OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Subligny (Manche)

Subligny és un municipi francès situat al departament de la Manche i a la regió de Normandia. L'any 2017 tenia 390 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Subligny era de 327 persones. Hi havia 132 famílies de les quals 25 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 21 dones vivint soles), 58 parelles sense fills i 49 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 177 habitatges, 138 eren l'habitatge principal de la família, 23 eren segones residències i 17 estaven desocupats. 164 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 138 habitatges principals, 97 estaven ocupats pels seus propietaris, 39 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 5 en tenien dues, 21 en tenien tres, 36 en tenien quatre i 75 en tenien cinc o més. 126 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 62 habitatges hi havia un automòbil i a 68 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 217 persones, 173 eren actives i 44 eren inactives. De les 173 persones actives 157 estaven ocupades (81 homes i 76 dones) i 16 estaven aturades (6 homes i 10 dones). De les 44 persones inactives 19 estaven jubilades, 9 estaven estudiant i 16 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Subligny hi havia 141 unitats fiscals que integraven 350 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 15.903 €.

### Activitats econòmiques

Dels 14 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària, 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 9 d'empreses de construcció, 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una entitat de l'administració pública.
Dels nou establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola, 2 paletes, 2 fusteries, 2 lampisteries i 2 electricistes.
L'any 2000 hi havia 31 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 714 hectàrees.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Subligny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Subligny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Zeta de l'Altar

Zeta de l'Altar (ζ Arae) és una estrella a la constel·lació de l'Altar. És una estrella gegant taronja del tipus K amb una magnitud aparent de +3,12. Està aproximadament a 574 anys llum de la Terra.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two dimentional spectral types for the HD stars, Vol. 1. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1975.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 3 «Spectroscopic investigation of cool giants and the authenticity of their reported microwave emission» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 3, 1r juny 1992, pàg. 535–544. DOI: 10.1093/MNRAS/256.3.535.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
# Satícula

Satícula (llatí: Saticula grec antic: Σατίκολα) va ser una ciutat del Samni prop de la frontera amb la Campània.
És esmentada per primera vegada durant la primera guerra samnita, l'any 343 aC quan el cònsol romà Aulus Corneli Cos Arvina hi va establir el seu campament per vigilar els moviments dels samnites a la zona, des d'on va avançar cap a territori samnita i va ser sorprès en un congost on va estar a punt de perdre tot el seu exèrcit, però es va salvar gràcies al coratge i l'habilitat de Publi Deci Mus. El 316 aC a la segona guerra samnita, el dictador Luci Emili Mamercí Privernat la va assetjar, setge que va durar un any, i finalment la va conquerir Quint Fabi Màxim Rul·lià l'any 315 aC, rebutjant després un intent samnita de recuperar-la. El 313 aC s'hi va establir una colònia romana de dret llatí.
L'any 216 aC es va revoltar una ciutat anomenada Austicula a favor d'Hanníbal però Quint Fabi Màxim Berrugós la va recuperar el 215 aC; com que Austicula és desconeguda alguns suposen que podria ser Saticula, però no se sap amb seguretat. En el mateix període s'esmenta un «ager Saticulanus» juntament amb Trebula, però desapareix al final de la guerra.
El lloc exacte és desconegut i pels textos de Titus Livi es pensa que podria ser proper a Plístia, i probablement prop de la moderna Prestia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Saticula». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 maig 2023].
# Herenni Ponci

