OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eusebi Valldeperas i Merich

Eusebi Valldeperas i Merich (Barcelona,1827 - Madrid,1900) va ser un pintor català pertanyent al Romanticisme espanyol.
Valldeperas es comença a formar a l'Escola de Dibuix de Barcelona i després continuà com a deixeble de Antonio Esplugas. L'any 1845 es va traslladar a Madrid, amb interès per la carrera d'arquitectura però els seus pares van veure en ell talent per la pintura, l'animaren a continuar formant-se a l'Acadèmia de San Fernando. Allà fou deixeble de Federico de Madrazo i Carlos Luis de Ribera. Es presentà a les Exposicions que organitzà l'Acadèmia durant 1848,1849,1850 i 1851 i rebé molt bones crítiques.
L'any 1852, amb ganes de continuar formant-se marxa a París on rep una gran influència de M.Leon Cogniet. Quatre anys més tard viatjà per Bèlgica, Alemania i Itàlia, des d'on continuà enviant obres a les Exposicions i continuà obtenint elogis i triomfs, ja que durant els anys 1858, 1864 i 1867 guanyà la tercera medalla a la Exposicion Nacional de Bellas Artes. L'any 1864 també obtingué la medalla de bronze a l'Exposició de Bayona.
Finalment, l'any 1852 fou nomenat cavaller de l'Orde de Carles III. També fou comendador de l'Orde d'Isabel la Catòlica, i membre de les Acadèmies de Geografia i Arqueologia.
Es troben obres de Valldeperas al Museo del Prado, als Reales Alcázares de Sevilla i a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer entre d'altres.

## Referències

* ↑ Marina Gómez Casas: Eusebio Valldeperas Merich. Vida y obra (1827-1900)
* ↑ Bernard, por M. Ossorio y. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Giner], 1975. ISBN 84-7273-084-0 [Consulta: 4 desembre 2013].
* ↑ «Enciclopèdia Online Museo Nacional del Prado». [Consulta: 4 desembre 2013].
# Guiu III de Spoleto

Guiu III fou fill de Guiu I de Spoleto i germà de Lambert I de Spoleto
El 876 va rebre el marcgraviat de Camerino de Carles el Calb. El 882 va heretar el Ducat de Spoleto a la mort del seu nebot Guiu II de Spoleto que només deixave fills infants. Es va casar amb Ageltruda, filla d'Adelquis duc de Benevent, i van tenir un fill que fou Lambert II de Spoleto.
Just el 882 a la dieta de Ravenna, Guiu havia estat desposseït dels feus per Carles III el Gras, però finalment el 883 li foren confirmats i així va poder reunir Carmerino i Spoleto. El 885 va combatre amb els sarraïns a la batalla del riu Garigliano.
Deposat Carles III el Gros el 887 va planejar ser nomenat rei i emperador amb l'ajut del seu parent llunyà l'arquebisbe Folc de Reims i va viatjar a Langres on l'arquebisbe el va coronar rei de França el 888 però al mateix any es va coronar Odó i llavors va abandonar el projecte i va aspirar a la corona d'Itàlia i la corona imperial. Berenguer de Friül també aspirava a la corona de ferro italiana, però Guiu va aconseguir ser coronat el 889 pel Papa Esteve VI com a rei d'Itàlia després de la victòria a la Batalla del Trèbia, i el maig del 891 va ser coronat també emperador, i el seu fill Lambert II va ser coronat rei d'Itàlia. El 30 d'abril del 892 a Ravenna, el Papa Formós I fou obligat a coronar Lambert II com a coemperador.
Però el Papa tan bon punt va poder, va donar suport a Arnulf de Caríntia: el 893 Arnulf fou cridat a Pavia pel Papa per enderrocar a Guiu a canvi de ser coronat. Arnulf va enviar al sei fill Zwentibold amb un exèrcit que es va unir al de Berenguer de Friül, i van anar junts cap a Pavia on era Guiu, i la van assetjar.
Segurament Guiu va aconseguir la seva retirada mitjançant un suborn. El 894 però, Berengari i el seu aliat van derrotar a Guiu a Bèrgam i van ocupar Pavia i Milà. Berengari fou reconegut com a rei d'Itàlia i Arnaulf com emperador. Zwentibold va tornar a Caríntia. Guiu que s'havia retirat cap a la línia del Taro, va morir sobtadament el 12 de desembre del 894 mentre preparava les defenses. El va heretar el seu fill Lambert II de Spoleto sota regència de la viuda Ageltruda de Benevent.
# Alícia de Bigorra

Alix o Alícia de Montfort, nascuda entre 1217 i 1220, morta el 1255, fou comtessa de Bigorra del 1251 al 1255. Era filla de Guiu de Montfort i de Peronella de Comenge, comte i comtessa de Bigorra i vescomtes de Marsan.

