OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caprichromis orthognathus

Caprichromis orthognathus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Malawi.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Maréchal, C., 1991. Caprichromis. p. 36. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units, 495 p.
* ↑ Eccles, D.H. i E. Trewavas, 1989. Malawian cichlid fishes: the classification of some haplochromine genera. Lake Fish Movies, Alemanya Occidental.
* ↑ Nsiku, E., 1999. Changes in the fisheries of Lake Malawi, 1976-1996: ecosystem-based analysis. University of British Columbia, Vancouver, Canadà. 217 p.
* ↑ Snoeks, J., (ed.) 2004. The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Estats Units, 360p.
* ↑ Konings, A., 1989. Malawi cichlids: in their natural habitat. Verduijn Cichlids, Holland & Lake Fish Movies, Alemanya Occidental. 303 p.
* ↑ Ambali, A., H. Kabwazi, L. Malekano, G. Mwale, D. Chimwaza, J. Ingainga, N. Makimoto, S. Nakayama, M. Yuma i Y. Kada, 2001. Relationship between local and scientific names of fishes in Lake Malawi/Nyasa. African Study Monographs (22)3: 123-154.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pleociemats

Els pleociemats (Pleocyemata) són un subordre de crustacis decàpodes que inclou unes 16.500 espècies, un 97% dels decàpodes actuals. Els representants més coneguts, especialment pel seu interès gastronòmic, són el llamàntol, la llagosta, l'escamarlà, alguns tipus de gambes i gambetes, a més del bernat ermità i tots els crancs.
Les diferències amb els dendrobranquiats, l'altre subordre de decàpodes, es basen en la forma i l'estructura de les brànquies. Els pleociemats tenen dos tipus de brànquies:
* les tricobrànquies, que són simples, amb un eix i dues làmines
* les fil·lobrànquies, amb moltes branques filamentoses.
Un dels trets més importants que els caracteritzen, és que els ous fertilitzats són incubats per la femella, i romanen enganxats als pleopodis o potes nadadores, fins que surten les larves. És aquesta característica que dona el seu nom al grup.

## Sistemàtica

Burkenroad, el 1963, feia la proposta de reemplaçar els subordres existents en aquell moment (Natantia i Reptantia) pels grups monofilètics dels dendrobranquiats (Dendrobranchiata) i els pleociemats. Així, Pleocyemata conté tots els membres del grup Reptantia (que encara s'utilitza, però en un nivell taxonòmic més baix), és a dir, els crancs, llamàntols i altres, així com el Stenopodidea i els Caridea, que comprèn moltes de les gambes.
La taxonomia dels pleociemats és complex i està sotmesa a revisions, de manera que el nombre d'infraordres varia segons les fonts. La versió més actualitzada la proporciona WoRMS, i és la següent:
* Infraordre Achelata Scholtz & Richter, 1995
* Infraordre Anomura MacLeay, 1838
* Infraordre Astacidea Latreille, 1802
* Infraordre Axiidea de Saint Laurent, 1979
* Infraordre Brachyura Latreille, 1802
* Infraordre Caridea Dana, 1852
* Infraorder Gebiidea de Saint Laurent, 1979
* Infraorder Glypheidea Van Straelen, 1925
* Infraorder Polychelida Scholtz & Richter, 1995
* Infraorder Procarididea Felgenhauer & Abele, 1983
* Infraordre Stenopodidea Claus, 1872

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 345.
* ↑ Burkenroad, M. D. (1963): "The evolution of the Eucarida (Crustacea, Eumalacostraca), in relation to the fossil record". Tulane Studies in Geology (1): 1-17.
* ↑ ITIS: Pleocyemata
* ↑ «Animal Diversity Web: Pleocyemata ». Arxivat de l'original el 2007-08-19. [Consulta: 15 agost 2007].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Pleocyemata». [Consulta: 8 setembre 2021].
# Carlos Girón Gutiérrez

