OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Varg Veum: Falne engler

Varg Veum: Falne engler (noruec: Varg Veum: Àngels caiguts) és una pel·lícula noruega del 2008 dirigida per Morten Tyldum. Va ser nominat per a nombrosos Premis Amanda el 2008. És la quarta adaptació cinematogràfica de la sèrie de novel·les policials escrita per Gunnar Staalesen Varg Veum.

## Argument

Varg Veum troba la seva antiga xicota Rebecca i l'acompanya a un concert, ja que la Rebecca està casada amb el líder de la banda, Jacob, que també és l'antic amic d'infància de Veum. Després del concert, Jacob confia en Varg i diu que creu que la Rebecca és infidel i li demana a Varg que la faci ombra i esbrini si és cert. Varg accepta de mala gana, però la Rebecca el descobreix quan la segueix. Després de renyar en Varg, ella el convida a casa seva i acaben al llit. Varg s'adona del seu error i marxa, però de camí cap allà decideix tornar-hi. Quan arriba, veu que hi ha un cotxe al camí d'accés a la casa de la Rebecca. Varg treu la seva càmera per veure què està fent la Rebecca quan descobreix un home vestit de negre que arrossega una Rebecca sense vida per la casa. Varg corre cap a la casa però quan arriba l'assassí ha desaparegut i la Rebecca està suspesa del sostre amb un vestit blanc. Varg té una teoria que l'assassinat tracta d'una execució bíblica, on una persona es va encarregar de castigar les dones pecadores que venen els seus cossos als homes, els anomenats "àngels caiguts". Però quan una nena de vuit anys és trobada executada de la mateixa manera, Varg comença a comprovar si hi ha cap connexió entre els assassinats.

## Repartiment

* Trond Espen Seim com a Varg Veum
* Per Kjerstad com a Jacob
* Bjørn Floberg com a Hamre
* Pia Tjelta com a Rebecca
* Fridtjov Såheim com a Simon

## Referències

* ↑ «Varg Veum - Falne engler - IMDb».
* ↑ Fallen Angels a Cineuropa.org
* ↑ Varg Veum – filmerna Fallna änglar, Kvinnan i kylskåpet och Begravda hundar, 18 d'agost de 2014
* ↑ Ángeles caídos a A Contracorriente Films

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Iolanda Muñoz Viñoles

Iolanda Muñoz Viñoles (n. Polinyà de Xúquer, Ribera Baixa) és una actriu valenciana de teatre i televisió, llicenciada en Art Dramàtic per l'Escola Superior d'Art Dramàtic de València.

## Filmografia principal

* Benifotrem (1995) per a Canal 9
* A flor de pell (1996-1997) per a Canal 9
* Laura (1998-1999) per a TV3
* Manos a la obra (2000) per a Antena 3
* Negocis de família (2006) per a Canal 9
* Socarrats (2007) per a Canal 9
* Unió Musical Da Capo (2009-2010) per a Canal 9

## Guardons

* L'any 2010 va rebre el premi a la Millor Actriu Audiovisual per part de l'Associació d'Actors i Actrius del País Valencià.
* L'any 2012 va rebre el premi a la millor interpretació femenina de doblatge, peel doblatge de la pel·lícula "La jove Jane Austen" per part de l'Associació d'Actors i Actrius del País Valencià.

## Referències

* ↑ Escola de Teatre a Polinyadexuquer.es
* ↑ «CV a la web de l'Associació d'Actors i Actrius del País Valencià». Arxivat de l'original el 2010-04-02. [Consulta: 6 juliol 2010].
* ↑ «Iolanda Muñoz» (en castellà). Levante-EMV. Arxivat de l'original el 2010-05-31. [Consulta: 27 desembre 2015].
* ↑ «Iolanda Muñoz Viñoles». AAPV. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 octubre 2016].
* ↑ «Premis AAPV 2012». Arxivat de l'original el 2013-11-01. [Consulta: 30 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Entrevista dels lectors Arxivat 2010-05-31 a Wayback Machine. a Levante-EMV
* La seva
a companya de teatre www.lafiguerainfinita.es
# Natàlia Lavrova

Natàlia Lavrova (en rus: Наталья Лаврова) (Penza, 4 d'agost de 1984 - Penza, 23 d'abril de 2010) fou una gimnasta rítmica russa, guanyadora de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 4 d'agost de 1984 a la ciutat de Penza, població situada a l'óblast de Penza, que en aquells moments formava part de la República Socialista Federada Soviètica de Rússia (Unió Soviètica) i que avui en dia forma part de la Federació Russa.
Va morir el 23 d'abril de 2010 prop de la seva ciutat natal a conseqüència d'un accident de cotxe, en el qual també va morir la seva germana.

