OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# T del Centaure

T del Centaure (T Centauri) és un estel variable a la constel·lació de Centaure, situada al nord de la mateixa a un minut d'arc d'1 de Centaure. La seva variabilitat va ser observada per primera vegada en 1894 des de Gibraltar per I. I. Markwick. s'HI troba a una distància aproximada de 1.370 anys llum del sistema solar.
T del Centaure és una gegant lluminosa que apareix catalogada en la base de dades SIMBAD com a K6:II:ev. És una variable semiregular la lluentor de la qual varia entre magnitud aparent +5,5 i +9,0 al llarg d'un període de 90,44 dies. Està classificada com a variable de tipus SRA, que es caracteritzen per una periodicitat persistent amb períodes compresos entre 35 i 1.200 dies. En el cas de T Centauri, el seu tipus espectral —i en conseqüència la seva temperatura— varia també des de K0 (groc-taronja) a M4 (vermell), sent el seu tipus mitjà K6. La relació existent entre el cicle visual i les variació de temperatura no és ben coneguda.
La lluminositat de T del Centaure pot ser 600 vegades major que la del Sol, si bé aquesta xifra és només aproximada. El seu radi és unes 50 vegades més gran que el radi solar i la seva massa pot ser unes dues vegades major que la del Sol. Quant al seu estat evolutiu, hom pensa que T Centauri ha finalitzat la fusió nuclear de l'heli i està incrementant de nou la seva lluentor.

## Referències

* ↑ «Catalogue of spectra of Mira variables of types Me and Se». The Astrophysical Journal Supplement Series, 6-1966, pàg. 333–378. DOI: 10.1086/190139.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* 1 2 «V* T Cen -- Semi-regular pulsating Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: {{{consulta}}}].
* ↑ Markwick, E. E. «T Centauri, observed by». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 58, 1898. p. 513.
* ↑ «T Centauri» (en anglès). VizieR - Catàleg General d'Estrelles Variables. [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ T Centauri (The Bright Star Catalogue)
* ↑ «2 and T Centauri» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 10 desembre 2020].
# Fonollada negra

La fonollada verda (Odontites vernus, sinònim: Odontites verna) és una espècie de planta nativa d'Europa i Àsia i naturalitzada a Amèrica del Nord. És una planta hemiparàsita de les arrels de plantes herbàcies comuna en sòls poc fèrtils. Té les flors vermelles o rosades i floreix de juny a setembre. És pol·linitzada er himenòpters.

## Etimologia

El nom del gènere (Odontites) deriva del grec "odos" o "odontos" (= dent, de la dent). Tal nom apareix per primera vegada en un escrit de Gaius Plini Segon (Como, 23 – Stabiae, 25 agost 79]), i es referix al seu ús contra el dolor de les dents.L'epítet específic (vernus) significa "primavera, de la primavera" i fa referència a l'època de florida d'aquesta planta.

## Referències

* ↑ «Red Bartsia (Odontites vernus)». Nearctica, 2003. Arxivat de l'original el 18 de maig 2008. [Consulta: 23 juliol 2009].
* 1 2 «Red Bartsia». Natural England. Arxivat de l'original el 23 de febrer 2009. [Consulta: 23 juliol 2009].
* ↑ «English woodlands are losing their character». Planet Earth online, 22-07-2009. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2009. [Consulta: 23 juliol 2009].
* ↑ ww.calflora.net/botanicalnames/pageV.html
# Robert Vrečer

Robert Vrečer (Celje, 8 d'octubre de 1980) és un ciclista eslovè, professional entre el 2006 i el 2014. Després de set temporades corrent en equips de segona fila, com el Radenska-Powerbar, Adria Mobil, Perutnina Ptuj, Obrazi Delo Revije i Team Vorarlberg, Vrečer fitxà per l'Euskaltel–Euskadi, de la categoria UCI ProTeam, per a la temporada 2013. L'any següent tornà al Team Vorarlberg, després que l'Euskaltel es dissolgués. Després de donar positiu en un control antidopatge fou suspès per vint mesos el 30 de juliol de 2014.