Carlos Girón Gutiérrez (Mexicali, 3 de novembre de 1954 - Ciutat de Mèxic, 13 de gener de 2020) fou un saltador mexicà que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1972, 1976, 1980 i 1984. Els millors resultats ls Jocs de Moscou de 1980 guanyà la medalla de plata en la prova del salt de trampolí de 3 metres. En aquella edició fou quart en la prova del salt de palanca de 10 metres.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de bronze als Campionat del Món de natació de Cali 1975, quatre medalles als Jocs Panamericans, una d'or, una de plata i dues de bronze, el 1975 i 1979, i quatre medalles d'or als Jocs Centreamericans i del Carib de 1974 i 1978.
Morí el 13 de gener de 2020 per culpa d'una pneumonia.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Carlos Girón». [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ Saldago, Carlos Daniel. «Olympian Carlos Girón passes away», 13-01-2020. [Consulta: 13 gener 2020].
# Hypnomys

Hypnomys és un gènere extint de mamífers rosegadors de la família dels lirons (Gliridae) que visqueren a les illes Balears des del Pliocè inferior fins al Plistocè superior, fa entre 11.700 anys i 5,3 milions d'anys. Eren bastant més grossos que els seus parents vivents: l'espècie H. onicensis pesava uns 200 g, mentre que H. morpheus pesava aproximadament 230 g. El seu principal depredador era l'òliba Tyto balearica. Igual que els altres lirons del Plistocè endèmics dels arxipèlags de la Mediterrània occidental, sembla que descendien de la rata cellarda. El nom genèric Hypnomys significa ‘ratolí del son’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Hypnomys (Balearic Dormice)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 14 abril 2024].
* ↑ Flannery, 2019, «Emptying the Islands».
* ↑ «Fins on pot créixer un rosegador en una illa?». Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont, 2014. [Consulta: 14 abril 2024].
* ↑ Agustí i Antón, 2002, p. 261 i 262.

## Bibliografia

* Agustí, J.; Antón, M. Mammoths, Sabertooths and Hominids: 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe (en anglès). Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-11640-3.
* Flannery, T. Europe: A Natural History (en anglès). Atlantic Monthly Press, 2019. ISBN 978-0-8021-2916-1.
# Isa ibn Musa

Issa ibn Mussa fou un príncep abbàssida, nebot del primer califa as-Saffah, que el va designar com a segon hereu, darrere del seu germà Abu-Jàfar al-Mansur.
Aquest va pujar al tron el 754 quan Issa era governador de Kufa, càrrec que va conservar fins al 764/765. El 758/759 el fill d'al-Mansur, Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad, que després esdevindria califa amb el nom d'al-Mahdí), amb uns 15 anys, fou designat hereu de l'hereu Issa ibn Mussa. D'acord amb les decisions d'as-Saffah, el successor d'al-Mansur havia de ser Issa ibn Mussa, però al-Mansur tenia un altre propòsit i des del començament del seu regnat va maniobrar per imposar la successió del seu fill Muhàmmad.
Issa va destacar en la repressió del moviment rebel alida encapçalat per Muhàmmad an-Nafs az-Zakiyya i el seu germà Ibrahim ibn Abd-Al·lah, el 762, tant a Medina com a Bàssora, que va acabar amb la mort dels dos germans rebels el desembre del 762 i el febrer del 763 a la batalla de Bakhamra.
El 764 la pressió de les tropes del Gran Khorasan establertes a l'Iraq, i del mateix califa al-Mansur, van obligar Issa ibn Mussa a renunciar a la successió i reconèixer Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad com a hereu presumpte.
Fou pare d'al-Abbàs ibn Issa, que fou agent d'al-Mamun a Bagdad durant la guerra civil.

## Referències

* ↑ Bosworth, Clifford Edmund. The mediaeval islamic underworld (en anglès). Brill, 1976, p. 288. ISBN 9004045023.

## Bibliografia

* Hugh Kennedy, The early Abbasid Caliphate: a political history, en línia parcialment a google books
# Vicente Zarazúa

Vicente Zarazúa (Tacubaya, Ciutat de Mèxic, 27 d'agost de 1944) fou un tennista mexicà de les dècades de 1960 i 70.
Va participar en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic (1968), on el tennis fou esport de demostració i exhibició. En la competició de demostració individual es va quedar a les portes de les medalles arribant a quarts de final, mentre que tan en la de dobles masculins com en les dues proves d'exhibició (individual i dobles masculins) va obtenir la medalla d'or. Les proves de dobles masculins les va disputar junt a Rafael Osuna, mentre que els mixts amb Lourdes Góngora.
Va guanyar el campionat nacional mexicà en múltiples ocasions, tan en categoria júnior com sénior, i va formar part de l'equip mexicà de Copa Davis durant una dècada a partir de 1964.

