OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Catedral de San Juan Bautista

La Catedral de Sant Juan Bautista és la catedral Catòlica Romana de la arxidiòcesi de San Juan de Puerto Rico. La catedral és un dels edificis més antics de San Juan, localitzat al barri vell. Fou la primera església catedral en l'Hemisferi Occidental, creada quan la ciutat era coneguda amb el nom de Puerto Rico, i també la primera diòcesi del Nou Món amb el bisbe Alonso Manso l'any 1511.

## Història

La catedral original fou construïda en fusta el 1521 a la ciutat de Puerto Rico (canviat a San Juan Bautista el mateix any). Va ser destruïda per un huracà i l'estructura actual és del 1540, sent reconfigurada en segles més tardans, l'última vegada el 1917.
La primera escola de Puerto Rico (i l'escola més vella en els Estats Units després que Puerto Rico es va convertir en un territori associat als Estats Units) fou la Escuela de gramática. Aquesta escola va ser creada pel Bisbe Alonso Manso l'any 1513, en l'àrea on la catedral fou construïda més tard. L'escola era gratuïta i s'ensenyaba llengua llatina, literatura, història, ciència, art, filosofia i teologia.
La catedral conté la tomba de l'explorador espanyol i fundador del poble Juan Ponce de León. També té un santuari al beat Carlos Manuel Rodríguez Santiago, el primer porto-riqueny, el primer laic nascut al Carib i primer laic en la història dels Estats Units en ser beatificat.
El primer organista de la Catedral de San Juan Juan fou el Canari Domingo Crisanto Delgado Gómez qui va venir de l'illa de Tenerife el 1836, on va ser un compositor de la Catedral de La Laguna.

## Galeria

* Tomba de Juan Ponce de León
* Reliquies def Carlos Manuel Rodríguez Santiago
* Mare de Déu de la Providència
* Vista exterior

## Referències

* ↑ "Hispanic Firsts", By; Nicolas Kanellos, publisher Visible Ink Press; ISBN 0-7876-0519-0; p.40
* ↑ «Carlos Manuel Cecilio Rodríguez Santiago (1918-1963)». Blesseds: Table of the Beatifications during the Pontificate of His Holiness John Paul II. The Holy See. [Consulta: 4 juny 2007].
* ↑ Canarios en la música cubana
* 1 2 «Música del Siglo XIX para la Catedral de La Laguna». Arxivat de l'original el 2015-07-03. [Consulta: 11 març 2016].

## Vegeu també

* Catedral de Sant Felip Apòstol (Arecibo)

## Enllaços externs

* Arxidiòcesi de San Juan Arxivat 2013-02-17 a Wayback Machine. (castellà)
* GCatholic Catedral Metropolitana Basílica de San Juan Bautista
* Informació Catedral de San Juan Bautista Arxivat 2016-01-11 a Wayback Machine. (anglès)
# Garnatxa tintera

La garnatxa tintera o garnatxa tintorera (en francès: alicante bouschet), és una varietat de cep negra que produeix un raïm menut i de gra mitjà, esfèric i color negre intens. La garnatxa tintera rep el nom per la gran quantitat de color que aporta al vi, perquè, a més de la pell, la polpa també és negra. El vi té molt de cos i un color cirera fosc intens. Normalment se'l fa servir junt amb altres varietats pel seu poder colorant.
Avui dia aquesta varietat es troba sobretot a l'estat espanyol, a on n'hi ha unes 20.000 hectàrees distribuïdes entre Castella la Manxa i Galícia. També se'n troba a Portugal, a on es fa el vi Mouchao de la DOP Alentejo. En canvi, tot i la seva popularitat a França el segle passat, el 2011 només en quedaven unes 3.700 ha, concentrades al Llenguadoc i al Rosselló.

## Història

El nom d'aquesta varietat provoca confusions, especialment amb el nostre monestrell. En realitat és el sinònim en català i castellà de la varietat alicante bouschet, creada per Louis i Henri Bouschet entre 1865 i 1885 creuant la garnatxa negra (coneguda a França com a alicante) amb la petit bouschet. A França tingué un gran rol al pas del segle xix al segle xx en ser la única varietat negra considerada vitis vinifera que tenia la polpa i no només la pell negra.

