OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sewadjtu

Sewadjtu fou el 34è faraó de la dinastia XIII d'Egipte. Regnà durant el Segon Període Intermedi. El seu nom de tron dou Sankhere i el seu nom Sa Ra fou Sewadjtu. El papir de Torí diu que va regnar tres anys i uns tres mesos.

## Referències

* ↑ Ryholt, Kim S. B., The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period c. 1800–1550 B.C.. Museum Tuscalanum Press, (1997). ISBN 8772894210.
* ↑ Schneider, Thomas: Lexikon der Pharaonen. RM-Buch- und Medien-Vertrieb, (2002). ISBN 3760811027
* ↑ Baker, Darell D.: The Encyclopedia of the Pharaohs: Volume I - Predynastic to the Twentieth Dynasty 3300 - 1069 BC, Stacey International, ISBN 978-1-905299-37-9, (2008), p. 419.
# Àleu

Segons la mitologia grega, Àleu (en grec antic Ἀλεός) va ser un rei de Tegea, fill d'Afidant i net d'Arcas.
Estava casat amb Neera, filla de Pereu, amb la que va tenir diversos fills. Àleu va obligar a la seva filla Auge a ser sacerdotessa d'Atena, ja que un oracle havia dit que un fill d'ella mataria els seus oncles. Però la noia va ser violada per Hèracles, quan aquest heroi va ser acollit a la seva cort, i en va néixer Tèlef. Tèlef i la seva mare van ser abandonats al mar pel rei. Una altra filla, Alcídice, es va casar amb Salmoneu, rei d'Èlida. Els fills d'Àleu, Cefeu i Amfidamant van ser argonautes. Quan Èpit va morir es va convertir en rei de tota l'Arcàdia, i en va fer de Tegea la capital. El va succeir un altre fill seu, Licurg, que també havia anat a l'expedició dels argonautes.

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, 8, 45, 1
* ↑ Higí. Faules, 99,1
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 15. ISBN 8429741461.
# Sébastien Japrisot

Jean-Baptiste Rossi, més conegut pel seu nom de ploma (i anagrama) Sébastien Japrisot, fou un novel·lista, guionista, traductor, director de cinema i lletrista francès nascut el 4 de juliol de 1931 a Marsella i mort el 4 de març de 2003 a Vichy.
Conegut per subvertir les regles del gènere del crim, Japrisot va trencar les fórmules establertes "en les seves peces components per combinar-les de manera original i paradoxal". Alguns crítics defensen que, encara que a l'obra de Japrisot pot faltar l'element experimental explícit present a les novel·les d'alguns contemporanis, mostra influències de les teories estructuralistes i les tècniques poc ortodoxes del moviment literari Noveau roman.

## Obra
### Novel·la

* Les Mal Partis - Premi de l'Unanimité 1966 (signat com J.-B. Rossi, Éditions Robert Laffont, 1950)
* Visages de l'amour et de la haine (signat com J.-B. Rossi, a Réalités núm.57, 10/1950)
* L'Odyssexe (àlbum il·lustrat per Trez, signat com J.-B. Rossi, Denoël, 1965)
* La Passion des femmes (Denoël, 1986)

### Novel·la policíaca

* Compartiment tueurs (Denoël, 1962) - En català "víctimes en fals"
* Piège pour Cendrillon (Denoël, 1963) - Gran Premi de literatura policíaca 1963. En català "Parany per a una Noia"
* La Dame dans l'auto avec des lunettes et un fusil (Denoël, 1966)
* Adieu l'ami (Denoël, 1968) - En català "adéu, amic"
* L'Été meurtrier (Denoël, 1977) - Prix des Deux Magots 1978, Premi de l'acadèmia sueca 1978
* Un long dimanche de fiançailles (Denoël, 1991) - Premi Interallié 1991

## Referències

* ↑ Sébastien Japrisot: the art of crime. Amsterdam: Rodopi, 2009, p. 21. ISBN 9789042025349. OCLC 303013296.
# Notodontins

Els notodontins (Notodontinae) són una subfamília de lepidòpters ditrisis de la família dels notodòntids (Notodontidae).

