OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# André Guerrier

André Guerrier (Le Havre, 18 de desembre de 1874 - segle XX) va ser un regatista francès que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de bronze en la regata de 8 metres del programa de vela, a bord del Namoussa, junt a Louis Bréguet, Pierre Gauthier, Robert Girardet i Georges Mollard.

## Referències

* ↑ «André Guerrier Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 15 març 2018].
# Arne Sejersted

Arne Sejersted (Trondheim, Sør-Trøndelag, 18 de juliol de 1877 - Lillesand, Aust-Agder, 17 de desembre de 1960) va ser un regatista noruec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en els 10 metres (1919 rating) del programa de vela, a bord del Mosk II.

## Referències

* ↑ «Arne Sejersted Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Batalla del Mont Gindarus

La batalla del Mont Gindarus o batalla de Cirrèstica el 38 aC va ser una victòria decisiva per al general romà Publi Ventidi Bas sobre l'exèrcit part de Pacoros, fill del Rei Orodes, al districte Cirrèstica de la Gran Síria.

## Referències

* ↑ Cavafy Historical Poems - J. Phillipson "Ventidius won decisive battles at Cilician Gates and Mt Amanus in 39 and at Gindarus in 38"

## Bibliografia

* Dando-Collins, Stephen. Mark Antony's Heroes. John Wiley and Sons, 2008. ISBN 9780470224533.
# John Postans

John Musgrove Postans (Shelley, Suffolk, 1869 - Walton-on-the-Naze, Essex, 9 de gener de 1958) va ser un tirador britànic que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà una medalla d'or en la prova de fossa olímpica per equips. En aquests mateixos Jocs també disputà la prova individual, però es desconeix el resultat obtingut.

## Referències

* ↑ «John John Postans Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 6 maig 2016].
# Josep Pere Savé Tortajada

Josep Pere Savé Tortajada (Reus, 1911 - finals del segle XX), o també Josep Savé Tortajada, va ser un metge català.
Fill de Pere Abraham Savé, periodista reusenc, va cursar batxillerat a l'institut de Reus on va participara la revista Cultura que publicava aquell centre. Als 17 anys publicava articles al diari local Las Circunstancias. Matriculat a la Facultat de Medicina a Barcelona, va compaginar els estudis amb una feina a l'Ateneu Obrer de Sant Andreu. Al cap d'un any i mig va entrar d'intern al servei de cirurgia general de la Quinta de Salut l'Aliança, cosa que li va permetre adquirir pràctica quirúrgica. El 1935 va acabar la carrera de medicina i el mateix any va aprovar el doctorat a Madrid. A l'inici de la guerra civil, va ser destinat al Front d'Aragó com a metge del regiment d'artilleria de muntanya, i després va ser nomenat director d'un hospital de guerra a Barbastre i més endavant a Montsó i a Binéfar. Va estar present a la batalla de l'Ebre i cap al novembre de 1938 era cap de l'equip quirúrgic de l'exèrcit republicà a l'Ebre amb el grau de capità. Es va retirar amb l'exèrcit cap a França i va ser internat al camp de concentració d'Arles, al Vallespir. Va tornar a Espanya de forma quasi immediata i va ser detingut i empresonat al camp de concentració franquista de San Marcos de León. Traslladat a la Presó Model de Barcelona va ser posat en llibertat sense cap càrrec. Es va instal·lar a Reus on va obrir una petita clínica quirúrgica i va fundar una companyia d'assistència mèdica, "Médica Reus, S.A.", que va tenir un èxit immediat i li va permetre de comprar un solar que l'ajuntament de Reus va subhastar quan va parcel·lar l'espai de l'antic Quarter de Cavalleria que havia enderrocat. A més d'atendre la clínica, va expandir "Médica Reus" a les províncies de Castelló, València, Sevilla i altres. A Castelló de la Plana va fundar una altra clínica quirúrgica amb el metge castellonenc Lluís Senís.
Va comprar una torre a Barcelona on va instal·lar el Col·legi Maragall, un dels pocs a Catalunya que, durant el franquisme, era mixt i ensenyava en català. Aquesta escola va estar oberta nou anys. A Reus, va subvencionar algunes de les activitats que el doctor Vallespinosa duia a terme al Centre de Lectura en defensa de la llengua catalana.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 601-602.
# Santa María do Temple

Santa María do Temple és una parròquia situada al nord del municipi (concello en gallec) de Cambre, a la comarca de la Corunya, Galícia. El 2023 tenia 9.483 habitants. La parròquia té set entitats de població.
És l'única parròquia costanera del consistori de Cambre. Es troba davant de la ria de la Corunya per on desemboca el riu Mero. El marge dret del riu pertany a Cambre, fins a aquesta parròquia, i l'esquerre a Culleredo.
Es creu que el topònim provindria de l'Orde del Temple, que s'haurien establert a la localitat.

