OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teuleria de l'Aimerich

La Teuleria de l'Aimerich és una antiga bòbila reconvertida en masia al terme de Santa Eugènia de Berga (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Es tracta d'una antiga teuleria o bòbila destinada a fer teules que ha perdut la primitiva funció però continua essent masoveria de l'antic alou de l'Aimerich. Probablement es va construir després de mitjans del segle xviii, quan va créixer molt la vella indústria de la teuleria al terme. Aquesta va deixar de ser l'ocupació tradicional de l'edifici entrat el segle xx, quan a poca distància es va construir una bòbila per a la producció industrial de teules i rajols. Encara conserva una mena de sitja excavada a terra i destinada a pastar-hi la terrissa.
La teuleria de l'Aimerich és una petita masia de planta rectangular, coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana la qual està situada a migdia, consta de planta baixa i pis. El portal de la façana és rectangular amb llinda de fusta i presenta un afegitó a cobert a la planta i dues finestres al primer pis. Hi ha finestres de petites dimensions. Els ràfecs són escassos i per l'aparell del mur s'hi observen diverses etapes constructives que van des de la maçoneria, la pedra picada i l'ús del totxo a la part de tramuntana.

## Referències

* ↑ GEC
* 1 2 «Teuleria de l'Aimerich». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Reial Cos de la Noblesa de Catalunya

El Reial Cos de la Noblesa de Catalunya és una corporació nobiliària successora del Braç Militar de Catalunya, fundada el 1888 per la unió de la Confraria de la Soledat de la ciutat de Barcelona i d'aquella institució representant a les diverses corts dels reis d'Aragó alhora comtes de Barcelona, etc., durant l'Antic Règim. Els cavallers i dames que en formen part, amb títol nobiliari o sense, es reuneixen a la seva seu, actualment al carrer de Palau 4, de Barcelona, i celebren missa a la catedral de Barcelona la diada de Sant Jordi, patró de la noblesa catalana, aragonesa, etc. També havien fet processó pel dia de Corpus Christi des de la catedral. Fins al 1998 es troben recollits al llibre de Lluís Bru de Sala i Armand de Fluvià (1998) quant al Llibre Verd, en dos volums, en què s'inscriu cada membre de la corporació. La seva seu és el palau del carrer de Palau 4, del Barri Gòtic de Barcelona.
Hi ha un president-protector amb una junta i assessors. L'actual és Jordi de Camps i Galobart, V marquès pontifici de Camps i IV baró d'Algerri. Es conserven en arxius d'institucions públiques (BC, ANC, ACA, AHNE, BNE...) i privades així com l'arxiu propi de la corporació documentació de membres antics i actuals, els quals es troben en el Llibre Verd en dos volums, en el segon dels quals encara s'hi inscriuen els nous cavallers i dames, descendents d'anteriors, recollits a Bru de Sala-Fluvià (1998) i en la bibliografia indicada.
Al Nobiliari General Català d'Armand de Fluvià, s'hi recullen les genealogies dels llinatges nobiliaris catalans o que tenen a veure amb el Principat de Catalunya (Fluvià (2014 i ss.) així com les informacions del Nobiliari del Reial Cos de la Noblesa de Catalunya (Bru de Sala-Fluvià (1998)).

## Bibliografia

* Bru de Sala i de Valls, Lluís de; Fluvià i Escorsa, Armand de. Nobiliari del Reial Cos de la Noblesa de Catalunya. Barcelona: Juventud, 1998. ISBN 84-261-3100-X.
* Fluvià i Escorsa, Armand de; Cabana, Francesc; Salrach, Josep M. Nobiliari general català. vols. I, II-A, III-IV-A, III-IV-B, III-IV-C, III-IV-D, III-IV-E i V. Barcelona: Institució Catalana de Genealogia i Heràldica, 2014 i ss.. ISBN 978-84-941352-1-7.