## Carrera esportiva

Va participar, als 16 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova per equips de gimnàstica artística, un metall que aconseguí revalidar amb l'equip rus en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia).
Al llarg de la seva carrera esportiva va guanyar quatre medalles d'or en el Campionat del Món de gimnàstica rítmica i dues medalles d'or en el Campionat d'Europa de la modalitat.

## Referències

* ↑ «Monument to Natalia Lavrova to be erected in Penza». sportcom.ru, 26-04-2010.
* ↑ «Gymnastic Olympic champ dies in car crash». Voice of Russia, 23-04-2010 [Consulta: 23 abril 2010]. Arxivat 9 de setembre 2012 a Wayback Machine.
* 1 2 3 «Olympedia – Nataliya Lavrova». [Consulta: 2 maig 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) Federació Internacional - Natalia Lavrova Arxivat 2010-04-26 a Wayback Machine.
# Supercopa Ibèrica d'handbol masculina

La Supercopa Ibèrica d'handbol masculina és una competició esportiva de clubs d'handbol espanyols i portuguesos, creada la temporada 2022-23. De caràcter anual, és organitzada per la Reial Federació Espanyola d'Handbol i la Federació Portuguesa d'Handbol. Hi participen els campions de Lliga i Copa de les respectives lligues nacionals. Es disputa en format de final a quatre en una seu neutral, alternant-se anualment a Espanya i Portugal. La competició substitueix la Supercopa d'Espanya d'handbol masculina.
El dominador de la competició és el Futbol Club Barcelona que ha guanyat les tres edicions disputades.

## Clubs participants

La III Supercopa Ibèrica es disputà al Pavelló Vicente Trueba de Torrelavega, el 31 d'agost i 1 de setembre de 2024. Hi participaren els campions de Lliga ASOBAL i Copa del Rei, i de Lliga i Copa portuguesa:
* Futbol Club Barcelona
* Bathco BM Torrelavega
* FC Oporto
* Sporting de Portugal

## Historial

* En negreta = Equip guanyador
* (prò.) = Pròrroga
* (p.) = Penals
* (1) = Nombre de títols
* Nota: Noms dels equips segons l'època
| Edició | Temp. | Data | Campió | Resultat | Finalista | Seu |
| I | 2022-23 | 18-12-2022 | FC Barcelona (1) | 32-24 | FC Oporto | Poliesportiu Ciudad Jardín, Màlaga |
| II | 2023-24 | 03-09-2023 | FC Barcelona (2) | 44-38 | FC Oporto | Pavelló Centro Cultural, Viana do Castelo |
| III | 2024-25 | 01-09-2024 | FC Barcelona (3) | 38-33 | Sporting de Portugal | Pavelló Vicente Trueba, Torrelavega |

## Palmarès

| Club | Campió | Subcampió | Finals | Anys campió | Anys subcampió |
| Futbol Club Barcelona | 3 | 0 | 3 | 2022, 2023, 2024 | – |
| FC Oporto | 0 | 2 | 2 | – | 2022, 2023 |
| Sporting de Portugal | 0 | 1 | 1 | – | 2024 |

## Referències

* ↑ «L'estrena de la Supercopa Ibèrica d'handbol, a Esport3». CCMA, 16-12-2022. [Consulta: 17 desembre 2022].
* ↑ J.R. «La Supercopa Ibérica cierra el año para los mejores clubes de España y Portugal» (en castellà). Marca, 16-12-2022. [Consulta: 17 desembre 2022].
* 1 2 Sánchez, Borja. «El Barça guanya l'Sporting (33-38) i s'endú la supercopa Ibèrica». L'Esportiu, 01-09-2024. [Consulta: 1r setembre 2024].
* ↑ Agustí, Xavier. «El Barça, campió de la primera Supercopa Ibèrica». L'Esportiu, 18-12-2022. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ Sánchez, Borja. «El Barça s’endú la supercopa Ibèrica contra el Porto (38-44)». L'Esportiu, 03-09-2023. [Consulta: 3 setembre 2023].
# Universitat Eötvös Loránd

La Universitat Eötvös Loránd (en hongarès: Eötvös Loránd Tudományegyetem, també coneguda amb l'acrònim ELTE) és una universitat pública hongaresa amb seu a Budapest. Porta el nom del físic hongarès Loránd Eötvös.