Herenni Ponci o Herenni Ponti (en llatí Herennius Pontius) fou el pare de Gai Ponci.
Era un home vell de Caudium quan el seu fill va derrotar els romans prop de la ciutat el 321 aC a la batalla de les Forques Caudines. El seu fill, que era el cap dels samnites li va demanar consell. Segons explica l'historiador Titus Livi, Gai Ponci no sabia com procedir amb l'exèrcit capturat i va escriure una carta al seu pare Herenni per demanar-li consell. Aquest li va dir que alliberés els romans i fes un pacte d'aliança amb ells. Ponci li va enviar una altra carta dient-li que no li agradava aquesta idea. Herenni llavors li va dir que fes executar tots els captius però que això destruiria durant molt de temps qualsevol possibilitat de reconciliació amb Roma. Gai Ponci sabia que el nombre de romans era massa gran i, en comptes de complir amb la segona proposta del seu pare, el va fer portar davant d'ell i van discutir en persona si seria bo prendre una decisió entremig. Herenni el va advertir que deixant-los anar sense possibilitat de fer les paus només serviria perquè se sentissin humiliats i busquessin revenja.
Gai Ponci no va fer cas dels consells del seu pare i va humiliar els romans fent-los passar sota un jou format amb llances romanes en senyal de submissió i els va deixar lliures. Els romans, comandats per Quint Fabi Màxim Rul·lià van tornar a enfrontar-se amb Gai Ponci, el van vèncer i van fer presoner Herenni i el seu fill, els van portar a Roma on van desfilar carregats de cadenes en el triomf celebrat i després van ser executats.
Segons Ciceró, Herenni Ponci havia estat amic d'Arquites de Tàrent. Una tradició diu que Nearc de Tàrent havia escrit un diàleg on intervenien Herenni Ponci, Arquites i Plató.

## Referències

* ↑ Titus Livi, Ab Urbe condita, IX, 3-4
* ↑ Pontius, Herennius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 496

## Vegeu també

* Segona guerra samnita.
# Jean-François Van Der Motte

Jean-François Van Der Motte (Brussel·les, 8 de desembre de 1913 - Mont-de-l'Enclus, 8 d'octubre de 2007) va ser un ciclista belga que va córrer durant els anys 30 del segle xx.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, en què guanyà una medalla de bronze en la prova de ruta per equips, junt a Armand Putzeys i Auguste Garrebeek. En aquests mateixos Jocs va participar en la cursa individual, sense que se sàpiga quina fou la seva posició exacta.

## Palmarès

* 1935
** Campió de Bèlgica en ruta amateur
* 1936
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Berlín en ruta per equips

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jean-François Van Der Motte». [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Jean-François van der Motte a sitiodeciclismo.net
# Bernard Weber

Bernard Weber (Ginebra, Suïssa, 1952) és un cineasta, curador del museu de Le Corbusier, aviador i explorador canadenc nascut a Suïssa.
És especialment conegut per ser l'impulsor del projecte de les "7 Noves Meravelles del Món". (en anglès: New 7 Wonders of the World project). Va afirmar que internet és l'únic sistema democràtic per establir aquestes noves meravelles del Món. Segons ell mateix, destinaria el 50% dels beneficis a la reconstrucció dels Budes de Bamian. El projecte de Weber es va inaugurar amb un aterratge espectacular en el port de Sydney en la cerimònia inaugural dels Jocs Olímpics de l'any 2000.
Com a cineasta Bernard Weber es va traslladar a Roma l'any 1974 i va ser ajudant del director Federico Fellini. La primera pel·lícula dirigida per Weber va ser Hotel Locarno (1979). Més tard passà a viure a Mont-real, Canadà on va fer telefilms i dirigir la seva segona pel·lícula, Cheeeese amb Vincent Gardenia i Senta Berger. En homenatge a Antoine de Saint-Exupéry, l'any 1995 va fer el documental per a televisió titulat The Desert Prince.

## Referències

* ↑ Galvan, Javier Alonso Vilela; Puente, José Carlos De La. El último secreto de Machu Picchu (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial Colombia, 2014. ISBN 978-958-8806-28-0.
* ↑ BETALES: Jan 24 Vol 02 Issue 07 (en anglès). TSU Publications, p. 27.
* ↑ El Mundo 07/0/2007

## Enllaços externs

* world.new7wonders
# 1273

El 1273 (MCCLXXIII) fou un any comú començat en diumenge del calendari julià.

