OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zeta1 de l'Escorpió

Zeta¹ de l'Escorpió (ζ¹ Sco / HD 152236 / HR 6262) és un estel en la constel·lació de l'Escorpió, de magnitud aparent +4,77. S'hi troba separada 7 minuts d'arc de ζ² Scorpii, amb la qual no està físicament relacionada. Mentre aquesta última s'hi troba a 150 anys llum, Zeta¹ de l'Escorpió és un estel molt allunyat la distància del qual només pot ser coneguda per aproximació. Pertanyent a l'associació estel·lar Scorpius OB1 i és possible membre del cúmul obert NGC 6231, pot estimar-se la seva distància a la Terra en 5.700 anys llum.
Zeta¹ de l'Escorpió és una hipergegant blava de tipus espectral B1Iape amb una temperatura de 21.000 K. Situada prop del centre de la galàxia, apareix de color blanc-groguenc en comptes de blau a causa de l'existència de núvols de pols entremig. La seva lluminositat —considerant la radiació ultraviolada emesa i l'absorció de llum deguda a pols interestel·lar— pot aconseguir un milió i mig de vegades la lluminositat solar, fent de Zeta¹ de l'Escorpió un dels estels més massius de la Via Làctia, amb una massa d'unes 60 masses solars. Aquesta enorme lluminositat la situa com una potencial variable lluminosa blava, com P del Cigne, perdent massa estel·lar a un ritme d'una centmil·lèsima de la massa solar per any, arrossegada per un vent estel·lar que bufa des de la seva superfície a una velocitat de 400 km/s. Estels d'aquestes característiques només viuen uns pocs milions d'anys —l'hidrogen intern es consumeix molt ràpidament— per explotar després com a brillants supernoves.

## Referències

* ↑ Monica Rainer «The SpaceInn-SISMA database: characterization of a large sample of variable and active stars by means of HARPS spectra» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 05-12-2016, pàg. 207–207. DOI: 10.3847/0004-6256/152/6/207.
* ↑ «The interstellar Ca II distance scale» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 15-09-2009, pàg. 833–840. DOI: 10.1051/0004-6361/20079144.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Paul Crowther «Physical parameters and wind properties of galactic early B supergiants» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 1-2006, pàg. 279–293. DOI: 10.1051/0004-6361:20053685.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Mario Perinotto «A catalogue of stellar rotational velocities» (en anglès). Contributi dell'Osservatorio Astrofisica dell'Universita di Padova in Asiago, 1970, pàg. 1.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «Zeta1 Scorpii» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 24 maig 2021].
* 1 2 «Zeta1 Scorpii» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 24 maig 2021].
# Temugé

Temugé Otxigin (de vegades apareix com a Temuché) fou el germà petit (biologic) de Genguis Kan.
Devia ser força petit quan va morir el pare Yesugei i va ser criat per la mare Oelun i per Gengis Khan en el temps de misèria. El 1206, quan Genguis Kan fou proclamat emperador, el xaman Koktchu, fill del padrastre de Genguis, va conspirar per dirigir l'imperi; després de provar de desfer-se de Qassar, un altre germà, ho va intentar amb Temugé Otxigin, al que va insultar en públic. Llavors Genguis Kan, aconsellat per la seva dona Borte, va permetre a Temugé de desfer-se del xaman; un dia que Koktchu va anar amb el seu pare Munglik a visitar al kan, Temugé el va agafar i tres guàrdies li van trencar la columna vertebral (és a dir el van matar sense vessar la seva sang).
El 1213 en la campanya de Genguis Kan contra els jurchen (dinastia Jin) Temuché va tenir el comandament del tercer exèrcit compartit amb el seu germà més gran Qassar. Aquest exèrcit va anar pel golf de Petxili cap a terres de Yong-p'ing i Leao-si
Com a ulus va rebre les terres de l'extrem oriental de Mongòlia, prop de l'antic país djurchat (moderna província de Girin). El 1227 li foren assignats 5000 homes.
Durant la regència de Toragana, el 1242 es va produir la mort de Txagatai, fill de Genguis Kan, que era el seu suport i qui li havia fet confiar la regència. Llavors el germà petit de Genguis Kan, Temugé Otxigin (els territoris del qual s'estenien per la Mongòlia oriental i la regió de Girin) es va dirigir amb soldats cap als territoris imperials amb intencions poc clares. Però l'arribada de Guyuk des d'Europa al seu ulus del Iemil, va estabilitzar la situació. Quan Guyuk fou elegit gran kan es va mostrar sever i gelós del seu poder; considerava que durant el regnat d'Ogodai i la regència de Toragana, el poder de l'estat s'havia reduït, i estava disposat a retornar al poder del gran kan com en temps de Genguis Kan. Va fer investigar la conducta del seu besoncle, Temugé Otxigin, que havia tractat d'atacar a la regent, i va castigar el seu entorn.

