OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 2276 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2276 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 24 de març de 2016. El Consell va ampliar el grup d'experts que va supervisava les sancions contra Corea del Nord durant un any.

## Antecedents

Ja el 1992 es va arribar a un acord sobre la congelació del programa nuclear de Corea del Nord. A principis del segle xxi, però, el país va entrar en col·lisió amb els Estats Units, quan el president George W. Bush va incloure el país a l'anomenat eix del mal. Corea del Nord va reprendre el desenvolupament d'armes nuclears i míssils balístics. El 2006, el país va realitzar una primera prova nuclear, seguida el 2009 per uns segons. Posteriorment, es van imposar sancions contra el país. El 2012 va llançar amb èxit un coet amb un satèl·lit artificial i, per tant, va violar les sancions que li prohibien desenvolupar tecnologia nuclear i de míssils. El Consell de Seguretat va decidir imposar sancions més estrictes al país. Com a reacció contrària, Corea del Nord va dur a terme una nova prova nuclear a principis de 2013. En va seguir una nova prova nuclear el gener de 2016; aquesta vegada amb una bomba d'hidrogen.

## Contingut

El mandat del grup d'experts creat el 2009 es va ampliar fins al 24 d'abril de 2017. Es va decidir que les noves sancions, introduïdes amb la Resolució 2270, també estaven cobertes per aquest mandat.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC grants mandate extension for expert panel helping sanctions committee on DPRK», 24-03-2016.
* ↑ Reuters. «North Korea successfully launched a rocket on Wednesday, boosting the credentials of its new leader and stepping up the threat the isolated and impoverished state poses to opponents.», 12-12-2012. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 17 març 2018].
* ↑ dgs «VN-Veiligheidsraad veroordeelt Noord-Koreaanse kernproef». Het Nieuwsblad, 12-02-2013.
* ↑ «Noord-Korea bevestigt proef met waterstofbom» (en neerlandès). Het Laatste Nieuws, 06-01-2016.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Bernat Juan Juan

Bernat Juan Juan (Andratx, 1897 - Palma, 1974) fou un metge mallorquí.
Es va llicenciar en medicina per la Universitat de Barcelona (1921). S'especialitzà en anàlisis clíniques i microbiologia. Va ser director (1932-1967) del Laboratori Municipal de Palma i fundador (1946) de l'Associació Nacional de Metges Especialistes en Anàlisis Clíniques. Col·laborà al "Boletín del Colegio Oficial de Medicos de Baleares". Signà la Resposta als catalans. Va ser president (1937-1940) del Col·legi Oficial de Metges de Balears.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 7. Palma: Promomallorca, p. 224. ISBN 84-8661702-2.
# Teló d'acer

El Teló d'acer és el nom amb què els mitjans polítics i de difusió d'occident van designar, a partir dels anys de la Guerra Freda, les fronteres entre els països occidentals i els països socialistes de l'Est d'Europa.
El Teló d'Acer o la Cortina de Ferro va ser un terme encunyat per l'ex Primer Ministre britànic Winston Churchill per a referir-se a la frontera, física i sobretot ideològica, que va dividir a Europa en dos després de la Segona Guerra Mundial. Churchill va popularitzar el terme en una conferència als Estats Units en 1946, on va dir:
| « | Des de Stettin, al Bàltic, a Trieste, a l'Adriàtic, ha caigut sobre el continent (Europa) un teló d'acer. | » |
| — Winston Churchill |||
La frontera de la qual parlava Churchill dividia els estats capitalistes alineats políticament, econòmica i militar amb els Estats Units i els estats socialistes que feien el mateix amb la Unió Soviètica. El terme va ser, de fet, ideat pel ministre de propaganda de l'Alemanya nazi, Joseph Goebbels, que va declarar el 25 de febrer de 1945 en un article titulat L'Any 2000, en el periòdic setmanal Das Reich:
| « | Si els alemanys abaixen les seves armes, els soviètics, d'acord amb el tracte a què han arribat Roosevelt, Churchill i Stalin, ocuparien tot l'est i el sud-est d'Europa, així com gran part del Reich. Una cortina d'acer (ein eiserner Vorhang) caurà sobre aquest enorme territori controlat per la Unió Soviètica, darrere de la qual les nacions seran degollades. La premsa jueva de Londres i Nova York seguirà, probablement, aplaudint. | » |
| — Joseph Goebbels |||
La divisió també es va fer palesa en dos sistemes militars contraposats, l'Organització del Tractat de l'Atlàntic Nord (1949) i el Pacte de Varsòvia (1955), així com en les aliances econòmiques, el Pla Marshall d'una banda i el Consell d'Assistència Econòmica Mútua per un altre. Aquesta divisió en dos blocs enfrontats en les seves concepcions polítiques, militars i econòmiques, va donar lloc a la situació coneguda com a Guerra Freda. Únicament Iugoslàvia, dirigida pel Mariscal Tito, va adoptar en la disputa una postura totalment neutral àdhuc sent socialista i trobant-se a l'est del Teló. A l'oest del Teló, Finlàndia i Àustria mantingueren també una política de relativa neutralitat respecte als blocs, buscant mantenir relacions cordials amb la Unió Soviètica. En els mitjans de comunicació d'alguns països occidentals, es va encunyar el terme de finlandització per a descriure, en sentit negatiu, una política exterior que segons aquests mitjans s'acomodava per a servir als interessos soviètics.