## Biografia

El seu pare va morir el 1220 al setge de Castellnou d'Arri (Castelnaudary) i la seva tutela fou assegurada pel seu oncle Amaurí IV de Montfort. El 1227, la seva mare es va casar de nou per cinquena vegada amb un noble poiteví, Bosó de Matha-Chabanès, del qual va tenir poc després d'una filla, Mata. Per tal de consolidar aquesta aliança, Amaurí de Montfort va donar el seu acord el 1230 al matrimoni entre Alix de Montfort i Jordà Esquivat, senyor de Chabanès, un jove parent de Bosó de Matha. En el moment del matrimoni, va reconèixer que la Bigorra passaria a Alix o Alícia, mentre que el país de Marsan seria l'heretatge de Mata.
Al final de la seva vida, Peronella, ja vídua, va confiar la gestió de Bigorra al seu cunyat Simó V de Montfort i es va retirar al monestir de l'Escala Dieu. Però Simó va interpretar aquest fet com una donació i va intentar desposseir a Alix, que va reprendre el control del comtat amb l'ajuda del seu segon marit. Va succeir a la seva mare el 1251, però va morir poc després, el 1255.

## Matrimonis i nens

Es va casar en primeres noces amb Jordà Esquivat III, senyor de Chabanès i de Confolens, i dona a llum a:
* Esquivat IV († 1283), comte de Bigorra
* Jordà, mort abans de 1283
* Laura († 1316), casada amb Simó de Rochechouart, senyor d'Availles, i després a Ramon V, vescomte de Turena
Es va casar de nou en segones noces el 1247 amb Raül de Courtenay († 1271), senyor d'Illiers-en-Auxerrois, comte di Chieti, fill de Robert de Courtenay, senyor de Champigneulles i net de Pere I de França, senyor de Courtenay.

## Bibliografia

* Foundation for Medieval Genealogy: Comtes de Bigorre.
* Biografies medievals.

## Notes i referències

* ↑ Les biografies medievals (vegeu bibliografia) el fan germà de Bosó, però la Foundation for Medieval Genealogie no en diu res.
# Josy Stoffel

Josy Stoffel (Differdange, 27 de juny de 1928 - Esch-sur-Alzette, 9 de març de 2021) fou un gimnasta luxemburguès. Va participar en 5 edicions consecutives dels Jocs Olímpics (1948, 1952, 1956, 1960 i 1964), tot i que mai va aconseguir una medalla. Tot i així, Stoffel va dominar l'escena domèstica, aconseguint emportar-se el campionat nacional de gimnàstica de Luxemburg 16 anys consecutius, des del 1949 fins al 1964. El 1957 i el 1960 va rebre el premi a l'Esportista Luxemburguès de l'Any, mentre que el 2008 va ser promocionat al rang de Cavaller de l'Orde del Mèrit del Gran Ducat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ Zeyen, Jenny Zeyen2017 stieß Jenny; Jahrgang 1984; sie, fest als Journalistin zum Team der Sportredaktion hinzu Doch schon im Alter von 18 Jahren begann. «Turnen / Luxemburgischer Rekord-Olympionike Josy Stoffel mit 92 Jahren verstorben» (en alemany), 09-03-2021. [Consulta: 10 març 2021].
* 1 2 3 «The Exceptional Career of Josy Stoffel». Athletico Steinfort, 30-01-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 9 agost 2007].
* ↑ «« Promotion dans les ordres nationaux » : Les anciens « Olympiens » luxembourgeois à l'honneur» (en francès). News. Sports.lu, 02-07-2008. [Consulta: 1r març 2012].
# Lycaenodon longiceps

Lycaenodon longiceps és una espècie de sinàpsid extint del clade dels biarmosucs que visqué durant el Permià superior en allò que avui en dia és Sud-àfrica. Es tracta de l'única del gènere Lycaenodon. Formava part del grup més basal de teràpsids i, per tant, era força semblant a sinàpsids poc mamiferoides més primitius, com ara el dimetrodont. El seu nom genèric, Lycaenodon, significa 'dent de llop' en llatí, mentre que el seu nom específic, longiceps, vol dir 'cap llarg'.

