OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuel Montt

Manuel Francesc Antoni Julià Montt i Torres (Petorca, 4 de setembre de 1809 — Santiago, 21 de setembre de 1880) polític xilè, fou President de la República de Xile entre 1851-1861.
Fill de Lucas Montt i de Mercè Torres, família benestant d'origen català (era besnet de Josep Mont i Ribera, nascut a Sant Pere Pescador, Empordà, el 1672 i mort a Santiago de Xile el 1735). Es quedà orfe de pare al dotze anys. Va començar estudiant a l'Institut Nacional i als 18 anys es va fer inspector d'aquest recinte. Sis anys després va arribar a ser-ne rector.
Estudià Dret, i es va establir com a advocat, als 28 anys va començar a treballar a la Cort Suprema de Justícia, i quatre anys més tard n'esdevé el president. Va treballar per a Manuel Bulnes, de qui va esdevenir la mà dreta i persona de confiança. Per aquest motiu Bulnes el va triar com a successor.
Això causà molèstia en alguns sectors del país, i les ciutats de La Serena i Concepción van alçar les armes el 1851. Però Bulnes personalment va reprimir la revolta, en la batalla de Loncomilla, una de les més sagnants en la història de Xile. Per mor d'això Montt assumeix la presidència. Durant el seu govern succeïx la Qüestió del Sagristà, que provocà que molts conservadors s'allunyessin del govern i es van associar amb els liberals en la fusió Liberal-Conservadora.

## Referències

* ↑ «Manuel Montt Torres». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ «Manuel Montt Torres (1809-1880)» (en castellà). Memoria Chilena. Biblioteca Nacional de Chile, 2022. [Consulta: 14 novembre 2022].
# Roger De Neef

Roger De Neef o Deneef, (Lokeren, 1 d'abril de 1905 - Lokeren, 25 d'octubre de 2001) fou un ciclista belga, que va destacar en les curses de sis dies en què va aconseguir cinc victòries en trenta-cinc curses.
El 1940, quan competia als Sis dies de Buenos Aires, Bèlgica va ser ocupada en el transcurs de la Segona Guerra Mundial, i no va poder tornar al seu país. Es va oferir com a voluntari a l'ambaixada belga i va marxar al Canadà i més tard al Regne Unit. El 1944 va participar com paracaigudista en la batalla de les Ardenes i va ser guardonat pel seu treball amb la Creu de Guerra. Quan va tornar, després de la guerra, va trobar la seva família, no els havia vist des de feia cinc anys. En anys posteriors, De Neef es dedicà a la política local, va ser regidor i tinent d'alcalde a la seva ciutat natal.

## Palmarès

* 1929
** 1r als Sis dies de Colònia (amb Pierre Goossens)
* 1931
** 1r als Sis dies de Brussel·les (amb Adolphe Charlier)
* 1933
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Albert Buysse)
* 1935
** 1r als Sis dies de Brussel·les (amb Adolphe Charlier)
* 1936
** 1r als Sis dies d'Anvers (amb Camile Dekuysscher)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Jean Hoffman

Jean Hoffman (Brussel·les, 29 de setembre de 1893 – ?) va ser un waterpolista belga que va competir a començaments del segle xx. El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo.

## Referències

* ↑ «Jean Hoffman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 5 abril 2017].
# Aulus Cecina

