OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rudinka

Rudinka és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.
Està situat al nord-oest de la regió, prop del curs alt del riu Váh (conca hidrogràfica del Danubi) i de la frontera amb la República Txeca i Polònia.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1506.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques de la regió de Žilina. Consultat el 18 de desembre del 2021.
* ↑ «(eslovac) (anglès) obce.sk». Arxivat de l'original el 2021-12-18. [Consulta: 18 desembre 2021].
# Edgar Cantero

Edgar Cantero (Barcelona, 1981) és un guionista, escriptor i dibuixant català en llengües catalana, castellana i anglesa.
Treballa com a guionista i dibuixant de còmics a la revista El Jueves. Amb la seva primera novel·la, Dormir amb Winona Ryder, guanyà el Premi Ciutat de Badalona i el Premi Joan Crexells de narrativa. L'any 2014 va debutar als EUA i a Regne Unit amb el seu primer llibre en anglès, The Supernatural Enhancements.
El 2024, passat Sant Jordi, va publicar en català la seva sisena novel·la, Ràdio free camaco.

## Obres
### Novel·la
#### En català

* Dormir amb Winona Ryder (2007)
* Vallvi (2011)
* Ràdio free camaco (2024)

#### En anglès

* The Supernatural Enhancements (2014)
* Meddling Kids (2017)
* This Body’s Not Big Enough for Both of Us (2018)

### Novel·la curta

* Baileys n'coke (català; 2008)
* Dies delenda (català; 2008)

### Conte

* "L'urinari d'Hesíode" (català; 2004, publicat a l'antologia Veus, 2010)
* "El nexe entre el sexe i el plexe venós dorsal" (català; 2005)
* "20/XX" (català; 2006)
* "Tres nadons" (català; 2006, publicat a Tres relats, 2009)
* "Un cadàver bonic" (català; a Els caus secrets, 2013)

## Premis

* 2005 Premi Mossèn Romà Comamala de Vilabella
* 2005 Premi Antoni de Bofarull de narrativa de Reus
* 2006 Premi GAT literari de Torelló
* 2006 Premi Ciutat d'Alcarràs
* 2007 Premi Ciutat de Badalona - Països Catalans Solstici d'Estiu
* 2007 Premi Valldaura de novel·la breu - Memorial Pere Calders de Cerdanyola del Vallès
* 2007 Premi Caterina Albert de narració de Cerdanyola del Vallès
* 2007 Premi Joan Crexells de narrativa
* 2008 Premi Josep Saperas i Martí de narrativa de Granollers.

## Bibliografia

* Fitxa de l'autor al Qui és qui de la Institució de les Lletres Catalanes

## Referències

* ↑ Richart, Alba «L'escriptor català venerat pel New York Times que arrasa als EUA però passa desapercebut a Catalunya». El Nacional, 11-06-2024.
* ↑ Bosch, Lolita. Veus de la nova narrativa catalana. Barcelona: Empúries, 2010. ISBN 9788497876681.
* ↑ «Tres relats». Servei de Publicacions de la UAB. [Consulta: 2 desembre 2014].
* ↑ Bennasar, Sebastià. Els Caus Secrets. Palma: Moll, 2013. ISBN 9788427321991.

## Enllaços externs

* Edgar Cantero - Lloc web oficial
# Axel Merckx

Axel Merckx (Uccle, 8 d'agost de 1972) va ser un ciclista belga, fill del també ciclista Eddy Merckx. S'inicià al futbol, però posteriorment va prendre camí cap al ciclisme professional, entre 1994 i 2007. El 2004 va rebre el Premi al Mèrit Esportiu. Com a ciclista els seus majors èxits foren una etapa al Giro d'Itàlia de 2000 i la medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Atenes de 2004.