## Enllaços externs

* Vicente Zarazúa a l'ATP (anglès)
* Vicente Zarazúa a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Vicente Zarazúa a la Copa Davis (anglès)
# Conjunt del carrer Bisbe Vilanova

El Conjunt del carrer Bisbe Vilanova és una obra d'Olot (Garrotxa).

## Descripció

És un conjunt d'edificis uni o plurifamiliars originàriament de planta baixa i dos plantes pis, entre mitgeres, d'estructura tradicional de parets de càrrega i coberta de teula àrab a dues vessants. Les façanes estan compostes sobres dos eixos de simetria. Les llosanes dels balcons són de pedra i les baranes de ferro forjat. Apareixen acabats arrebossats, estucats, esgrafiats i motllures. Del conjunt destaquen els edificis números 20 i 22 de clara influència modernista.

## Referències

* 1 2 «Conjunt del carrer Bisbe Vilanova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Francisco Maciel García

Francisco Maciel García (Santiago de Querétaro, 7 de gener de 1964) és un extennista mexicà dels anys 80 i 90. El seu fet més destacat fou la consecució de la medalla d'argent olímpica a Los Angeles 1984 en individuals (medalla no oficial en ser esport de demostració).
Va ser president de la Federación Mexicana de Tennis (FMT) entre els anys 2000 i 2008.

## Jocs Olímpics
### Individual

| Any | Campionat | Oponent | Resultat |
| 1984 | Jocs Olímpics, Los Angeles, Estats Units (demostració) | Stefan Edberg | 1−6, 6−7(6) |

## Enllaços externs

* Francisco Maciel García a l'ATP (anglès)
* Francisco Maciel García a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Francisco Maciel García a la Copa Davis (anglès)
# 62 Sagittarii

62 Sagittarii (62 Sgr / c Sagittarii / HD 189763 / HR 7650) és un estel variable a la constel·lació del Sagitari de magnitud aparent mitjana +4,51. S'hi troba en l'extrem sud-oest del Terebellum, asterisme format per un quadrilàter d'estels. Situada a 448 anys llum de distància del sistema solar, és la més brillant entre els quatre estels d'aquest asterisme.
62 Sagittarii és una gegant vermella de tipus espectral M4III amb una freda temperatura de 3.200 K. La mesura del seu diàmetre angular (0,011 segons d'arc) permet calcular el seu radi; aquest és 162 vegades més gran que el radi solar, o el que és el mateix, 0,76 ua. Si estigués situada en el lloc del Sol, la seva superfície aconseguiria l'òrbita de Venus. Té una lluminositat 3.000 vegades major que la lluminositat solar.
62 Sagittarii és una variable irregular de tipus LB que rep la denominació de variable V3872 Sagittarii. La seva lluentor varia entre magnitud +4,45 i +4,64.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* 1 2 «V3872 Sagittarii» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ V3872 Sagittarii Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* ↑ Pasinetti Fracassini, L. E.; Pastori, L.; Covino, S.; Pozzi, A. «Catalogue of Apparent Diameters and Absolute Radii of Stars (CADARS) - Third edition - Comments and statistics». Astronomy and Astrophysics, 367, 2001. pp. 521-524 (Tabla consultada en CDS).
* ↑ «V3872 Sagittarii» (en anglès). VizieR - Catàleg General d'Estrelles Variables. [Consulta: 11 desembre 2020].
# 72 del Serpentari

