OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Victor de Crapona

Saint-Victor-sur-Arlanc és un municipi francès situat al departament de l'Alt Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 105 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Victor-sur-Arlanc era de 105 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 20 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 105 habitatges, 43 eren l'habitatge principal de la família, 44 eren segones residències i 18 estaven desocupats. 102 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 43 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 9 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 24 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Victor-sur-Arlanc el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 12 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 12 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 12 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 12 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 63 persones, 38 eren actives i 25 eren inactives. De les 38 persones actives 35 estaven ocupades (20 homes i 15 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 25 persones inactives 9 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 10 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un electricista.
L'any 2000 a Saint-Victor-sur-Arlanc hi havia 11 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Victor-sur-Arlanc a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Victor-sur-Arlanc a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Oyamia seminigra

Oyamia seminigra és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba al Japó.
En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1907. Rozpr. Ceské. Akad. 16(31):21.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1907. Bull. internat. acad. Sci. Boheme 12:24.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Notes on Plecoptera (13) types of the Japanese Oyamia (Perlidae) (anglès)
* ↑ Isobe & Uchida, 2009. Japanese species of the genus Oyamia (Plecoptera: Perlidae), with notes on Oyamia nigribasis from Korea. Aquatic Insects 31(Supplement 1):235. «Enllaç». (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
# Quercus acerifolia

Quercus acerifolia, és una espècie del gènere Quercus dins de la família de les fagàcies. Està classificada en la secció dels roures vermells d'Amèrica del Nord, Centreamèrica i el nord d'Amèrica del Sud que tenen els estils llargs, les glans maduren en 18 mesos i tenen un sabor molt amarg. Les fulles solen tenir lòbuls amb les puntes afilades, amb truges o amb pues en el lòbul.

## Distribució

Es tracta d'un Endemisme de les Muntanyes Ozark d'Arkansas als Estats Units. Està amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.

## Descripció

Són arbres o arbustos de fulles caducifòlies que assoleixen una grandària de 15 m d'alçada. L'escorça és de color gris fosc a gairebé negre, de vegades convertint-se en aspra i arrugada. Les branques tenen un color marró grisós a marró vermellós, d'1,5-3 (-3.5) mm de diàmetre, pubescents, glabres o escassament. Les gemmes terminals són de color gris a marró grisenc, ovoides o àmpliament el·lipsoides, 3,5 a 5,5 mm, glabra. Les fulles van amb pecíol de 20-45 mm, glabre. El limbe és aplatat a àmpliament el·líptic, de 70 a 140 × (60 -) 100-150 (-180) mm, la base cordada-truncada a obtusa, marges amb 5-7 (-9) lòbuls i 11-48 arestes, venes secundàries plantejades en les dues superfícies. Les glans són biennals; tassa amb forma de copa, 4-7 glabres o puberulentes, superfície interior de color marró clar a marró vermellós. La floració es produeix a la primavera.

## Hábitat

Es produeix a les clarianes seques, vessants i cims de les muntanyes; d'interès per a la conservació; a una altitud de 500-800 metres.

## Taxonomia

Quercus acerifolia va ser descrita per (E.J.Palmer) Stoynoff i W.J.Hess i publicat a Sida 14(2): 268. 1990.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
acerifolia: epítet llatí compost que significa "amb les fulles d'Acer"

### Sinonímia

* Quercus shumardii var. acerifolia E.J.Palmer

## Vegeu també

* Característiques de les fagàcies

## Referències

* ↑ C.Michael Hogan. 2012
* ↑ Quercus acerifolia a Flora de nord-amèrica
* ↑ «Quercus acerifolia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «Quercus acerifolia». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «Quercus acerifolia». The Plant List. [Consulta: 14 juliol 2014].

## Bibliografia

* C.Michael Hogan. 2012. Oak. Encyclopedia of Earth. Eds. A.Dawson and C.J.Cleveland. Encyclopedia of Earth. National Council for Science and the Environment. Washington DC
* Flora of North America Editorial Committee, e. 1997. Magnoliidae and Hamamelidae. Fl. N. Amer. 3: i–xxiii, 1–590.
# Sigmodon inopinatus

Sigmodon inopinatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic dels Andes equatorians, on viu a altituds d'entre 3.500 i 4.000 msnm. Els seus hàbitats naturals són els aiguamolls i les ribes dels rierols. Està amenaçat per la desforestació, la fragmentació del seu medi i l'expansió de l'agricultura. El seu nom específic, inopinatus, significa ‘inesperat’ en llatí.