## Referències

* ↑ Yuanshi, traducció de Krause
# Schöneberg

Schöneberg és una localitat de Berlín, Alemanya. Fins a la reforma administrativa del 2001 de Berlín, era un districte independent que incloïa la localitat de Friedenau. Juntament amb l'antic districte de Tempelhof, ara forma part del nou districte de Tempelhof-Schöneberg.

## Referències

* ↑ «Berliner Bezirke» (en alemany), 29-02-2016. Arxivat de l'original el 2022-11-28. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Übersicht der bezirklichen Kalender» (en alemany), 14-04-2014. [Consulta: 14 abril 2020].
# Èpsilon Sculptoris

Èpsilon Sculptoris (ε Scl / HD 10830 / HR 514) és un sistema estel·lar de magnitud aparent +5,29 situat a la constel·lació de l'Escultor. S'hi troba a 89,5 anys llum del sistema solar.
La component principal del sistema, Èpsilon Sculptoris A, és un estrella blanc-groguenca de tipus F2V —molt semblant a η Corvi per exemple— amb una temperatura efectiva de 6699 K. És unes 5 vegades més lluminosa que el Sol i no sembla existir unanimitat quant al seu contingut metàl·lic; mentre que en un estudi la seua metal·licitat és comparable a la solar, per a una altra font la seva abundància relativa de metalls només suposa el 60% de la del Sol. Amb una massa de 1,40 masses solars, la seva edat s'estima en 1300 milions d'anys.
Èpsilon Sculptoris B, situada a ~ 5 segons d'arc de l'estel principal, és una nana groga de tipus G9V i magnitud +8,3. Els paràmetres preliminars de l'òrbita inclouen una separació mitjana entre les dues components de 128 ua i un període orbital de 1192 anys.
Un tercer estel de magnitud 15, Èpsilon Sculptoris C, s'hi localitza visualment a +15,3 segons d'arc de la primària. Un quart estel de magnitud +11,5, visualment a més de dos minuts d'arc, pot estar relacionat amb el sistema.
Aquesta estrella estarà a la constel·lació de Fornax cap al 2920 dC.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 pc--The Southern Sample» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 02-06-2006, pàg. 161–170. DOI: 10.1086/504637.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 «Abundances in the local region. III. Southern F, G, and K dwarfs» (en anglès). Astronomical Journal, 3, 3-2018. DOI: 10.3847/1538-3881/AAA9B5.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ Epsilon Sculptoris (SIMBAD)
* ↑ Gray, R. O.; Corbally, C. J.; Garrison, R. F.; McFadden, M. T.; Bubar, E. J.; McGahee, C. E.; O'Donoghue, A. A.; Knox, E. R. «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 pc-The Southern Sample». The Astrophysical Journal, 132, 1, 2006. pp. 161-170 (Tabla consultada en CDS).
* ↑ Nordström, B.; Mayor, M.; Andersen, J.; Holmberg, J.; Pont, F.; Jørgensen, B. R.; Olsen, E. H.; Udry, S.; Mowlavi, N. «The Geneva-Copenhagen survey of the Solar neighbourhood. Ages, metallicities, and kinematic properties of ˜14 000 F and G dwarfs». Astronomy and Astrophysics, 418, 2004. pp. 989-1019 (Tabla consultada en CDS).
* 1 2 Epsilon Sculptoris Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* ↑ Patrick Moore; Robin Rees Patrick Moore's Data Book of Astronomy. Cambridge: Cambridge University Press, 2014, p. 296. ISBN 978-1-139-49522-6.
# Rolf Andreassen

Rolf Andreassen (Drammen, 3 d'abril de 1949) és un remer noruec, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on fou setè en la prova del dos amb timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, guanyà la medalla de plata en la prova del quatre sense timoner. Formà equip amb Ole Nafstad, Finn Tveter i Arne Bergodd.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze en el quatre sense timoner al Campionat d'Europa de rem de 1973.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Rolf Andreassen». [Consulta: 5 maig 2023].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Vierer o.Stm.)». [Consulta: 2 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Rolf ANDREASSEN» (en anglès). [Consulta: 5 maig 2023].
# Tractat de Barcelona (1455)

El tractat de Barcelona de 1455 va ser un conveni entre el rei Joan el Sense Fe i Gastó IV de Foix, acordant la successió al tron del Regne de Navarra. Va ser signat a Barcelona el 3 de desembre de 1455.