## Història

Va ser fundada el 1635 a Nagyszombat (avui dia Trnava, Eslovàquia) per l'arquebisbe i teòleg Péter Pázmány i cedida als jesuïtes. Al principi, la universitat només tenia dues facultats: la de Lletres i la de Teologia. La facultat de Dret fou creada el 1667, i la de Medicina el 1769. Després de la supressió de la Companyia de Jesús per part de Papa Climent XIV el 1767, la universitat es va traslladar a Buda el 1777, d'acord amb la voluntat de qui n'havia estat el fundador. Finalment, l'ELTE va ser traslladada a Pest el 1784. L'educació es va impartir en llatí fins al 1844, moment en què s'hi va introduir l'hongarès com a llengua oficial. Les dones hi van ser admeses per primera vegada el 1895.
La universitat va rebre el nom d'"Universitat de Budapest" el 1921, data en què també va ser rebatejada amb el nom "Universitat Pázmány Péter". La secció de Ciències es va inaugurar el 1949. Finalment, el 1950, la universitat va canviar de nom per última vegada, i es va passar a dir "Universitat Eötvös Loránd", nom que encara conserva avui dia.

## Actualment

El 2008 la universitat tenia 8 facultats i més de 30.000 estudiants. D'acord amb la Classificació Acadèmica d'Universitats de la Universitat de Xangai Jiao Tong (2005), és la segona millor universitat d'Hongria, després de la Universitat de Szeged.

## Referències

* ↑ «Filmhíradók Online / Eötvös Loránd temetése». [Consulta: 22 novembre 2019].
* ↑ «Brief History of ELTE» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2019].
# Termes Széchenyi

Les termes Széchenyi (en hongarès: Széchenyi-gyógyfürdő) que hi ha a Budapest, Hongria, i són les més grans d'Europa. El complex termal, d'una bellesa innegable, va ser construït l'any 1913 segons el projecte de l'arquitecte hongarès Győző Czigler. El complex es compon de banys medicinals, piscines i un hospital de dia. Hi ha piscines tant a l'interior com a l'exterior. A l'exterior, trobem tres piscines i a l'interior, quinze. També hi ha dues saunes, una d'humida i una de seca. S'ofereix, a més, serveis de massatge. L'estil arquitectònic és el neobarroc. A la ciutat de les termes, s'hi pot visitar, també, altres termes com els Banys Gellért, les Király, les Rudas, o les Lukács. A tall de curiositat, les termes Széchenyi són coneguts perquè es juga a escacs a dins de la piscina.
El nom de les termes recorda a István Széchenyi, un dels estadistes més importants de la història hongaresa. Les termes Széchenyi són enmig del Parc de la Ciutat (en hongarès: Városliget). S'hi pot arribar amb transport públic amb la línia groga M1 del metro de Budapest.

## Història

La construcció de l'edifici es va iniciar el 1909 i l'any 1913, les termes Széchenyi ja van obrir les portes. Aquell any, 200.000 persones van visitar el balneari i sis anys més tard, la xifra es va quadruplicar. Es calcula que l'obra va costar, en total, 3,9 milions de corones austrohongareses. En aquella època, hi havia banys privats i seccions de banys de vapor que separaven els homes de les dones. El complex va ser ampliat l'any 1927, moment en el qual es va haver de perforar un altre pou perquè el pou artesià inicial no podia satisfer la necessitat d'aigua diària. L'any 1938, es va trobar una altra font termal. L'any 1999 es va començar la renovació de les termes Szécheny, que va durar gairebé deu anys.

## Característiques de l'aigua

L'aigua prové de dues fonts termals amb temperatures de 74 °C i 77 °C, respectivament. La temperatura de l'aigua oscil·la entre els 28 °C, la més freda, i els 40 °C, la més calenta. L'aigua conté diversos components químics com el calci, el magnesi, l'hidrogencarbonat, el clorur, el sulfat, el fluorur, entre d'altres. La composició química de l'aigua té propietats terapèutiques que són recomanables per a l'artritis, el dolor a les articulacions o per a tractaments de recuperació ortopèdics i traumatològics.

