OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orinal

Un orinal, una gibrelleta o un bací és un recipient en forma de bol que es conserva en el dormidor sota el llit i s'usa per a fer les necessitats a la nit. També l'utilitzen els nens petits que ja han abandonat el bolquer però no estan habituats encara a l'ús del vàter.
Hi ha mantes menes d'orinal que reben el nom d'acord amb llur forma, per exemple les que empren els malalts: orinal de vas, orinal pla, etc.
Els orinals es fabriquen de ceràmica, ferro, bronze, pisa, àgata i més recentment, plàstic i solen portar una nansa.

## Història

Una forma peculiar d'orinal, el bourdaloue, va ser dissenyat específicament per a les dones. La forma oblonga rectangular o ovalada del recipient, amb un front més alt, permetia de vegades a la dona d'orinar a l'agatzoneta o dempeus, sense el risc d'error, ajudant també a preservar la roba.
El nom «bourdaloue» es diu que ve d'un sacerdot catòlic francès famós, Louis Bourdaloue (1632-1704), que feia sermons tan llargs que les dames de l'aristocràcia que l'escoltaven van fer que llurs criades posessin els dits orinals discretament sota dels seus vestits de manera que poguessin orinar sense haver d'anar-se'n. Tanmateix, aquesta explicació és probablement un mite.
Els orinals van ser d'ús comú fins al segle xix, quan la introducció dels vàters a l'interior dels habitatges va començar a desplaçar-los. En alguns països com la Xina, que té una gran part de la població rural, encara es troben orinals fàcilment.

## Ús modern

En la major part del món els orinals s'empren avui dia per ensenyar als nens petits a orinar i defecar abans que per la seva envergadura siguin capaços d'utilitzar vàters. Estan generalment fabricats de plàstic i n'hi ha de vistosos colors.

## Curiositats

* A l'abril de 2007 es va inaugurar el primer museu de l'orinal a Ciudad Rodrigo, Espanya. El museu recull 1.300 peces portades de 27 països, fets de fang, metall o porcellana entre altres materials. També s'hi poden veure orinals antics.

## Vegeu també

* Gibrell

## Referències

* ↑ «Orinal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Orinal». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Orinal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Robert Henry. Petites histoires savoureuses des mots que l'on mange. Maclean Hunter, 1998, p. 396.
* ↑ de l'orinal, publicat en 20minutos.es el 30 de març de 2007
# Cerca i seguiment per infrarojos

Un sistema de cerca i seguiment per infrarojos , també conegut per les seves sigles en anglès IRST (infra-red search and track) és un mètode per detectar i rastrejar objectes que emeten radiació infraroja com avions i helicòpters. Un IRST en general és algun dels tipus d'infraroig d'escombrat frontal (FLIR). Són sistemes passius, el que significa que no emeten cap mena de radiació per si mateixos, a diferència d'un radar. Això els dona l'avantatge sobre el radar que són més difícils de detectar.
No obstant això, tenen un abast limitat en comparació amb els radars perquè l'atmosfera atenua la radiació infraroja fins a cert punt (encara que no tant com en la llum visible) i perquè la meteorologia adversa també la pot atenuar (també, no tant com en els sistemes visibles). La resolució angular a curtes distàncies és millor que la d'un radar a causa de la menor longitud d'ona.

## Vegeu també

* Infraroig d'escombrat frontal

## Referències

* ↑ García de la Costa, Jordi. Aviation Terminology: Terminologia Aeronàutica (en anglès/espanyol). Edicions Díaz de Santos, 2003. ISBN 8479785799.
* ↑ Mahulikar, SP, Sonawane, HR, & Rao, GA : (2007) "Infrared signature studies of Aerospace Vehicles", Progress in Aerospace Sciences , v. 43 (7-8) , pàg. 218-245.
# Josep Estelrich Mieres

Josep Estelrich Mieres, "d'Hortella" o "Turricano" (Sant Joan, Mallorca, 1928-1995). Sindicalista pagès i fundador de la Unió de Pagesos de Mallorca.

## Biografia

A finals de 1969 impulsà i reorganitzà la Cooperativa Agrícola de Sant Joan, entitat que presidí de 1980 a 1995. Entre 1971 i 1975 estigué al davant del Teleclub de Sant Joan, des d'on promogué una intensa activitat social i cultural. Va col·laborar en diferents publicacions periòdiques com Sant Joan, Mallorca Pagesa, Diario de Mallorca, Es Molí Nou, Perlas y Cuevas i Mel i Sucre.
El 1973 entrà de regidor a l'Ajuntament de Sant Joan, jugant un paper en la democratització de la institució. A les primeres eleccions democràtiques, el 1979, encapçalà la Candidatura Independent de Sant Joan, sent elegit regidor. Fou candidat del PSM a les eleccions preautonòmiques, autonòmiques i generals. Va presidir el Consell de Direcció Política del partit de l'esquerra nacionalista.
El 1977 participà en la fundació d'Unió de Pagesos de Mallorca, que es legalitzà el 30 de maig de 1976. De fet, la primera presentació pública del sindicat va ser a Sant Joan, el novembre de 1976. Participà amb molta d'intensitat a la consolidació i difusió d'un moviment pagès democràtic i amb un sentit nacional.
Morí el 4 de març de 1995 en bolcar el tractor amb el qual treballava.