## Història

Amb aquest tractat, Joan el Sense Fe va acordar la successió a el tron de Navarra, que des del 1441, amb la mort de Blanca I de Navarra enfrontava a Joan amb el seu fill Carles de Viana. Joan va nomenar a Carles lloctinent, tot i que per a Carles això no era suficient. Recolzat per un grup de nobles, els beaumontesos i un gran grup de catalans que aspiraven a una major independència, Carles es va aixecar en armes contra el seu pare el 1450. Joan va derrotar el seu fill a la batalla d'Oibar el 1451, on el va fer presoner, però després de la mort de Joan II de Castella el 22 juliol de 1454, va començar de nou la guerra entre pare i fill.

## Tractat de Barcelona

El 3 de desembre de 1455 Joan el Sense Fe va signar un acord amb Gastó IV de Foix amb el consentiment de Carles VII de França, pel que Joan el Sense Fe cedia el dret de successió al tron del Regne de Navarra a la seva filla Elionor I de Navarra, que el 1436 s'havia casat amb Gastó, i pertant desheretava als fills del seu primer matrimoni amb Blanca I de Navarra, Carles de Viana i Blanca II de Navarra, als que tractaria com s'haguessin mort de mort natural i expulsats de la casa reial de Navarra, a causa de la desobediència i la ingratitud, i es va disposar que Joan seria rei de Navarra fins a la seva mort.
El Conveni de Barcelona no era el resultat desitjat per Joan el Sense Fe. L'oposició va créixer i en la Capitulació de Vilafranca del 21 de juny de 1461, Carles de Viana dels catalans i aragonesos va proclamar legítim successor de Joan II d'Aragó pel tron de Navarra. El príncep, però, va morir poc després, el 23 de setembre. Després de la mort de Carles de Viana Blanca va ser empresonat en un castell, la Torre Moncada a Orthez, on va morir el 1464.
El 19 de gener de 1479 moria Joan II i Elionor fou coronada reina el 28 de gener a Tudela, on va morir quinze dies més tard.

## Referències

* ↑ (castellà) Lluís Cutchet, La Ciudadela de Barcelona: Cataluña vindicada, p.18
* ↑ Ferrán Valls i Taberner, i Ferrán Soldevila, Història de Catalunya, p.285
* ↑ (castellà) Jesús María Usunáriz Garayoa, Historia breve de Navarra, p.89
* ↑ Usunáriz Garayoa, Jesús Maria: Breve historia de Navarra, Silex 2006, ISBN 84-7737-147-4
* ↑ Josep M. Figueres, Història contemporània de Catalunya, p.38
# Si me quieres escribir

Si me quieres escribir, també coneguda com a Ya sabes mi paradero i El frente de Gandesa, és una de les cançons de la Guerra Civil Espanyola més famoses i conegudes, composta durant la batalla de l'Ebre.

## Context històric

La melodia estava basada en la lletra de la cançó A la derecha va el tercio del terç durant la guerres del Rif, al nord del Marroc.
Durant la batalla de l'Ebre, la lletra de la cançó podia canviar en funció de la localització dels combats i de les unitats que es veien embolicades. El setge de Gandesa, la voladura de pontons i ponts, i altres fets de la batalla de l'Ebre apareixen esmentats tant en aquesta cançó com a ¡Ay Carmela!, una altra cançó també relacionada amb aquesta batalla. Els enginyers republicans van ser capaços de reparar els ponts i pontons que eren bombardejats constantment per la Legió Còndor alemanya i la Aviazione Legionaria italiana, per a així poder permetre a les forces republicanes travessar el riu i mantenir oberta la cadena de subministraments. També apareix esmentada la 3a Brigada Mixta, una unitat republicana composta per carabiners que va estar present en el camp de batalla.
Els moros esmentats en diverses ocasions en realitat són les tropes Regulars, les temudes forces de xoc marroquins de l'Exèrcit franquista que van estar martellejant les posicions republicanes al front de Gandesa durant mesos.

## Lletra

* Los moros que trajo Franco
* en Madrid quieren entrar
* mientras queden milicianos
* los moros no pasarán.
* Si me quieres escribir
* ya sabes mi paradero
* Tercera Brigada Mixta,
* primera línea de fuego.
* Aunque me tiren el puente
* y también la pasarela
* me verás pasar el Ebro
* en un barquito de vela.
* Diez mil veces que los tiren
* diez mil veces los haremos
* tenemos cabeza dura
* los del Cuerpo de Ingenieros.
* En el Ebro se han hundido
* las banderas italianas
* y en los puentes solo quedan
* las que son republicanas.