## Vegeu també

* Pícnic paneuropeu

## Notes

* ↑ «Text complet de l'article». Arxivat de l'original el 2014-08-09. [Consulta: 1r octubre 2007].
Guerra Freda :
Principals països implicats :
Protagonistes :
Esdeveniments :
# Japonologia

La japonologia o els estudis japonesos són l'estudi del Japó, estudi que abasta l'idioma, la cultura, història, literatura, art, música, ciència, etc. Les seves arrels remunten als holandesos presents a Dejima, Nagasaki durant el Període Edo. La fundació de la Societat Asiàtica del Japó a Yokohama el 1872 per homes com Ernest Satow i Frederick Victor Dickins va ser un impuls important per a aquesta incipient disciplina acadèmica que des de llavors ha crescut. El qui practica la japonologia és un japonòleg.

## Japonòlegs coneguts

* Ruth Benedict
* Luís Fróis
* Lafcadio Hearn
* Philipp Franz von Siebold
* Carl Peter Thunberg
* Arthur Waley
* Francesc Xavier

## Enllaços externs

* Associació Europea de Japonologia Arxivat 2008-05-12 a Wayback Machine.
# Lisimàquides

Lisimàquides (grec antic: Λυσιμαχίδης, llatí: Lysimachides) fou un escriptor de l'antiga Grècia del segle i aC.
Va escriure una obra sobre els oradors àtics dirigida a Cecili Calactí. També va escriure sobre altres temes relacionats amb els atenesos. La seva època no s'esmenta.

## Referències

* ↑ Mason, Charles Peter. «Lysima'chides». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Josep Sampol Vidal

Josep Sampol Vidal. (Palma,1876-1961). Metge, polític i escriptor. Va ser director de l'Hospital Provincial de Palma.
Es llicencià en medicina a la Universitat de Barcelona. Va ingressar a la Reial Acadèmia de Medicina i Cirurgia de les Illes Balears el 1908 i la va presidir entre 1921 i 1922 i entre 1945-1956. S'especialitzà en toco-ginecologia a la Universitat de Berlín. El 1918 s'incorporà a l'Hospital Provincial de Balears, del qual en fou director (1920-1946). El 1905 i el 1909 va ser elegit regidor de l'Ajuntament de Palma pel Partit Liberal. Col·laborà a La Nostra Terra. El juny de 1936 va signar la Resposta als Catalans. L'Ajuntament de Palma li dedicà un carrer al barri de la Bonanova.

## Obres

* Algunas consideraciones sobre cirugía cerebral (1900). Palma. RBCM. T. XVI, pàg. 337-344.
* Lugar que corresponde á la sangría en la terapéutica moderna (1902). Palma. RBCM. T. XVIII, pàg. 395-406.
* Los sanatorios de altura en el tratamiento de tuberculosis(1902). Palma. RBCM. T. XVIII, pàg. 241, pàg. 265.
* Reseña de los trabajos realizados por el Colegio médicofarmacéutico de Palma durante el año 1902 (1903). Palma. RBCM. T. XIX, pàg. 76-84.
* Algunas consideraciones sobre varios casos de histeroneurastenia (1905).
* Los puntos dolorosos renales (1908). Madrid. Revista Española de Dermatología y Sifilografia 17. T. XX, pàg. 400-406.
* Limites que separan las intervenciones médicas y quirúrgicas en las principales enfermedades de las vias digestivas (1909). Palma. RBCM. T. XXV, pàg. 130-, pàg. 153.
* Recuerdos de juventud de un médico viejo (1956).