72 del Serpentari (72 Ophiuchi) és un estel situat en la constel·lació del Serpentari. Amb magnitud aparent +3,72, és la desena més brillant en la seva constel·lació i la primera entre elles que manca de denominació de Bayer. En el passat va ser l'estel més prominent de la constel·lació de Tigris —que representava al riu amb el mateix nom—, avui descartada.
72 del Serpentari és una subgegant blanc de tipus espectral A4IVs. Amb una temperatura efectiva de 8260 K, és unes 17 vegades més lluminosa que el Sol. A partir de la mesura indirecta del seu diàmetre angular, 0,74 ± 0,03 mil·lisegons d'arc, es pot estimar el seu veritable diàmetre, i aquest és 2,1 vegades més gran que el diàmetre solar. Gira sobre si mateix amb una velocitat de rotació igual o major de 65 km/s. La seva edat estimada és de 340 milions d'anys.
La composició química de 72 del Serpentari és diferent de la del Sol. D'una banda, mostra una abundància relativa de ferro una mica superior a la del Sol ([Fe/H] = +0,09), però certs elements són «sobreabundants» en relació als paràmetres solars. En concret, itri i sodi són gairebé tres vegades més abundants que en el nostre estel ([Na/H] = +0,46). Per contra, el seu contingut de coure és només la meitat que en el Sol.
72 del Serpentari sembla tenir dos companys estel·lars. La primera d'ells, 5,2 magnituds més tènue que l'estel principal, està separat visualment d'ell 24,83 segons d'arc. La segona, 8,1 magnituds més tènue, està separada 24,20 segons d'arc. El sistema es troba a 87 anys llum del sistema solar.

## Referències

* 1 2 «The 2001 US Naval Observatory Double Star CD-ROM. I. The Washington Double Star Catalog» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 12-2001, pàg. 3466–3471. DOI: 10.1086/323920.
* ↑ 72 Oph (SIMBAD)
* ↑ Soubiran, C.; Le Campion, J.-F.; Cayrel de Strobel, G.; Caillo, A. «The PASTEL catalogue of stellar parameters». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. A111.
* ↑ Richichi, A.; Percheron, I.; Khristoforova, M. «CHARM2: An updated Catalog of High Angular Resolution Measurements». Centre de Données astronomiques de Strasbourg. pp. 773-777.
* ↑ Royer, F.; Zorec, J.; Gómez, A. E. «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 671-682.
* ↑ Rieke, G. H.; Su, K. Y. L.; Stansberry, J. A.; Trilling, D.; Bryden, G.; Muzerolle, J.; White, B.; Gorlova, N.; Young, E. T.; Beichman, C. A.; Stapelfeldt, K. R.; Hines, D. C. «Decay of Planetary Debris Disks». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 1010-1026.
* ↑ Erspamer, D.; North, P. «Automated spectroscopic abundances of A and F-type stars using echelle spectrographs. II. Abundances of 140 A-F stars from ELODIE». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 1121-1135.
* ↑ De Rosa, R. J.; Bulger, J.; Patience, J.; Leland, B.; Macintosh, B.; Schneider, A.; Song, I.; Marois, C.; Graham, J. R.; Bessell, M.; Doyon, R. «The Volume-limited A-Star (VAST) survey - I. Companions and the unexpected X-ray detection of B6-A7 stars». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 854-866.
# AM dels Llebrers

AM dels Llebrers (AM Canum Venaticorum) és un estel variable en la constel·lació dels Llebrers situat a una incerta distància de 72 anys llum de la Terra. La seva lluentor varia entre magnitud aparent +14,10 i +14,18 amb un període de 17,52 minuts.

## Història

Catalogada per primera vegada per Humason i Zwicky en 1947, AM dels Llebrers va ser interpretada en diferents èpoques com a quàsar, estrella d'heli massiva o una subnana polsant. En 1967 Smak va descobrir variacions periòdiques fotomètriques i va proposar que l'estrella realment és una variable cataclísmica. No obstant això, el valor exacte del període fotomètric variava cada any de manera imprevisible, la qual cosa implicava que no podia correspondre al període orbital. El valor del període orbital (1028,7325 ± 0,0004 segons) va ser finalment descobert en 1998. Avui, AM Canum Venaticorum segueix despertant un gran interès, ja que és l'estat més tardà conegut en l'evolució d'un sistema binari.

## Variabilitat

AM dels Llebrers és el prototip de les variables AM Canum Venaticorum, que consisteixen en un sistema binari compost per dues nanes blanques amb un període orbital molt curt: el període orbital d'AM dels Llebrers és de només uns 17 minuts. Són estels rics en heli sense traces detectables d'hidrogen, on l'estrella donant és un estel compacte ric en heli i la transferència de massa estel·lar és dirigida per la pèrdua de moment angular deguda a la radiació d'ones gravitacionals. Estimacions del ritme de transferència de massa en AM dels Llebrers situen aquest valor entorn de 10$^{−9}$ Masses solars/any.