## Esdeveniments

* Alfons X el Savi crea el Concejo de la Mesta, associació de ramaders de gran influència a Castella.

## Necrològiques

* Mor Guillem de Montgrí, eclesiàstic, conqueridor i senyor feudal d'Eivissa i Formentera.

## Referències

* ↑ «Concejo de la Mesta» (en castellà). Govern d'Espanya. [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ Paparelli, C. «La Mesta y la trashumancia desde la Edad Media hasta el siglo XXI» (en castellà). National Geographic. [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ «Guillem de Montgrí». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 maig 2024].
# José María Fernández del Río

José María Fernández del Río (Campo de la Mediana, 1938), és un arquitecte i polític espanyol, governador civil de València durant bona part de la transició.
De 1976 a 1979 va ser governador civil de la província de Granada. Durant la batalla de València, els sectors valencianistes el van culpar de la inacció de les forces policials contra la violència blavera; per aquest motiu, el senador Alfons Cucó va demanar al Senat d'Espanya, sense èxit, la seua destitució el desembre de 1979. El 20 de desembre de 1980 va concedir el premi al mèrit civil a la periodista anticalanista María Consuelo Reyna. Més tard, va ser sospitós de connivència amb els rebels autors del cop d'estat del 23 de febrer.

## Referències

* ↑ (castellà) Diario de sesiones del Senado, 12/12/1979, p. 1442.
* ↑ Cucó, 2002, p. 366.
* ↑ Flor, 2011, p. 350.

## Bibliografia

* Cucó Giner, Alfons. Roig i blau : la transició democràtica valenciana. 1. ed. València: Tàndem, 2002. ISBN 84-8131-279-7.
* Flor i Moreno, Vicent. Noves Glòries a Espanya. València: Ed. Afers. ISBN 9788492542475.

## Enllaços externs

* «José María Fernández del Río» (en castellà). El País, 21-05-1980.
* «Fernández del Río afirma que la querella de la Fiscalía Anticorrupción es «política»» (en castellà). Levante-EMV, 03-05-1991.
* Font, Consuelo «23-F: La historia no contada» (en castellà). Tiempo, 27-03-2006. Arxivat de l'original el 2011-11-24 [Consulta: 15 octubre 2011].
* Cachafeiro, Manuel C. «30 aniversario del 23-f : «Hice lo que tenía que hacer para que al día siguiente volviera la normalidad» - Fernández del Río, el leonés que era gobernador civil de Valencia, rompe su silencio por primera vez» (en castellà). Diario de León, 23-02-2011. Arxivat de l'original el 2011-11-01 [Consulta: 15 octubre 2011].
* «El leonés que más sabe y calla: José Mª Fernández del Río era gobernador civil de Valencia, la ciudad donde salieron los tanques» (en castellà). La Crónica de León, 24-02-2009. Arxivat de l'original el 2009-02-27 [Consulta: 15 octubre 2011].
# El Bullidor

El Bullidor és un poble dins del municipi de Barbens, a la comarca del Pla d'Urgell. Situat al camí de la Fuliola, és format per unes quantes cases de camp al voltant de l'antic castell i església de la Nativitat de la Mare de Déu. Avui dia, encara s'hi conserven un gran portal adovellat, algunes finestres motllurades del segle xvi, el baptisteri afegit al segle xviii (actualment a l'església de Barbens) i carreus amb marques de picapedrers. En aquest indret, també hi havia una creu renaixentista construïda entre 1538 i 1546, restaurada l'any 1992, que es troba a la plaça de l'església de Barbens.
Fou seu de la baronia del Bullidor que fou comprada el 1487 per Dalmau de Copons i de Guimerà, posteriorment adquirida per Pere Jaume de Massot (1688) fins que el 1859 el títol passà als Dalmases. Fou municipi fins a mitjan segle xix.