## Referències

* 1 2 Entrada «Lycaenodon longiceps» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Sidor, C. A. «The Naris and Palate of Lycaenodon longiceps (Therapsida: Biarmosuchia), with Comments on Their Early Evolution in the Therapsida» (en anglès). Journal of Paleontology, 77, 5, 2003, pàg. 977-984. DOI: 10.1666/0022-3360(2003)077<0977:TNAPOL>2.0.CO;2.
# Neus Espresate i Xirau

Neus Espresate i Xirau (Canfranc, 5 de gener de 1934 – Ciudad de México, 21 de febrer de 2017) fou una editora mexicana d'origen català, filla de Tomàs Espresate i Pons.
En esclatar la guerra civil espanyola es va traslladar a Barcelona amb els seus pares. Va romandre a la ciutat fins que el 1946 va marxar exiliada a Mèxic, on els seus pares s'hi instal·laren el 1942. Es naturalitzà mexicana, va estudiar a l'Instituto Luis Vives a la ciutat de Mèxic i de jove va militar a les Joventuts Socialistes Unificades.
L'octubre de 1960 va ser cofundadora amb el seu pare, els seus germans i Vicente Rojo d'Ediciones Era, dedicada a la publicació d'autors d'esquerra com Octavio Paz, Carlos Fuentes, Rosa Luxemburg, Elena Poniatowska, José Emilio Pacheco, Roger Bartra, Antonio Gramsci o Leonora Carrington, així com d'autors exiliats com Max Aub, i que s'introduiren clandestinament a l'Espanya franquista. Inicialment fou gerent de l'editorial, i de 1974 a 1990 va dirigir els «quaderns polítics»
El 1999 va rebre el Premi Nacional Juan Pablos al Mèrit Editorial de la Fira Internacional del Llibre de Mèxic. El 2004 va rebre l'homenatge de la Federación de Gremios de Editores de España al Saló Internacional del Llibre. En 2011 fou nomenada doctora honoris causa per la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic.

## Referències

* ↑ Enríquez Vázquez, Armando. «La historia de la marca editorial mexicana ERA, fundada por el exilio español» (en espanyol), 19-12-2022. [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ Abdón Mateos Tomás Espresate a Cátedra del Exilio.
* ↑ «Otorgan a Neus Espresate el Premio Juan Pablos». El Universal [Mèxic], 12-11-1999. Arxivat de l'original el 2014-08-19 [Consulta: 16 agost 2014].
* ↑ «Los editores celebran la riqueza de ERA, el sello que lanzaron los exiliados españoles». El País, 30-09-2004.
* ↑ «Doctorado honoris causa de la UAM a Neus Espresate». La Jornada, 08-03-2011.
# Amenemnisu

Neferkare Amenemnisu fou el segon faraó de la dinastia XXI d'Egipte. El nom Amenemnisu vol dir 'Amon és rei' en egipci.
L'existència d'Amenemnisu no fou confirmada fins al 1940, quan la tomba del seu successor Psusennes I fou descoberta per Pierre Montet i s'hi va trobar un casc daurat gravat amb el nom reial d'Amenemnisu (o sigui, Neferkare) i el del seu successor Psusennes I. Anteriorment, es dubtava de la seva existència, ja que no s'havia trobat cap objecte amb el seu nom. Manetó va conservar la seva memòria amb el nom de Nephercheres, al qual assigna un curt regnat de 4 anys (vers 1043-1040 aC). Es pensa que ja era molt gran quan va arribar al tron i, llavors, potser es va establir la corregència amb Psusennes I, que hauria de ser el seu parent, i que després el va succeir. La seva capital fou Tanis.
Mentre el seu regnat és poc conegut, el gran sacerdot d'Amon a Tebes, Menkheperre, és conegut per haver perdonat diversos líders de la rebel·lió contra els grans sacerdots en temps d'Esmendes I. Aquestos rebels havien estat exiliats als oasis occidentals d'Egipte l'any 25 d'Esmendes I.

## Referències

* ↑ Peter Clayton, Chronicle of the Pharaohs, Thames & Hudson Ltd., 1994. p.178
* ↑ K.A. Kitchen, The Third Intermediate Period in Egypt (c.1100-650 BC), Warminster, 3à edició: 1996, pàg. 261
* ↑ K.A. Kitchen, pàg. 261
# Friedrich Traun

Friedrich Adolph Traun (Wandsbek, Imperi alemany 1876 - íd. 1908) fou un atleta i tennista alemany, guanyador d'una medalla olímpica.