## Vegeu també

* Batalla de l'Ebre
* El paso del Ebro
* Puente de los Franceses

## Referències

* ↑ «Canciones republicanas». Arxivat de l'original el 2016-06-01. [Consulta: 9 febrer 2019].
* 1 2 Antony Beevor (2006). The Battle for Spain. The Spanish Civil War, 1936–1939, Penguin Books. Londres. pp. 352–353
* ↑ «Si me quieres escribir - Ya sabes mi paradero - El Frente de Gandesa - Los emboscados». Arxivat de l'original el 2017-12-07. [Consulta: 9 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Si Me Quieres Escribir - Quetzal
* Si me quieres escribir ★ Tercera Brigada Mixta
# Siennesis III

Siennesis III (en llatí Syennesis, en grec antic Συέννεσις) fou rei de Cilícia als segles V i IV aC.
Podria ser net de Siennesis II. Estava casat amb una dona de nom Epiaxa. El 401 aC durant la revolta de Cir el Jove contra Artaxerxes II de Pèrsia, les forces gregues van entrar al regne i van trobar els passos del Taure vigilats per les forces de Siennesis; finalment el rei es va retirar quan va saber que la força dirigida per Menó havia entrat ja a Cilícia i que els mercenaris i Cir el Jove, anaven per mar des de Jònia dirigits per Sami i Tamos de Memfis. Cir va arribar a Tars on es va reunir amb les forces de Menó i els soldats van saquejar la ciutat. Siennesis va fugir a una fortalesa a la muntanya, però la seva dona el va convèncer de presentar-se davant Cir i donar-li suport; així ho va fer i es va presentar a Tars; El príncep rebel el va recompensar amb una gran suma de diners, i va rebre també un cos de soldats posats sota la direcció d'un fill de Siennesis. Però el rei de Cilícia va prendre la precaució d'enviar un altre fill a la cort persa per comunicar que el seu pare actuava obligat però el seu cor era amb el rei. La manera com Xenofont explica aquest fet, sembla indicar que Siennesis actuava com un rei independent.
Després de la batalla de Cunaxa on va morir Cir, Siennesis es va trobar en una posició complicada. Segurament va ser deposat i el regne annexionat i convertit en satrapia, potser l'any 400 aC.

## Referències

* ↑ 3.Syennesis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 949
# Stuart Ramsay

Stuart Ramsay és un periodista britànic que actualment és corresponsal en cap de Sky News. És el corresponsal estranger que porta més temps a Sky.
Es va graduar a la Universitat d'East Anglia el 1985. Va obtenir un Doctorat Honoris Causa en Dret Civil per la seva universitat l'any 2018.

## Trajectòria

Durant la batalla de Mossul, Ramsay es trobava directament al costat d'un cotxe bomba d'ISIL que va explotar mentre ell i el seu càmera estaven gravant imatges d'un dron iraquià llançant granades a les posicions de l'ISIL. Van resultar il·lesos, però entre 20 i 30 soldats iraquians podrien haver mort, així com diversos vehicles van ser destruïts, inclòs un Humvee i un tanc.
El març de 2020, va ser el primer periodista de televisió que va informar des de l'interior d'un hospital durament afectat per la pandèmia de coronavirus a Itàlia, realitzant el seu reportatge de vídeo per un hospital molt atapeït mentre portava un vestit de cos sencer per evitar contagiar-se. La notícia va guanyar els British Journalism Awards 2020 al millor "Periodisme estranger"; els jutges van dir que la cobertura de Ramsay sobre el brot de coronavirus a Itàlia va ser "un informe molt valent que podia haver canviat el pensament de molta gent" i "la història que va portar l'impacte del coronavirus a casa". Van dir que la seva "narració va ser fantàstica" i que els seus informes "varen colpejar el públic als ulls i van despertar a Gran Bretanya sobre la gravetat d'aquesta pandèmia".
A l'agost de 2021 va informar des de la capital afganesa durant la caiguda de Kabul.
El 28 de febrer de 2022 va ser ferit a trets mentre informava prop de Kíev durant la invasió russa d'Ucraïna.
Ha guanyat dos premis Emmy, ha rebut quatre nominacions als BAFTA, una Ninfa d'Or del Montecarlo Film Award, el periodista de l'any del London Press Club i tres premis de la Royal Television Society.