## Palmarès

* 1996
** 1r al Trittico Premondiale
* 1998
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Baviera
* 2000
** Campió de Bèlgica en ruta
** 1r a Aalst
** 1r de la Volta a la Regió de Valònia
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
* 2001
** 1r al Gran Premi de Valònia
** 1r de la Ronda d'Aix-en-Provence
* 2003
** 1r del Tour de l'Ain
* 2004
** 1r a Wetteren
** Bronze a la prova en ruta dels Jocs Olímpics d'Estiu 2004
* 2005
** 1r a Aalst
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
* 2006
** 1r a Wolvertem
* 2007
** 1r al Critèrium de Lommel

### Resultats al Tour de França

* 1998. 10è de la classificació general
* 1999. Abandona (10a etapa)
* 2001. 22è de la classificació general
* 2002. 28è de la classificació general
* 2003. Abandona (15a etapa)
* 2004. 21è de la classificació general
* 2005. 39è de la classificació general
* 2006. 31è de la classificació general
* 2007. 62è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1997. 19è de la classificació general
* 2000. 25è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2006. Abandona
* 2007. 50è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. 21è de la classificació general
* 1996. 17è de la classificació general

## Referències

* ↑ Oller, S. «El turisme de bici sacseja Girona després de la letargia pandèmica». La Vanguardia, 6 juny 2022. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ Brown, G. «Merckx to ride Best Buddies Challenge» (en anglès). Cyclingnews, 12 juliol 2007. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Espanya es queda sense medalla en la prova de ciclisme en ruta». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina web personal d'Axel Merckx
# Riu de Set

Riu de Set és un riu afluent del Segre per l'esquerra. Neix a uns 950 m d'altitud, al vessant septentrional de la serra la Llena, entre els cims de la Tossa i de l'Abella, vora l'ermita de Sant Miquel de la Tosca. Cursa pels termes de la Pobla de Cérvoles, el Vilosell, Cervià de les Garrigues, el despoblat de les Besses, l'Albi, l'Albagés, el Cogul, Aspa, Alfés, Sunyer, Montoliu de Lleida i Sudanell, on s'uneix al seu col·lector. Els seus principals afluents són la riera de l'Albi o riuet dels Gorgs, la vall Xeca i la vall de Melons per la dreta, i, els barrancs de les Coves, de les Garrigues, la vall de Colom, la riera de la Sisquella i la vall de Rec per l'esquerra. La seva direcció general és sud-est nord-oest, i el seu recorregut és d'uns 45 km.

## Referències

* ↑ «Set» (en castellà), 07-09-2022. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «riu de Set | enciclopedia.cat». [Consulta: 15 setembre 2024].
# Arctic Race of Norway

La Arctic Race of Norway és una competició ciclista per etapes que es disputa a Noruega. Creada el 2014, forma part del calendari de l'UCI ProSeries amb una categoria 2.Pro. És organitzada per l'Amaury Sport Organisation (ASO) i Arctic Race of Norway (AS).

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2013 | Thor Hushovd | Kenny van Hummel | Nikias Arndt |
| 2014 | Steven Kruijswijk | Alexander Kristoff | Lars Petter Nordhaug |
| 2015 | Rein Taaramäe | Silvan Dillier | Ilnur Zakarin |
| 2016 | Gianni Moscon | Stef Clement | Oscar Gatto |
| 2017 | Dylan Teuns | August Jensen | Michel Kreder |
| 2018 | Serguei Txernetski | Markus Hoelgaard | Colin Joyce |
| 2019 | Aleksei Lutsenko | Warren Barguil | Krists Neilands |
| 2021 | Ben Hermans | Odd Christian Eiking | Victor Lafay |
| 2022 | Andreas Leknessund | Hugo Houle | Nicola Conci |
| 2023 | Stephen Williams | Cristian Scaroni | Kevin Vermaerke |
| 2024 | Magnus Cort Nielsen | Clément Champoussin | Kevin Vermaerke |

## Referències

* ↑ «ASO announces a new event, the Arctic Race of Norway». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ «Creation of the Arctic Race of Norway: a new race at the heart of unique sceneries - News pre-race - Tour de France 2013». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 11 març 2013].
* ↑ Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* ↑ Palmarès a cqranking.com

## Enllaços externs

* Web oficial
# Cristal·lització d'enzims per entrecreuament

La cristal·lització d'enzims per entrecreuament o entrecreuament enzimàtic (abreujada com a CLECs, acrònim de l'anglès Cross-Linked Enzyme Crystals) és una tecnologia d'immobilització d'enzims en forma cristal·lina les aplicacions més comunes de la qual són els bioprocessos i l'estudi de nous materials selectius. Constitueixen un mètode de catàlisi heterogeni que es basa en la reticulació, és a dir, en l'entrecreuament dels enzims amb agents bifuncionals.
Els cristalls d'enzims per entrecreuament resultants —també abreujats sota les mateixes sigles, CLECs— es caracteritzen per la seva robustesa, estabilitat operacional i una activitat catalítica elevada per unitat de volum, a banda de la recuperació del biocatalitzador per a ser reutilitzat. A més a més, a diferència d'altres mètodes d'immobilització enzimàtica en què s'utilitzen suports inerts que fan disminuir la concentració activa d'enzim, els CLECs no requereixen cap matriu sòlida.