## Palmarès

* 2008
** 1r al Giro del Medio Brenta
** 1r a la Ljubljana-Zagreb
** 1r al Tour de Vojvodina I
** 1r al Trofeu Gianfranco Bianchin
** 1r a la Cronoscalata Gardone Val Trompia-Prati di Caregno
* 2009
** 1r a la Ljubljana-Zagreb
* 2010
** 1r a l'Istrian Spring Trophy i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Volta a Eslovàquia i vencedor de 2 etapes
** 1r al Trofeu Gianfranco Bianchin
* 2011
** 1r a l'Istrian Spring Trophy i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Szlakiem Grodów Piastowskich i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovènia
* 2012
** Campió d'Eslovènia en contrarellotge
** 1r a la Volta a Grècia i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a l'Alta Àustria i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de Loir-et-Cher
** Vencedor d'una etapa al Tour del Gavaudan Llenguadoc-Rosselló

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. 93è de la classificació general

## Referències

* ↑ EFE «Galdeano: "Hemos hecho los deberes"». Marca. EFE, 22-10-2012 [Consulta: 1r juliol 2015].
* ↑ «Vrecer kehrt zum Team Vorarlberg zurück» (en alemany). Radsport-News. Sport Aktiv Media GmbH [Rodgau, Hessen], 25-11-2013 [Consulta: 24 desembre 2013].
* ↑ Marko Uršič «Dopingirani Vrečer molči» (en eslovè). Slovenske Novice. Delo [Ljubljana], 10-04-2014 [Consulta: 1r setembre 2014].
* ↑ Felix Griep «Doping-News: Verfahren gegen Robert Vrecer eröffnet - positiver Test bei Polen-Rundfahrt 2013» (en alemany). Radsport-News. Sport Aktiv Media GmbH [Rodgau, Hessen], 09-04-2013 [Consulta: 1r setembre 2014].
* ↑ «List of Dopers and Suspensions». UCI World Tour. Unió Ciclista Internacional [Aigle, Vaud] [Consulta: 2 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net)
# Universitat de París-Nanterre

La Universitat de París-Nanterre (antigament Paris-X; en francès: Université Paris Nanterre), és una universitat pública de la ciutat de Nanterre, a l'oest de París. Va ser fundada el 1964 com una manera de distribuir la població de la Universitat de París. El seu prestigi com a institució pública d'educació superior és considerable, tant per la variada oferta dels seus estudis com pels avançats mitjans amb els quals compta.
Així mateix, va ser l'escenari dels esdeveniments centrals de Maig del 68 i està a menys de 20 minuts amb metro del centre de París. Ha comptat, entre els seus alumnes cèlebres, amb Jean-Luc Marion, Dominique Strauss-Kahn, Christine Lagarde, Dominique de Villepin, David Guetta, Daniel Cohn-Bendit, Anne Hidalgo, Leonardo López Luján, Néstor García Canclini, Yasmina Resa i Emmanuel Macron. Els seus professors han estat il·lustres, especialment aquells consagrats a la filosofia i les ciències socials: Jean-François Lyotard, Marshall Sahlins, Emmanuel Lévinas, Marshall Sahlins, Henri Lefebvre, Paul Ricoeur, Jean Baudrillard o Étienne Balibar.
És el segon campus universitari de l'Estat francès, després del de la Universitat de Nantes, compta amb 2.000 professors investigadors i 35.000 estudiants. Es desenvolupa en 27 hectàrees, constituint una ciutat dins de la ciutat.

## Galeria

* Campus Universitat París Nanterre
* Vista general del campus
* Teatre

## Referències

* ↑ «Nos membres». Arxivat de l'original el 2019-06-05. [Consulta: 28 febrer 2020].
# Universitat de Syracuse

La Universitat de Syracuse (Syracuse University, SU, en anglès) és una universitat privada de recerca localitzada a Syracuse (Nova York). La universitat és dins d'un campus, amb una barreja eclèctica d'edificis. En el centre del campus es troba un quadrat gegant de gespa, amb escultures d'artistes de renom. El 2014 tenia 21.267 estudiatns. Dins de la universitat hi ha un hotel Sheraton, un camp de golf, i un centre de convencions de 121.000 m². La Universitat és famosa pels seus postgraus en relacions públiques, comunicació, escriptura creativa, arquitectura, geografia i economia. Es va inaugurar oficialment el 1870, tot i que la seva història comença el 1832, quan va ser fundada per un seminari de metodistes.

