competir durant la dècada de 1910.
El 1912 prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Estocolm, on va disputar dues proves del programa de ciclisme. Va guanyar la medalla de plata en la contrarellotge per equips, formant equip amb Frederick Grubb, Leonard Meredith i Charles Moss, mentre en la contrarellotge individual acabà el vint-i-dosè.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Bill Hammond». [Consulta: 6 agost 2024].
# Mathias Hynes

Mathias "Matt" Hynes (Gortmore, Galway, Irlanda, 21 de gener de 1883 – Lambeth, Londres, 9 de març de 1926) va ser un esportista irlandès que va competir a la segona dècada del segle xx. Especialista en el joc d'estirar la corda, guanyà una medalla d'argent en aquesta competició als Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912, formant part de l'equip de la Policia de Londres.

## Referències

* ↑ «Johan Edman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 de novembre 2014. [Consulta: 9 agost 2016].
# William Kinnear

William Nicoll Duthie "Wally" Kinnear (Marykirk, Aberdeenshire, 3 de desembre de 1880 – Leicester, 5 de març de 1974) va ser un remer escocès que va competir a començaments del segle xx.
Més conegut com a Wally, Kinnear va néixer a Marykirk. El 1902 marxà de casa per entrar a treballar a la cadena de botigues Debenhams de Londres. Allà diversos companys de feina l'animaren a practicar el rem i ben aviat començà a destacar al Cavendish Rowing Club. El 1903 guanyà el campionat de rem West End en scull, títol que revalidà el 1904 i 1905.
Posteriorment passà a remar pel Kensington Rowing Club, tot guanyant nombrosos campionats de scull al riu Tàmesi en els anys següents. El 1910 va guanyar el Diamond Challenge Sculls de la Henley Royal Regatta i el Wingfield scull quan va vèncer a Robert Bourne. El 1911 superà a Eric Powell per guanyar la Diamond, el Wingfield scull i la Copa de Londres a la regata Metropolitana i aconseguir així la "Triple Corona".
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on guanyà la medalla d'or en la competició de scull individual del programa de rem. Aquell mateix any va aconseguir la seva tercera victòria consecutiva l Wingfield scull, però va perdre el de 1913 contra Jock Wise.
Durant la Primera Guerra Mundial Kinnear va servir al Royal Naval Air Service i en acabar aquesta passà a exercir tasques d'entrenador de rem. Més tard es va traslladar a Desford, Leicestershire, on va treballar en el ram de la seguretat. Va morir a Leicester el 5 de març de 1974.

## Referències

* 1 2 3 «Wally Kinnear». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2011-08-19. [Consulta: 20 març 2016].
* ↑ Henley Royal Regatta Results of Final Races 1839–1939 Arxivat 2012-03-09 a Wayback Machine.. rowinghistory.net
# Charles Luck

Charles James Luck (Londres, 19 de novembre de 1886 – ?) va ser un gimnasta artístic anglès que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de bronze en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Charles Luck Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Edward Parnell

Edward Louis Parnell (Bovey Tracey, Devon, 21 de juny de 1875 – Paignton, Torbay, 2 de febrer de 1941 va ser un tirador anglès que va competir a començaments del segle xx.

## Carrera esportiva

El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, amb la participació en tres proves del programa de tir. Va guanyar la medalla de plata en la prova de rifle militar per equips, mentre en rifle lliure, 600 metres fou divuitè i en la de rifle militar, 3 posicions 56è.

## Carrera militar

Abans de 1908 Parnell fou oficial encarregat del cos de la Reserva de Voluntaris de Middlesex de l'exèrcit britànic, una unitat amb una gran reputació per a la pràctica del tir. Després de 1908 va servir amb el 13è Regiment del Comtat de Londres ("The Kensingtons").
Parnell fou mobilitzar el 4 d'agost de 1914 amb l'esclat de la Primera Guerra Mundial, i fou enviat al Front Occidental com a capità amb el 1r de Kensingtons el 4 de novembre de 1914. Fou desmobilitzat a la fi de la guerra, el 1918, amb el rang de Major.

## Referències

* ↑ «Edward Parnell Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 17 juny 2017].
* ↑ 'The Kensingtons - 13th London Regiment' Page 7, by O. Bailey & H. Hollier (Pub. 1936).
* ↑ Parnell's WW1 Medal Index Card, The National Archive, Kew, Surrey, England.
# Edward Potts

Edward William Potts (Kent, 12 de juliol de 1881 – Londres, 15 de setembre de 1944) va ser un gimnasta artístic anglès que va competir a començament del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on fou novè en la prova del concurs complet individual del programa de gimnàstica.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm, va guanyar la medalla de bronze en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* 1 2 «Edward Potts Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Horatio Poulter

Horatio Orlando Poulter (Frimley, Surrey, 29 d'octubre de 1877 – Guildford, Surrey, 30 d'agost de 1963) va ser un tirador anglès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, disputant tres proves del programa de tir. Guanyà la medalla de bronze en les proves per equips de pistola militar, 30 metres i pistola militar, 50 metres, mentre fou sisè en la de pistola, 50 metres.

## Referències

* ↑ «Horatio Poulter Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2014. [Consulta: 14 juny 2017].