Aulus Cecina (llatí: Aulus Caecina) va ser un autor i traductor de diversos llibres sobre endevinació etrusca, probablement el mateix que va defensar Ciceró el 68 aC (o potser un fill seu). Era membre d'una família etrusca, la gens Caecina, originària de la ciutat de Volterra, d'on van sortir molts harúspexs. Va ser educat a Roma i va ser company d'estudis de Ciceró, amb el que tenia una bona amistat.
Era casat en segones núpcies amb una noble etrusca, vídua d'un ric banquer de Tarquínia. Quan la seva dona va morir va tenir un complicat procés judicial per poder rebre l'herència que li havia correspost en el testament, i va ser defensat per Ciceró en el conegut discurs Pro Caecina (68 aC).
Era membre del partit pompeià, i va lluitar en la batalla de Tapsos. Cecina va escriure un libel contra Cèsar que li va costar un exili a Sicília l'any 46 aC, del qual hom té notícia per la seva correspondència amb Ciceró. Aquest el va recomanar davant del governador de l'illa, Furfani. Per tal d'obtenir el perdó de Cèsar va escriure unes Querelae on feia un abrandat elogi del dictador. L'any 47 havia anat a l'Àsia recomanat per Ciceró al procònsol de la província Publi Servili.
Va deixar escrites nombroses traduccions de l'etrusc al llatí i comentaris sobre l'endevinació etrusca, en una obra titulada Disciplina etrusca, on feia referència especialment a la doctrina dels llamps (libri fulgurales), coneixement que havia heretat del seu pare. La seva obra, avui perduda, va ser consultada i citada per Ciceró, Sèneca i Plini. Va ser també considerat un bon orador.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 106-107. ISBN 8481641618.
# Bekalta

Bekalta (àrab: البقالطة, al-Biqālta) és una ciutat de la costa de Tunísia, al Ras Dimasse, situada uns 25 km al sud de la ciutat de Monastir, a la governació homònima. És capital d'una delegació o mutamadiyya amb 15.610 habitants segons el cens del 2004. La municipalitat té 13.695 habitants.

## Economia

El turisme, encara poc desenvolupat, hi té grans possibilitats per les seves platges d'arena fina i les aigües transparents.
La principal ocupació de la gent són l'agricultura, el tèxtil, el comerç i altres serveis.

## Història

Correspon a l'antiga ciutat cartaginesa i romana de Tapsos, on es va lliurar la famosa batalla entre Juli Cèsar i els pompeians, el 46 aC.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 32 59 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en quatre sectors o imades:
* Bekalta Nord (32 59 51)
* Bekalta Sud (32 59 52)
* El Baghdadi (32 59 53)
* Bekalta Est (32 58 54)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 32 32).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 82-85. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 148-150. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Bekalta - Lloc web oficial
# Arístocles de Sició

Arístocles de Sició el jove, (en llatí Aristocles, en grec antic Άριστοκλής) va ser un escultor grec nascut a Sició.
Era germà de Cànac de Sició el jove. Era net d'Arístocles de Cidònia i fill de Cleoetes. Va ser mestre de Sinnó que al seu torn va ser pare i mestre de Ptòlic d'Egina. Va fer una de les tres estàtues d'unes muses (les altres les van fer Agelades i Cànac) representant els estils diatònic, cromàtic i enharmònic de la música grega. També se li coneix un grup escultòric en bronze on hi havia Hèracles i Ganimedes. Va viure al final del segle vi aC.

## Referències

* ↑ Aristocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 302-303
# Rudolph Scholz

Rudolph John "Rudy" Scholz (Kewanee, Illinois, 17 de juny de 1896 - Palo Alto, Califòrnia, 9 de desembre de 1981) va ser un jugador de rugbi a 15 estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va ser seleccionat per jugar amb la selecció dels Estats Units de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla d'or. Quatre anys més tard, als Jocs de París, tornà a guanyar la medalla d'or en la competició de rugbi.
Va lluitar en la Primera i Segona Guerra Mundial, i fou guardonat amb l'estrella de bronze per la seva participació en la batalla d'Okinawa. El 1979, amb 83 anys, jugà el seu darrer partit de rugbi.

## Referències

* 1 2 3 4 «Rudy Scholz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Joan Pau Canals i Martí

Joan Pau Canals i Martí (Barcelona, 1730 - Madrid, 1786) fou un empresari tèxtil, químic i erudit català.