## Referències

* ↑ Tirira, D.; Boada, C. Sigmodon inopinatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 17 abril 2017.
# Pedrinyà (la Pera)

El veïnat de Pedrinyà pertany al municipi de la Pera i té 20 habitants. Com a part del veïnat, hi ha l'església de Sant Andreu de Pedrinyà que és la que ha donat nom al poble.
Antigament havia tingut la categoria de parròquia i fins a la dècada del 1940 va tenir sacerdot propi, el qual, a més de Pedrinyà, també tenia cura de l'església de Santa Victòria de Millàs. El mosen Esteve Soy, que va ser l'últim sacerdot resident a Pedrinyà, morí l'any 1957.

## Història

El document més antic que esmenta el nom del poble data de l'any 971 i l'anomena Petrinianus.
L'any 1064 ve citat amb la forma Parochia sancti Andree de Petriniano en el testament del capíscol Ponç, que també era paborde de l'església de Sant Martí Sacosta de Girona.
Pels anys 1279 i 1280, els delmes que satisfeien els parroquians es destinaven a l'obra de l'església: Pro fabrica de Petriniano (Rius, Decima, p. 72 i p. 100). El llibre verd dels feus de l'arxiu diocesà de Girona, compost l'any 1362, l'anomena Parocia de sancti Andree de Petriniano.
Segons l'etimologista Antoni Griera i Gaja, el nom del poble prové d'una persona romana Petrinianus, la qual cosa significaria que en l'època del domini romà algun personatge amb aquell nom va instal·lar-se en el terme del poble i hi feu la primera colonització.
Quan a mitjan del segle onzè es va construir el castell termenat de Púbol, aquest comprengué en el seu terme els pobles de Cassà de Pelràs, La Pera i Pedrinyà. Pedrinyà va caure dins de l'òrbita dels barons de Púbol. Això va durar fins a les darreries del segle catorzè en què els tres pobles satèl·lits van redimir-se de l'autoritat del baró, que era Jaspert de Campllong, i van esdevenir súbdits directes de la corona.
En el segle xiv Pedrinyà figura encara com a parròquia; més endavant fou agregada a Sant Isidor de La Pera.

## Activitats festives

A banda de les activitats pròpies del municipi de La Pera, a Pedrinyà s'organitzen un seguit d'actes impulsats pels veïns:
* Per la Pasqua Granada, o Pentecosta, s'ornamenta l'església i els voltants amb una exposició floral, impulsada per Montserrat Llenas Llausàs, filla de l'il·lustre Joan Llenas Colom.
* Pels voltants del Dia de Sant Andreu, concretament el darrer diumenge de novembre, se celebra la festa major del poble.

## Patrimoni

* Sant Andreu de Pedrinyà, església romànica dels ss. dels segles xi i xii.

## Referències

* ↑ «Pedrinyà». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 21 juny 2023].
* ↑ Villanueva, Jaime. Viage literario á las iglesias de España. vol. XV. Madrid: Real Academia de la Historia, 1850, pàg. 259.
* ↑ Villanueva, Jaime. Viage literario á las iglesias de España. vol. XII. Madrid: Real Academia de la Historia, 1850, pàg. 303 [Consulta: 6 agost 2012].
* ↑ «Pedrinyà». Ajuntament de La Pera. [Consulta: 21 juny 2023].
# Joaquim Lloret i Homs

Joaquim Lloret i Homs (Sarrià, 9 de maig de 1890 - Barcelona, 1988) va ser un constructor i arquitecte català.
Titulat el 1915, va ser el creador de la clínica Barraquer i va dissenyar diversos edificis a Barcelona durant la postguerra.
Nascut el 8 de maig de 1890 a Sarrià, fill del farmacèutic natural d'Amer Josep Lloret Vidal i de Leonor Homs i Domingo natural de Riudoms. Es va casar amb Joana Mumbrú i Miralles (*-1934). Això li va permetre relacionar-se amb destacats constructors de la vila de Sarrià, on va fer nombroses obres: entre el 1915 i el 1922 va signar una norantena de projectes.
* Torre San Fernando (1918), al carrer d'Iradier 9 de Barcelona
* Clínica Barraquer (1940)
* Carrer Josep Bertrand 5 (1954)

## Referències

* ↑ «Joaquim Lloret». epdlp.com. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «Joaquim Lloret i Homs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Padró de Sarrià any 1895». Ajuntament de Sarrià (digitalitzat per FailySearch, 1895. [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ «Esquela de defunció de Joana Mumbrú». La Vanguardia, 24-06-1934, pàg. 1.
* ↑ de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 128. ISBN 978-84-09-55644-1.
# Carrer de Lepant (Mataró)