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estadística. (Spanish Statistical Institute)». [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ «DECRETO 189/2003, do 6 de febreiro, polo que se aproba o nomenclátor correspondente ás entidades de poboación da provincia da Coruña.» (en gallec). Xunta de Galicia, 25-03-2003. [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ Sánchez Pardo, JC.; Andrade Cernadas, JM (Dirección) (2008). "Territorio y poblamiento en Galicia entre la antigüedad y la plena Edad Media (Tese)". Universidade de Santiago de Compostela: 1051
# Batalla d'Abukir (1801)

La batalla d'Abukir del 8 de març de 1801 va ser la segona batalla de la campanya d'Egipte, que va tenir lloc a Abu Qir a la costa del Mediterrani, prop del delta del Nil.

## Batalla

Comandats pel general Friant, prop de 2000 homes de les tropes franceses i deu canons de campanya, s'immolaren, havent estat preponderants les forces britàniques desembarcades. Els anglesos disposaven de 17.500 homes. Va ser un preludi de la batalla d'Alexandria i les pèrdues britàniques van ser de 130 morts i 600 ferits o desapareguts. Els francesos es van haver de retirar, perdent com a mínim 300 homes i 8 peces d'artilleria.

## Conseqüències

El desembarcament de les tropes britàniques que es va fer sota el comandament de Sir Ralph Abercromby va derrotar els aproximadament 21.000 homes de les tropes de la invasió de Napoleó a Egipte. La flota comandada per George Elphinstone, vescomte Keith va incloure set naus de línia, cinc fragates i una dotzena de corbetes armades. El transport de les tropes es va retardar durant diversos dies pels forts vents i la mar grossa.

## Referències

* 1 2 Cust, Sir E. Annals of the Wars of the 19th Century Vol. I—1800-1806, pp.68-69. John Murray, London 1862

## Vegeu també

* Batalla d'Abukir (1799)
# Charles Henningsen

Charles Frederick Henningsen (Brussel·les o Regne Unit, 1815 - 14 de juny de 1877) va ser un escriptor, mercenari, filibuster i expert en municions. Va participar en les guerres civils i els moviments d'independència a Espanya, Nicaragua, Hongria, i els Estats Units. Va néixer a Brussel·les o a Anglaterra, d'ascendència sueca. Una de les seves germanes era Josephine Amelie de Henningsen, que més tard es va convertir en membre de les Missioneres de l'Assumpció, que establiren l'ordre a Sud-àfrica el 1849.
Lluità a la Primera Guerra Carlina, després d'entrar com a voluntari a les forces del pretendent carlí Carles Maria Isidre de Borbó el 1834. Arribà a ser capità de la guàrdia personal del general Tomás de Zumalacárregui. Després de la signatura del Conveni d'Elliot l'abril del 1835, al qual assistí, Henningsen retornà a Anglaterra.
Tanmateix, Henningsen tornà aviat a Espanya ara amb el rang de tinent coronel i participà en l'Expedició Reial, que arribà als afores de Madrid. Henningsen participà en la batalla de Villar de los Navarros (24 d'agost del 1837), que guanyaren els carlins, assolint el rang de coronel. Va comandar els llancers carlins i fou atacat als encontorns de Madrid per les forces liberals. Dirigí una columna contra aquestes forces i aconseguí prendre algunes fortificacions dels voltants de la ciutat. Tanmateix, les hagué d'abandonar després d'unes quantes hores, en saber que no rebria reforços.
Finalment, fou fet presoner i alliberat sota paraula de no tornar a servir en aquella guerra. Va narrar les seves experiències en la guerra en l'obra The Most Striking Events of a Twelvemonth's Campaign with Zumalacarregui, que dedicà a Lord Eliot. L'obra creà controvèrsia a la Gran Bretanya perquè enaltia Zumalacárregui i els posicionaments carlins.