## Biografia

Fill d'Esteve Canals i Guerau, provinent de Sant Vicenç de Riells, que l'any 1737 establí a Barcelona la primera fàbrica d'indianes de Catalunya. Joan Pau heretà la fàbrica i s'especialitzà en l'estudi de la fabricació. El 1760 anà a Madrid en representació dels fabricants catalans i des de l'administració espanyola li encarregaren estudiar el conreu de la roja a Castella, que millorà fins al punt que l'any 1768 ja subministrava a totes les fàbriques de Catalunya. Gràcies a aquest estudi fou nomenat Director y Visitador del Ramo de Tintes del Reino.
A petició de la Junta de Comerç de Barcelona, elaborà el manual Colección de lo perteneciente al ramo de la rubia o granza en España per promoure el seu conreu a Catalunya (1766). També elaborà diferents estudis sobre l'ús de mol·luscos per generar tints com el de la porpra dels fenicis en col·laboració amb Francesc de Dusai i destacà també com a dibuixant. Malgrat el seu èxit com a investigador i erudit, no mostrà un gran interès en el desenvolupament de la seva fàbrica, que arrendà l'any 1783 a Antoni Nadal i Darrer.
El 1777, el rei Carles III li concedí el títol de baró de la Vallroja, veïnat de Riells, on encara resta la casa pairal de Can Canals. Fou membre de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona i acadèmic de mèrit de la Academia de San Fernando de Madrid.

## Referències

* 1 2 «Juan Pablo Canals y Martí». db-e. Real Academia de la Historia. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «CANALS i MARTÍ, Joan Pau - Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona». [Consulta: 26 desembre 2020].
* 1 2 Alier, 1974.
* ↑ «Escritura de poderes hacia Vagé, por Antonio Nadal y Darrer». Servidor documental de la Saga Bacardí (Julio-Carlos García Castrillón). AHPB, notari Carles Carbonell, 05-11-1782.
* ↑ Cillezuelo Uzquiza, 1998.
* ↑ «Centre de Documentació i Museu Tèxtil». [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «Canals Camps, Joan Pau». Colección. Museo Nacional del Prado. [Consulta: 27 desembre 2020].

## Bibliografia

* Alier, Roger «La fàbrica d'indianes de la família Canals». Recerques: història, economia, cultura, 12-01-1974, pàg. 59–91.
* Cillezuelo Uzquiza, María Antonia «Los fabricantes: su enoblecimiento. Los Canals: la fábrica de indianas. De "payés a barón". Otros fabricantes ennobleados». Pedralbes: revista d’història moderna, 8, 1988, pàg. 49-56.
# Max Alfthan

Max Ferdinand Alfthan (Hèlsinki, 11 de febrer de 1892 - Hèlsinki, 30 de maig de 1960) va ser un regatista finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de bronze en la categoria de 12 metres del programa de vela a bord del Heatherbell.

## Referències

* ↑ «Ferdinand Alfthan Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-17. [Consulta: 8 març 2017].
# Bacalla de Luna

Bacalla o Bacalha de Luna (? - 1115?/1120?) va ser un cavaller aragonès d'origen navarrès, conqueridor de la vila de Luna d'on prengué el cognom i fou primer del llinatge dels Luna. 1r Senyor de Luna. Segons diu la Crònica de Sant Joan de la Penya, va lluitar en la batalla d'Alcoraz comandant el cos d'exèrcit del centre.
Era fill de Lope Ferrench i de Ximena Martínez, fille de Martín Gómez. Es casà amb Sanxa. Fills:
* Lope Ferrench de Luna, cap del llinatge dels Ferrench de Luna. 2n Senyor de Luna.
* Gómez I de Luna, va lluitar en la batalla d'Alcoraz.
* Íñigo Ferrench de Luna col·laborador de Alfons I d´Aragó

## Referències

* ↑ (castellà) Diccionario Enciclopedico Hispano Americano, Batalla d'Alcoraz

## Bibliografia

* (castellà) Fundación Medinaceli: Bacala de Luna
* (castellà) Jerónimo Zurita: Anales de la Corona de Aragón (Ed. 1562-1580)
* (castellà) Biografías y vida: Familia Luna
* (castellà) Armoría: Ferrench de Luna
# Bentesina