## Referències

* ↑ Farré, Lourdes. «El Bullidor, un petit racó que viu entre l'encant medieval i els costums actuals», 16-10-2024. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Ajuntament de Barbens. Entitats que el formen». Municat. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 22 de novembre 2015. [Consulta: 25 febrer 2014].
* ↑ «El Bullidor». Ajuntament de Barbens. Arxivat de l'original el 14 d’octubre 2019. [Consulta: 14 octubre 2019].
# Castell de la Llavinera

El castell termenat de la Llavinera es trobaria a La Llavinera, entitat de població del municipi de Sant Pere Sallavinera, en el lloc que ocupa actualment una casa anomenada «el Castell».

## Història

Les primeres notícies sobre el terme es troben en la donació que l'any 1015 feu el bisbe Borrell de Vic al levita Guillem d'Oló del lloc de la Sagarra; en les afrontacions del lloc hi figura el terme de la Llavinera («Lavineria»). El domini eminent del castell es trobava en poder dels bisbes de Vic que l'infeudaren a la família Cervera i els castlans en foren inicialment els Rocafort dels quals procedeixen les primeres notícies del castell.
L'any 1022, Randulf, ardiaca de Vic, deixà testament el castell al seu fill Sunyer Randulf i aquest el deixà al seu germà Ot Randulf el 1050. Els Rocafort figuren documentats com a castlans durant la resta del segle xi. El domini dels bisbes de Vic i dels Cervera es documenta a partir de l'any 1064 quan, el bisbe de Vic Guillem de Balsareny i el seu nebot i successor Berenguer Seniofred de Lluçà feren un conveni amb Hug Dalmau de Cervera i la seva muller Adalendis infeudant-los els castells d'Aguilar de Segarra i la Llavinera. El Cervera continuaren mantenint el domini del castell com a feudataris dels bisbes osonencs. La darrera confirmació del domini dels Cervera es troba en el testament de Ramon de Cervera l'any 1182. En els anys immediats, la propietat passa a Ramon de Boixadors si bé la capacitat jurisdiccional superior pertanyia al rei. Així, la disputa entre els veguers de Cervera i Manresa per incloure-hi Llavinera, que es prolongà fins al 1311, fou resolta per Jaume II que l'assignà a Manresa. Durant tot aquest període els Boixadors continuen com a senyors del castell i el terme de Llavinera. El 1381 l'infant i primogènit Joan concedeix la plena jurisdicció a Ramon de Boixadors sobre Llavinera i Sant Mateu.
A més dels Rocafort, els quals més que uns castlans serien uns feudataris, es coneix l'existència de la família Llavinera, castlans del castell. Ponç de Llavinera és documentat entre els anys 1144 i 1159. El 1170 un Ramon de LLavinera. El 1185, una Dolça de Llavinera. El 1207, un Llobet de Llavinera. Coetàniament, es troba documentat un Pere Carbonell, vicari del castell de Llavinera qui segurament devia exercir funcions delegades, diferents de les militars encarregades als castlans.

## Arquitectura

Al lloc de l'antic castell de Llavinera es va formar l'actual poble. En algunes cases han aparegut vells capitells que podrien pertànyer al castell i es creu que se'n podrien conservar algunes restes als baixos d'algunes cases del nucli, alçades sobre antigues estructures de la fortalesa.

## Referències

* ↑ Sabaté i Curull, Flocel; Benet i Clarà, Albert. «Castell de la Llavinera». A: El Penedès L'Anoia. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 315 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-402-4.
* ↑ «Castell de la Llavinera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Generalitat de Catalunya Patrimoni
* Gran Enciclopèdia Catalana. Pujalt. Altres indrets del terme
# La joia del Nil

La joia del Nil (títol original en anglès: The Jewel of the Nile) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Lewis Teague, estrenada el 1985. Es tracta de la continuació de la pel·lícula Darrere el cor verd. S'hi troba Jack Colton, Joan Wilder i Ralph embarcats a Egipte, sobre la pista d'una fabulosa joia, la del Nil. Ha estat doblada al català.