## Referències

* ↑ «Reial Cos de la Noblesa de Catalunya | enciclopedia.cat». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 22 gener 2023].
# Hug de Fenollet

Hug de Fenollet va ser un bisbe de València que va viure al segle xiv.
Fill de Pere de Fenollet i d’Urtx, primer vescomte d'Illa. Fou doctor en lleis, canonge de Lleida i paborde de Girona, abans de la seua accessió al bisbat de Vic. Com a canceller de Pere III (1344-54) representà un paper molt important. Fou destituït a les corts de Saragossa, per les pressions dels nobles aragonesos, que no volien un canceller català.
Com a bisbe de València tingué un sínode el 1350. Fou senyor de Puçol. Presidí un consell a València per als afers de Sardenya i per procurar reforços a la campanya (1353-54) que hi menava Pere III. Llegà notables obres d’orfebreria a la catedral de Vic.

## Referències

* ↑ Ponsich, Pere. Gran Enciclopedia Catalana. 11. Barcelona: Enciclopedia Catalana, 1998, p. 35. ISBN 84-412-2879-5.
* 1 2 «Hug de Fenollet i de Canet | enciclopedia.cat». [Consulta: 18 juliol 2022].
# Biblioteca Sagrada Família - Josep M. Ainaud de Lasarte

La Biblioteca Sagrada Família-Josep M. Ainaud de Lasarte està situada al carrer de Provença, 480, al barri de la Sagrada Família de Barcelona. És la biblioteca central del districte de l'Eixample i porta el nom de l'historiador català Josep Maria Ainaud de Lasarte.

## Biblioteca

Està especialitzada en ciència i medi ambient. L'Associació Catalana de Comunicació Científica, hi col·labora amb el projecte Il·lustraciència. Des dels inicis, disposa d'un fons especial de temàtica LGTBI, que consta actualment d'uns 800 volums. També té una col·lecció local, formada per documents que fan referència al districte de l'Eixample i al barri de la Sagrada Família, a més d'obres escrites per autors vinculats a l’entorn.

## Edifici

Projectat per l'arquitecte Manuel Ruisánchez i Capelastegui, va ser inaugurat el 12 de juliol del 2007. Construït sobre el mercat de la Sagrada Família, té una superfície total de 2.900 m² distribuïts en quatre plantes connectades per un pati interior que fa arribar llum natural a totes les altures. L'eliminació de la crugia central dona forma a l'edifici, dividint-lo en dues barres paral·leles, introduint un espai de llum al centre de la biblioteca. L'accés és pel xamfrà, convertint els baixos en una prolongació de l'espai públic.

## Referències

* ↑ «Donació de llibres a la Biblioteca de la Sagrada Família». Associació Catalana de Comunicació Científica, 05-06-2016.
* ↑ «LGTBI». Biblioteca Sagrada Família - Josep M. Ainaud de Lasarte. Ajuntament de Barcelona, 25-07-2024.
* ↑ «Eixample». Biblioteca Sagrada Família - Josep M. Ainaud de Lasarte. Ajuntament de Barcelona, 27-07-2024.
* ↑ «Sagrada Família-Josep M. Ainaud de Lasarte». Diputació de Barcelona.
* ↑ «Biblioteca Sagrada Família». Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.

## Enllaços externs

* «Biblioteca Sagrada Família». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Pàdoc

El pàdoc és una zona en un circuit de curses automobilístiques on s'aparquen els vehicles que hi participen i els de suport. Normalment compta amb nombrosos punts de subministrament elèctric i d'aigua.
Com que els pàdocs són esplanades àmplies, solen ser espais polivalents que, quan no s'hi celebren competicions, es poden dedicar a activitats diverses, ja siguin relacionades amb el món del motor, com ara cursos de conducció, o esdeveniments varis, com ara presentacions de tot tipus, concerts, etc.
El mot pàdoc ve probablement del llatí parricus (tanca, recinte tancat) a través de l'anglès (paddock).