## Llista dels gèneres

* Cerura Schrank, 1802.
* Chadisra Walker, 1862.
* Cleapa Walker, 1855.
* Drymonia Hübner, 1819.
* Ellida Grote, 1876.
* Homocentridia Kiriakoff, 1967.
* Hupodonta Butler, 1877.
* Leucodonta Staudinger, 1892.
* Lophocosma Staudinger, 1887.
* Melagonina Gaede, 1933.
* Mesophalera Matsumura, 1920.
* Metriaeschra Kiriakoff, 1964.
* Mimesisomera Bryk, 1950.
* Neodrymonia Matsumura, 1920.
* Nephodonta Sugi, 1980.
* Nerice Walker, 1855.
* Norracoides Strand, 1916.
* Notodonta Ochsenheimer, 1810.
* Odontosiana Kiriakoff, 1964.
* Paradrymonia Kiriakoff, 1967.
* Paranerice Kiriakoff, 1964.
* Peridea Stephens, 1828.
* Periphalera Kiriakoff, 1959.
* Peroara Schaus, 1905.
* Pheosia Hübner, 1819.
* Pheosiopsis Bryk, 1950.
* Pseudofentonia Strand, 1912.
* Pseudosomera Bender et Steiniger, 1984.
* Pseudostauropus Gaede, 1930.
* Rachiades Kiriakoff, 1967.
* Semidonta Staudinger, 1892.
* Shaka Matsumura, 1920.

## Galeria

* Notodonta dromedarius
* Notodonta tritophus
* Notodonta torva
* Pheosia gnoma

## Referències

* ↑ «BioLib - Notodontinae» (en anglès). [Consulta: 3 novembre 2024].

## Enllaços externs

* BioLib: Notodontinae.(en)
* NCBI: Notodontinae.(en)
* Fauna Europaea: Notodontinae Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine..(en)
# Josep Simeón i Lujan

Josep Simeón i Lujan (Silla, 19 de març de 1991) és un exjugador de bàsquet valencià que jugava a la posició de base.
Era considerat un base amb qualitats per a la direcció del joc, gran intensitat i bona lectura, a més de tenir gran mentalitat d'equip. Format a les escoles del club València Basket, on va aconseguir diversos campionats a nivell nacional a les diverses categories inferiors (infantil, cadet i junior), va debutar al primer equip la temporada 2009/2010. Després de passar pel CE Lleida Basquetbol o el Força Lleida, es va retirar jugant a l'UPB Gandia.

## Referències

* ↑ Jesús, Signes. «José Simeón: “Asumir que me había retirado fue muy duro”». zonadebasquet.com. [Consulta: 26 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a la web del València Basket
* Fitxa a Basketball.realgm.com
# Fiorella Bonicelli

Fiorella Bonicelli (21 de desembre de 1951) és una tennista professional uruguaiana que ja s'ha retirat de la competició.
Durant la seva trajectòria, va guanyar el Roland Garros 1975 amb Thomas Koch. També va guanyar el Roland Garros de 1976 en categoria femenina de dobles amb Gail Lovera, derrotant a Kathy Harter i a Helga Niessen Masthoff 6–4, 1–6, 6–3.
A la Copa de Federacions, el seu rècord en singles va ser 11-4, i 6–8 en dobles. Bonicelli també va arribar als quarts de final del Grand Slam, durant el Roland Garros de 1978, on va perdre contra Virginia Ruzici 6–7, 6–4, 6–8.