## Referències

* 1 2 «Syracuse University OIRA – Facts and Figures – Student Enrollment». Syracuse University, 12-01-2014. Arxivat de l'original el 25 de desembre 2018. [Consulta: 4 desembre 2013].
* ↑ «SU Facts». Syracuse University. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2010. [Consulta: 29 gener 2011].
* ↑ «Minnowbrook Conference Center». Minnowbrook Conference Center. [Consulta: 6 octubre 2008].

## Enllaços externs

* Universitat de Syracuse - Lloc web oficial
# Universitat dels Andes

La Universitat dels Andes, també anomenada Uniandes, és una universitat privada localitzada en el centre de ciutat de Bogotà, Colòmbia, fundada el 1948 per un grup d'intel·lectuals colombians liderats per Mario Laserna Pinzón i la primera universitat colombiana establerta com a laica i independent de qualsevol partit polític.
La universitat està formada per nou escoles, tres entitats acadèmiques especials -l'escola de govern Alberto Lleras Camargo, el Centre de Recerca i formació en Educació (Centro de Investigación y Formación en Educación, CIFE), i el Centre Interdisciplinari per Estudis de Desenvolupament (Centro Interdisciplinario de Estudios sobre Desarrollo, CIDER) - així com l'empresa acadèmica conjunta amb la institució mèdica Fundació Santa Fe de Bogotà. Ofereix 31 graus universitaris, 18 doctorats i 38 graus de llicenciatura, concedint programes en àrees de coneixement humà com medicina, enginyeria, ciència, llei i d'altres

## Referències

* ↑ «Estatutos Vigentes 2011» (PDF). General Secretariat of Los Andes University. [Consulta: December 12, 2012].
* ↑ «Organigrama» (PDF). Los Andes University. [Consulta: December 12, 2012].
* ↑ «Pregrado - Fundación Santa Fe de Bogotá Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.». Los Andes University. [Consulta: December 12, 2012].
* ↑ «Programas Arxivat 2012-09-20 a Wayback Machine.». Los Andes University. [Consulta: December 12, 2012].
# Fàbrica del Gas (Premià de Mar)

La Fàbrica del Gas és un edifici de Premià de Mar (Maresme) catalogat com a Bé Cultural d'Interès Local. Actualment, acull el Museu Municipal de l'Estampació de Premià de Mar, de la xarxa del Museu Nacional de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya (MNATEC).

## Història

El 1884, la societat La Propagadora del Gas, que l'any anterior havia venut la seva fàbrica de Gràcia a la Companyia del Gas Lebon, va fer construir una de nova a Premià de Mar, des d'on subministraba gas a El Masnou. Va estar en funcionament fins al 1941, quan va passar a ser un simple punt de distribució de Catalana de Gas, fins al seu tancament definitiu el 1971, quan es va implantar el gas natural.
El 1991 va ser adquirida per l'Ajuntament de Premià de Mar, que un cop rehabilitada, la va convertir en el Museu de l'Estampació.

## Descripció

Ocupa els terrenys de la banda de ponent de la vila, molt a prop de l'estació del ferrocarril. Al recinte, molt abandonat, no hi resta pràcticament cap instal·lació. La tanca que dona al carrer de Joan XXIII és el més interessant del que queda de la construcció original.
Tota la tanca és d'obra vista i hi té adossades dues naus amb llurs façanes a l'exterior, amb un rosetó cada una, de treball molt interessant. El conjunt segueix el mateix estil que altres edificacions coetànies i destacades del poble, com per exemple La Salle, la fàbrica Puiggrós o l'escola Sant Francesc d'Assís, totes elles amb un tractament gairebé virtuós de l'obra vista.