## Referències

* ↑ Robinson i Harding, 2015, p. 307, Garnacha Tintorera.
* 1 2 Robinson i Harding, 2015, p. 13, Alicante Bouschet.

## Bibliografia

* Robinson, Jancis (editora); Harding, Julia (editora). The Oxford companion to wine (en anglès). Oxford University Press, 2015. ISBN 978-0-19-870538-3.
# Resolució 2345 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2345 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, patrocinada pels Estats Units, fou adoptada per unanimitat el 23 de març de 2017. El Consell de Seguretat va ampliar el mandat del grup d'experts que supervisava les sancions contra Corea del Nord per un any.

## Antecedents

Ja en 1992 es va arribar a un acord sobre la congelació del programa nuclear de Corea del Nord. A principis del segle xxi, però, el país va entrar en col·lisió amb els Estats Units, quan el president George W. Bush va incloure el país a l'anomenat eix del mal. Corea del Nord va reprendre el desenvolupament d'armes nuclears i míssils balístics. El 2006, el país va realitzar una primera prova nuclear, seguida el 2009 per una segona. Posteriorment, es van imposar sancions contra el país.
El 2012 va llançar amb èxit un coet amb un satèl·lit artificial i, per tant, va violar les sancions que li prohibien desenvolupar tecnologia nuclear i de míssils. El Consell de Seguretat va decidir imposar sancions més estrictes al país. Com a reacció contrària, Corea del Nord va dur a terme una nova prova nuclear a principis de 2013. En va seguir una nova prova nuclear el gener de 2016; aquesta vegada amb una bomba d'hidrogen.
Al setembre de 2016 va fer un nou assaig encara més dur. El programa d'armes nuclears de Corea del Nord ja no serviria per ja no serviria per imposar concessions, sinó que intentaria desenvolupar un petit cap nuclear per al muntatge en míssils de curt abast. El país va exigir després de l'assaig que fos reconegut pels EUA com a energia nuclear.

## Contingut

El mandat del panell d'experts, creat el 2009, es va ampliar fins al 24 d'abril de 2018. Aquest panell supervisava l'aplicació de les sancions imposades aleshores i posteriorment a Corea del Nord. Es va demanar al panell que redactés un calendari de treball per lliurar un informe provisional a l'agost i que presentés un informe final amb troballes i recomanacions al febrer de 2018.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC grants mandate extension for DPRK expert panel, unanimously adopting r.2345» (en anglès), 23-03-2017.
* ↑ Chance, David. «North Korea successfully launched a rocket on Wednesday, boosting the credentials of its new leader and stepping up the threat the isolated and impoverished state poses to opponents.». Reuters, 12-12-2012. [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ dgs «VN-Veiligheidsraad veroordeelt Noord-Koreaanse kernproef» (en neerlandès). Het Nieuwsblad, 12-02-2013.
* ↑ «Noord-Korea bevestigt proef met waterstofbom» (en neerlandès). Het Laatste Nieuws, 06-01-2016.
* ↑ «Kernproef van Noord-Korea lijkt zwaarste ooit te zijn». NRC, 09-09-2016.
* ↑ «Noord-Korea: "Washington, erken ons als nucleaire macht"». Het Laatste Nieuws, 11-09-2016.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf). Nacions Unides.
# Orde de Monte Oliveto

Els Olivetans són els religiosos que pertanyen a l'actual Congregació Benedictina de Santa Maria di Monte Oliveto, anomenada abans Orde de Monte Oliveto.

## Història

Els nobles de Siena sant Bernat Tolomei (1272-1348), Patrizio Patrizi i Ambrogio Piccolomini van retirar-se a un lloc apartat, el Deserto di Accona (a uns trenta km de Siena), per a dur-hi vida eremítica i instituir "una escola del servei diví".
Posteriorment, i a petició del bisbe d'Arezzo, van fundar al mateix lloc un monestir, l'Abadia de Monte Oliveto Maggiore, fundada el 6 de març de 1319, que seguiria la Regla de Sant Benet, intentant tornar-ne al rigor original, i seria la casa mare del nou orde. En poc temps, van sorgir nous monestirs de la congregació arreu d'Itàlia: al segle xv, el nombre de monjos va passar de 900, en 53 monestirs, durant el segle xvi van fundar-s'hi 30 monestirs més, i durant el XVII, deu més, sempre a Itàlia.
Fins a mitjan segle xvii, la Congregació Olivetana va tenir un gran impuls i va arribar a comptar amb uns mil membres; després va decaure. Va començar a renéixer en 1876, amb la fundació del monestir de Settignano, prop de Florència.
* L'Abadia de Monte Oliveto Maggiore
* Escena de la vida de Sant Benet, per Luca Signorelli, a Santa Maria de Monte Oliveto; els hàbits són els de la congregació
* Escut de l'Orde de Monte Oliveto, dibuixat per Giacomo Fontana (1605) a un còdex heràldic (Mòdena, Biblioteca estense)