## Referències

* ↑ Samuel Austin Allibone, A Critical Dictionary of English Literature and British and American Authors (JB Lippincott & Co, 1891), 808.
* ↑ Alban O'Riley, Notre Mere; A Record of the Life & Times of M. Gertrude Du S. Sacrement (Maskew Miller, 1922). Aquesta font té material sobre la història familiar.
* 1 2 «Karl Ferdinand Henningsen. (1815-1877)». Arxivat de l'original el 2006-09-04. [Consulta: 27 agost 2016]. 19th Century´s militar history in the Basque Country, Zumalakarregi Museum, archived on 4 September 2006 from the original Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine.
* 1 2 3 George Ripley, The New American Cyclopaedia (1860: D. Appleton and Company), 79.
* ↑ Interments in the Historic Congressional Cemetery: Henningsen, Gen. Charles Frederick a la Wayback Machine (arxivat a 2008-setembre-7). Historic Congressional Cemetery, archived on 7 September 2008 from the original
# Charlie Hughes

Charles Hughes, també conegut com a Charlie Hughes, (?, 1945 o 1946 - Belfast, 8 de març de 1971) va ser un líder republicà irlandès, cap (officer commanding, O/C) del segon batalló de la Brigada de Belfast de l'IRA Provisional, conegut com la D company, D Coy o the Dogs. Va ser assassinat el 8 de març de 1971 en un episodi d'enfrontaments entre l'IRA Provisional i l'IRA Oficial, quan tenia 26 anys.
Nascut en el bressol d'una família catòlica de Lower Falls, formà part del primer nucli de dotze membres de la companyia D, els anomenats Dirty Dozen, de l'IRA Provisional de Belfast. Tot i que aleshores els provos tenien menys implantació que l'IRA Oficial a Falls Road, Hughes va tenir un paper destacat durant els enfrontaments armats de la batalla de Falls, el 1970, arràn d'una operació de l'Exèrcit britànic per decomissar armes que va acabar en un toc de queda i batalla posterior. A partir d'alshores, la tensió creixent entre els dos grups escindits de l'IRA va ocasionar diversos incidents a Belfast. La cadena de fets que va portar a la mort de Charlie Hughes s'inicià amb l'interrogatori violent que el oficials van fer a Paddy McDermott, un membre de l'IRA que s'havia passat als provisionals, en la disputa pel control de l'arsenal de l'IRA de Belfast l'any 1971. Hughes va liderar un acte de represàlia el 8 de març d'aquell any que va acabar amb la crema del pub The Burning Embers, punt de reunió l'IRA Oficial. Hughes i els seus acompanyants es van dirigir cap a un altre bar, The Cracked Cup, on s'inicia un tiroteig en el que Hughes va resultar mort.
L'enterrament de Charlie Hughes va ser multitudinari, i l'exèrcit va impedir la utilització de parafernàlia paramilitar. Segons el testimoni de dos membres de l'IRA de Belfast, Phil McCullough i Brendan Hughes (el cosí de Charles), els soldats britànics que van ocupar la zona del funeral van fer una salutació militar al pas del fèretre.

## Referències

* ↑ Keefe 2020, p.73
* ↑ Sutton, Malcolm. «An index of deaths from the Conflict in Ireland. 1971.» (en anglès). CAIN. [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ «Our Struggle Continues» (en anglès). Extramural Activity, 2018. [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ Moloney 2010, p.60
* ↑ English 2008, p.136
* ↑ Moloney 2010, p.61
* ↑ Hughes, Brendan «IRA Volunteer Charlie Hughes And The Courage Of The Brave» (en anglès). The Blanket, 10-09-2002 [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ Moloney 2010, pp.63-64
* ↑ McWilliams, Gráinne «A Special commemoration will be held this weekend to mark the 40th anniversary of the murder of IRA commander Charlie Hughes.» (Arxivat a: Saoirse32) (en anglès). Andersonstown News, 15-04-2011 [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ Moloney 2010, p.64

## Bibliografia

* English, Richard. Armed Struggle: The History of the IRA. Pan Macmillan, 2008. ISBN 9780330475785.
* Keefe, Patrick Radden. No diguis res. Periscopi, 2020. ISBN 978-84-17339-47-0.
* Moloney, Ed. Voices from the Grave: Two Men's War in Ireland (en anglès). Faber & Faber, 2010. ISBN 9780571253203.
# Chattanooga