## Referències

* 1 2 3 «Propagadora del Gas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 «La Fàbrica del Gas». Ajuntament de Premià de Mar.
* ↑ Arroyo, 1992, p. 70.
* ↑ Arroyo, 1992, p. 63.
* ↑ «Antiga fàbrica del Gas». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Bibliografia

* Arroyo, Mercedes «"La Propagadora del Gas" de Gracia: Articulación del territorio y administración municipal». Ciudad y Territorio, 94, 1992, pàg. 61-77.

## Enllaços externs

* «Antiga fàbrica del Gas». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Unió Europea de Futbol Sala

La Unió Europea de Futsal (UEFS) és l'organisme que dirigeix la pràctica del futsal a Europa. Forma part de l'Associació Mundial de Futsal (AMF).
Actualment la UEFS (futsal) i la UEFA (futbol) es disputen la representativitat del futbol sala europeu. La UEFS és un organisme específic per al futsal i la UEFA inclou el futbol sala dins un comitè en la seva estructura orientada al futbol.
La UEFS organitza el campionat d'Europa, amb anterioritat als de la UEFA.
Membres de la Unió Europea de Futbol Sala (UEFS) :
| | Organisme | Lloc web |
| Alemanya | Futsal Deutschland | |
| Anglaterra | England Federation of Futsal | |
| Armènia | Federació Armènia de Futsal | |
| Belarús | Federació Belarussa de Futbol sala | http://www.futsal-by.com/ Arxivat 2007-10-07 a Wayback Machine. |
| Bèlgica | Association Belge de Football en Salle | http://www.belgianfutsalfed.be/ |
| Catalunya | Federació Catalana de Futbol Sala (FCFS) | http://www.futsal.cat/ |
| Dinamarca | Federació Danesa de Futbol sala | |
| Espanya | Confederación Nacional de Fútbol Sala | http://cnfutbolsala.com/ |
| França | Union National Des Clubs De Futsal | http://www.uncfs.org/ |
| Grècia | Federació Grega de Futbol sala | |
| Itàlia | Federazione Italiana Futsal (FIF) | www.federazioneitalianacalciodasala.it Arxivat 2013-05-28 a Wayback Machine. |
| Kazakhstan | Federació del Kazakhstan de Futbol sala | |
| Letònia | Federacio de Letònia de Futbol sala | |
| Noruega | Indoor Football Scandinavia (IFS) | http://www.indoorfootball.net/ Arxivat 2007-06-04 a Wayback Machine. |
| País Basc | Federació Basca de Futbol Sala | http://www.favafutsal.com/ |
| Portugal | Federació Portuguesa de Futbol sala | |
| Rússia | Federació Russa de Futbol sala (FFR) | http://www.futsal-ffr.ru |
| República Txeca | Ceská federace sálového fotbalu-futsalu | http://www.futsal-salovyfotbal.com |
| Ucraïna | Federació Ucraïnesa de Futbol Sala | http://www.futsalukrain.yard.ru/ Arxivat 2009-02-05 a Wayback Machine. |
Membres associats :
| | Organisme | Lloc web |
| Austràlia | Federació Australiana de Futbol sala | http://www.fao.net.au/ Arxivat 2007-06-07 a Wayback Machine. |
| Israel | Federació d'Israel de Futbol sala | |

## Vegeu també

* Campionat d'Europa de futsal de la UEFS masculí
* Campionat d'Europa de futsal de la UEFS femení

## Enllaços externs

* Unió Europea de Futbol Sala - Lloc web oficial
# George Maduro

George John Lionel Maduro (Willemstad, Curaçao, 15 de juliol de 1916 - Dachau, Baviera, 8 de febrer de 1945) fou un jueu sefardita neerlandès que lluità a la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

George Maduro, l'únic fill dels sefardites Joshua i Rebecca Maduro, nasqué el 1916 a l'illa caribenya de Curaçao. Estudià Dret polític a la Universitat de Leiden, a la metròpoli. Per una reial ordre del 21 de novembre de 1939, George fou nomenat tinent segon de la reserva a la Cavalleria Holandesa. El maig de 1940, durant la batalla dels Països Baixos, la tropa que comandava va atacar amb èxit els alemanys a Rijswijk i va poder capturar paracaigudistes. Amb la rendició de l'exèrcit neerlandès, George fou empresonat a l'Hotel Oranje, a Scheveningen. Quan va ser alliberat, un any després, els nazis obligaven tots els jueus a portar una Estrella de David groga, però ell s'hi negà i s'uní a la resistència holandesa. Intentava ajudar els pilots aliats a fugir cap al Regne Unit a través d'Espanya, però fou capturat i empresonat un cop més. S'escapà de la presó i tornà a unir-se a la resistència. Capturat un cop més per la Gestapo, fou dut a una presó a Saarbrücken i després al Camp de concentració de Dachau, a prop de Múnic, on morí de tifus pocs dies abans de l'alliberament del camp per l'exèrcit americà, l'any 1945. Està enterrat al cementiri del camp.