## Actualitat

Avui, la congregació té monestirs a Itàlia, França, Anglaterra, Brasil, Guatemala, Estats Units, Israel i Corea del Sud.

## Vegeu també

* Bernardo Tolomei
* Oblates de Santa Francesca Romana

## Enllaços externs

* Monte Oliveto Maggiore
* Orde de St. Benet Arxivat 2018-08-24 a Wayback Machine.
# Balbí Clara Deulofeu

Balbí Clara Deulofeu (Llagostera, 18 de setembre de 1909 - 8 de desembre de 1993) fou un destacat jugador del Girona FC. Entre 1930 i 1935 va figurar com un dels millors davanters centres d'aquella època; formava part, juntament amb Ferrer, Escuder, Balmanya i Pagès, de la històrica i no menys famosa “davantera de seda”.
Clara va marcar el primer gol del Girona FC en competició oficial La seva vàlua com a davanter va quedar demostrada ja en la primera temporada, 1930/1931 en la qual va marcar quaranta gols en els vint-i-cinc partits oficials; i 40 més, en 20 partit amistosos; amb una mitjana de dos gols per partit.

## Història

Els seus inicis com a futbolista van ser a l'equip del seu poble natal, la Unió Esportiva Llagostera. El 1929, als 19 anys, va fitxar per la U.E. Girona, club que es va dissoldre un any més tard, fundant el Girona Futbol Club. L'any 1933 el Girona F.C. va ascendir a Primera catalana, condició que va permetre a Balbí Clara jugar alguns partits amistosos amb la flor i nata del futbol català: FC Barcelona, Espanyol, Júpiter, o CE Sabadell.
El 1935 Balbí Clara va fitxar pel CE Sabadell on hi va jugar una temporada. Poc abans d'esclatar la Guerra va tornar al Girona F.C per 3 temporades més, així ho "especulava" la publicació Pont de Pedra "Doncs be. Nosaltres diem, que el davanter que vindra de fora, per a reforçar el nostre equip, serà el formidable «Balbino Clara»"
El 1940 va fitxar pel "Constància d'Inca" tancant un periple de 8 temporades amb el Girona F.C. A 32 anys retorna a Llagostera i juntament amb un grup d'aficionats va fundar l'actual U.E. Llagostera, on encara va jugar uns vuit anys, ja que als 40 continuava fent gols. El diari “Los Sitios” li dedicava el 12 de desembre de 1948 aquesta petita crònica: “La novedad del último partido C.D.Gerona-Llagostera, fué la actuación de nuestro antiguo jugador, el formidable Clara, en las filas del once llagosterense. Con sus 38 años aún tuvo Balbino algunos destellos de clase”. Més endavant, va ser entrenador de l'equip i directiu d'aquest club donant continuïtat a una vida dedicada a l'esport del futbol.
El 29 d'abril de 1988, als 79 anys, va ser guardonat a Girona amb la Medalla de l'Esport.

## Bibliografia

* Història del Futbol a Girona, (Primera part 1904-1957) de Jaume Curbet i Boj. Ed. Ajuntament de Girona, 1992.
* Diari L'Autonomista”, 30 de juny de 1933.
* Diari "Pont de Pedra" 16 de desembre de 1935.
* “Els nois del “Girona F.C. Que han ascendit a la primera categoria catalana de futbol”. Diari “Los Sitios”, Portada el 12 de desembre de 1948.
* “Balbí Clara, el primer golejador” Diari “Los Sitios”, columna efemèride, 2 d'agost de 1980.
* Butlletí” Homenatge “Mingu” Balmanya”, Agrupació de Futbolistes Veterans de Girona, 1977
* Butlletí “Medalla de l'Esport” (de les comarques gironines). Generalitat de Catalunya. Direcció General de l'Esport, Representació Territorial de Girona, 29 d'abril 1988
# Malvasia del Rosselló