## Referències

* ↑ «Széchenyi Bath».
* ↑ «Baths in Budapest - a guide for students». A: Budapest Corner.

## Enllaços externs

* Termes Széchenyi - Lloc web oficial
* Budapest Spas and Hot Springs entry Arxivat 2022-09-02 a Wayback Machine.
* The experience of visiting Szechenyi and other baths in Budapest
# Buda (ciutat)

Buda (alemany: Ofen, croat: Budim o serbi: Будим ) és la part occidental de la capital d'Hongria, Budapest. Està situada a la riba dreta del riu Danubi. Es creu que el nom Buda ve del seu fundador, Buda, o Budda, encara que és més probable que el seu nom derivi d'una paraula local que significava "aigua", probablement com a referència al riu Danubi.
Buda abasta un terç del territori de Budapest i és majoritàriament boscós i muntanyós. S'associa normalment amb un nivell alt de vida, encara que depèn de la zona. Les seves atraccions turístiques més conegudes són:
* El Castell de Buda en estil barroc.
* Plaça de la Santíssima Trinitat i església dita de Maties, un símbol d'Hongria.
* El Museu d'Història Militar (Hadtörténeti Múzeum).
* La Galeria Nacional d'Art.
* El Bastió dels Pescadors, que porta aquest nom perquè inicialment va ser construït per pescadors.
* L'hospital de la Roca. Aquest lloc hauria funcionat com a refugi antiatòmic durant els anys de la Guerra Freda.
* I el funicular (Budavári Sikló).
També es pot veure a Buda:
* Estàtua de la Llibertat
* Estàtua de Sant Gerard
* Parc Memento, una exposició històrica amb estàtues del comunisme.
* Banys Gellért (Gerard), el balneari més prestigiós a Buda.
* Centre de benestar Király
* Banys Rudes, amb la típica Cúpula turca.
* Telecadira
* Església de Santa Anna

## Història

Buda va ser la capital d'Hongria des del 1361 fins al 1541, quan va ser conquerida per l'Imperi Otomà, després d'això la nova capital hongaresa va ser establerta a Presburg (l'actual capital eslovaca, Bratislava). El 1686 Buda va ser conquerida per Àustria, però a causa de la seva devastació per la guerra, nombrosos alemanys van ser portats per ajudar a reconstruir la ciutat. Buda va ser declarada una ciutat lliure el 1703, i va tornar a ser la capital d'Hongria el 1784. Buda es va unir amb les ciutats d'Óbuda i Pest el 1873 per formar Budapest.

## Referències

* ↑ Young, William. International Politics and Warfare in the Age of Louis XIV and Peter the Great: A Guide to the Historical Literature (en anglès). iUniverse, 2004, p. 433. ISBN 9780595329922.

## Vegeu també

* Budapest
* Pest
* Óbuda

## Enllaços externs

* Drawings of Castle Buda over the centuries Arxivat 2006-12-09 a Wayback Machine.
# Universitat de Bucarest

La Universitat de Bucarest (en romanès Universitatea din Bucureşti), fundada per un decret del llavors voivoda (príncep) Alexandru Ioan Cuza el 4 de juliol de 1864, és una universitat pública i una institució d'ensenyament superior de Bucarest (Romania) finançat per l'Estat Romanès. Una part de les facultats estan ubicades al Palau de la Universitat, que es troba a la Plaça de la Universitat de Bucarest.
La Universitat de Bucarest ofereix una nombrosa oferta de programes d'estudis superiors i postgraus, tots amb nivell acadèmic universitari: 22 programes de curta durada, més de 75 programes de llarga durada, 12 programes d'ensenyament obert i a distància i més de 120 programes de màster, així com més de 50 programes de Doctorat i un nombrosos programes d'estudis de postgrau i postuniversitaris, a més de diversos cursos i programes d'estudis de reciclatge professional i de perfeccionament. Tots aquests programes són acreditats per les autoritats acadèmiques i educatives romaneses. Els diplomes concedits per la Universitat de Bucarest són reconeguts i convalidats mundialment. A més els estudiants de la Universitat poden participar en els programes d'intercanvi d'estudiants com Erasmus entre d'altres, ja que la Universitat de Bucarest té signats nombrosos acords de col·laboració amb les principals universitats i institucions d'ensenyament superior d'Europa i els Estats Units d'Amèrica.