Bentesina o també Pendishena o Bentešina, va ser un rei d'Amurru, una regió muntanyosa situada entre el riu Orontes i la costa mediterrània, a les terres de la regió de Síria. Va governar a mitjan segle xiii aC. Era net del cabdill dels apiru Abdi-Asirta i fill d'Aziru, que havia ocupat la ciutat de Tunip.
Bentesina va aconseguir l'amistat d'Hattusilis, germà del rei hitita, Muwatal·lis II, que governava el territori d'Hakpis.
Bentesina es trobava entre les esferes d'influència dels hitites, governats pel rei Muwatal·lis II, i el poder egipci, del faraó Ramsès II. El rei d'Amurru, es va decantar per Ramsès, a diferencia del seu pare Aziru, que pagava tribut als hitites. Una carta de Bentesina explicava al rei hitita que s'havia hagut de declarar vassall egipci per la força, davant de l'amenaça d'un exèrcit del faraó. Els hitites no el van creure. El gros de l'exèrcit egipci ja era allí o hi va anar a rebre la submissió d'Amurru, i Muwatal·lis II considerava necessari protegir Cadeix per assegurar els regnes d'Alep i Karkemish governats per famílies hitites, i altres estats vassalls de la zona, i va enviar un exèrcit per recuperar Amurru i defensar Cadeix. Els dos exèrcits es van trobar a la vora de Cadeix. Bentesina va recolzar al faraó a la batalla de Cadeix (datada generalment l'any 1274 aC) i les seves tropes van ser fonamentals per als egipcis, que es van retirar després de sufocar l'amenaça hitita.
Quan l'exèrcit egipci va marxar, el territori va trnar a caure en mans dels hitites, que van destronar Bentesina i van posar al seu lloc un tal Sapili (o Šapili, 1274 aC-1260 aC). El rei Muwatal·lis encara va conquerir Apa (potser Damasc?) mes al sud, i després va retornar a Hatti. Bentesina va ser portat a Hattusa però allà el va reclamar Hattusilis, que el va acollir a Hakpis i li va concedir una residència personal a la ciutat. Aquest bon tracte serà favorable per la recuperació de la dinastia de Bentesina.
Al pujar al tron Hattusilis III va restablir com a rei a Bentesina, que s'havia casat durant el seu exili a Hakpis amb Gasulawiya una filla del rei hitita, i mare probablement de Sausgamuwa, príncep hereu d'Amurru. Sausgamuwa va succeir al seu pare al cap d'uns anys, quan aquell va morir.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 177-182. ISBN 8446022532.
* ↑ Bryce, Trevor. Hititas: historia de los guerreros de Anatolia. Córdoba: Almuzara, 2021, p. 201-204. ISBN 9788418578854.
# Certhiaxis

Certhiaxis és un gènere d'ocells de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Certhiaxis cinnamomeus - cuaespinós de barbeta groga
* Certhiaxis mustelinus - cuaespinós bicolor

## Referències

* ↑ «Certhiaxis Lesson, 1844» (en anglès). [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Certhiaxis (Certhiaxis sp.) - Avibase». [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Ovenbirds, woodcreepers – IOC World Bird List». [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Curutié Colorado - eBird» (en castellà). [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Curutié Rojiblanco - eBird» (en castellà). [Consulta: 14 novembre 2024].
# Quirísop (escultor)

Quirísop (en llatí Cheirisophus, en grec antic Χειρίσοφος) fou un escultor grec que treballava amb fusta i possiblement amb pedra. Probablement va viure al segle vi aC.
Una estàtua daurada d'Apol·lo de fusta feta per ell era a Tegea al costat d'una estàtua en pedra d'ell mateix, que probablement també era obra seva, segons diu Pausànies, que confessa no saber-ne res ni de l'escultor, ni de quan va viure ni del seu mestre. Per la seva descripció es dedueix que estava relacionat amb l'escola cretenca de Dèdal, i per les seves obres en fusta i en pedra es podria situar entre els escultors de l'època final d'aquella escola i contemporani de Dipè i Escil·lis, aproximadament al 566 aC. Encara que haver elaborat la seva pròpia estàtua pugui semblar estrany, es veu que no era una pràctica desconeguda. Alguns autors senyalen que el seu nom Χειρίσοφος, indica la seva habilitat, ja que χειρ vol dir mà, i σοφος hàbil o destre.