## Referències

* 1 2 Barbosa, Oveimar; Ortiz, Claudia; Berenguer-Murcia, Ángel; Torres, Rodrigo; Rodrigues, Rafael C. «Glutaraldehyde in bio-catalysts design: a useful crosslinker and a versatile tool in enzyme immobilization» (en anglès). RSC Adv., 4, 4, 02-12-2013, pàg. 1583–1600. DOI: 10.1039/c3ra45991h. ISSN: 2046-2069.
* ↑ «Cristal·lització d'enzims per entrecreuament». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 18 abril 2016]. Consulta privada a la bústia del Cercaterm
* ↑ Häring, Dietmar; Schreier, Peter «Cross-linked enzyme crystals» (en anglès). Current Opinion in Chemical Biology, 3, 1, 01-02-1999, pàg. 35–38. DOI: 10.1016/S1367-5931(99)80007-6.
* ↑ Govardhan, Chandrika P «Crosslinking of enzymes for improved stability and performance» (en anglès). Current Opinion in Biotechnology, 10, 4, 01-08-1999, pàg. 331–335. DOI: 10.1016/S0958-1669(99)80060-3.
* ↑ Jegan Roy, J.; Emilia Abraham, T. «Strategies in Making Cross-Linked Enzyme Crystals» (en anglès). Chemical Reviews, 104, 9, 01-09-2004, pàg. 3705–3722. DOI: 10.1021/cr0204707. ISSN: 0009-2665.
# Futbol a Macedònia del Nord

El futbol és l'esport més popular a Macedònia del Nord.

## Història

El primer partit es jugà a Skopje el 20 d'abril de 1919 entre una selecció de l'exèrcit britànic i l'entitat Napredok.
El primer club de futbol de Macedònia del Nord (integrada dins de Sèrbia) fou el FK Makedonija, fundat el 1911 a la capital Skopje. Després de la Primera Guerra Mundial, Macedònia del Nord s'integra a Iugoslàvia i neixen nous club entre els quals destacaren: Šar Tetovo (1919, actual FK Ljuboten Tetovo), FK Balkan-Streda Skopje (1921), OSK Ohrid (1921), FK Belasica Strumica (1922), FK Osogovo Kočani (1924), FK Tikveš Kavadarci (1926), FK Bregalnica Štip (1926), Borec Titov Veles (1926), Sloga Skopje (1927), FK Napredak Kičevo (1928) i H.A.S.K. (1932). Després de la Segona Guerra Mundial el club més destacat del país fou el FK Vardar Skopje, fundat el 1947. A la dècada dels 90, Iugoslàvia es desintegra i Macedònia del Nord esdevé nació independent, creant la seva federació independent, selecció nacional i competicions domèstiques.

## Competicions

* Lliga macedònia de futbol
* Copa macedònia de futbol

## Principals clubs

| FK Vardar Skopje (Skopje) FK Sloga Jugomagnat (Skopje) FK Rabotnički Kometal (Skopje) FK Makedonija Ğorče Petrov (Skopje) | FK Sileks Kratovo (Kratovo) FK Pobeda Prílep (Prílep) FK Pelister Bitola (Bitola) FK Shkendija 79 (Tetovo) |

## Jugadors destacats

Fonts:
Des de 1940
* Kiril Simonovski
Des de 1950
* Blagoje Vidinić
Des de 1960
* Andon Dončevski
* Sokrat Mojsov
* Metodije Spasovski
Des de 1970
* Kiril Dojčinovski
* Dragan Mutibarić
* Blagoje Istatov
Des de 1980
* Vasil Ringov
* Vujadin Stanojković
Des de 1990
* Ilija Najdoski
* Darko Pančev
* Mitko Stojkovski
Des de 2000
* Goran Pandev