## Facultats

* Facultat d'Administració i Afers
* Facultat de Biologia
* Facultat de Química
* Facultat de Dret
* Facultat de Filosofia
* Facultat de Física
* Facultat de Geografia
* Facultat de Geologia i Geofísica
* Facultat d'Història
* Facultat de Periodisme i Ciències de la Comunicació
* Facultat de Llengua i Literatura Estrangera
* [Facultat de Literatura
* Facultat de Matemàtica i Informàtica
* Facultat de Psicologia i Ciències de l'Educació
* Facultat de Sociologia i Assistència Social
* Facultat de Ciències Polítiques
* Facultat de Teologia Baptista
* Facultat de Teologia Ortodoxa
* Facultat de Teologia Romano-Catòlica i Assistència Social

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Universitat de Bucarest
# Memorial del Renaixement

El Memorial del Renaixement (en romanès: Memorialul Renașterii) és un memorial a Bucarest, Romania, que commemora les lluites i les víctimes de la Revolució romanesa de 1989, que va derrocar el comunisme. El complex del memorial es va inaugurar l'agost de 2005 a la plaça de la Revolució, on el dictador de l'època comunista de Romania, Nicolae Ceaușescu, va ser públicament derrocat el desembre de 1989.
El monument, dissenyat per Alexandru Ghilduș, presenta com a peça central un pilar de marbre de 25 metres d'alçada que arriba fins al cel, sobre el qual es col·loca una "corona" metàl·lica. L'obelisc està envoltat per uns 600 m² de plaça coberta de marbre i granit.
El monument va costar 5,6 milions de lei (aproximadament 1,2 milions d'⁣euros). El seu nom inicial era "Glòria eterna als herois i la revolució romanesa de desembre de 1989" (Glorie Eternă Eroilor și Revoluției Române din Decembrie 1989). El nom del monument al·ludeix al renaixement de Romania com a nació després del col·lapse del comunisme.

## Referències

* ↑ «Revolution Square and Memorial of Rebirth, Bucharest». gpsmycity.com. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Memorial of Rebirth». visitbucharest.today. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Memorial of Rebirth». alluringworld.com. [Consulta: 15 setembre 2024].
# Tractat de Bucarest (1812)

El Tractat de Bucarest és un tractat internacional signat el 28 de maig de 1812 a la ciutat de Bucarest entre l'Imperi Otomà i l'imperi Rus, que va posar fi a la Guerra russo-otomana.
El tractat, signat pel comandant rus Mikhaïl Kutúzov, va ser ratificat pel tsar Alexandre I de Rússia tot just un dia abans de la invasió russa de Napoleó. En virtut d'aquest tractat l'Imperi Otomà de Mahmut II cedí la Bessaràbia (la meitat oriental de Moldàvia) a l'Imperi Rus, esdevenint el riu Prut la nova frontera occidental de Rússia. Així mateix aquest estat aconseguí drets de comerç al llarg del riu Danubi.
A la Transcaucàsia els otomans renunciaren a les seves pretensions a la majoria de la Geòrgia occidental, però va mantenir el control de les ciutats d'Akhalkalaki, Poti i Anapa, prèviament capturades per les tropes russo-georgianes en el curs de la guerra.
En una clàusula del tractat de Bucarest els otomans van acordar concedir amnistia general als participants del Primer Aixecament Serbi però tan bon punt es va tornar a imposar el domini turc a Sèrbia, els pobles van ser cremats i milers van ser esclavitzats.

## Referències

* ↑ Robarts, Andrew. «Bucharest, Treaty of». A: Gábor Ágoston. Encyclopedia of the Ottoman Empire. Facts On File, 2008. ISBN 978-0-8160-6259-1.
* ↑ Judah, T. The Serbs: History, Myth, and the Destruction of Yugoslavia (en anglès). Yale University Press, 1997, p. 188. ISBN 978-0-300-07113-9.
# Der Mann ohne Kopf

Der Mann ohne Kopf (en alemany L'home sense cap) és una pel·lícula muda alemanya del 1927 dirigida per Nunzio Malasomma.