El trobat o malvasia del Rosselló (en alguerès torbat), és una varietat de cep blanca relacionada amb la malvasia. El raïm és gros i de maduració tardana. El gra és rodó, de pell gruixuda i color daurat amb tonalitats rosades.
El vi de raïm trobat és un vi dolç natural de color daurat, de bona acidesa, apte per l'envelliment.
El nom ha passat com a manlleu al francès (tourbat), al sard (trobadu, torbat o turbàt) i a l'italià (torbato). És una varietat tradicional esmentada al segle xvi i que avui només es conrea al Rosselló i a l'Alguer. Va ser introduït a Sardenya, on també es coneix com a caninu, pels catalans i només es conrea als voltants de l'Alguer, on s'obté el vi blanc anomenat Alghero Torbato. Al Rosselló s'utilitza a totes les denominacions d'origen pel cupatge de vins blancs.

## Referències

* ↑ Joan Veny, "Aproximació a la història lingüística dels vins catalans", dins Actes i comunicacions del III Col·loqui d'Història Agrària sobre mil anys de producció, comerç i consum de vins i begudes alcohòliques als Països Catalans, pàg. 108
# Li Bingjie

Li Bingjie (3 de març de 2002) és una nedadora xinesa. Va competir al Campionat del Món de Natació de 2017, guanyant dues medalles de plata i una medalla de bronze.
Als Jocs Asiàtics de 2018 a Jakarta, Li va guanyar el seu primer títol en els 200 metres lliures, amb un temps de 1:56,74.

## Referències

* ↑ «Campeonato Mundial de Natación de 2017 > Search via Athletes». Arxivat de l'original el 2019-08-02. [Consulta: 25 juliol 2017].
* ↑ «Final results, Women's 4 × 200 metre freestyle relay». Arxivat de l'original el 2017-07-30. [Consulta: 13 setembre 2018].
* ↑ «Final results, Women's 400 metre freestyle». Arxivat de l'original el 2018-01-30. [Consulta: 13 setembre 2018].
* ↑ «Li Bingjie Takes Out 200 Free Asian Games Gold», 22-08-2018. [Consulta: 27 agost 2018].
# Anne Tyng

Anne Tyng (Lushan, Jiangxi, Xina, 14 de juliol de 1920 - Greenbrae, Califòrnia, 27 de desembre de 2011) fou una arquitecta estatunidenca.
Un cop llicenciada en Belles Arts a la Universitat de Radcliffe, va estudiar amb Walter Gropius, Marcel Breuer i Catherine Bauer a l'Escola d'Arquitectura de Harvard, on es graduà. Tyng va estar treballant amb Konrad Wachsmann a Nova York (1944), amb la firma de disseny industrial de Van Doren, Nowland, i Schladermundt (1944), i al despatx de Knoll Associates (1944-1945). Després, a Filadèlfia, col·laborà al llarg de gairebé trenta anys amb el prestigiós arquitecte Louis I. Kahn.
Va ser professora a la Universitat de Pennsilvània durant 27 anys, ocupant la Càtedra de Morfologia Arquitectònica. Va ser membre de l'Institut Americà d'Arquitectes i de la Acadèmia Nacional de Disseny.
Són seus els projectes de la Casa Weiss (1947-1950) i la Casa Genel (1948-1951), l'Edifici Radbill i el Pincus Pavilion per a l'Hospital Psiquiàtric de Filadèlfia (1948-1954). Col·labora en el projecte de la City Tower (1953). De manera conjunta amb Kahn, és autora de la Galeria d'Art de la Universitat Yale (1951-1953), la Trenton Bath House (1955), l'estudi de Esherick (1956), el Martin Marietta Baltimore Research Center (1956-1957), l'Institut Salk (1959-1955), el Erdman Hall (1960-1965), el Mill Creek Housing Project (1962), i el Centre d'Art Britànic de Yale (1974), entre d'altres.
Es va fer famosa, l'any 1947, per dissenyar la joguina Tyng Toy, un joc de construcció de disseny modular realitzat amb contraxapat de fusta amb el qual es pot realitzar, amb un nombre reduït de peces que es poden acoblar de diferents maneres, mobiliari per a la llar i joguines.