## Honors

L'any 1946, després de la guerra, George Maduro rebé pòstumament l'Orde Militar de Guillem, l'honor més alt del Regne dels Països Baixos, pel seu esforç i coratge durant la batalla dels Països Baixos contra l'invasor alemany, essent la única persona originària de les Antilles Neerlandeses a qui li ha estat concedit.
Després de la Segona Guerra Mundial, els seus pares van aportar el capital inicial per construir un "parc en miniatura" que van anomenar Madurodam, inaugurat el 1952 al districte costaner de Scheveningen, a La Haia, per recordar el seu únic fill. El 1993 s'hi construí una maqueta de la casa natal de Curaçao. Així mateix, la plaça que dona accés a la ciutat en miniatura ha rebut el nom de George Maduroplein, .
El 2001 s'estrenà un documental sobre la vida de George Maduro, dirigit per Alfred Edelstein.

## Referències

* ↑ Award for bravery. The world's other Jewish president
* ↑ Citation for Maduro's medal Arxivat 2011-07-02 a Wayback Machine.. Bevrijdingintercultureel.nl (anglès)

## Enllaços externs

* George John Lionel Maduro, a "Les Antilles Neerlandeses a la Segona Guerra Mundial". Arxivat 2011-07-02 a Wayback Machine.
* Madurodam Arxivat 2012-02-22 a Wayback Machine.
# George Stuart

George Stuart (Londres, 17 de juliol de 1618 - 23 d'octubre de 1642) fou un noble, senyor d'Aubigny i militar anglès.
Fill d'Esmé Stuart, duc de Lennox i Katherine Clifton, baronesa de Clifton, va succeir com a senyor d'Aubigny-sur-Nère al seu germà Henry, que havia mort sense descendència. Es va casar en secret el 1639 amb Lady Katherine Howard, filla de Theophilus Howard, duc of Suffolk i Elizabeth Home, amb qui va tenir dos fills, Charles Stuart, que rebre el títol de duc de Lennox, i Katherine que va rebre el de baronesa de Clifton.
Durant la Guerra dels Segadors va defensar Illa al Rosselló amb 600 homes de l'atac de Juan de Garay Otañez, que atacava amb 5.000 homes i artilleria i va participar en la Batalla de Montjuïc de 1641, situant-se a la muntanya de Montjuïc.
Va participar en la Guerra Civil Anglesa, morint a la batalla d'Edgehill, en la que va morir el 23 d'octubre de 1642.

## Referències

* ↑ The Complete Peerage of England, Scotland, Ireland, Great Britain and the United Kingdom, Extant, Extinct or Dormant, new ed.
* ↑ Manganiello, Stephen C. The Concise Encyclopedia of the Revolutions and Wars of England, Scotland, and Ireland, 1639-1660. Scarecrow Press, p. 518. ISBN 0-8108-5100-8.
# Gerostrat

Gerostrat (en llatí Gerostratus, en grec antic Γηρόστρατος) va ser rei d'Arad o Arados a Fenícia.
Com altres prínceps de Fenícia servia a la flota persa dirigida per Autofradates, quan Alexandre el Gran, després de la batalla d'Issos va baixar cap a aquell territori. El fill de Gerostrat, Estrató es va sotmetre a Alexandre i poc després Gerostrat va fer el mateix i es va posar al servei del conqueridor amb la seva flota. Altres prínceps fenicis van imitar-los, i aquesta flota va resultar molt útil a Alexandre pel setge de Tir l'any 332 aC, segons diu Flavi Arrià.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Gerostratus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 16 gener 2022].
# Govern neerlandès a l'exili