## Repartiment

* Carlo Aldini: Freddy Hillock / John
* Grit Haid: Vera
* Else Reval: Mary
* Ferdinand von Alten: don Diego
* Hermann Picha: Philipp
* Eugen Burg: el pare de Vera
* Eugen Neufeld: oncle Josua
* Neger Anglio: Gregor
* Fritz Schmuck: commissari
* Sig Arno: el guàrdia nocturn
* B. Jwanoff: l'espanyol
* Eva Haltern:
* Horst Handt:
* Georg John:
* Bulldogge Drill: Bulldogge

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per Filmproduktion Carlo Aldini Co. GmbH.

## Distribució

La pel·lícula, distribuïda per Rofa-Film GmbH amb l'aprovació de la censura O.01001 que prohibia la seva visualització per a menors, es va estrenar als cinemes alemanys i es va presentar al Germania-Palast de Berlín el 18 de novembre de 1927. A Itàlia, va ser distribuït en una versió de 2.228 metres per Aldini, la casa de Carlo Aldini, l'actor protagonista de la pel·lícula.

## Referències

* ↑ Der Mann ohne Kopf a Il Cinema Ritrovato
* ↑ Der Mann ohne Kopf, a Filmportal.de
* ↑ Italia taglia
# El Tatano

El Tatano és una revista infantil en català, destinada als nens i nenes d'entre 4 i 8 anys, que es troben en les primeres etapes d'aprenentatge de la lectura. La principal intenció dels qui fan possible l'edició d'aquesta revista és donar material fàcil, assequible i divertit perquè els més petits tinguin gust per la lectura i l'escriptura en llengua catalana.

## Història

El Tatano va nàixer el 1990 com un suplement bimestral pels més petits dins la revista Cavall Fort, que es publicà per primera vegada el 1961. L'any 2005 El Tatano es va independitzar, convertint-se en una publicació mensual. El número 0 s'edità l'octubre d'aquell any, un número gratuït destinat a donar a conèixer la nova revista. Aquesta porta per subtítol "El cavall fort dels petits".
El 1991 es constituí la Fundació Cavall Fort, que actualment és propietària de l'editorial.

## Contingut

El format i contingut de la revista estan molt destinats a cridar l'atenció dels infants i també a incitar-los a la participació. Els dibuixos en colors cridaners i els còmics ocupen la major part de les seves planes.
Les seccions es van repetint en els diversos números, les més habituals són: Les aventures de la Neus, les del gatet Mixu Mixu, les històries d’en Nono i la Petúnia, el conte –en què cada mes se n’explica un–, la natura –perquè els infants aprenguin a estimar el medi ambient–, la poesia o la cançó, els jocs o l'Hem anat. Sense oblidar les famoses historietes d'en Pere sense por, personatge que apareix al Tatano des de la primera publicació.
De la portada de cada número se n’encarreguen diferents dibuixants i il·lustradors, alguns menys coneguts i altres de cert renom com Carmen Queralt i Cristina Losantos (autora de les tires de Les aventures i desventures de la Rita Pinyada)
Sovint també es proposen tallers de treballs manuals diversos o receptes fàcils i també concursos de dibuix, poesia o escriptura perquè els més petits de la casa comencin a desenvolupar la seva creativitat.

## Equip

La directora d’El Tatano i de Cavall Fort és Mònica Estruch, que va substituir Mercè Canela el 2022. Fins al 1998 ho havia sigut Albert Jané. Com a cap de redacció hi ha la Núria Figueras i el consell de redacció el formen Marc Alabart, Anna Argemí, Emma Bosch, Teresa Duran, Mònica Estruch, Núria Figueras, Cristina Losantos i Gonçal Luna.

## Referències

* 1 2 Període:abril-2012/març-2013. font ojd
* ↑ «TATANO, EL (CAVALL FORT, 2005)». Tebeoesfera. [Consulta: 6 febrer 2014].
* ↑ Press, Europa. «Mnica Estruch será la nueva directora de la revista infantil 'Cavall Fort'», 15-09-2022. [Consulta: 29 octubre 2024].
* ↑ Riera Pujal, Jordi, El còmic en català, Ediciones Glénat, 2011, p. 145 | id = ISBN 978-84-9947-267-6

## Bibliografia

* Jaume Fabre: Cavall Fort: Cinquanta anys d'amor i de respecte. Serra d'Or, nº628. Abril 2012

## Enllaços externs

* Web d'El Tatano Arxivat 2013-06-01 a Wayback Machine.
* Cavall Fort Arxivat 2012-11-15 a Wayback Machine.
* Paperblog