El Carrer Lepanto és un carrer del municipi de Mataró (Maresme). Ha contingut almenys un element que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Reixa del número 80

La reixa de ferro forjat d'un immoble del carrer Lepant, molt a prop de l'Estació, envoltat d'edificacions fabrils de precari estat de conservació i que finalment fou enderrocada, és un bé inventariat.
L'edifici on es trobava la reixa, amenaçà ruïna durant diversos anys i la barana de la gran balconada -probablement de ferro forjat, també- desaparegué. La reixa de la finestra, aproximadament era de 2,5 m. per 1,5 m. i representava un pom de flors entre tiges i fulles.
No és difícil veure en la ciutat de Mataró gran quantitat d'elements decoratius -sobretot florals- de ferro forjat en finestres i portes, però la reixa inventariada és tot un dibuix, és a dir, no incorpora elements decoratius sinó que tota ella és una escultura que representa un pom de flors. La funció de la reixa, convenientment ajustada. Per aquest motiu, més que per l'estil, l'ubicaríem al modernisme, moviment que es caracteritza per la novadora idea de fer una obra d'art dels objectes més simples i funcionals.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carrer Lepanto». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Sagrada Família

«Sagrada Família» té aquests significats:
* Temple Expiatori de la Sagrada Família
* Escoles de la Sagrada Família
# Llei dels titulars de Betteridge

En deontologia periodística, la Llei dels titulars de Betteridge (o Llei de Betteridge) és un adagi que afirma que «qualsevol titular en forma de pregunta pot ser respost amb un no». Fou sentenciada per Ian Betteridge, un periodista britànic especialitzat en noves tecnologies, tot i que la mateixa idea ja havia sigut formulada per altres autors. Se l'ha anomenat també a aquest aforisme "Llei de Davis" o simplement "principi periodístic". Aquesta llei s'ha relacionat amb l'anomenat "periodisme del condicional".
Betteridge ho explicava en un article del febrer de 2009, en relació a una notícia publicada a TechCrunch intitulada "¿Entregà Last.fm dades dels usuaris a la RIAA?":
| « | Aquesta història és un bon exemple del meu lema que tot titular en forma de pregunta pot ser respost amb un "no". El que alguns periodistes titulin així els seus reportatges es deu al fet que tot i que saben que la notícia és una enganyifa, i de fet li manquen fonts i evidències que l'avalin, tot i així no renuncien a la seva publicació. | » |
El 2004, uns cinc anys abans de la ressenya de Betteridge, el periodista Andrew Marr feia una anàlisi similar en el seu llibre My Trade. D'entre les pautes que oferia Marr al lector sobre com apropar-se a un diari per provar d'indagar la veritat, es podia llegir:
| « | Si el titular llança una pregunta, provi de contestar: "no". ¿Aquesta és la veritable cara de la joventut britànica? (Lector atent: No). ¿Hem trobat la cura per a la SIDA? (No; del contrari no hi hauria interrogació). ¿Té aquest full de ruta la clau de la pau? (Probablement no). Un titular expressat en interrogació implica, en la immensa majoria dels casos, que la notícia és tendenciosa o sensacionalista. Sol tractar-se d'historietes de terror, que pretenen elevar una notícia banal al rang de polèmica nacional, i a ser possible a pànic nacional. Per un periodista afanat a buscar informació veraç, un signe d'interrogació significa "no et molestis a llegir això". | » |

## Referències

* ↑ «The Macalope Weekly: Pointless Exercises» (en anglès). Macworld, 11-08-2012.
* ↑ «It's an old truism among journalists ...» (en anglès). Meatrobot.org.uk, 04-12-2007.
* ↑ «List of variants of Murphy's Law» (en anglès).
* ↑ Liberman, Mark. «Language Log: Davis Law» (en anglès). Itre.cis.upenn.edu, 17-09-2006.
* ↑ «Murphy's Laws: Journalistic Principle» (en anglès), 23-06-2013. Arxivat de l'original el 2018-10-17. [Consulta: 9 octubre 2014].
* ↑ Ian Betteridge. «TechCrunch: Irresponsible journalism» (en anglès). Technovia.co.uk, 23-02-2009. Arxivat de l'original el 2011-01-09. [Consulta: 9 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web de l'autor Arxivat 2010-07-10 a Wayback Machine.
* Article a Techcrunch sobre Last.fm i la RIAA
# Jordi viladoms (il·lustrador)