## Referències

* ↑ Saffron, Inga «Anne Tyng, 91, groundbreaking architect». Philly.com, 07-01-2012 [Consulta: 8 gener 2012]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ Casa por casa: reflexiones sobre el habitar (en castellà). TC Cuadernos, 2009. ISBN 978-84-937221-0-4.
* 1 2 «Anne Tyng» (en espanyol europeu). Carlos Bento Company ~ Arte y Arquitectura, 03-12-2019. Arxivat de l'original el 2021-10-25. [Consulta: 21 maig 2020].
* 1 2 «Anne Tyng. Arquitecta, maestra y gran teórica.» (en espanyol europeu). CIRCARQ, 29-04-2015. [Consulta: 21 maig 2020].
* ↑ Moisset, de Inés. «Anne Tyng 1920-2011» (en espanyol europeu). Un dia, una arquitecta, 28-05-2015. [Consulta: 21 maig 2020].
# Josep Vilallonga i Ribalta

Josep Vilallonga i Ribalta (Llagostera, 26 de novembre de 1922 - 21 de desembre de 2018) va ser un sastre de Llagostera.
Fill d'un músic i una sastre, va fer d'aprenent de sastre en un primer moment amb Miquel Quintana, un home d'esquerres amb qui va estar fins que el van empresonar, i també va cosir amb Albert Bustins, que regentava una sastreria a la plaça. Després de dos anys amb un sastre a Torroella de Montgrí, estigué dos anys més a Sant Celoni i un altre a Barcelona on de dia perfeccionava l'ofici i de nit es formava en una acadèmia. Entre 1947 i 1988 s'establí en una sastreria amb el seu nom al carrer Àngel Guimerà de Llagostera, aprofitant una botiga de complements dels seus pares.
Era conegut per la seva elegància, afabilitat i discreció i per haver estat implicat en diverses entitats de Llagostera, com el Casino Llagosterenc. El 1993 va descriure l'art de vestir bé a la publicació Crònica de Llagostera. El 2015 el centre d'interpretació Can Caciques va incloure el seu testimoni a l'exposició Un vestit a mida. Vidu d'Àngela Vives Viñets, era el pare de la catedràtica de la UDG Mariàngela Vilallonga Vives i l'avi de Borja Vilallonga.

## Referències

* ↑ Ramionet, Enric: El discret encant de la sastreria Arxivat 2019-01-28 a Wayback Machine., Revista Gavarres, 21 de juny de 2018, n.33, pàg. 62-63, ISSN Paper: 2013-3650, Digital: 2013-3669.
* ↑ «Un vestit a mida». [Consulta: 28 gener 2019].
* ↑ La Sastreria a mida a Llagostera Arxivat 2019-01-29 a Wayback Machine., Crònica, n. 9, 1993
* ↑ Ventura, Joan «Josep Vilallonga Ribalta». El Punt Avui [Consulta: 28 gener 2019].
* ↑ Mariàngela Vilallonga Escriptors.cat
# Comtat de Longwy