## Obra

* Estelrich i Mieres, Josep. Col·lectiu Teranyines. República, Guerra Civil, postguerra a Sant Joan: El món de la pagesia. 6, 1997 (Monografies santjoaneres). ISBN 84-921996-1-X.

## Referències literàries

El poeta mallorquí Gabriel Florit "Sabater" el juny de 1995 li dedicà un poema.
A Josep Estelrich i Mieres "Turricano". El meu petit homenatge.
Al Pla els homes de bé tenen la gorja crica, cares llargues per tot arreu avui horabaixa. A Hortella els pins regalimen i no és rosada, les roselles ja destenyeixen d'enyorança... A les cases, marriment de porxada buida... Poca folga, barrams estrets a Vilafranca, els braços sorrers, i càrritx a la mirada. Plorem, que un pagès ha mort quan treballava. Ara, anit, ni truc ni retruc a la taverna, cal callar per nodrir la bona recordança... I que el seu exemple faça condreta camada entre els que ens deixondia la frescal paraula. Poca berba avui, que la gelada és gruixada, que un calabruix lleig ha malferit l'anyada. Plorem, que un pagès ha mort quan treballava!

## Referències

* 1 2 Company, Arnau «Josep Estelrich la reivindicació de la pagesia» (PDF). Damunt Damunt [Sant Joan], 76, 9-1997, pàg. 22.
* ↑ «Estelrich Mieres, Josep». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 19. Palma: Promomallorca, p. 15. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Notícies Locals» (PDF). Mel i Sucre [Sant Joan], 83, 5-1987, pàg. 7.
* ↑ Florit i Ferrer, Gabriel «Adéu a l'amo en Pep Turricano» (PDF). Mel i sucre [Sant Joan], 180, 6-1995, pàg. 25.
# Ariarates IV

Ariarates IV Eusebes (grec antic: Ἀριαράθης Εὐσεϐής, Ariaráthēs Eusebḗs, Ariarates Pius) va ser rei de Capadòcia. Era fill d'Ariarates III al que va succeir possiblement l'any 224 aC quan encara era un infant, i va regnar uns 57 anys, segons Diodor de Sicília i l'historiador Justí. Era conegut com a Eusebes ('pietós').
Es va casar amb Antioquis, filla del rei selèucida Antíoc III el Gran al que Ariarates, per aquesta aliança, va ajudar en la guerra contra Roma. El 190 aC, derrotat Antíoc, Ariarates va demanar la pau a Roma i al tractat d'Apamea del 188 aC va obtenir condicions favorables gràcies al fet que la seva filla Estratonice s'havia casat amb Èumenes II de Pèrgam, aliat dels romans, amb el que havia fet un tractat d'aliança. Èumenes, anteriorment havia demanat Capadòcia en pagament de la seva fidelitat. Llavors va ajudar Èumenes en la guerra contra Farnaces I rei del Pont entre els anys 183 aC i 179 aC.
Se suposa que inicialment no va tenir fills de la seva dona Antioquis però ella, pensant que era estèril, li va fer creure falsament que n'havia tingut dos, de noms Artiarates i Orofernes, però després van néixer dues filles i un fill anomenat Mitridates i llavors la reina va informar al rei de la veritat i els dos fills il·legítims van ser descartats de la successió. A un el va enviar a Roma i a l'altre a Jònia.
Va morir cap a l'any 163 aC i el va succeir el seu fill Mitridates amb el nom d'Ariarates V anomenat Filòpator (Φιλοπάτωρ).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ariarathes IV». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 17 gener 2021].
# John Huettner

John Huettner (Washington DC, 21 d'octubre de 1906 - Comtat d'Orange, 4 d'agost de 1970) va ser un regatista estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 8 metres del programa de vela a bord de l'Angelita.

## Referències

* ↑ «John Huettner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 7 gener 2019].
# Charlie Colombo

Charlie Colombo (Saint Louis, 20 de juliol de 1920 - Saint Louis, 7 de maig de 1986) fou un futbolista estatunidenc de la dècada de 1940.
Fou 11 cops internacional amb la selecció dels Estats Units, amb la qual participà en el Mundial de 1950. Pel que fa a clubs, fou jugador de St. Louis Simpkins-Ford.