## Referències

* ↑ «El Circuit de Barcelona-Catalunya se renueva: nuevo paddock y mucho más». Mundo Deportivo, 09-02-2022 [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ «paddock». [Consulta: 24 novembre 2023].
# Luigina Giavotti

Luigina Giavotti (Pavia, 12 d'octubre de 1916 - Pavia, 4 d'agost de 1976) fou una gimnasta artística italiana, la més jove medallista en uns Jocs Olímpics.

## Biografia

Va néixer el 12 d'octubre de 1916 a la ciutat de Pavia, població situada a la Llombardia, que en aquells moments formava part del Regne d'Itàlia i que avui forma part d'Itàlia. Va morir el 4 d'agost de 1976, si bé es desconeix el lloc de la seva mort.

## Carrera esportiva

Va participar, als 11 anys i 302 dies, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en el concurs complet individual femení, convertint-se en l'esportista més jove en aconseguir una medalla al llarg de tota la història dels Jocs Olímpics moderns.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Luigina Giavotti». [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ Efe. «La china Haohao Zheng, con 11 años, ya es la más joven de los Juegos» (en castellà), 06-08-2024. [Consulta: 14 novembre 2024].
# Volta a Aragó 2019

La Volta a Aragó 2019, 44a edició de la Volta a Aragó, es disputà entre el 17 i el 19 de maig de 2019 sobre un recorregut de 499,8 km repartits entre tres etapes. La cursa formà part del calendari de l'UCI Europa Tour 2019, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el català Eduard Prades (Movistar), que fou acompanyat al podi pel rus Ievgueni Xalunov (Gazprom-RusVelo) i l'estonià Rein Taaramäe (Total Direct Énergie).

## Equips

19 equips van prendre la sortida en aquesta edició:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 17 de maig | Andorra – Calataiud | etapa accidentada | 186,2 | Justin Jules | Justin Jules |
| 2a etapa | 18 de maig | Sádaba – Canfranc | etapa de mitja muntanya | 186,2 | Jonathan Hivert | Jesús Ezquerra |
| 3a etapa | 19 de maig | Osca – Saragossa | etapa accidentada | 127,4 | Matteo Pelucchi | Eduard Prades i Reverter |

### Etapa 1

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 2

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 3

Font: ProCyclingStats :

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Prades gana la Vuelta a Aragón; Pelucchi vence en la etapa». El Mundo Deportivo, 19-05-2019 [Consulta: 22 maig 2019].
* ↑ «2019 » 44th Vuelta Aragon (2.1))». procyclingstats. [Consulta: 22 maig 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Dolors Iglesias Paredes

Dolors Iglesias Paredes, coneguda esportivament com Lolita Iglesias, (Blanes, 10 de gener de 1951) és una exjugadora de bàsquetbol catalana, considerada una de les pioneres del bàsquet femení gironí.
Base, començà a practicar el bàsquet als catorze anys. Competí amb el CREFF de Girona a la Primera divisió de Lliga espanyola durant les dècades de 1960 i 1970 , destacant el quart lloc aconseguit la temporada 1972-73. Fou internacional amb la selecció espanyola de bàsquet en dues ocasions (1974). Entre d'altres reconeixements, ha sigut distingida com a Històrica del Bàsquet Català per la Fundació del Bàsquet Català el 2009.

## Referències

* ↑ Gozalbo, Àlex. «"Quan era petita em renyaven perquè volia jugar a bàsquet com els nois"». Ara, 03-03-2023. [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ «Homenatge a Vilagran, Iglesias i Junyer». L'Esportiu, 13-02-2017. [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ Comas, Meritxell. «Sis dones valentes, sis dones pioneres». Diari de Girona, 08-03-2022. [Consulta: 9 juny 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Dolors Iglesias Paredes - Selección Femenina Absoluta
# Walther Aeschbacher

Walther Gottlieb Aeschbacher (Berna, 2 d'octubre, 1901 - Idem. 6 de desembre, 1969), va ser un director i compositor suís.