## Principals estadis

| Estadi Filip II (Skopje) Estadi Biljanini Izvori (Ohrid) | Estadi Gradski Tetovo-I Qytetit (Tetovo) Estadi Goce Delčev (Prílep) |

## Referències

* ↑ «Macedonians - Introduction, Location, Language, Folklore, Religion, Major holidays, Rites of passage, Relationships, Living conditions». Everyculture.com, 08-09-1991. [Consulta: 12 abril 2014].
* ↑ «101 Facts on Macedonia». EURM. Arxivat de l'original el 2014-03-06. [Consulta: 12 abril 2014].
* ↑ «Macedonians in form for second century» (en macedonian). Ffm.com.mk. [Consulta: 13 abril 2014].
* ↑ «HISTSORY». BBC. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Macedonian football trivia». fss.rs. Arxivat de l'original el 2014-08-12. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «FYR Macedonia All Stars». pesmitidelcalcio.com. [Consulta: 9 febrer 2018].

## Vegeu també

* Federació Macedònia de Futbol
* Selecció de futbol de Macedònia del Nord

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Federació Macedònia de Futbol Arxivat 2008-12-18 a Wayback Machine.
# Topoľčany

Topoľčany és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Nitra, i és capital del districte de Topoľčany. El 2011 tenia 27.177 habitants.

## Toponímia

El nom Topoľčany deriva de topoľ ('àlber' en eslovac). Tot i que un estudi més recent mostra que el nom seria un derivat de l'antic eslau topol (calent).

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1173.

## Geografia

Topoľčany es troba a la vall del riu Nitra, entre les muntanyes de Tribeč al sud-est i de Považský Inovec al nord-oest. Les viles importants més properes són Partizánske (a 16 km al nord-est) i Nitra (a 30 km al sud).

## Població
### Ètnies

La majoria de la població de la vila són eslovacs: 24.930 persones (91,3%).
| Ètnia | Nombre | Percentatge |
| Eslovacs | 24.930 | 97,7% |
| Magiars | 241 | 0,9% |
| Txecs | 155 | 0,6% |
| Gitanos | 29 | 0,1% |
| Ucraïnesos | 15 | 0,1% |
| Altres | 140 | 0,5% |
| No precisat | 1.667 | — |

## Ciutats agermanades

La ciutat de Topoľčany està agermanada amb les viles de:
* Artern, Alemanya
* Einbeck, Alemanya
* Hlohovec, Eslovàquia
* Jászberény, Hongria
* Luhačovice, República Txeca
* Mazingarbe, França
* Prílep, Macedònia del Nord
* Rybnik, Polònia

## Referències

* ↑ «Resident Population by sex and age, by municipalities, 2011 Census» (en anglès). Oficina d'Estadística d'Eslovàquia. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «Mesto Topoľčany». [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «Okres Topoľčany» (en eslovac). Obec Topoľčany. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «Základné informácie». [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «Poloha a vymedzenie územia mesta». [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «Obyvateľstvo trvalo bývajúce v obciach SR podľa národnosti». Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2014. [Consulta: 11 novembre 2014].
* ↑ «Partnerské mestá». [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Els percentatges no inclouen les persones que no han declarat llur ètnia.