## Grand Slams
### Dobles: 1 (1−0)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
| Guanyadora | 1. | 1976 | Roland Garros | Gail Sheriff | Kathy Harter Helga Niessen Masthoff | 6−4, 1−6, 6−3 |

### Dobles mixts: 1 (1−0)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
| Guanyadora | 1. | 1975 | Roland Garros | Thomas Koch | Jaime Fillol Pam Teeguarden | 6−4, 7−6 |

## Referències

* ↑ Font: Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fiorella Bonicelli a la WTA (anglès)
* Fiorella Bonicelli a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Fiorella Bonicelli al lloc web de la Billie Jean King Cup (anglès)
# Jussara Castro

Jussara Castro (21 de gener de 1982) va ser una jugadora d'handbol de l'Uruguai que va jugar a la selecció nacional d'handbol femení de l'Uruguai.
Va participar en el Campionat del món d'Handbol femení de 2003 a Croàcia, el Campionat del món d'handbol femení de 2005 a Rússia, i al Campionat del món d'handbol femení de 2011 al Brasil.

## Referències

* ↑ «Comprehensive defeat of Uruguay; Croatia ; Team Roaster Uruguay» (en castellà). La Red 21.
* ↑ «XX Women's World Handball Championship 2005; Russia; Team Roaster Uruguay» ( PDF) (en castellà). International Handball Federation.
* ↑ «XX Women's World Handball Championship 2011; Brasil; Team Roaster Uruguay» ( PDF) (en castellà). International Handball Federation. Arxivat de l'original el 2011-12-26. [Consulta: 29 març 2020].
# Adriana Castillo

Adriana Castillo (Montevideo, 5 de maig de 1990) és una futbolista uruguaiana que juga com a davantera al Club Nacional de Football i a la Selecció femenina de l'Uruguai.

## Carrera esportiva

Castillo ha jugat a Xile per a Colo-Colo.
Castillo va jugar per l'Uruguai en tres edicions de la Copa Amèrica Femenina (2010, 2014 i 2018).

## Referències

* ↑ Adriana Castillo, Fitxa a Soccerway
* ↑ «Uruguay viajó para disputar sudamericano femenino» (en castellà). Fútbol.uy, 03-11-2010.
# Abdon Pamich

Abdon Pamich (Rijeka, 3 d'octubre de 1933) fou un atleta italià, especialista en marxa atlètica, vencedor de dues medalles olímpiques i tres alCampionat d'Europa d'atletisme.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en cinc edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1956, 1960, 1964, 1968 i 1972. Destaquen els resultats obtinguts en la cursa dels 50 km marxa del programa d'atletisme: quart el 1956, medalla de bronze el 1960 i medalla d'or el 1964. El 1972, a Múnic, fou l'encarregat de dur la bandera italiana durant la cerimònia inaugural dels Jocs.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles en els 50 quilòmetres marxa del Campionat d'Europa d'atletisme, de plata el 1958 i d'or el 1962 i 1966; tres medalles d'or en els 50 quilòmetres marxa als Jocs del Mediterrani, el 1955, 1963 i 1971; i dues medalles a la Copa del món de marxa atlètica, d'or el 1961 i de bronze el 1965, sempre en els 50 km. A nivell nacional aconseguí 40 campionats italians de marxa: 13 en els 10 km (1956 i de 1958 a 1969); 13 en els 20 km (de 1958 a 1969 i 1971) i 14 en els 50 km (de 1955 a 1969).
El 16 d'octubre de 1960 va establir el rècord del món dels 50 km marxa amb un temps de 4h 03' 02".

## Referències

* ↑ «Olympedia – Abdon Pamich». [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d'octubre 2020. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Mediterranean Games». [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ «Abdon Pamich» (en anglès). [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 10 desembre 2021].
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu 2008 - Puntuació masculina

Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu 2008 :
| Ciclisme en ruta |||||
| Ruta | homes | dones |
| Contrarellotge | homes | dones |
| Ciclisme en pista |||||
| Velocitat individual | homes | dones |
| Velocitat per equips | homes | |
| Persecució individual | homes | dones |
| Persecució per equips | homes | |
| Puntuació | homes | dones |
| Keirin | homes | |
| Madison | homes | |
| Ciclisme de muntanya |||||
| Ciclisme de muntanya | homes | dones |
| BMX |||||
| BMX | homes | dones |
| < 2004 2012 > |||||
La cursa de puntuació masculina dels Jocs Olímpics de Pequín es va disputar el 16 d'agost de 2008 al velòdrom de Laoshan.
Aquesta cursa de ciclisme en pista es corre individualment i guanya el ciclista que aconsegueix més punts al final dels 40 km (160 voltes) a recórrer. Durant la cursa els ciclistes poden aconseguir punts de dues maneres: la primera consisteix a guanyar una volta al grup, amb la qual cosa es guanyen 20 punts. Aquesta mateixa norma fa que si un ciclista perd volta també perd 20 punts. L'altra manera de puntuar és prendre part en els esprints que es disputen cada 10 voltes. Els 4 primers classificats reben 5, 3, 2 i 1 punt respectivament.
Els principals favorits per emportar-se la victòria eren, abans de començar, el mallorquí Joan Llaneras, el belarús Vassil Kirienka i el campió a Atenes 2004, el rus Mikhaïl Ignàtiev.
El guanyador final va ser un dels favorits el mallorquí Joan Llaneras, amb 60 punts, seguit de l'alemany Roger Kluge, i el britànic Chris Newton.

## Medallistes
### Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Joan Llaneras | Roger Kluge | Chris Newton |

## Resultat final

| Posició | Nom | Punts a l'esprint | Voltes extres | Punts Totals |
| | Joan Llaneras | 20 | 2 | 60 |
| | Roger Kluge | 18 | 2 | 58 |
| | Chris Newton | 16 | 2 | 56 |
| 4 | Cameron Meyer | 16 | 1 | 36 |
| 5 | Vassil Kirienka | 14 | 1 | 34 |
| 6 | Daniel Kreutzfeldt | 9 | 1 | 29 |
| 7 | Zachary Bell | 7 | 1 | 27 |
| 8 | Makoto Iijima | 3 | 1 | 23 |
| 9 | Milan Kadlec | | 1 | 20 |
| 10 | Greg Henderson | 13 | | 13 |
| 11 | Rafał Ratajczyk | 10 | | 10 |
| 12 | Iljo Keisse | 8 | | 8 |
| 13 | Angelo Ciccone | 8 | | 8 |
| 14 | Volodímir Ribin | 8 | | 8 |
| 15 | Kam Po Wong | 5 | | 5 |
| 16 | Milton Wynants | 5 | | 5 |
| 17 | Mikhaïl Ignàtiev | 4 | | 4 |
| 18 | Juan Curuchet | 1 | | 1 |
| 19 | Marco Arriagada | 1 | | 1 |
| 20 | Peter Schep | | | 0 |
| 21 | Christophe Riblon | 3 | -1 | -17 |
| 22 | Bobby Lea | | +1, -2 | -20, DNF |
| 23 | Chun-Kai Feng | | -1 | -20, DNF |

## Notes

* ↑ Normativa de la cursa al web oficial dels Jocs Olímpics Arxivat 2008-08-15 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Web oficial dels Jocs Olímpics Arxivat 2008-08-16 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Resultats al web oficial dels Jocs Olímpics (anglès)
# Pi1 de la Grua