## Biografia

Walter Aeschbacher va assistir a l'escola primària i secundària a Berna. Va rebre classes de violoncel a partir dels deu anys. Als dotze anys va escriure la seva primera composició, un minuet per a violoncel i piano. Als setze anys va seguir un concert per a violoncel i orquestra. Va estudiar matemàtiques, química i física a la Universitat de Berna. Va estudiar musicologia amb Ernst Kurth. Al conservatori local va estudiar violoncel, piano i harmonia. Es va graduar a l'Acadèmia Estatal de Música de Munic el 1924 amb un diploma de director i compositor, després de traslladar-s'hi el 1921 a instàncies de Friedrich Klose. Els seus professors van ser Walter Courvoisier, Siegmund von Hausegger i Hermann Wolfgang von Waltershausen.
Després, Aeschbacher va tornar a Berna i hi va treballar com a director de cor, professor i crític musical. L'any 1925 va publicar diversos moviments corals d'homes amb Emil Sieber a Berna. Després de traslladar-se a Basilea el 1929, hi va prendre lliçons de Felix Weingartner del 1929 al 1930. De 1935 a 1943 va ser president fundador de l'Associació de Directors de Cor del Nord-oest de Suïssa (avui Associació de Directors de Cor del Nord-oest de Suïssa). Va treballar com a director de cor i orquestra a Suïssa. Va dirigir concerts d'oratori a Berna i Basilea i concerts de cor i orquestra a Zuric, La Chaux-de-Fonds, St. Gallen, Lucerna i St. Moritz. Juntament amb Josef Ivar Müller, va escriure un informe pericial l'any 1947 amb motiu del 75è aniversari del cor d'homes d'Oerlikon a Zuric. De 1944 a 1968 va dirigir el cor d'homes Ligia Grischa.

## Discografia

* Suite Op. 44 - A Celebration of Cellos, Cello Spice, Divine Art 25002

## Referències

* ↑ Walter Aeschbacher: Walter Aeschbacher. (PDF) In: music4viola.info. Abgerufen am 19. Oktober 2018.
* ↑ Josef Ivar Müller, Männerchor Oerlikon (Zürich): Experten-Bericht: Jubiläums-Sängerfest, 7./8. Juni 1947. Männerchor Oerlikon, Zürich 1947 (worldcat.org [abgerufen am 20. Oktober 2018]).
* ↑ Hommage an die Chormusik zweier Bündner. In: suedostschweiz.ch. 1. Dezember 2011, abgerufen am 20. Oktober 2018.

## Bibliografia

* Wilibald Gurlitt, Carl Dahlhaus (editor): Riemann Musik-Lexikon. In drei Bänden und zwei Ergänzungsbänden. Aeschbacher, Walther. 12a edició totalment revisada. 1. Persona part A–K. B. Schotts-Söhne, Mainz 1959, p. 10 (primera edició: 1882).
* Wilibald Gurlitt, Carl Dahlhaus (editor): Riemann Musik-Lexikon. In drei Bänden und zwei Ergänzungsbänden.. Aeschbacher, Walther [add.:] Gottlieb. 12a edició totalment revisada. 4t volum suplementari, seccions personals A–K. B. Schotts-Söhne, Mainz 1972, p. 7 (primera edició: 1882).
# Ernst Hartwig

Carl Ernst Albrecht Hartwig (14 de gener de 1851, Frankfurt del Main – 3 de maig de 1923, Bamberg) va ser un astrònom alemany. Tant a la Lluna com a Mart hi ha cràters que duen el seu nom. Va descobrir una nova estrella a la galàxia d'Andròmeda (M31) el 20 d'agost de 1885. Aquest objecte va ser nomenat com a supernova "S Andromedae". El 1882, Hartwig va observar el trànsit de Venus quan estava a l'Argentina. Durant una campanya d'observació el 1883 del cometa 6P/d'Arrest, va trobar cinc objectes que es poden trobar al NGC. El 1874 es va convertir en un ajudant a l'Observatori d'Estrasburg, el 1884 estava a l'Observatori de Dorpat i el 1887 va ser director de l'Observatori de Bamberg.