## Referències

* ↑ John Raymond «On the certification of AM Canum Venaticorum as a cataclysmic variable» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1992, pàg. 234–248. DOI: 10.1086/170866.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: UCAC4 Catalogue (Zacharias+, 2012). Autor: Arne Henden. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juliol 2012.
* ↑ Afirmat a: Gaia DR3. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 13 juny 2022.
* ↑ AM Canum Venaticorum (SIMBAD)
* 1 2 Nelemans, G. (2005): «CVn stars», en The Astrophysics of Cataclysmic Variables and Related Objects, Proceedings of ASP Conference Vol. 330. Edited by J.-M. Hameury and J.-P. Lasota. San Francisco: Astronomical Society of the Pacific, p.27
* ↑ AM Canum Venaticorum (General Catalogue of Variable Stars)
* ↑ Humason, M. L.; Zwicky, F. «A Search for Faint Blue Stars». Astrophysical Journal. p. 85.
* ↑ Smak, J. «Light variability of HZ 29». Acta Astronomica. p. 255.
* ↑ Harvey, David A.; Skillman, David R.; Kemp, Jonathan; Patterson, Joseph; Vanmunster, Tonny; Fried, Robert E.; Retter, Alon «The Orbital Period of AM Canum Venaticorum». Astrophysical Journal. pp. L105-L108.
# Vered Yeriho

Vered Yeriho (en hebreu: ורד יריחו) (en català: Rosa de Jericó) és un moixav i un assentament israelià situat a l'Àrea de Judea i Samaria, en la Cisjordània ocupada per l'estat sionista d'Israel. El moixav es troba prop de la ciutat de Jericó, situada en la Vall del Jordà, i pertany a la jurisdicció del Consell Regional de Meguilot. El 2017 tenia una població de 298 habitants. La comunitat internacional considera que els assentaments israelians en la Cisjordània ocupada són il·legals segons el dret internacional, però el govern israelià no està d'acord amb aquesta afirmació.

## Història

Segons l'organització ARIJ, el 1978 Israel va confiscar 618 dunams de terreny del llogaret palestí de Nabi Musa, per construir Vered Yeriho. La comunitat va ser fundada el 1979 com a resultat de la separació del nucli secular del nucli religiós de Mitzpe Yeriho, un assentament proper situat a l'oest de Vered Yeriho. El moixav es troba en un turó que domina la secció d'Aqabat Jaber de Jericó. Des del camí perimetral del moixav, es pot veure la ciutat de Jericó i el nord de la Mar Morta.

## Referències

* ↑ «The Geneva Convention». BBC, 10-12-2009.
* ↑ «Nabi Musa locality profile». ARIJ. Arxivat de l'original el 2017-11-13. [Consulta: 30 abril 2019].
# Alfa de l'Au del Paradís

Alfa de l'Au del Paradís (α Apodis) és l'estel més brillant de la constel·lació de l'Au del Paradís, amb magnitud aparent +3,83. Es troba a 411 anys llum de distància del Sistema Solar.
Alfa de l'Au del Paradís és una gegant taronja, el tipus espectral del qual varia segons la font consultada entre K2.5III i K5III. D'acord amb això, la seva temperatura superficial estaria compresa entre 4256 K (si el seu tipus és K2.5) i 4100 K (si és K5). En el primer cas, la seva lluminositat és equivalent a 750 sols i el seu radi és unes 49 vegades més gran que el radi solar. En el segon cas (tipus K5), la seva lluminositat augmenta fins a 910 sols i el seu radi seria 60 vegades major que el radi solar. De qualsevol manera, Alfa de l'Au del Paradís és una geganta més o menys corrent —com molts altres estels visibles en el firmament— en el nucli del qual té lloc la fusió de l'heli. En l'inici de la seva vida tenia una massa entre 4 i 5 vegades la massa solar; en un futur, una vegada es desprengui de les seves capes exteriors, acabarà els seus dies com una nana blanca.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 «Lithium in red giant stars: Constraining non-standard mixing with large surveys in the Gaia era». Astronomy and Astrophysics, 1-2020. DOI: 10.1051/0004-6361/201936360.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* Alfa Apodis - star (SIMBAD)
* Alpha Apodis (Stars, Jim Kaler)