## Enllaços externs

* (eslovac) Lloc web oficial
# Aristòmenes de Messènia

Aristòmenes de Messènia o Aristòmenes d'Andània (en grec antic Ἀριστομένης), va ser un líder messeni de la segona guerra messènica (685 - 668 aC). Pausànias en va narrar la vida, seguint probablement a Rianos de Creta.
39 anys després de la caiguda d'Itome, Aristòmenes d'Andània, descendent dels reis epitídes de Messènia, va assolir el lideratge del seu poble, i va rebre promeses d'ajut d'Argos, Arcàdia, Sició, Elis i Pisa, iniciant la guerra vers el 685 aC.
La primera batalla a Deres no va tenir resultat decisiu i Aristòmenes es va distingir pel seu valor; li van oferir el tron, però el va refusar i va acceptar només el de comandant suprem. Una nit, per mostrar el seu atreviment i el seu valor, va entrar d'amagat a Esparta i va col·locar un escut amb la inscripció «Dedicat a la deessa per Aristòmenes» al temple d'Atenea.
A l'any següent (el 684 aC) va derrotar els espartans en una batalla a la regió d'Esteniclaros, en què van participar els aliats dels dos bàndols. Tot seguit va saquejar Pharae (Fares) i va estar a punt d'atacar Esparta que es va salvar per un somni del general que li desaconsellava l'acció. Va agafar presoners espartans en una emboscada i els va portar a Messènia i només els va alliberar contra el pagament d'un rescat.
Al tercer any de guerra es va lliurar una batalla prop d'un riu, on per culpa de la traïció del cap arcadi Aristòcrates, va patir la seva primera derrota i l'exèrcit messeni va ser aniquilat. Però Aristòmenes, amb les restes dels soldats, es va refugiar a la fortalesa d'Eira on va continuar la guerra per 11 anys i des on va saquejar les terres de Lacònia.
En una de les sortides va ser capturat junt amb uns 50 homes més, i, portats a Esparta, segurament van ser executats. La llegenda diu que Aristòmenes fou salvat per una àliga que se'l va emportar i una guineu el va guiar per amagar-se a una cova, i després va tornar a dirigir la guerra fins que es va refugiar a Arcàdia on fou traït altre cop per Aristòcrates, i finalment va acabar a Rodes on va viure la resta de la seva vida i fou l'ancestre de la família dels Diagorídes; la seva filla s'hauria casat amb Damaget, rei de Ialisos (Rodes).

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia. IV, 14-24; 32, 3-6; 16, 6
# Nikólaos G. Politis

Nikolaos G. Politis (1852 – 1921) va ser un filòleg grec, fundador dels estudis de folklore en la Grècia moderna.

## Biografia

Va nàixer en Calamata en 1852 i va publicar els seus primers estudis sobre folklore als tretze anys, en revistes d'Atenes. Als catorze va començar a col·laborar en la revista Pandora, on va veure la llum el seu primer article científic. Va estudiar Filosofia i Dret en la Universitat d'Atenes i en 1876 es va desplaçar, amb una beca, a Alemanya, on va completar els seus estudis. Va ser professor de Mitologia Grega i Arqueologia i col·laborador de les revistes de filologia més importants de la seua època, com Eón, Parnàs i Hestia. Va fundar en 1908 la Societat de Folklore, en 1909 la revista Laografia ('Folklore') i en 1918 l'Arxiu de Folklore, que actualment es troba en l'Acadèmia d'Atenes.
La seua visió del folklore neohel·lènic se centra en les pervivències que es donen en el mateix de les creences pròpies de la Grècia antiga, les quals donen, al seu judici, fe de la continuïtat ètnica i cultural entre els pobladors actuals del país i els d'èpoques pretèrites. Ell mateix defineix com fique «cercar (i trobar) en la Grècia moderna l'Antiguitat» (Mitologia neohel·lènica , p. 3). Politis responia així a la tesi de l'investigador alemany Jacob Philipp Fallmerayer, per a qui els grecs del segle xix tenien un fort component eslau i no podien considerar-se legítims hereus de la cultura clàssica.
La seua obra fonamental sobre el tema és Mitologia neohel·lènica, publicada en dos toms en 1871 i 1874, un tractat en el qual recorre exhaustivament les creences populars de la seua època, comparant-les amb les de la Grècia antiga i altres cultures.
Politis va fer també un notable treball de recopilació de materials tradicionals. Els seus llibres Refranys (1899-1902), Tradicions (1904), i Cançons del poble grec (selecció) (1914) constitueixen el repertori clàssic dels seus respectius camps.

## Referències

* Junta Lukács, Introducció al folklore grec, Banc Nacional de la Fundació Cultural, Atenes 1978, p. 65-72.
# Messènia (desambiguació)

«Messènia» té aquests significats:
* Geografia:
** La prefectura de Messènia (en grec Μεσσηνία Messinia) és una prefectura de Grècia de la regió del Peloponès amb capital a Calamata.
** El golf de Messènia és un golf mediterrani a la costa sud de la península del Peloponès.
* Història:
** Messènia era una regió de l'antiga Grècia.
* Biografies:
** Aristodem de Messènia, rei de Messènia durant la primera guerra messènica
** Aristòmenes de Messènia, líder messeni a la segona guerra messènica
** Damis de Messènia, pretendent al tron de Messènia
** Dinòcrates de Messènia, polític messeni
*** Gorge de Messènia, el seu fill
** Melant de Messènia, rei d'Atenes i de Messènia
** Neó de Messènia, governant de Messènia
** Nicàgores de Messènia, notable messeni
** Tirannió de Messènia, escriptor de l'Antiga Grècia