## Obra poètica

* Esplais. Poemes al cel (1947)
* El Far. Poema (1949)
* Pollença. Aplec de poesies (1953)
* Idees i rimes. Poesies (1960)

## Referències

* ↑ MARCH NOGUERA, Joan. Els treballs dels presidents de la Reial Acadèmia de Medicina de les Illes Balears (1866-1944)que es poden trobar a la United States National Library of Medicine. Medicina Balear 2006. Vol. 21 nº 2, p. 27-32.
* ↑ «Sampol Vidal, Josep». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 15. Palma: Promomallorca, p. 97. ISBN 84-8661702-2.
# Batalla del Mont Hercte

La batalla del Mont Hercte inclou una sèrie d'enfrontaments realitzats en el marc de la Primera Guerra Púnica entre les tropes romanes i cartagineses en el territori que va des de Panorm (avui Palerm) a Drèpana (actual Trapani).

## Preludi

Palerm va ser conquerida per Roma el 254 aC i posteriorment defensada contra el contraatac cartaginès en la batalla de Panorm. Drèpana havia vist a les seves costes la victòria de la flota cartaginesa sobre Publi Claudi Pulcre I, que intentava posar setge a la ciutat com Lilibèon.
Roma, a més de la derrota de Publi Claudi Pulcre I, patí en el mateix període un altre desafortunat naufragi d'una gran flota, aquesta vegada comandada per Luci Juni Pul·le.
Després d'aquests episodis, la guerra entre Roma i Cartago es limità a cinc anys de petites incursions en territori enemic; Roma va colpejar a Àfrica i Cartago a Sicília. Malgrat tot, sense una flota romana operativa, Cartago va ser incapaç de colpejar Roma directament a la regió del Laci, potser temerosos de les conseqüències, ja que Cartago no va poder obtenir un préstec de 2.000 talents que va demanar al rei Ptolemeu II Filadelf d'Egipte.
En aquest context, Luci Juni Pul·le, de tornada del naufragi a la costa sud de Sicília, va decidir fer una gran ofensiva. Al menor pretext van atacar i ocupar el Mont Erix, prenent també el temple d'Afrodita Ericina, a la cimera.

## Amílcar

En aquesta situació d'estancament, Amílcar Barca, pare del general cartaginès Hanníbal, va ser l'encarregat de la defensa de les zones de Sicília en mans de Cartago. És significatiu que encara que les seves accions no van ser decisives, Amílcar mai va ser derrotat per les legions de Roma. Comandant de la flota, Amílcar realitzà diversos atacs a Calàbria, i finalment va escollir el Mont Hercte com a centre d'operacions, des d'on va adoptar una tàctica de guerrilles, assetjant constantment als romans durant un període de tres anys. Després d'aquest temps, es desplaçà al Mont Erix, atacant als romans de la guarnició i ocupant la ciutat del mateix nom.

## Conseqüències

Després de la seva decisiva victòria sobre l'armada cartaginesa a la batalla d'Egusa, Gai Lutaci Catul va renovar el setge i va conquerir Lilibèon, escampant Amílcar i al seu exèrcit a Sicília, entre les poques fortaleses que encara controlava Cartago. Sense recursos per construir una nova flota o per reforçar les tropes terrestres, Cartago va admetre la seva derrota i va signar un tractat de pau amb Roma, donant conclusió així a la primera guerra púnica. Siracusa conservà la part oriental de l'illa i la resta formà la Província romana de Sicília, la primera fora de la península Itàlica.