## Biografia

Va néixer el 29 de març de 1876 a la població de Wandsbek, que actualment forma part de la ciutat d'Hamburg (en aquells moments Imperi alemany i avui dia Alemanya).
Va morir en un hotel de la ciutat de Wandsbek l'11 de juliol de 1908 a conseqüència d'un tret de pistola, tres mesos després d'haver-se casat amb Friedel Preetorius.

## Carrera esportiva

Va iniciar la seva carrera esportiva al voltant de l'atletisme, esdevenint un dels millors atletes de mitjana distància alemanys del moment. Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1896 realitzats a Atenes (Grècia), on fou eliminat en la primera ronda dels 100 metres llisos i 800 metres llisos. En aquests mateixos Jocs participà en la competició de tennis, on fou eliminat en la primera ronda de la competició individual masculina per part del britànic John Pius Boland. Tot i això, aquest el convidà a participar amb ell en la competició de dobles masculins, i en representació de l'equip mixt va aconseguir guanyar la medalla d'or d'aquesta competició al derrotar els grecs Dioníssios Kàsdaglis i Dimítrios Petrokókinos.

## Jocs Olímpics
### Dobles

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1896 | Jocs Olímpics, Atenes, Grècia | John Pius Boland | Dioníssios Kàsdaglis Dimítrios Petrokókinos | 5−7, 6−4, 6−1 |
# Adalateri

L'adalateri (Adalatherium hui) és una espècie de mamífer extint de l'ordre dels gondwanateris que visqué durant el Cretaci superior, 66-72 milions d'anys enrere. És l'única espècie del gènere Adalatherium i de la família dels adalatèrids (Adalatheriidae). És conegut a partir d'un únic espècimen trobat a la formació de Maevarano, a la costa occidental de Madagascar, i es tracta de l'únic gondwanateri del qual s'ha descobert material postcranial. L'holotip, que es creu que era un individu jove, feia uns 60 cm de llargada.
El nom genèric Adalatherium deriva del mot malgaix adàla ('boja') i de therium, la forma llatinitzada de la paraula grega theríon ('bèstia'), mentre que el nom específic hui fou elegit en honor del paleontòleg xinès Yaoming Hu.

## Referències

* ↑ Entrada «Adalatherium hui» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Krause et al., 2020, p. 424.
* ↑ Krause et al., 2020, p. 422.

## Bibliografia

* Krause, D. W.; Hoffmann, S.; Hu, Y.; Wible, J. R.; Rougier, G. W.; Kirk, E. C.; Groenke, J. R.; Rogers, R. R.; Rossier, J. B.; Schultz, J. A.; Evans, A. R.; Von Koenigswald, W. V.; Rahantarisoa, L. J. «Skeleton of a Cretaceous mammal from Madagascar reflects long-term insularity» (en anglès). Nature, 581, 2020, pàg. 421-427. DOI: 10.1038/s41586-020-2234-8.
# Syrinx (Debussy)

Syrinx, que en català es podria traduir com a Siringa, és una composició musical per a flauta solista que Claude Debussy va escriure el 1913. És considerada com una obra indispensable del repertori de qualsevol flautista. Alguns historiadors musicals creuen que Syrinx ha tingut un paper fonamental en el desenvolupament de la música per a flauta sola de principis del segle xx, ja que dona un espai generós als artistes per a la interpretació i l'emoció.
Debussy va escriure Syrinx com a música incidental a l'obra incompleta Psyché de Gabriel Mourey. Estava pensada per ser interpretada entre bastidors durant l'obra, i s'anomenava originalment Flauta de Pan. Però com que una de les Chansons de Bilitis de Debussy ja tenia aquest títol, tanmateix, es va escollir el seu nom final amb referència al mite de la recerca amorosa per part del déu Pan de la nàiade o nimfa Siringa.
La peça està dedicada al flautista Louis Fleury.