## Referències

* ↑ Cheirisophus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 692
# Ryūkichi Tanaka

Ryūkichi Tanaka (田中 隆吉). Nascut el 28 de setembre de 1896 a l'actual Yasugi (prefectura de Shimane) i mort el 1972 a causa d'un càncer rectal. Fou un general de l'Exèrcit Imperial Japonès (Kyūjitai. forma tradicional del kanji japonès: 大日本帝國陸軍) en la Segona Guerra Mundial.
Estudià en acadèmies militars i es va graduar en artilleria. Enviat a la Xina en missions especials, l'octubre de 1930 va residir a Xangai a on va establir una xarxa d'espionatge amb l'ajut de Yoshiko Kawashima i amb la qual va tenir relacions sentimentals durant el període de l'Incident de Xangai (1932). Tornà al Japó però pocs anys després es vinculà a l'Exèrcit de Kwantung. Durant el desastre de la batalla del Llac Khasan, estiu de 1938, contra forces soviètiques, era comandant d'un regiment d'artilleria de muntanya al Manxukuo. Del 1939 al 1940, de tornada al Japó, va ocupar un càrrec en el Ministeri de la Guerra. Ascendeix en l'escalafó militar i és enviat altre cop a la Xina on aplica una política de terra cremada (“matar tot, saquejar tot i destruir tot”). L'any 1940 va tornar al Japó on esdevé responsable d'un centre de preparació de sabotatge i espionatge. I arran de problemes de salut, passà a la reserva però el 1945 va ser altre cop actiu fins a la fi del conflicte bèl·lic. Va testificar en el Tribunal Militar Internacional per a l'Extrem Orient.

## Referències

La major part de la informació d'aquest article prové del corresponent article de la Wikipedia en llengua anglesa dedicat a aquest militar japonès.

## Bibliografia

* “A 'Dead Man' speaks” article de la revista LIFE del 26 de gener de 1948. Pàgs. 88-89

## Enllaços externs

Sobre el Judici per Crims de Güerra a Tôquio:
* http://lib.law.virginia.edu/imtfe/content/item-8-statement-made-tanaka-general-ryukichi Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Ivar Böhling

Ivar Theodor Böhling (Inkoo, Uusimaa, 10 de setembre de 1889 - Vyborg, Finlàndia (avui Rússia), 12 de gener de 1929) va ser un lluitador finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on guanyà la medalla de plata de la categoria del pes semipesant de lluita grecoromana. En la final, contra Anders Ahlgren, i 9 hores de combat els jutges van decidir donar-lo per finalitzat amb empat, sent concedida la medalla de plata als dos lluitadors.
El 1914 va disputar els campionats d'Europa no oficials, on va guanyar l'or en la categoria de pes semipesant. Entre 1916 i 1920 va lluitar com a professional. En el seu palmarès també destaquen quatre campionats finlandesos: en el pes semipesant el 1911 i 1913 i en pes pesant el 1915 i 1916.

## Referències

* 1 2 «Ivar Böhling Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2013. [Consulta: 4 febrer 2017].
# Ana Garbín Alonso

Ana Garbín Alonso, també coneguda com a “Anita Garbín” o la “madonna anarquista”, (Almería, 1915 - Béziers, 1977) va ser una modista i miliciana anarquista espanyola establerta a Catalunya, i exiliada a França, que es va convertir en una icona de la Guerra Civil espanyola gràces a la fotografia que Antoni Campañà li va fer l'any 1936.

## Biografia

Nascuda a Almeria en el sí d'una família anarquista, filla de Manuel Garbín Ibáñez, treballador de ferrocarrils, i Gabriela Alonso Martínez, fruitera, Garbín era la més gran de sis fills. Els pares de Garbín es van mudar molt aviat amb ella a Barcelona. Va treballar de modista i el 1936, amb 21 anys, va ser fotografiada pel fotògraf Antoni Campañà. El 1939 es va exiliar, creuant la frontera franc-espanyola fins a Béziers. Es va casar amb el comunista José Lumbreras, amb qui va tenir descendència.
Va morir el 1977 i fou enterrada al cementiri de Béziers.