## Referències

* ↑ Audot, Louis Eustache. L'Italie, la Sicile, les îles Éoliennes, l'île d'Elbe, la Sardaigne, Malte, l'île de Calypso, ...: Royaume de Naples : sites, monumens, scènes et costumes (en francès). Audot, 1835, p. 328.
* ↑ Tucker, Spencer C. A Global Chronology of Conflict: From the Ancient World to the Modern Middle East (en anglès). ABC-CLIO, 2009, p.77. ISBN 1851096728.
# Combinada nòrdica als Jocs Olímpics d'Hivern de 1924

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 celebrats a la ciutat de Chamonix (França) es disputà una prova de combinada nòrdica en categoria masculina. La competició se celebrà entre els dies 2 de febrer (prova de 18 quilòmetres d'esquí de fons) i el 4 de febrer (prova de salt amb esquís) de 1924.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 30 esquiadors de 9 comitès nacionals diferents:
| Estats Units (4) Finlàndia (2) França (4) | Hongria (3) Noruega (4) Polònia (2) | Suècia (3)  Suïssa (4) Txecoslovàquia (4) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Combinada | Thorleif Haug | Thoralf Strømstad | Johan Grøttumsbråten |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Noruega | 1 | 1 | 1 | 3 |
| Total | Total | 1 | 1 | 1 | 3 |

## Resultats finals

| Lloc | Esquiador | Total |
| 1 | Thorleif Haug | 18.906 |
| 2 | Thoralf Strømstad | 18.219 |
| 3 | Johan Grøttumsbråten | 17.854 |
| 4 | Harald Økern | 17.260 |
| 5 | Axel-Herman Nilsson | 14.063 |
| 6 | Josef Adolf | 13.720 |
| 7 | Walter Buchberger | 13.625 |
| 8 | Menotti Jakobsson | 12.823 |
| 9 | Verner Eklöf | 12.583 |
| 10 | Klébert Balmat | 12.333 |
| 11 | Sigurd Overby | 12.219 |
| 11 | Peter Schmid | 12.219 |
| 13 | Josef Bím | 12.083 |
| 14 | Alexandre Girard-Bille | 11.604 |
| 15 | Hans Eidenbenz | 11.438 |
| 16 | Sulo Jääskeläinen | 11.365 |
| 17 | Xaver Affentranger | 11.188 |
| 18 | Gilbert Ravanel | 11.063 |
| 19 | Andrzej Krzeptowski | 9.531 |
| 20 | André Vandelle | 8.167 |
| 21 | Anders Haugen | 5.750 |
| 22 | John Carleton | 5.104 |
| — | Ragnar Omtvedt | NF |
| — | Franciszek Bujak | NF |
| — | Nils Lindh | NF |
| — | István Déván | NF |
| — | Aladár Háberl | NF |
| — | Béla Szepes | NF |
| — | Otakar Německý | NF |
| — | Martial Payot | NF |
NF: no finalitzà la prova

## Referències

* ↑ «Olympedia – Individual, Men». [Consulta: 14 novembre 2024].
# Eldjigidei

Eljigidei Noyan en transcripció afrancesada Eldjigidei (mongol: ᠡᠯᠵᠢᠭᠲᠡᠢ ᠨᠣᠶᠠᠨ, + 1251) fou un general i governador mongol de les regions de l'Orient Mitjà (Pèrsia i Àsia Menor).
Sota el kan Ogodei fou kheshig (guàrdia imperial). Després de l'elecció de Güyük el 1246, va substituir Baiju (Baidju) que era un protegit de Batu Khan, com a general i governador de les regions del sud d'Àsia occidental i va sortir de Mongòlia el setembre de 1247 arribant a Talas l'abril del 1248, coincidint amb la mort de Güyük. Va arribar després al Khurasan (província mongola), i es va establir a Badghis (regió d'Herat). Se li suposen simpaties cristianes com al kan. Eljigidei va ordenar avançar cap a Síria, i va planejar també avançar cap a Bagdad, avanç que s'havia de fer idealment en combinació amb la Setena Croada de Lluís IX de França però per la mort de Guyuk es van posposar les operacions fins després del interregne. Eljigidei va escriure una carta des del seu campament al Khurasan. Sembla que tot i haver estat designat comandant mai va tenir el comandament efectiu per raó de les distàncies i els temps.
Després de l'elecció de Möngke, Eljigidei i els seus dos fills van ser implicats en una conspiració per declarar la elecció invalidada. Encara que probablement inocent, Eljigidei fou arrestat i executat el hivern del 1251 al 1252. Després d'això Baiju Noyan va retornar al comandament de la regió.