Jordi Viladoms (Sant Vicenç de Castellet, 1967), és un il·lustrador català. És conegut per les seves aportacions a la revista del Cavall Fort amb els seus personatges "Pesquis i Baliga". Va estudiar belles arts i al llarg de la seva vida ha treballat a la Vanguardia, La Galera, Laertes, Publicacions de l'Abadia de Montserrat i Text, entre d'altres. Ha publicat certes edicions exitoses: «Aventures d'en Perot Marrasquí», de Carles Riba (PAM 1993) o «Nil al museu» (La Galera, 1997), amb text i dibuixos propis. En relació als còmics, publica des de l'any 1933 al TATANO el personatge «Pere sense por», una versió modernitzada de la rondalla popular, amb els guions de Teresa Duran i Albert Jané.

## Referències

* 1 2 «Jordi Viladoms - Biografía y mejores libros» (en castellà), 08-01-2023. [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Libros de JORDI VILADOMS | Casa del Libro» (en castellà). [Consulta: 14 novembre 2024].
# Almaz Ayana Eba

Almaz Ayana Eba (Benishangul-Gumaz; 21 de novembre de 1991) és una atleta etíop, especialitzada en proves de 3.000, 5.000 i 10.000 metres. En els Jocs Olímpics de Río de Janeiro 2016, va aconseguir la medalla d'or de 10.000 m a més de batre el rècord mundial amb marca 29:17:45.

## Carrera esportiva i palmarès

Medalla de bronze en els 5.000 m al Campionat Mundial d'Atletisme de 2013, a Moscou, el seu primer títol internacional el va aconseguir al Campionat Africà d'Atletisme de 2014 a Marràqueix, quan va derrotar la favorita del campionat, la seva compatriota derrotà Genzebe Dibaba, establint el rècord del campionat amb una marca de 15:32,7. El maig de 2015 va fer la millor marca de la seva carrera i la tercera millor del món: 14:14,3, guanyant la prova de la Lliga de Diamant 2015, celebrada a Xangai. Tres mesos després es va convertir en campiona mundial al vèncer en la prova del Campionat Mundial d'Atletisme de 2015 celebrat a Pequín amb una marca de 14:26,8, rècord de tots els campionats mundials.
El 2016, l'Ayana va guanyar la prova de Doha de la Lliga de Diamant 2016 en els 3.000 m. En els 5.000 m ho va fer en les proves de Rabat i Roma, realitzant en aquesta última amb marca de 14:12,5, la segona marca més ràpida de tots els temps, només per darrere de la de Tirunesh Dibaba, que ostenta el rècord mundial en aquesta distància des de 2008 amb 14:11,15.
Als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016 va córrer els 10 000 m, firmant una excepcional carrera i aconseguint la medalla d'or amb rècord mundial, de 29:17,45. Amb aquest rècord va superar per més de 14 segons l'antic rècord mundial que Wang Junxia havia establert a Pequín l'any 1993, tenint 23 anys d'antiguitat. Aquesta cursa passaria a la història de l'atletisme no només pel nou rècord, sinó per reunir fins a quatre dones que van aconseguir baixar de la barrera dels 30 minuts a la disciplina dels 10 000 m llisos.

## Palmarès

| Any | Competició | Localitat | Posició | Cursa | Temps |
| 2010 | Mundial Junior | Moncton, Canadà | 5a | 3.000 m | 9:48.08 |
| 2013 | Mundial | Moscou, Rússia | 3a | 5.000 m | 14:51.33 |
| 2014 | Campionat d'Àfrica | Marràqueix, Marroc | 1a | 5.000 m | 15:32.72 |
| 2014 | Copa Continental d'atletisme | Marràqueix, Marroc | 1a | 5.000 m | 15:33.32 |
| 2015 | Mundial | Pequín, Xina | 1a | 5.000 m | 14:26.83 CR |
| 2016 | Jocs Olímpics | Rio de Janeiro, Brasil | 3a | 5.000 m | 14:33.59 |
| 2016 | Jocs Olímpics | Rio de Janeiro, Brasil | 1a | 10.000 m | 29:17.45 WR OR |
| 2017 | Mundial | Londres, Regne Unit | 2a | 5.000 m | 14:40.35 |
| 2017 | Mundial | Londres, Regne Unit | 1a | 10.000 m | 30:16.32 |

## Referències

* 1 2 «British athlete saw Ethiopian runner who smashed 10,000m record 'ill' before race» (en anglès). The Independent, 13-08-2016. [Consulta: 25 gener 2022].
* 1 2 «Almaz AYANA - Profile» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 25 gener 2022].
* ↑ «Almaz Ayana» (en anglès). COI. [Consulta: 25 gener 2022].
# Ricardo Serrano González

Ricardo Serrano González (Valladolid, 4 d'agost de 1978) és un ciclista espanyol que fou professional entre el 2003 i setembre del 2009, quan fou inhabilitat per la Unió Ciclista Internacional per haver donat positiu en un control antidopatge.
La seva principal victòria fou una etapa del Tour de Romandia de 2009.