Pi¹ de la Grua (π¹ Gruis) és un estel variable a la constel·lació de la Grua, de magnitud aparent mitjana +6,14. Comparteix la denominació de Bayer «Pi» amb π² Gruis, si bé ambdues estels no estan físicament relacionades. Pi¹ Gruis s'hi troba a 498 anys llum del sistema solar.
Pi¹ Gruis és un estel de tipus S catalogat com S5,7e. És una estrella variable semiregular la lluentor de la qual varia entre magnitud +5,4 i +6,7 en un cicle de 150 dies. Al costat de R Andromedae i R Cygni va ser triada com un dels prototips del tipus espectral S i és un dels estels més lluents d'aquest grup. Pot tenir una grandària tan gran com 694 radis solars, equivalent a 3,2 ua, sent la seva magnitud absoluta bolomètrica -5,75.
D'acord a la seva posició en els diagrames color-color en infraroig, Pi¹ Gruis entra dins de la subclasse C dins dels estels intrínsecament S, que inclou a estels amb un dens embolcall circumestel·lar ric en oxigen. Així mateix, Pi¹ Gruis està classificada com I (emissió de silicat) i SE (emissió de pols de silicat ric en oxigen). Les observacions d'espectroscòpia i interferometria concorden amb l'existència d'un fi embolcall de pols localitzada a una distància de 14 vegades el radi estel·lar. Amb una temperatura de 700 K, estaria formada per partícules compostes per un 70% de silicat i un 30% d'alumini amorf. Pot existir un segon embolcall d'H₂O+SiO a 1.000 K estenent-se des de la fotosfera de l'estel fins a 4,4 radis estel·lars.
Pi¹ Gruis probablement forma un sistema binari amb una nana groga de tipus G0V i magnitud +10,9. Visualment a 2,71 segons d'arc, no s'ha observat variació en la separació durant més d'un segle.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two dimentional spectral types for the HD stars, Vol. 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Data de publicació: 1978.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 «Pi1 Gruis» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 8 gener 2021].
* 1 2 Pi1 Gruis Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* ↑ Merrill, P. W. «Stellar spectra of class S». Astrophysical Journal, 56, 1922. pp. 457-482.
* 1 2 3 Sacuto, S.; Jorissen, A.; Cruzalèbes, P.; Chesneau, O.; Ohnaka, K.; Quirrenbach, A.; Lopez, B. «The close circumstellar environment of the semi-regular S-type star π1 Gruis». Astronomy and Astrophysics, 482, 2, 2008. pp. 561-574.
# Tilburg

Tilburg és un municipi de la província del Brabant del Nord, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 203.492 habitants repartits sobre una superfície de 119,15 km² (dels quals 1,85 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Dongen, Loon op Zand, Heusden i Haaren, a l'oest amb Gilze en Rijen, a l'est amb Oisterwijk i al sud amb Goirle i Hilvarenbeek.
La Universitat de Tilburg va ser fundada el 1927 i ha mantingut durant anys una important reputació tant en recerca com en docència a nivell mundial.

## Centres de població

* Binnenstad
* Tilburg Noord
* Oude Stad
* Tilburg West

## Ajuntament

L'ajuntament és format per 39 regidors. La coalició governant (23 regidors) és formada per:
* PvdA - 11
* SP - 5
* VVD - 4
* GroenLinks - 3
L'oposició és formada per 16 regidors:
* CDA - 7
* Lijst Smolders Tilburg - 5
* D66 - 1
* Tilburgse Volkspartij - 1
* Algemeen Belang - 1
* Verenigde Senioren Partij - 1

## Agermanaments

* Lublin
* Matagalpa
* Same
* Emfuleni
* Minamiashigara
* Zemun

## Enllaços externs

* Tilburg - Lloc web oficial
# Saxia

Saxia és un poema èpic heroicodescriptiu de la muntanya de Montserrat escrit pel monjo Dom Antoni Brenac al S. XVI. Està escrit en llatí medieval (el seu títol original és, de fet: Historia Regii Monasterii Montis Serrati seu Saxia). La seva mètrica segueix l'hexàmetre clàssic.

## Referències

* ↑ Brenac, Antoni. Sàxia: poema heroic-descriptiu de la Muntanya de Montserrat.. Montserrat: Monestir de Montserrat, 1927.
# Brunete mediàtica

La Brunete mediàtica, de vegades escurçat com la Brunete, és un terme polític i periodístic encunyat a finals dels anys 1990 per destacats polítics nacionalistes bascos per descriure l'entorn mediàtic oposat al nacionalisme basc, tot i que també seria utilitzat posteriorment des de l'esquerra per referir-se a els mitjans afins al Partit Popular.
Aquest terme va acompanyat d'acusacions de violència mediàtica. "Brunete" era el nom d'una divisió cuirassada de l'Exèrcit que va destacar per la seva participació en l'intent de cop d'estat del 23 de febrer de 1981. També remet a la batalla de Brunete durant la guerra civil espanyola.