## Referències

* ↑ Hockey, Thomas. The Biographical Encyclopedia of Astronomers. Springer Publishing, 2009. ISBN 978-0-387-31022-0 [Consulta: 22 agost 2012].

## Enllaços externs

* Short biography
* Informació addicional a la pàgina 21
* Neue Deutsche Biographie (alemany)
* AN 219 (1923) 185/186 (alemany)
# Rikke Ibsen

Rikke Ibsen (danès: Rikke Mæng Ibsen) (Herning, Dinamarca, 30 novembre 1990, 30 de novembre de 1990) és una tiradora olímpica danesa especialitzada en les proves de Rifle 3 posicions 50 metres i de Rifle d'aire 10 metres. Ha participat en els Jocs Olímpics de Tòquio de 2020, i ha guanyat 1 medalla d'or en el Campionat d'Europa de Breslau 2022.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2020 | Tòquio | 22a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2020 | Tòquio | 29a posició | Rifle 3 posicions 50m |
| Campionat del Món ||||
| 2014 | Granada | 45a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2018 | Changwon | 61a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2018 | Changwon | 19a posició | Rifle 3 posicions 50m |
| 2018 | Changwon | 24a posició | Rifle estès 50m |
| 2022 | Caire | 15a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2022 | Caire | 21a posició | Rifle 3 posicions 50m |
| 2022 | Caire | 47a posició | Rifle estès 50m |
| 2022 | Caire | 12a posició | Rifle 3 posicions 50m Equip mixt |
| 2023 | Bakú | 69a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2023 | Bakú | 19a posició | Rifle 3 posicions 50m |
| 2023 | Bakú | 52a posició | Rifle 10m Equip mixt |
| Jocs Europeus ||||
| 2015 | Bakú | 12a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2015 | Bakú | 33a posició | Rifle 3 posicions 50m |
| 2019 | Minsk | 23a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2019 | Minsk | 12a posició | Rifle 3 posicions 50m |
| 2023 | Cracòvia | 27a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2023 | Cracòvia | 23a posició | Rifle 3 posicions 50m |
| 2023 | Cracòvia | 8a posició | Rifle 3 posicions 50m Equip femení |
| 2023 | Cracòvia | 11a posició | Rifle d'aire 10m Equip femení |
| 2023 | Cracòvia | 8a posició | Rifle d'aire 10m Equip mixt |
| Campionat d'Europa ||||
| 2014 | Moscú | 35a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2015 | Arnhem | 39a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2017 | Maribor | 27a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2017 | Bakú | 12a posició | Rifle 3 posicions 50m |
| 2017 | Bakú | 33a posició | Rifle estès 50m |
| 2019 | Osijek | 18a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2019 | Bolonya | 11a posició | Rifle 3 posicions 50m |
| 2019 | Bolonya | 23a posició | Rifle estès 50m |
| 2020 | Breslau | 51a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2021 | Osijek | 35a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2021 | Osijek | 23a posició | Rifle 3 posicions 50m |
| 2022 | Hamar | 8a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2022 | Breslau | 1 | Rifle 3 posicions 50m |
| 2023 | Tallinn | 14a posició | Rifle d'aire 10m |
| 2023 | Tallinn | 9a posició | Rifle d'aire 10m Equip femení |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial de tiradora» (en anglès). ISSF. [Consulta: 31 octubre 2023].
# Aina Mallol i Capellà

Aina Mallol i Capellà (Mallorca, 1986) és una dissenyadora gràfica i presentadora mallorquina de diferents programes televisius i radiofònics de divulgació del món casteller.