El comtat de Longwy fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic a la part sud del comtat de Methingau (Metensis) a l'est del comtat d'Yvois (o Ivois) i al sud del comtat d'Arlon, estant limitat a l'est pel riu Mosela. Incloïa els deganats de Mersch i Luxemburg.
El primer comte conegut és Lietgard, parent de Wicfrid o Wigfrid bisbe de Verdun (vers 959 - + 31 d'agost de 984) als anys darrers del segle X i fins al 1026. Se l'esmenta en cartes del 973 i 1015 i en la crònica d'Alberic de Trois-Fontaines on diu que fou pare de Manegaudi, i nebot de l'emperador Conrad; va morir el 19 de maig probablement del 1026; es va casar amb Emmehilda i va ser el pare de Manegold, oposat a les nombroses donacions religioses del seu pare, que finalment foren confirmades per l'emperador. Manegold hauria estat comte fins vers el 1040.
El següent comte que apareix fou Albert o Adalbert III de Metz, fill de Gerard IV de Metz (+1045). L'esmenta la Gesta Episcoporum Virdunensium com a "Albertum de Longui castro", però no dona el seu origen. Fou comte vers el 1040 i cinc anys després hauria succeït al seu pare a Metz sent nomenat duc d'Alta Lorena el 1047 per l'emperador Enric III del Sacre Imperi Romanogermànic, després de confiscar el ducat a Godofreu el Barbut però va morir en la batalla de Thuin l'11 de novembre de 1048 contra les forces de l'anticduc Godefreu. No hi ha cap document que acredite que estava casat i la seva successió és molt confusa. S'ha demostrat erroni el seu enllaç amb Clemència de Foix o Bigorra, i Ermesenda de Longwy, considerada una neta, seria en realitat esposa d'Adalbert (se suposa que Ermesenda va morir vers el 1069) sent pares de Clemència d'Aquitània o de Poitou (vers 1048- + vers 1129), esposa de Conrad I de Luxemburg (comte 1057 - 1086, mort el 1086). El comtat de Metz va passar als comtes episcopals de Metz (i després directament al bisbat) i el de Longwy fou aportat al comtat de Luxemburg. Va seguir dins aquest comtat fins que el comte Enric VII, emperador el va vendre als comtes de Bar el 1292.

## Llista de comtes

* Lietgard vers 973-1026
* Manegold 1026-1040
* Adalbert de Metz 1040-1048, casat amb Ermengarda, dita de Longwy (+1069)
* Clemència d'Aquitània 1048-1129
* Conrad de Luxemburg vers 1075-1086
* Conrad II de Luxemburg (net) 1129-1136 (des de 1128 comte de Luxemburg per herència paterna)
* Enric IV el Cec 1136 - † 1196), comte de Luxemburg i de Longwy (Enric I de Longwy), de Namur (1139), de Durbuy (1148) i de Laroche (1153)
* Otó I de Borgonya 1196-1197, per concessió de l'emperador, renuncià el 1197
* Ermesinda I de Luxemburg (filla d'Enric IV) 1197-1247, adquireix el comtat d'Arlon però perd Namur.
* Enric V de Luxemburg (II de Longwy) 1247-1281
* Enric VI de Luxemburg (III de Longwy) 1281-1288
* Enric VII emperador (IV de Longwy) 1288-1292
* Unit al comtat de Bar per compra el 1292.

## Referències

* [ http://fmg.ac/Projects/MedLands/LOTHARINGIAN%20%28UPPER%29%20NOBILITY.htm#_Toc181849081 Genealogia]
# Tom Nugent

Tom Nugent (Lawrence, 24 de febrer de 1913 - Tallahassee, 19 de gener de 2006) va ser un entrenador de futbol americà universitari i innovador, comentarista esportiu i home de relacions públiques. Va exercir com a entrenador principal de futbol a l'Institut Militar de Virgínia, la Universitat Estatal de Florida i la Universitat de Maryland. El seu rècord de carrera va ser 89-80-3. A Nugent se li atribueix el desenvolupament de la famosa Formació I en el futbol americà.

## Referències

* ↑ VMI Signs Tom Nugent, Prep Coach in Virginia, The Milwaukee Journal, January 18, 1949.
* ↑ Bill Free, Ex-Terps coach Nugent dies Arxivat 2012-09-08 a Wayback Machine., The Baltimore Sun, January 20, 2006.
* ↑ No Doubt About It; The I's Have It Arxivat 2012-09-13 a Wayback Machine., The Orlando Sentinel, December 28, 1986.
# La Mercè (les Corts)

La Mercè és un grup d'habitatges del districte de les Corts de Barcelona.

## Història

Va ser creada l'any 1946 amb el nom de Las Cinco Rosas, fent referència a un dels símbols de la Falange. Oficialment era el Grupo de Nuestra Señora de la Merced.
S'ha de tenir en compte que els terrenys on es troba l'esmentada barriada i que formen part de la partida del Coll de Finestrelles, foren comprats per la "Delegación Nacional de Sindicatos de FE y de las JONS" l'any 1945. Els terrenys passaren a l'Obra Sindical del Hogar, la qual, segons el projecte aprovat per l'Instituto Nacional de la Vivienda, edificà en aquest indret 123 habitatges protegits. L'any 1981, la gestió passà a l'administració del patrimoni social urbà.