## Palmarès

* 2002
** 1r a la Cursa Ciclista del Llobregat
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Extremadura
* 2003
** Vencedor de la classificació de la muntanya del Gran Premi CTT Correios de Portugal
* 2006
** 1r de la Volta a La Rioja, vencedor d'una etapa i 1r de la classificació per punts
* 2009
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2007. 102è de la classificació general
* 2009. Abandona (15a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2004. Abandona (13a etapa)
* 2008. Abandona (4a etapa)

## Referències

* ↑ La Federación Española suspende dos años a Ricardo Serrano a petición de la UCI a marca.com (17 de juny de 2010) (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa de Ricardo Serrano a sitiodeciclismo.net
# Óscar Soliz Villca

Óscar Soliz Villca (Villazón, Província de Modesto Omiste, 9 de gener de 1985) és un ciclista bolivià, professional des del 2011, actualment a l'equip Movistar Team América. S'ha proclamat nombrosos cops campió nacional, tant en ruta com en contrarellotge.

## Palmarès

* 2007
** 1r a la Doble Sucre Potosí i vencedor d'una etapa
** 1r a la Doble Copacabana Grand Prix Fides i vencedor d'una etapa
* 2008
** Campió de Bolívia en contrarellotge
* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Doble Sucre Potosí
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Bolívia
* 2010
** Campió de Bolívia en ruta
** Campió de Bolívia en contrarellotge
** 1r a la Doble Sucre Potosí i vencedor de 3 etapes
** 1r a la Volta a Bolívia i vencedor de 3 etapes
* 2011
** Campió de Bolívia en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Costa Rica
* 2012
** Campió de Bolívia en contrarellotge
** 1r a la Clàssica Internacional de Tulcán i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Bolívia
* 2013
** 1r a la Volta al sud de Bolívia i vencedor de 3 etapes
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Bolívia
* 2014
** Campió de Bolívia en ruta
** Campió de Bolívia en contrarellotge
** 1r al Clásico RCN i vencedor de 2 etapes
* 2015
** Campió de Bolívia en ruta
** Campió de Bolívia en contrarellotge
* 2016
** Campió de Bolívia en ruta
** Campió de Bolívia en contrarellotge

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Puig Castellar (Balenyà)

El Puig Castellar o el Castellar és una muntanya de 1.016 m. al nord de la urbanització Puigsagordi, i és el cim més alt de tot el terme municipal de Balenyà.
El Puig està situat a uns 300 m dels repetidors que distribueixen les ones de ràdio i televisió a bona part de la Plana i del Moianès. Es troba envoltat de bosc i de parets de roca calcària molt aptes per l'escalada. La zona forma part d'una finca particular, i disposa d'unes 40 vies d'escalada de diferents graus de dificultat i d'una mitjana de 20 metres d'alçada.
La seva importància principal rau en el fet que 2000 anys enrere fou un assentament iber. Els ausetans situaven els seus nuclis en punts estratègics per controlar el territori i el Puig Castellar n'és un de molt bo, ja que les vistes que ofereix són impressionants: des de les muntanyes de Montserrat, l'altiplà del Moianès i tota la Plana de Vic, fins als Pirineus. Diverses restes ibèriques van aparèixer quan les màquines que obrien els vials de la urbanització Puigsagordi van treure a la llum trossos de ceràmica, monedes i altres tipus d'objectes. Aquestes restes es conserven al Museu Episcopal de Vic.
Actualment (2007) el cim està coronat per una moderna creu de pedra datada de l'any 1968. La creu va ser construïda en aquest indret per un pare desolat per la mort del seu fill de 19 anys. És una zona bonica i curiosa, ja que la presència de grans blocs de pedra calcària en fa un paisatge diferent al que es veu a la zona. L'accés a la creu no és fàcil i s'ha de buscar un camí segur per arribar-hi. Cal una preparació adequada per escalar-lo.

## Referències

* ↑ «Puig Castellar (Balenyà)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.