Chattanooga és la quarta ciutat més gran de Tennessee (després de Memphis, Nashville, i Knoxville), i la seu del comtat de Hamilton, als Estats Units d'Amèrica. Està situada al sud-est de Tennessee, entre els llacs Chickamauga i Nickajack, que formen part del Riu Tennessee, prop de la frontera amb Geòrgia, i en l'encreuament de tres autopistes interestatals, I-24, I-75, i I-59.
La ciutat (amb una elevació mitjana d'aproximadament 206 m), es troba a la zona de transició entre la carena i la vall de les muntanyes Apalatxes i l'altiplà Cumberland, i està envoltada de muntanyes i carenes. Per això és coneguda com "la Ciutat Escènica".
Segons el cens de l'any 2015, Chattanooga tenia 176,588 habitants. El 58% de la població era de raça blanca, el 34,9% afroamericans i la resta d'altres ètnies.

## Història

Els primers habitants de l'àrea de Chattanooga van ser amerindis, indígenes autèntics que es van establir en el paleolític superior. Van ocupar aquells territoris en els períodes Arcaic, Silvícola, Mississipià, Muskogis i cherokees. El nom de 'Chattanooga' prové del terme muskogi cvto (chatta), que significa roca, i es pot referir a una muntanya de les proximitats.
La batalla de Chattanooga va ser un decisiu combat de la Guerra civil dels Estats Units, que va tenir lloc entre els dies 23 i 25 de novembre de l'any de 1863.
La ciutat és molt coneguda gràcies al tema de 1941 que interpretava la Big Band de Glenn Miller, "Chattanooga Choo Choo". També se la coneix per ser el bressol de Bessie Smith, coneguda com la "emperadriu del blues", va ser la cantant de blues més popular dels anys 20 i 30 i la més influent en els cantants que la van seguir i també d'un dels rostres més populars de Hollywood, Samuel L. Jackson i el músic i artista Usher.

## Fills il·lustres

* Ottokar Čadek (1897-1956), violinista.
* Valaida Snow (1904-1956), trompetista de jazz.

## Agermanaments

* Giv'atayim
* Hamm
* Nizhny Tagil
* Wuxi
* Gangneung
* Ascoli Piceno
* Swindon

## Referències

* ↑ Morrison, Chloe. «Chatype used everywhere from library to new downtown banners». Nooga.com, 06-09-2012. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2013. [Consulta: 12 març 2013].
* ↑ Chattanooga, Tennessee QuickFacts Arxivat 2014-02-18 a Wayback Machine., United States Census Bureau website. Consultat el: 6 desembre 2013.
* ↑ A Dictionary of Creek/Muskogee, Margaret McKane Mauldin

## Enllaços externs

* Chattanooga - Lloc web oficial
# Chiari

Chiari (en brescià: Ciare, pronunciat localment [ˈtʃare]) és un municipi italià, situat a la regió de la Llombardia i a la província de Brescia.

## Història

L'any 1701 fou l'escenari d'una de les derrotes borbòniques al front de guerra italià de la Guerra de Successió Espanyola, la batalla de Chiari.

## Personalitats

* Lento Goffi, (1923-2008) poeta

## Notes

* ↑ Giovanni Battista Melchiori Vocabolario bresciano-italiano, Volume 2 - pag.52 del anexo
# Circinellu

Dumenicu Leca, dit Circinellu era originari de la pieve de Vico (de Guagno o potser dOrtu), i exercí de capellà a Guagno. Partidari de Pascal Paoli i de la independència de la República de Còrsega, fou un dels símbols de la resistència a l'ocupació francesa, de tal manera que afirmà que mai no es rendiria als francesos. Després de la derrota de Ponte Novu i de la fi de la independència de Còrsega, organitzà el maquis resistent al seu pieve. Tanmateix, els seus béns foren arrabassats i posaren preu al seu cap. Per tal d'impedir que la repressió es generalitzés a la regió, va establir-se al Fiumorbu. Fou trobat mort el 1771 a una gruta d'Ania (A Grotta di Circinellu), amb un crucifix a una mà i una arma en una altra. Encarnà el patriotisme del clergat insular durant les guerres per la independència de Còrsega.
# Cloudesley Shovell

Sir Cloudesley Shovell (novembre de 1650 - 22-23 d'octubre de 1707) fou un Almirall anglès. Va anar pujant rang en diverses batalles importants de finals del segle xvii i de finals del segle xviii i que va esdevenir un heroi popular britànic la carrera del qual es va finir al desastre naval de les illes Scilly de 1707. També va servir com a Parlamentari per Rochester (Kent) entre el 1695 i el 1701 i entre el 1705 i la seva mort a l'octubre del 1707.