## La madonna anarquista

Ana Garbín va passar a la posteritat per una fotografia feta el 25 de juliol del 1936, a Barcelona, durant la Guerra civil espanyola. En aquesta imatge, Garbín sortia posant amb la bandera de la CNT-FAI. La foto seria fet i fet coneguda com la madonna anarquista.
El dia de la fotografia, Campañà caminava per la Rambla quan es troba amb Garbín en una barricada a la cantonada amb el carrer Hospital. Garbín observa el fotògraf i posa per a ell amb la bandera. Poc després, Campañà va ser detingut breument per un milicià que el va confondre amb un espia. D'altra banda, s'ha considerat la possibilitat que, en el moment de la fotografia, Garbín estigués embarassada.
La fotografia es va imprimir en cartells i llibres i Garbín es va convertir en una icona de la Guerra civil i «símbol de l'ànima revolucionària».3 S'ignorava l'origen de la imatge i el nom de la protagonista fins que, el 2018, els hereus de Campañà van revelar una sèrie de fotografies que l'autor va amagar per la por de les represàlies. Quan es van exposar les fotografies en públic, dos nebots de Garbín van identificar en una d'elles la seva tia, donant finalment nom a la miliciana anònima de la fotografia.

## Referències

* 1 2 3 Sesé Sérignan, Teresa «La miliciana se llamaba Anita. Sale a la luz la identidad de la protagonista de la célebre foto de Antoni Campañà, icono del anarquismo en toda Europa». La Vanguardia, 27-06-2023 [Consulta: 13 novembre 2024].
* 1 2 3 4 5 6 Bassets Sérignan, Marc «La protagonista de una fotografía icónica de la Guerra Civil ya tiene nombre: Anita Garbín Alonso, costurera, exiliada y anarquista. La identidad de la miliciana se da a conocer en una amplia exposición en Montpellier de su autor, Antoni Campañà». El País, 27-06-2023 [Consulta: 13 novembre 2024].
* 1 2 3 4 5 6 Borraz, Marta «“¡Es la tía Anita!”: el enigma despejado tras la icónica foto de la miliciana anarquista durante la Guerra Civil. Una exposición actual sobre el fotógrafo Antoni Campañà en Francia revela la identidad de una imagen simbólica y que hasta 2018 era anónima: se trata de Anita Garbín Alonso, exiliada al país vecino en febrero de 1939». El Diario.es, 04-08-2023 [Consulta: 13 novembre 2024].
# Damees de Crotona

Dàmees (en llatí Dameas, en grec antic Δαμέας "Daméas") o de vegades Dèmees fou un escultor grec nascut a Crotona que va fer una estàtua de bronze del seu conciutadà Miló, segons explica Pausànies (Descripció de Grècia VI, 14,2).
Miló va portar a les seves espatlles aquesta estàtua fins al bosc sagrat d'Altis com a ofrena. Va viure al segle vi aC i aquesta obra es podria datar cap a l'any 530 aC.

## Referències

* ↑ 1.Dameas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 934
# SMS Leipzig

SMS Leipzig era un creuer lleuger de la classe Bremen de la Kaiserliche Marine (Marina Imperial Alemanya). El seu nom fa referència a la ciutat alemanya de Leipzig.
Aquest vaixell de guerra estava situat a la costa oest de Mèxic quan va esclatar la Primera Guerra Mundial l'any 1914. Llavors es va unir a la flota de l'almirall Maximilian von Spee i va participar en la batalla de Coronel a les costes de Xile. En aquesta batalla van destruir una esquadra de la Royal Navy enviada per aturar-los. La victòria alemanya va provocar l'almirallat britànic enviés diversos cuirassats i creuers per tal de destruir la flota alemanya.
Ambdues forces es van enfrontar en la batalla de les Malvines, on quasi tots els vaixells de guerra alemanys foren enfonsats. Mentre els creuers cuirassats Scharnhorst i Gneisenau entraven en combat amb els creuers de batalla britànics, l'almirall von Spee va ordenar als creuers lleugers que intentessin escapar. L'SMS Leipzig va ser atrapat i enfonsat pels creuers lleugers britànics, que eren més ràpids i ben armats, HMS Cornwall i HMS Glasgow. Només hi va haver 18 supervivents.

## Referències

* ↑ http://bob.plord.net/Ships/Period2/Germany/Leipzig.html
* ↑ Jane's Fighting Ships 1914 (1969 reprinting), Arco Publishing Company, inc., New York.