## Enllaços externs

* Enregistrament de Jean Pierre Rampal a YouTube
# Arbusts i pastures xeròfites de Masai

Aquesta ecoregió es troba al nord de Kenya i inclou una barreja de desert, bosc de sabana, aiguamoll i boscos. És coneguda per la seva història cultural i les seves espècies fòssils, inclosos els primers homínids Homo habilis i Homo erectus, així com per una tortuga gegant i un cocodril gegant. Les espècies actuals trobades en aquesta ecoregió inclouen tres espècies d'amfibis endèmiques i una tortuga endèmica associada al llac Turkana. A les zones més seques es crien diverses espècies de mamífers grans com el guepard, el lleó, l'elefant, l'òrix beisa, la zebra de Grevy i la girafa reticulada. La sequera i el pasturatge han tingut un impacte substancial sobre els hàbitats de la zona, alguns dels quals s'han reduït a un estat desèrtic, i s'ha reduït molt la població de molts dels grans mamífers. El rinoceront negre (Diceros bicornis) s'ha extirpat de l'ecoregió.
Inclou les terres baixes al voltant del llac Turkana i el desert de Chalbi a l'est del llac.

## Protecció

A l'interior de l'ecoregió està en vigor la protecció proporcionada a tres àrees agrupades amb el nom de Parcs Nacionals del llac Turkana.

## Ecoregions veïnes

Aquesta ecoregió està compresa entre Arbusts i matolls Somalis d'Acacia i Commiphora pel nord i l'est, i Boscs septentrionals d'arbusts i matolls d'Acacia-Commiphora per sud i oest.

## Referències

* ↑ «Deserts and xeric shrublands - Masai xeric grasslands and shrublands» (en anglès). WWF. [Consulta: 13 octubre 2019].
# Yūki Ōgimi

Yuki Ogimi (Atsugi, 15 de juliol de 1987), anteriorment Yuki Nagasato, es una futbolista japonesa que juga actualment al 1.FFC Frankfurt com a davantera. Ha jugat al Japó, Alemanya i Anglaterra, i és internacional amb el Japó, amb el qual va guanyar el Mundial 2011 i la plata als Jocs Olímpics de Londres.
La seva germana Asano i el seu germà Genki també són futbolistes.

## Carrera

| Temporades | Club | Títols | Selecció (fases finals) |
| 2002 - 2009 0 0 | NTV Beleza 0 0 | 3 Lligues, 4 Copes, 1 Copa de la Lliga 0 0 | Mundial 2007 (1a fase) Copa de l'Est Asiàtic 2008 (campió) Jocs Olímpics 2008 (4t lloc) |
| 09/10 - 12/13 0 0 | Turbine Potsdam 0 0 | 1 Lliga de Campions, 2 Lligues 0 0 | Copa d'Asia 2010 (3r lloc) Mundial 2011 (campió) Jocs Olímpics 2012 (subcampió) |
| 2013 - 2014 | Chelsea FC |
| 14/15 | VfL Wolfsburg | 1 Copa | Mundial 2015 (subcampió) |
| 15/16 - act. | 1.FFC Frankfurt |

## Referències

* ↑ «Wolfsburgs Ogimi unterschreibt in Frankfurt» (en alemany). [Consulta: 24 desembre 2019].
* ↑ «News & Stories | U.S. Soccer Official Website» (en anglès). [Consulta: 24 desembre 2019].
* ↑ «Turbine Potsdam». Arxivat de l'original el 2016-07-02. [Consulta: 25 juny 2016].
# Ictidosuchoides

Ictidosuchoides és un gènere extint de sinàpsids de la família dels ictidosúquids que visqueren al sud d'Àfrica durant el Wuchiapingià (Permià superior). Se n'han trobat restes fòssils a les províncies sud-africanes del Cap Occidental i el Cap Oriental. Aquests baurioïdeus primitius eren carnívors petits amb un aspecte que recorda les mosteles. El nom genèric Ictidosuchoides significa 'semblant a Ictidosuchus' en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Ictidosuchoides» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Angielczyk i Kammerer, 2018, p. 162 i 169.

## Bibliografia

* Angielczyk, K. D.; Kammerer, C. F. «Non-Mammalian synapsids: the deep roots of the mammalian family tree». A: Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018, p. 117-198. ISBN 978-3-11-027590-2.
# The Skeleton Dance

The Skeleton Dance és un curtmetratge d'animació, el primer de les Silly Symphonies de Walt Disney, creat l'any 1929. Va ser produït i també dirigit per Walt Disney, a més va ser animat per Ub Iwerks. En el curt, un grup d'esquelets ballen i creen música en un tenebrós cementiri, els esquelets usen el so dels arbres i dels animals per acompanyar el seu ball. Les notes musicals d'aquest curt animat, van ser creades per Carl Stalling, que després crearia la música d'altres de curts de Disney. Molta gent va quedar impressionada amb "The Skeleton Dance", donat que els personatges no parlaven.
El 1994 va ser considerat com el 18è millor curtmetratge d'animació de la història per 1.000 crítics.