## Referències

* ↑ Cotarelo, Ramón «¿Hay una Brunete mediática en España?». Política y Sociedad, Vol 41, Núm. 1, 2004, pàg. 11-31. ISSN: 1988-3129 [Consulta: 20 agost 2018].
* ↑ Pradera, Javier «La Brunete mediática». El País, 12-04-2000 [Consulta: 20 agost 2018].
# 49 del Cranc

49 del Cranc (49 Cancri) és un estel de magnitud aparent +5,63 situat a la constel·lació del Cranc. S'hi troba a 421 anys llum de distància del sistema solar.
49 Cancri és un estel de tipus espectral A1p amb una temperatura efectiva de 10.790 K. Té una lluminositat 110 vegades superior a la lluminositat solar i una massa 2,92 vegades major que la del Sol. Gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació projectada de 18 km/s. La seva edat s'estima en 263 milions d'anys, que correspon a unes 2/3 parts de la seva vida com a estel de la seqüència principal.
49 Cancri és un estel químicament peculiar —concretament un estel Ap amb línies d'absorció fortes d'europi i crom—, semblant a α Circini o Alioth (ε Ursae Majoris). És un estel magnètic el camp magnètic efectiu del qual <Be> és de 709 G. La seva lluentor és variable, observant-se una variació de 0,13 magnituds en un període de 4,2359 dies. Classificada com a variable Alfa2 Canum Venaticorum, quant a variable rep el nom de BI Cancri.

## Referències

* ↑ «The Relation between Rotational Velocities and Spectral Peculiarities among A-Type Stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 7-1995, pàg. 135–172. DOI: 10.1086/192182.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Oleg Kochukhov «Interferometry of chemically peculiar stars: theoretical predictions versus modern observing facilities» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 23-07-2014, pàg. 1629–1642. DOI: 10.1093/MNRAS/STU1259.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 «Ytrium in the peculiar A and B stars» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1977, pàg. 121–131. DOI: 10.1086/155136.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 V* BI Cnc -- Variable Star of alpha2 CVn type (SIMBAD)
* 1 2 BI Cnc Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* ↑ Royer, F.; Grenier, S.; Baylac, M.-O.; Gómez, A. E.; Zorec, J. «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i». Astronomy and Astrophysics, 393, 2002. pp. 897-911.
* ↑ Kochukhov, O.; Bagnulo, S. «Evolutionary state of magnetic chemically peculiar stars». Astronomy and Astrophysics, 450, 2, 2006. pp. 763-775.
* ↑ Glagolevskij, Yu. V. «Magnetic-field dependence of chemical anomalies in CP stars». Astrophysical Bulletin, 62, 3, 2007. pp. 244-256.
* ↑ BI Cnc (General Catalogue of Variable Stars)
# Packky Sakonnaree

Packky Sakonnaree, en thai: แพ็กกี้ สกลนรี (Sakon Nakhon, 7 de gener de 1999 -), és una cantant de Luk thung i actriu tailandesa.

## Biografia

Packky nasqué en la Província de Sakon Nakhon. Es va graduar a la Universitat Sakon Nakhon Rajabhat.

## Trajectòria

Va començar la seva carrera musical en una banda de l'escola i es va promocionar al canal de YouTube "Teub Nueng Studio". Va gravar la cançó "Phoo Bao Rod Hae Yae Look Sao Chao Phap", en col·laboració amb Monkaen Kaenkoon l'abril de 2021. El seu primer senzill va ser "The Brothers" ( Tailandès : Yae Yae) el setembre de 2021. Entre les seves cançons més destacades hi ha "Job Huk Chabab Kway Kway" i "Sao Sawang Yang Love".