## Trajectòria

Mallol ha estat castellera des de ben petita quan, amb 9 anys, va formar part de la colla dels Castellers de Mallorca. Posteriorment, va anar a estudiar a Barcelona i allà es va integrar en les colles universitàries i la dels Castellers de Sants. Més endavant, es va integrar en la colla dels Xicots de Vilafranca, on va anar assumint diferents responsabilitats fins a esdevenir la cap de colla durant cinc anys (2011-2016), període en el qual els Xicots de Vilafranca van convertir-se en una colla de nou i van aconseguir per primera vegada carregar i descarregar un 3 de 9 amb folre en la diada castellera de la vigília de Sant Fèlix de 2015.
Com a divulgadora del món casteller, ha exercit de presentadora i analista tècnica en diferents programes de televisió, com ara Obrint plaça (programa de TV3 copresentat amb Biel Duran), Dosos amunt (programa compartit pels canals Tac 12, Canal Blau i Penedès TV), Finet i pel mig (Tac 12) i La Diada (La Xarxa de Comunicació Local). Mallol també presenta a Tarragona Ràdio el pòdcast La Faixa (juntament amb Elisenda Rovira).
Com a dissenyadora gràfica, va ser l'autora del cartell guanyador del XXVII Concurs de castells de Tarragona.

## Referències

* ↑ «Elles, també. Aina Mallol.». TV3, programa Quarts de Nou, 09-08-2013. [Consulta: 5 setembre 2023].
* ↑ Garcia, Efren. «Els Xicots de Vilafranca dibuixen la seva primera aleta de nou». Ara, 29-08-2015. [Consulta: 21 setembre 2023].
* ↑ «Obrint plaça / Els presentadors». CCMA-TV3. [Consulta: 5 setembre 2023].
* ↑ «“La Faixa”: el nou podcast casteller liderat per Aina Mallol arriba a Tarragona Ràdio». Tarragonaràdio.cat, 01-07-2021. [Consulta: 5 setembre 2023].
* ↑ «Finet i pel mig». tac12. [Consulta: 5 setembre 2023].
* ↑ «La Faixa: un programa d’Aina Mallol i Elisenda Rovira». Tarragonaradio.cat. [Consulta: 5 setembre 2023].
* ↑ «Aina Mallol, resident a Valls, autora del cartell del Concurs de Castells de Tarragona». El Vallenc, 12-07-2018. [Consulta: 5 setembre 2023].
# Can Gorra

Can Gorra és un edifici del municipi de Campelles (Ripollès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Anomenada "Villa Provensa" l'any 904. Era propietat de la comtessa Guinedilda, esposa de Guifré el Pilós. Fou predi del monestir de Ripoll durant segles. Els edificis que la componen s'esgraonen sobre el pendent de la muntanya, situant-se l'era davant l'entrada principal. Té capella pròpia annexa a l'edifici que identifica un xiprer de gran alçada. La construcció actual data de l'any 1700 i es troba a hores d'ara pràcticament en ruïnes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Gorra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Sars-le-Bois

Sars-le-Bois és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 68 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Sars-le-Bois era de 68 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 36 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 36 habitatges eren cases. Dels 29 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris i 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Sars-le-Bois el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 1 |
| 4 | 75 a 79 | 2 |
| 2 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 1 |
| 1 | 60 a 64 | 1 |
| 0 | 55 a 59 | 1 |
| 2 | 50 a 54 | 0 |
| 1 | 45 a 49 | 2 |
| 6 | 40 a 44 | 4 |
| 1 | 35 a 39 | 2 |
| 5 | 30 a 34 | 3 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 2 | 20 a 24 | 2 |
| 1 | 15 a 19 | 5 |
| 1 | 10 a 14 | 5 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 1 | 0 a 4 | 2 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 51 persones, 41 eren actives i 10 eren inactives. De les 41 persones actives 38 estaven ocupades (20 homes i 18 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 10 persones inactives 5 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 1 d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Sars-le-Bois hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Sars-le-Bois a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Sars-le-Bois a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.