## Referències

* ↑ «ELJIGIDEI – Encyclopaedia Iranica».
* ↑ AIGLE, DENISE «The Letters of Eljigidei, Hülegü, and Abaqa: Mongol Overtures or Christian Ventriloquism?». Inner Asia, 7, 2, 2005, pàg. 143–162. DOI: 10.1163/146481705793646883. ISSN: 1464-8172. JSTOR: 23615692.
* ↑ Dashdondog, Bayarsaikhan. MONGOL NOYANS IN GREATER ARMENIA (1220–1245). Brill, 2011, p. 43–70.
# Arnošt Drcmánek

Arnošt Drcmánek (3 de març de 1973) va ser un ciclista txec que s'especialitzà en la pista. Va guanyar uns medalla de bronze als Campionats del Món de tàndem fent parella amb Lubomír Hargaš.

## Enllaços externs

* Fitxa 1 a sitiodeciclismo.net
* Fitxa 2 a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Batalla del Pla

La batalla del Pla va ser una batalla el 15 de gener de 1811 durant la Guerra del Francès prop d'el Pla de Santa Maria, al nord de Valls entre una columna imperial francesa formada per dues brigades italianes d'un costat i una divisió espanyola sota el comandament de Pedro Sarsfield de l'altra. Les tropes espanyoles es van mantenir fortes i van rebutjar l'atac de la primera brigada, després van contraatacar i van derrotar les dues brigades.

## Antecedents

El setge de Tortosa va acabar el 2 de gener de 1811, quan la guarnició espanyola es va rendir al III Cos de Louis Gabriel Suchet. Durant el setge, el VII Cos de mariscal Étienne-Jacques-Joseph Macdonald va bloquejar a Tarragona l'exèrcit català de Luis González-Torres de Navarra y Castro, i a Pedro Sarsfield a Valls per no interferir en les operacions de Suchet.
Amb el setge acabat, MacDonald es va dirigir cap a Tarragona amb 12.000 efectius. La brigada d'Orsatelli va ocupar Reus i es va dirigir a Vilallonga del Camp per protegir el Francolí mentre l'altra brigada atacaria Valls.

## Batalla

Després d'arribar a Valls, Francesco Orsatelli, comandant d'avantguarda va saber que una força enemiga estava a prop i va decidir atacar-la, sent ferit mortalment i la seva brigada derrotada pels homes de Sarsfeld. Després que la brigada de Giuseppe Federico Palombini es va unir amb els supervivents d'Orsatelli, Sarsfield va atacar de nou i va derrotar ambdues unitats italianes. Només la intervenció de la cavalleria francesa dirigida per Jacques-Antoine-Adrien Delort va evitar un desastre complet.

## Conseqüències

Després de la batalla del Pla, MacDonald va conèixer que la força principal de Campoverde el seguia. Durant la nit, el mariscal francès va marxar amb les seves tropes cap al nord cap a Montblanc a la carretera de Lleida, atorgant el camp de batalla als espanyols.
Al cap de cinquanta-cinc dies de setge, Tarragona fou presa a l'assalt el 28 de juny del mateix any. Acabat el combat, la tropa francesa es va lliurar a tres dies de saqueig brutal.

## Referències

* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. Tarragona a la Guerra del Francès (1808-1813). Salvador-J. Rovira i Gómez, 2019, p. 25. ISBN 8484247937.
* ↑ Zanoli, Alessandro. Sulla milizia cisalpino-italiana cenni storico-statistici dal 1796 al 1814. vol.2. Borroni e Scotti, 1845, p. 127.
* ↑ Zanoli, Alessandro. Sulla milizia cisalpino-italiana cenni storico-statistici dal 1796 al 1814. vol.2. Borroni e Scotti, 1845, p. 128.
# Josep Farràs i Casòliva

Josep Farràs i Casòliva, és concertista i professor de tenora, i també compositor de sardanes. Tenora solista i representant de la Cobla Orquestra La Selvatana.
Nascut a Berga (Berguedà), el 13 d'agost de 1965, resideix des de l'any 1991 a Banyoles (El Pla de l'Estany).