## Vegeu també

* Categoria:Antiga Messènia
* Categoria:Messenis
# E55

La ruta europea E55 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Helsingborg (Suècia) i finalitza a Calamata (Grècia). Té una longitud de 3305 km, una orientació de nord a sud i passa per Suècia, Dinamarca, Alemanya, República Txeca, Àustria, Itàlia i Grècia.
# Filolau

Filolau (grec antic: Φιλόλαoς, Philólaos; Crotona, vers 480 aC) fou un matemàtic i filòsof pitagòric grec.

## Vida

Menó i Diògenes Laerci digueren que va néixer a Crotona, tot i que d'altres com Aristoxen de Tàrent digué que nasqué a Tarent. Visqué algun temps a Heraclea i a Tebes. Fou una figura rectora d'una comunitat que adaptava elements pitagòrics a Fliünt, prop de Corint. Plutarc el fa contemporani de Sòcrates i Demòcrit. Fou deixeble de Pitàgores. Laerci esmenta com a deixebles seus Fantó de Fliünt, Xenòfil, Equècrates, Diocles, Polimnest de Fliünt i Eurit, i diu que morí a Crotona per afavorir la tirania.

## Pensament

La tesi principal del seu sistema filosòfic es basa en dos conceptes: "limitador" i "il·limitat", a partir dels quals analitza la resta de conceptes. Arriba a la conclusió que no tots els éssers són o bé limitadors o bé il·limitats, per tant deuen haver éssers compostos per tots dos. El nombre és també una part fonamental del seu pensament en el sentit que si els éssers no són comptables, no podem pensar-los ni conèixer-los. En aspectes del seu pensament, s'ha vist una línia relacional no sols amb Pitàgores sinó també amb Parmènides. Pel que fa a les seves reflexions escèptiques respecte al coneixement humà, segueix la tradició representada per Xenòfanes, Heraclit i Alcmeó.
Filolau va participar i va desenvolupar la cosmologia pitagòrica entenent un univers regular, predible i aritmètic, en el qual giren planetes i astres en harmonia. Entre aquests, apareix la Terra, que gira en una òrbita circular, per la qual cosa apareix dotada de moviment, a diferència dels universos dels jonis. A més, va explicar el moviment diürn de la Terra sobre la base del gir entorn d'un punt central fix en l'espai, idea que va influir, per exemple, en un contemporani seu: el rapsode Leurípides de Calamata. Per a Filolau, el cosmos està format per un foc central, anomenat Hestia, i nou cossos que giren al seu al voltant: Antichton, la Terra, la Lluna, el Sol (esfera de cristall que reflecteix el foc central), els cinc planetes observables i l'esfera de les estrelles fixes (o sigui, la volta celeste que engloba els astres anteriors). Per aquesta concepció de l'organització celeste, se l'ha considerat precursor de Nicolau Copèrnic.

## Obres

Va escriure una obra sobre filosofia pitagòrica en tres llibres i fou el primer autor que va escriure sobre la filosofia de Pitàgores. El primer llibre portava el títol de τὸ πρῶτον Φυσικόν, el segon Περὶ φύσεως i el tercer ἐν τῷ περὶ ψυχῆς.

## Referències

* ↑ Kirk, Raven, Schofield. Los filósofos presocráticos. Madrid: Gredos, 2014. ISBN 978-84-249-2631-1.
* ↑ D K, pàg. Diògenes Laerci IX, DK pp= 44
* ↑ Kirk, pàg. 459-460
* ↑ Kirk, pàg. 461
* ↑ Kirk, pàg. 462
* ↑ Estobeu, "anth.", 1-21
* ↑ Kirk, pàg. 483

## Bibliografia

* G. S. Kirk: Los filósofos presocráticos, ed.Gredos, Madrid 1987, ISBN 84-249-1249-7.
* Diels i Kranz: DK= Die Fragmente der Vorsokratiker.