## Referències

* ↑ «Sky's Stuart Ramsay on the terror of being woken by an earthquake alert». Sky News. [Consulta: 16 juliol 2018].
* ↑ «Stuart Ramsay». Sky News. [Consulta: 15 agost 2021].
* 1 2 «UEA's 2018 honorary graduates named». University of East Anglia. Arxivat de l'original el 5 de juny 2019. [Consulta: 16 juliol 2018].
* ↑ «Coronavirus: Italy's hardest-hit city wants you to see how COVID-19 is affecting its hospitals». Sky news, 21-03-2020 [Consulta: 21 març 2020].
* ↑ «Press Gazette». .
* ↑ «Afghanistan: Sky News chief correspondent Stuart Ramsay witnesses Taliban procession in Kabul». Sky News. [Consulta: 15 agost 2021].
* ↑ «Sky News team's harrowing account of their violent ambush in Ukraine this week». Sky News. [Consulta: 4 març 2022].
* ↑ NacióDigital. «Vídeo | Un equip de televisió britànic, tirotejat en una emboscada a Ucraïna | NacióDigital». [Consulta: 6 març 2022].
# Tagos

Tagós (en grec antic ταγός) era el nom que designava el cap o comandant de Tessàlia, i més particularment al principal magistrat que exercia l'hegemonia a la regió i als magistrats de cada una de les ciutats durant diversos períodes de la història.
Probablement, el tagós només s'encarregava de temes militars, i no tenia atribucions civils. Tot i que la naturalesa exacta del seu poder no es coneixia, és possible que les seves atribucions fossin diferents en funció de les circumstàncies. El tagós feia les lleves de soldats en cada districte, i probablement fixava el tribut dels pobles aliats. El tagós del país era el cap de la Lliga Tessàlia.
El tagós disposava d'un exèrcit de sis mil cavallers i deu mil infants que acudien, quan se'ls demanava, a cadascuna de les ciutats tessàlies; les tribus veïnes aportaven també determinats contingents de soldats, i tots quedaven al servei del tagós per a una campanya. El tagós podia ser investigat pels exetates. Això era el més comú; però Jasó de Feres, per exemple, quan va ser tagós a la ciutat de Feres tenia un exèrcit de més 20.000 hoplites. Quan encara no hi havia un tagós les ciutats tessàlies tenien més autonomia, tot i que eren dirigides per uns magistrats.
Les ciutats tessàlies eren independents una de l'altra i s'administraven internament de manera independent. Algunes ciutats menors estaven sota la influència de ciutats més grans. La forma de govern era, pràcticament en tots els casos, aristocràtica i en mans de poques famílies, totes descendents dels antics reis. Podem destacar-ne els aleuades de Larisa, els scopades de Cranon, i els creondes de Farsàlia. Sembla que alguns tagós eren elegits per establir la dominació d'una ciutat sobre les altres.
Alguna ciutat va establir la tirania, però al final de la guerra del Peloponès les famílies aristocràtiques tornaven a tenir el poder; hi van aparèixer moviments democràtics i el poder aristocràtic va disminuir. Feres i Farsàlia van esdevenir ciutats dirigents. A Feres, Licofró va establir la tirania, i el seu successor, Jasó, va assolir el poder hegemònic a Tessàlia i va portar el títol de tagós, però després de la seva mort, el 370 aC, el poder es va dissoldre en mans dels successors. El poder de Jasó com a tagós va esdevenir, de fet, una tirania sota els seus successors, Polidor, Polifró, Alexandre, Tisífon i Licofró. Les famílies aristocràtiques van demanar ajut a Filip II de Macedònia, que va expulsar del poder Licofró el 353 aC i va restaurar els antics poders a diverses ciutats. A Feres es va establir un poder popular o almenys republicà. El 344 aC, Tessàlia estava completament subjecta al Regne de Macedònia sota tetrarques (un per a cada una de les quatre províncies o districtes) fidels a Macedònia, probablement membres de les antigues famílies aristocràtiques.
El 197 aC, la derrota del rei Filip V de Macedònia a la batalla de Cinoscèfales va deixar Tessàlia com una mena de protectorat romà i els tagós van esdevenir cosa del passat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tagus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 11 desembre 2020].
# Tarcondimot II

Tarcondimot II Filopàtor (en llatí Tarcondimotus, en grec antic Ταρκονδίμοτος) va ser rei de Cilícia, fill i successor de Tarcondimot I Filantoni quan el seu pare va morir l'any 31 aC.
Es va separar de l'aliança amb Marc Antoni, a la que el pare havia estat fidel, després de la batalla d'Àccium l'any 31 aC i es va unir a Octavi, però aquest encara que li va permetre conservar la corona, el va castigar i li va arrabassar una part de la Capadòcia Pòntica que governava.
Va morir circa l'any 17 aC i el va succeir el seu fill Tarcondimot III.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tarcondimotus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 23 maig 2021].