## A la Guerra de Successió Espanyola

El 1702 Shovell es va emportar a casa el botí de les tropes franceses i espanyoles que l'almirall Rooke havia capturat a la batalla de la badia de Vigo i el gener de 1704 va ser nomenat contraalmirall d'Anglaterra. Aquest mateix any va actuar al comandament de l'almirall Rooke al Mediterrani i va cooperar en la presa de Gibraltar. El 13 de gener de 1705, Shovell es va convertir en almirall de la flota i va assumir el comandament de la flota anglo-holandesa de Rooke, que es va retirar després de la seva victòria a Màlaga. Les seves forces van capturar el Port de Barcelona en col·laboració amb les forces del Tercer Comte de Peterborough cosa que va possibilitar que Carles d'Àustria, que reclamava el tron s'establís en sòl peninsular. El novembre de 1706 la seva carrera va arribar al punt culminant de la seva carrera quan va ser nomenat Comandant en Cap de les flotes britàniques.
Durant l'estiu de 1707 va comandar les forces navals al setge de Toló, base de la flota francesa, coordinat amb l'armada austríaca sota el comandament d'Eugeni de Savoia. Els aliats no van aconseguir capturar la ciutat, però el bombardeig de les forces de Shovell van atemorir les forces franceses que van enfonsar la seva pròpia flota. Els anglesos, però van ordenar que la seva flota tornés a casa seva i a finals d'octubre van navegar des de Gibraltar fins a Portsmouth.

## Mort al desastre naval de les Illes Scilly

Quan retornava a Anglaterra després de la campanya de Toulon, el vaixell de Sovell, MHS Association, a les vuit del matí del 22 d'octubre (2 de novembre en el calendari contemporani) de 1707 va xocar contra unes roques properes a les Illes Scilly juntament amb molts altres vaixells i va enfonsar-se. Només hi va haver 800 supervivents i hi va haver uns 2000 mariners que van morir en aquest desastre naval que és considerat un dels desastres navals més importants de la història britànica. Shovell va morir en aquest desastre.

## Referències

* ↑ Nicholls, Mark, Norfolk Maritime Heroes and Legends, Poppyland Publishing, Cromer 2008, p. 25-30, ISBN 978-0-946148-85-1
* ↑ Stuart Handley, History of Parliament Online
* ↑ «Shovell a kenthistory.com». Arxivat de l'original el 2018-07-08. [Consulta: 5 juliol 2014].
* ↑ Per a més detalls d'aquest desastre naval, vegeu: McBride, Peter and Larn, Richard (1999) Admiral Shovell's treasure; ISBN 0-9523971-3-7 (hardback) ISBN 0-9523971-2-9 (paperback). This includes much detailed information, such as a Shovell family tree.
# Creu patriarcal

La creu patriarcal, també denominada creu arquebisbal i creu de Lorena, és un tipus de creu d'origen bizantí caracteritzada per tenir doble travesser desigual, essent el superior de menor longitud que l'inferior i representant la cartel·la que Ponci Pilat feu posar a la creu de Jesucrist amb la inscripció INRI.
Fou usada com signe distintiu d'arquebisbes i patriarques i en heràldica apareix a Europa a l'escut personal del rei d'Hongria Béla III (1148 - 1196), que havia residit a Constantinoble.
Al Regne de Mallorca fou usada al revers del reial d'or, encunyat entre 1310 i 1387, i també és l'escut del Reial Monestir de Santa Maria de Santes Creus (Alt Camp).
El 1477, Renat I de Lorena, portà la creu patriarcal a la batalla de Nancy, en oposició a la Creu de Borgonya, i des d'aleshores va ser integrada en l'heraldica del comtat i popularitzat el nom de Creu de Lorena.
Potser per algun paral·lelisme simbòlic amb el seu origen a Lorena, l'any 1940 fou adoptada pel govern de França Lliure en oposició a la creu gammada de l'Alemanya nazi.