## Obra

Sardanes per a cobla
| 20 anys d\'Antaviana (2005) 25 aniversari de la Comissió d\'Aplecs (2004) L'Antoni i la Teresa, (2005) Encamp, per sempre (2013) En Jaume i la Pilar, (2005) | En Joan i la Isabel, (2018) Llanars festiu, (2010) Recordant el nostre president, (2006) La Teresa i la Quima, (2007) Els Xavis del Foment, (2007). |
Altres títols
| 21 anys de ferma amistat (2002) 50 aplecs... Déu n'hi dó (2002) A Banyoles i al Foment, 90 anys d'agraïment (2003) A l'amic Mingu A la mare de Déu de Queralt A la Barretina fem 125 anys (2008) A Malgrat de bon grat (2000) Amics de Darnius Amics de Molins de Rei (2005) Cim d'Estela 50 anys (2006) El pantà de Darnius En "Delinu" petit (2007) És per tu, Neus (2008) Hostalric segle, XXI (2003) | Joventut malgratenca (2003) L'Àngel i la Quimeta La festa dels paletes La màgia del Sarau (2004) La paquita del Castell L'Amic Ferran Lídia i Cristina (2001) Maçanet mil·lenària (2001) Rajolins d'or (2003) Sant Climent del Llobregat, Ciutat Pubilla (2008) Sant Feliu de Codines, 1r. aplec (2002) Sardananadal 10 (2006) Selvatana centenària (2013). |

## Referències

* ↑ https://www.musicsperlacobla.cat/compositor.php?autor_id=1208
* ↑ https://www.musicsperlacobla.cat/compositor.php?autor_id=1208
* ↑ https://www.musicsperlacobla.cat/compositor.php?autor_id=1208

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Conselleria per a la Recuperació Econòmica i Social de la Generalitat Valenciana

La Conselleria per a la Recuperació Econòmica i Social del Consell de la Generalitat Valenciana és un departament o conselleria creat ex professo a la XI Legislatura per tal de fer front als efectes de la Gota Freda de 2024 i que compta amb el rang de vicepresidència segona sota la direcció del conseller Francisco José Gan Pampols, un militar en la reserva.
Segons el decret de creació del nou organigrama del Consell presidit per Carlos Mazón (Partit Popular), la nova conselleria està encarregada de «la coordinació de totes les accions que siguen competència del Consell vinculades a la recuperació econòmica i social de la Comunitat Valenciana a conseqüència de la Gota freda d’octubre i novembre de 2024; així mateix, coordinarà les relacions amb l’Estat i amb qualsevol altra administració en tot el que tinga vinculació amb l’activitat de recuperació econòmica i social després de la dana de 2024».
Per a la realització d'aquestes tasques de coordinació la nova conselleria disposarà de l'estructura funcionarial de la Conselleria d'Hisenda i compta amb la figura d'un secretari autonòmic que va recaure en un altre militar, Venancio Aguado. La seu de la vicepresidència i conselleria s'estableix a l'edifici de La Cigonya, al passaig de l'Albereda de València.

## Referències

* ↑ NTC, À Punt. «El DOGV formalitza els canvis en l'estructura del Consell per la DANA», 22-11-2024. [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ «DECRET 32/2024, de 21 de novembre, de la Presidència de la Generalitat, pel qual es determinen el nombre i la denominació de les conselleries i les seues atribucions.». DOGV, 22-11-2024.
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «La Vicepresidencia para la Recuperación utilizará la estructura de la Conselleria de Hacienda» (en castellà). [Consulta: 27 novembre 2024].
# Kim Jae-yup

Kim Jae-yup (Daegu, 17 de maig de 1965) és un judoka sud-coreà, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes extra lleuger del programa de judo. Va perdre la final contra el japonès Kim Jae-yup. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül, guanyà la medalla d'or en la mateixa categoria en guanyar a l'estatunidenc Kevin Asano.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or al Campionat del Món de judo de 1987, una medalla d'or als Jocs Asiàtics de 1986 i una de bronze al Campionat d'Àsia de judo de 1988 entre d'altres victòries.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Kim Jae-Yeop». [Consulta: 18 agost 2023].
* ↑ «JudoInside - Jae-Yup Kim Judoka». [Consulta: 18 agost 2023].
* ↑ «Jae-Yup KIM / IJF.org». [Consulta: 18 agost 2023].
* ↑ «Le palmarès du judoka KIM Jae Yup : résultats, vidéos, photos». [Consulta: 18 agost 2023].