## Discografia

| Curs | Títol |
| 2021 | "Rong Hai Klai Nong Harn" (ร้องไห้ใกล้หนองหาน) |
| 2021 | "Yar Ai" (ญาอ้าย) |
| 2021 | "Job Huk Chabab Kway Kway" (จบฮัก (ฉบับควายๆ)) |
| 2021 | "Sao Sawang Young Love" (Neck Naruphon) |

## Referències

* 1 2 เปิดวาร์ปสาวน้อย ศิลปินน้องใหม่แกรมมี่โกลด์ แพ็กกี้ สกลนรี เตรียมปล่อยเพลง 3 ก.ย. นี้
* 1 2 'แกรมมี่โกลด์'ส่งความม่วนเขย่าเทศกาล กับอัลบั้ม'ลุยโลดรถแห่'
* ↑ 'แพ็กกี้-สกลนรี' โยกย้ายโชว์สเต็ปสดใสใน'ญาอ้าย'
* ↑ ลูกทุ่งสาวดาวรุ่ง! แพ็กกี้ สกลนรี ปล่อย Lyric Video เพลง ญาอ้าย โยกย้ายโชว์สเต็ปสดใส!
* ↑ สวยใส สะกดใจ เปิดวาร์ปสาวน้อย ศิลปินน้องใหม่แกรมมี่โกลด์ “แพ็กกี้ สกลนรี”
* ↑ จบฮัก (ฉบับควายๆ) เพลงใหม่จาก แพ็กกี้ สกลนรี ฟาดผู้ชายผิดสัญญาแบบจุก ๆ
* ↑ 'แพ็กกี้ สกลนรี' ชวน 'เน็ค นฤพล' ขยับลีลาใน 'สาวสว่าง Young Love'
# Adalberó II de Metz

Adalberó II de Metz (francès: Adalbéron II d'Ardenne) (valor desconegut, c. 958 - Metz, 14 de desembre de 1005) va ser bisbe de Verdun i després bisbe de Metz de 984 a 1005.

## Biografia

Era fill de Frederic de Bar de la casa de les Ardenes comte de Bar i duc d'Alta Lotaríngia i de Beatriu de França, germana d'Hug Capet.
Instruït al monestir de Gorze, va ser proposat per succeir al bisbe de Verdun, Wigfrid. Hug II fou l'escollit però va renunciar a la seu episcopal al cap d'un any, i Adalberó va esdevenir llavors bisbe de Verdun; la mort del bisbe Thierry I de Metz el 7 de setembre de 984 li va impedir de ser consagrat. El mateix any, el 16 d'octubre del 984, va ser escollit com a bisbe de Metz i va deixar Verdun a un dels seus cosins, Adalberó II. Va tenir per coadjutor el seu successor Thierry II de Luxemburg.
A Metz, va afavorir la reforma monàstica en la seva diòcesi, va reforçar la influència de Cluny a Lorena per la crida, entre altres a Guillem de Volpiano, i va sostenir l'emperador Enric II del Sacre Imperi Romanogermànic contra el matrimoni d'alguns dels seus parents.
Va morir el 14 de desembre de 1005. Fou inhumat a l'abadia de Saint-Symphorien de Metz.

## Referències

* ↑ de Ram, P. F. X.. «Adalbéron II». A: Biographie Nationale de Belgique. volum 1.
* ↑ Genealogia de Frederic I d'Alta Lorena a Medieval Lands
* ↑ «Adalbero II» (en alemany). Saarländische Biografien. Arxivat de l'original el 2012-03-27. [Consulta: 30 juliol 2012].
* ↑ Poull, Georges. Les dames chanoinesses d'Épinal. Haroué: Gérard Louis, p. 11. ISBN 2-914 554-59-1.
* ↑ Migne, Jacques Paul. Dictionnaire de statistique religieuse, 1851, p. 419-422.
* ↑ François, Jean. Histoire de Metz. Marchal, 1769, p. 2.