## Vegeu també

* Escut de Besalú i bandera de Besalú, on apareix una creu patriarcal.
# Cràter d'Orèstia

Cràter (Craterus, Kraterós Κρατερός), fou un dels diàdocs d'Alexandre el Gran. Fou fill d'Alexandre d'Orèstia i germà d'Amfòters (Amphoterus).
A l'inici de la campanya asiàtica d'Alexandre fou comandant dels πεζέταιροι. A la batalla d'Arbela dirigia un destacament de la cavalleria, comandament que va continuar exercint durant la campanya oriental, però sense tenir un càrrec específic permanent i Alexandre el va utilitzar a missions diverses com a general capacitat. Es va oposar a la conducta d'Alexandre de fusió de races, però no va perdre l'afecte del rei, del que era considerat el segon favorit després d'Hefestió.
El 324 aC, després de la batalla del riu Hidaspes, en la qual va comandar 2.000 cavallers, Alexandre li va encarregar portar als veterans a Macedònia però com que en aquell moment estava malalt, Polipercó el va acompanyar per ajudar-lo. S'havia previst que Antípater, que llavors era regent a Macedònia, portaria reforços a l'Àsia i Cràter assoliria la regència de Macedònia, però com que Alexandre va morir abans que Cràter arribés a Europa, el relleu no es va produir. Antípater i Cràter van compartir el govern del Regne de Macedònia, Grècia, Il·líria, Tribàlia, Agriània, Epir i les muntanyes Ceràunies. Segons Publi Herenni Dexip, Antípater tenia la direcció de l'exèrcit i Cràter l'administració civil.
En arribar a Europa Cràter va trobar a Antípater lluitant a la guerra de Làmia, i el va ajudar a derrotar els grecs per impedir el restabliment de la independència de les ciutats gregues.
Al final de guerra Cràter es va divorciar de la seva dona Amastris, que li havia concedit Alexandre, i es va casar amb Fila (Phila) la filla d'Antípater (322 aC). Poc després Cràter va acompanyar al seu sogre a la guerra contra els etolis i el 321 aC a la guerra contra Perdicas d'Orèstia a l'Àsia. Va tenir el comandament de les forces que van combatre a Èumenes de Cardia mentre Antípater va anar a Egipte a través de Cilícia.
Cràter va morir en combat contra Èumenes de Cardia a Capadòcia. Èumenes va lamentar aquest mort i el va honorar amb un gran funeral, enviant les seves cendres a Macedònia.

## Referències

* ↑ (anglès) John Fuller The Generalship of Alexander the Great. De Capo Press, 1960. ISBN 978-0-306-80371-0
# Dain II

Dain II Peudeferro (Dain Ironfoot en l'original anglès) és un personatge literari de l'obra de J.R.R. Tolkien. És un nan de la Casa de Durin, i va esdevenir Rei d'Èrebor.

## Biografia

Dain era descendent de Gror, el fill més jove del rei Dain I de la Casa de Durin. El seu pare Nain era el Senyor de les Muntanyes de Ferro a les Terres Salvatges, i Dain va heretar el títol quan Nain morí a mans del gran orc Azog durant la Batalla de Nanduhirion, el darrer gran conflicte entre els orcs i els nans que intentaven reconquerir Mòria. En la mateixa batalla Dain va venjar el seu pare matant a Azog, tot i que ell encara era molt jove. Va ser l'únic de tots els nans que va arribar a veure l'interior de les mines, i tingué la saviesa de veure que era impossible que els nans poguessin penetrar-hi.
Dain era parent de Thorin Escut-de-roure, i va respondre a la seva demanda d'ajuda quan estava assetjat a la Muntanya d'Èrebor. Va reunir alguns centenars de nans i va arribar just a temps per combatre a la batalla dels Cinc Exèrcits (com es relata a El Hòbbit).
Després de la mort de Thorin, Dain es va convertir en el Rei Sota la Muntanya i en el Rei del Poble de Durin; el primer que no pertanyia a la línia directa.
Dain va morir durant la Guerra de l'Anell l'any 3019 de la Tercera Edat, defensant el cos del Rei Brand de Dale davant de les portes d'Èrebor. Ja era un nan molt vell, però encara tenia forces. Va ser succeït pel seu fill Thorin III Elm-de-pedra.