## Argument

La història té lloc sis mes després dels esdeveniments de la persecució del diamant verd. Jack i Joan solquen enamorats el mar durant sis mesos fins a arribar a la Costa d'Azur. En un banquet organitzat a Canes, Joan coneix Omar Khalifa, un emir ascendit a "Emperador del Nil". Amb problemes d'inspiració per la seva propera novel·la, accepta escriure la seva biografia. Omar la convida llavors al seu palau de Kadir que esdevindrà finalment una presó daurada. La relació gira cap als problemes i Jack decideix continuar el creuer sol. Però a punt de marxar, escapa per poc a la voladura del seu vaixell. Un terrorista li demana ajuda per trobar Al-Jawhara, "El diamant del Nil", un objecte sagrat amagat per Omar Khalifa per legitimar el seu poder despòtic i el seu pla d'invasió de l'Egipte. Ralph el segueix.

## Repartiment

* Michael Douglas: Jack T. Colton
* Kathleen Turner: Joan Wilder
* Danny DeVito: Ralph
* Spýros Fokás: Omar Khalifa
* Avner Eisenberg: Jewel, el sant home
* Paul David Magid: Tarak
* Howard Jay Patterson: Barak
* Randall Edwin Nelson: Karak
* Samuel Ross Williams: Arak
* Timothy Daniel Furst: Sarak
* Hamid Fillali: Rachid
* Holland Taylor: Gloria
* Peter DePalma: El missioner
* Mark Daly Richards: Pirata

## Producció

El rodatge es va desenvolupar del 29 d'abril de 1985 al 23 de juliol de 1985, i va tenir lloc en aquestst indrets:
* al Marroc:
** Meknès
** Ksar d'Aït-Ben-Haddou
** Ouarzazate: en el desert i a la Productora Atlas
* als Estats Units: Parc nacional de Zion, a Springdale (Utah)
* a França, als Alps Marítims:
** A Canes, Niça, Vilafranca de Mar i a la riviera francesa
** Productora s de la Victorine a Niça
* a Mònaco: a Montecarlo

## Referències

* ↑ Solomon 1989, p. 260.
* ↑ "Receipts: 'Jewel of the Nile'." Box Office Mojo. Retrieved: March 27, 2016.
* ↑ esadir.cat. La joia del Nil. esadir.cat.
* ↑ «The Jewel of the Nile». The New York Times.
* ↑ http://www.imdb.com/title/tt0089370/business?ref_=tt_dt_bus
# Daniel Carleton Gajdusek

Daniel Carleton Gajdusek (Yonkers, EUA 1923 - Tromsø, Noruega 2008) és un metge estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1976.

## Biografia

Va néixer el 9 de setembre de 1923 a la ciutat de Yonkers, població situada a l'estat de Nova York, en una família d'immigrants eslovacs i hongaresos. Inicialment va estudiar química i matemàtiques a la Universitat de Rochester, on es graduà el 1943, però posteriorment va orientar-se per la medicina a la Universitat Harvard, on cursà estudis postdoctorals. Va treballar com a investigador de l'Institut Pasteur de Teheran i al Walter and Eliza Hall Institute of Medical Research de Melbourne. Des de 1958 treballa a l'Institut de Malalties Neurològiques de Maryland, esdevenint inicialment professor de pediatria i posteriorment de virologia.
L'any 1997 fou acusat d'abusos sexuals de menors i condemnat a 19 mesos d'empresonament per la Justíca nord-americana. En finalitzar la condemna s'establí a Europa mitjançant el permís del Govern nord-americà.
Va morir el 12 de desembre de 2008 a Tromsø, Noruega.