    Pel govern a l'exili entre 1795 i 1813, veure l'article Govern de la República Neerlandesa a l'Exili
El Govern neerlandès a l'Exili va ser el govern dels Països Baixos, encapçalat per la Reina Guillermina, que va ser evacuat a Londres després de la invasió alemanya del país a l'inici de la Segona Guerra Mundial.
Abans de 1940, els Països Baixos eren un país neutral, normalment amb bones relacions amb Alemanya. El maig de 1940, la Reina Guillermina fugí a Londres, i el govern del Primer Ministre De Geer la seguiria un dia després. La seva esperança inicial era que França es reagruparia i alliberaria el país. Si bé va haver algun intent en aquesta direcció, fracassà quan les forces aliades van ser envoltades i van haver de ser evacuades a Dunkerque.
El govern a l'exili va haver d'afrontar un dilema, després que França fos derrotada i els alemanys instal·lessin el govern titella de Vichy, que col·laborà amb Hitler. Això comportà un conflicte entre De Geer i la Reina. De Geer volia tornar als Països Baixos i col·laborar. El govern a l'exili estava en possessió de les Índies Orientals Neerlandeses amb tots els seus recursos: era el tercer major productor de petroli mundial (després dels Estats Units i la Unió Soviètica). La Reina s'adonà que si els holandesos col·laboraven amb Alemanya, les Índies es rendirien ben aviat als japonesos, com la Indoxina francesa s'havia rendit per ordres del govern de Vichy. Donada que l'única esperança pels neerlandesos era l'entrada dels Estats Units a la guerra, la Reina substituí al seu a De Geer per Pieter Sjoerds Gerbrandy com a primer ministre (el qual ja treballava amb Churchill i Roosevelt per a l'entrada americana). S'imposà un boicot de petroli al Japó, que també influí en la decisió de l'atac a Pearl Harbor.
Les decisions de govern de la Reina durant aquest període van ser posteriorment ratificades per parlament neerlandès el 1946. Churchill deia de la Reina que era "l'únic home al govern neerlandès", tot i que era l'única dona.
# Antoni Comella i Calsina

Antoni Comella i Calsina (Barcelona, 6 de maig de 1822 - Barcelona, 21 de setembre de 1912) va ser compositor, director d'orquestra i instrumentista. Entre les seves obres destaca música per a cobles, bandes i composicions religioses (rosaris, trisagis, goigs, motets i misses). Antoni Comella fou pare de Josep Maria Comella Fàbrega, compositor, organista i director.
Amb deu anys s'inicià en el món de la música com a xantre de la catedral de Barcelona i deu mesos més tard fou admès a l'Escolania de Santa Maria del Mar. Visqué a casa del mestre de capella Ramon Aleix, encarregat com a tutor de la seva educació i salvaguarda, alhora compartí casa amb la resta d'escolanets els quals rebien classes d'harmonia, contrapunt i composició del seu mestre.
El març de 1842, obtingué la plaça de primer clarinet de la Banda del Regiment de Cavalleria d'Espanya núm.12. Dos anys més tard, el 1844, fou nomenat director de la Banda Municipal de Barcelona (càrrec del qual dimití per la disposició arbitrària de la banda).
Amb la inauguració del Gran Teatre del Liceu, el 1846 accedeix a ocupar la plaça de fagot i més tard al Teatre Principal amb el mateix càrrec. Més tard, ocupà la plaça com a professor de flauta, clarinet i fagot a Santa Maria del Mar on fou anomenat procurador de la capella. El 1881, passà a ocupar durant vuit anys el càrrec de mestre de capella a Santa Maria del Pi, exercint simultàniament a Santa Maria del Mar on persistí fins a la seva mort.

## Referències

* ↑ «Antoni Comella i Alsina». Revista Musical Catalana, Agost-setembre 1912, pàg. 279.

## Bibliografia

* Llorens Cisteró, José María. Diccionario de la Música Española e HIspanoamericana (en castellà). 3. 2002. Sociedad General de Autores y Editores, p. 838. ISBN 84-8048-306-7.