## Argument

Un mussol està assegut en un vell arbre, en una nit de vent i de trons, on s'espanta amb una branca d'arbre, pensant que és una mà sinistra. A continuació el rellotge de l'església d'un cementiri, marca les dotze de la nit. Els ratpenats i les aranyes surten de les seves llars, els llops udolen i dos gats, miolen i lluiten (es tiren del nas i s'escupen). Però apareix un esquelet gran i blanc, que fa que els gats s'espantin, l'esquelet fa sonar les seves dents, l'esquelet ronda i salta al cementiri. El mussol de l'inici espanta l'esquelet, i l'esquelet li tira el seu crani, com a resposta. Després d'això l'esquelet es troba amb tres companys més que comencen a ballar la dansa de l'esquelet. Un dels esquelets, transforma el seu company en un xilòfon, mentrestant un altre esquelet usa un os i a un gat com un contrabaix i l'últim esquelet, mou els seus genolls i es colpeja el darrere. Després d'escoltar tots aquests diferents i divertits sorolls dels esquelets, un gall els avisa que aviat es farà de dia i que han d'anar a dormir, abans que la llum del sol els atrapi, els esquelets s'amaguen en un vell i buit taüt, i dormen tranquil·lament.

## Referències

* ↑ Merritt, Russell; Kaufman, J. B.. Walt Disney's Silly Symphonies: A Companion to the Classic Cartoon Series. 2a edició. Glendale, CA: Disney Editions, 2016, p. 55–57. ISBN 978-1-4847-5132-9.
* ↑ Merritt, Russell; Kaufman, J. B.. Walt Disney's Silly Symphonies: A Companion to the Classic Cartoon Series. 2a edició. Glendale, CA: Disney Editions, 2016, p. 55–57. ISBN 978-1-4847-5132-9.
# Nikshamma

Nikshamma fou un districte oriental d'Assíria que incloïa la ciutat de Shurgadia. Probablement era un principat mede. Shurgadia estava entre Ganguhtu (desconeguda) i Kishesim més al sud. El 716 aC, en temps de Sargon II, el governador local Shepa-sharru, tributari d'Assíria, es va revoltar per causes desconegudes. La revolta fou sufocada i el territori agregat a la província assíria de Parsua.

## Notes

* ↑ Aspects of empire in Achaemenid Sardis, per Elspeth R. M. Dusinberre Google Llibres

## Bibliografia

* Robert William Rogers A History of Babylonia and Assyria.
# Setanta Sports Cup

La Setanta Sports Cup, també anomenada Setanta Cup, és una competició futbolística que enfronta clubs de les dues associacions d'Irlanda (nord i sud). Va ser creada l'any 2005. És patrocinada per la televisió de cable irlandesa Setanta Sports. A la competició participen 4 equips de cada lliga.
La Setanta Cup és la primera competició de tota Irlanda des dels anys 80. Anteriorment ja s'havien disputat competicions similars, com foren:
* Dublin and Belfast Intercity Cup 1941/42-1948/49
* North-South Cup 1961/62-1962/63
* Blaxnit Cup 1967/68-1973/74
* Texaco Cup 1973/74-1974/75
* Tyler Cup 1978-1980

## Historial

* 2005: Linfield FC 2-0 Shelbourne FC (al Tolka Park, Dublín)
* 2006: Drogheda United 1-0 (pr.) Cork City FC (al Tolka Park, Dublín)
* 2007: Drogheda United 1-1 (4-3 pen.) Linfield FC (al Windsor Park, Belfast)

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2007-05-14 a Wayback Machine.
* RSSSF - Competicions de tota Irlanda
* All-Ireland Competitions Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Elvira Vassilkova

Elvira Vassilkova (Novouralsk, 15 de maig de 1962) és una nedadora russa de naixement, però belarussa d'adopció, ja retirada, especialista en braça, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1970. Està casada amb el també nedador Aleksandr Buchenkov.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou on va disputar dues proves del programa de natació. Guanyà la medalla de plata en els 100 metres braça i, fent equip amb Yelena Kruglova, Alla Grishchenkova i Natàlia Strúnnikova guanyà la de bronze en els 4x100 metres estils.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Yelena Kruglova». [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ «ВАСИЛЬКОВА Эльвира Адольфовна | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 19 juliol 2021].