## Recerca científica

L'any 1957 inicià la seva recerca al voltant dels virus, aquell any descobrí el kuru, una malaltia que afectava els indígenes de Nova Guinea. Gajdusek aconseguí demostrar que aquesta malaltia no era hereditària, i causada pel canibalisme practicat pels indígenes tal com es creia fins aquell moment, sinó que era causada pel que va denominar un "virus lent". Anys més tard Stanley B. Prusiner demostrà que era causat per un prió. Continuà amb la seva recerca sobre els virus i les malalties infeccioses, realitzant grans avanços sobre l'encefalitis.
L'any 1976 fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia, premi compartit amb Baruch Samuel Blumberg, pels seus descobriments referents als nous mecanismes de l'origen i difusió de les malalties infeccioses.

## Enllaços externs

* «Daniel Carleton Gajdusek» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Joe Madureira

Joe Madureira (Filadèlfia, 3 de desembre de 1974) és un dibuixant i guionista de còmics estatunidenc conegut pels seus treballs a X-Men i com a creador de Battle Chasers.

## Referències

* ↑ «Marvel Database - Joe Madureira». [Consulta: 3 març 2014].

## Enllaços externs

* http://www.comicartcommunity.com/gallery/categories.php?cat_id=124
# Samuel Chao Chung Ting

Samuel Chao Chung Ting (en mandarí: 丁肇中; en pinyin: Dīng Zhàozhōng) (Ann Arbor, EUA, 27 de gener de 1936) és un físic i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1976.

## Biografia

Va néixer el 27 de gener de 1936 a la ciutat d'Ann Arbor, situada a l'estat nord-americà de Michigan, fill d'una parella xinesa que es conegué a la universitat d'aquest estat. De ben petit, la seva família es traslladà de nou a la Xina, però durant la Guerra civil xinesa els seus pares fugiren a la República de la Xina, situada a l'illa de Taiwan. Va seguir els estudis secundaris a Taipei i, posteriorment, ingressà a la Universitat de Tainan.
L'any 1956, retornà als Estats Units per estudiar enginyeria, matemàtiques i física a la Universitat de Michigan, on es doctorà en física l'any 1962. El 1963, entrà a treballar a l'Organització Europea per a la Recerca Nuclear (CERN), per posteriorment treballar al Deutsches Elektronen-Synchrotron (DESY) d'Alemanya. Des de 1969, és professor de l'Institut Tecnològic de Massachusetts.

## Recerca científica

Inicià les seves investigacions al voltant de les partícules subatòmiques gràcies als seus treballs en l'accelerador de partícules, cosa que li va permetre descobrir la partícula J (o partícula J/ψ), descobriment que també realitzà independentment el físic Burton Richter.
L'any 1976, fou guardonat amb el Premi Nobel de Física, juntament amb Burton Richter, pel descobriment de la partícula subatòmica J.

## Referències

* ↑ «Samuel C.C. Ting» (en anglès). The Nobel Prize in Physics 1976. The Nobel Prize, 1976. [Consulta: 3 juny 2020].
* ↑ «Samuel Chao Chung Ting» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Nikólaos Trikupis

Nikólaos Trikupis (grec: Νικόλαος Τρικούπης) (Mesolongi, 1868 - Atenes, 1956) va ser un general i polític grec, conegut pels seus serveis durant la Guerra greco-turca de 1919 a 1922, on fou fet presoner de guerra. També va prendre part en els Jocs Olímpics de 1896, a Atenes, on guanyà una medalla de bronze en la prova del rifle militar, 200 m.

## Referències

* ↑ «Nikolaos Trikoupis Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 5 setembre 2015].
# Laguna Seca (desambiguació)

«Laguna Seca» té aquests significats:
* Circuit de Laguna Seca, autòdrom del comtat de Monterey, Califòrnia
* Laguna Seca (Texas), població de Texas
* Lagunaseca, població de la província de Conca, Espanya