## Referències

* ↑ Findagrave, accessed February 16, 2015
* ↑ «Charles Martin Colombo». National Soccer Hall of Fame. [Consulta: 15 setembre 2006].
* ↑ Cirino Antonio (Tony): US Soccer Vs The World, Damon Press 1983 – ISBN 0-910641-00-5
# Nothofagus betuloides

Nothofagus betuloides (Faig magellànic) és un arbre de fulla persistent, de fins a 25 m d'alt, de port columnar, en el seu ambient natural tolera hiverns freds i absència de calor a l'estiu. Es troba des del nivell del mar fins a 500 m d'altitud. De vegades se'l coneix amb el nom popular de guindo. Es fa en llocs de sotavent de la tundra magallànica
Creix al sud de Xile i de l'Argentina (40° de latitud sud) fins a Tierra del Fuego (56° S), espècimens dels boscos del sud resisteixen fins --20 °C.
Prospera a Escòcia. Arbres d'aquesta espècie plantats a les illes Faroe, importats directament de Tierra del Fuego s'han fet més resistents.
La fusta té molt bones característiques semi-dura i rosada, apta pera mobles i la construcció.

## Referències

* ↑ Højgaard, A., J. Jóhansen, and S. Ødum (eds) 1989. A century of tree planting in the Faroe Islands. Føroya Frodskaparfelag, Torshavn.
* Donoso, C. 2005. Árboles nativos de Chile. Guía de reconocimiento. Edición 4. Marisa Cuneo Ediciones, Valdivia, Chile. 136p.
* Hoffmann, Adriana. 1998. Flora Silvestre de Chile, Zona Central. Edición 4. Fundación Claudio Gay, Santiago. 254p.
* Rodríguez, R. & Quezada, M. 2003. Fagaceae. En C. Marticorena y R. Rodríguez [eds.], Flora de Chile Vol. 2(2), pp 64-76. Universidad de Concepción, Concepción.
* «Nothofagus betuloides». Encyclopedia of Chilean Flora. [Consulta: 27 juny 2009].
* «Magellan's beech». Chilebosque. Arxivat de l'original el 2009-07-17. [Consulta: 27 juny 2009].
* «Nothofagus betuloides in the Netherlands». PlantenTuin Esveld. [Consulta: 27 juny 2009].
# Notoglanidium walkeri

Notoglanidium walkeri és una espècie de peix de la família dels auquenoglanídids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: rius Ibi (Ghana) i Agnébi (Costa d'Ivori).

## Referències

* ↑ Günther A., 1903. Last account of fishes collected by Mr. R. B. N. Walker, C. M. Z. S., on the Gold Coast. Proceedings of the Zoological Society of London. 1902, v. 2 (pt 2). 330-339.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A., 1903. Last account of fishes collected by Mr. R. B. N. Walker, C. M. Z. S., on the Gold Coast. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1902, v. 2 (pt 2): 330-339, Pls. 30-33.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Risch, L.M., 1986. Bagridae. p. 2-35. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Novel·la criminal

Novel·la criminal (títol original: Romanzo criminale) és una pel·lícula italiana dirigida per Michele Placido, estrenada a Itàlia el 2005. Ha estat doblada al català.
Aquest film és adaptació de la novel·la homònima de Giancarlo De Cataldo, inspirat en la Banda de la Magliana (nom d'un barri perifèric de la capital italiana on vivia la majoria d'aquests joves trinxeraires), associació de malfactors que va dominar Roma de 1977 a 1992.

## Argument

A la Itàlia dels anys 1970, una banda criminal sense pietat dirigida per amics d'infantesa, el libanès Freddo (el Fred) i el Dandy, vol conquerir Roma dominant els mercats de la droga, del joc i de la prostitució. Terrorisme, raptes i corrupció són a la cita.
El film inscriu la seva trama narrativa en el context polític d'Itàlia dels anys de plom i de l'estratègia de la tensió, il·lustrades per la mort de Aldo Moro i l'atemptat de l'estació de Bolonya. En el context de la Guerra Freda, la instrumentalització de la màfia pel poder italià (triangle de negocis-serveis d'informació-crim organitzat) per lluitar contra les Brigades Roges i la subversió d'esquerra.
El refugi del Dandy a una casa de la badia de Porto-Vecchio (Còrsega-del-Sud) il·lustra els enllaços entre la Banda de la Magliana i l'entorn cors, descobert l'any 2007 per un article del diari Le Monde sobre el golf de Sperone.

## Repartiment

* Kim Rossi Stuart: Il Freddo (El Fred)
* Anna Mouglalis: Patrizia
* Pierfrancesco Favino: Il Libanese (El libanès)
* Claudio Santamaria: Dandy
* Stefano Accorsi: Comissari Scialoja
* Riccardo Scamarcio: Il Nero (El Negre)
* Jasmine Trinca: Roberta
* Toni Bertorelli: La Voce (La Veu)
* Francesco Venditti: Bufalo
* Franco Interlenghi: Baró Valdemaro Rosellini
* Elio Germano: Il Sorcio (la rata)

## Rebuda

* Romanzo Criminale ha estat presentat en selecció oficial, en competició, en el 56e Festival de Berlín.
* *"Seria fàcil denominar-la la 'Goodfellas' italiana. Una obra ambiciosa, sagnant i interessant (...) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)"
** "Tot això ja ho has vist abans (...) Plagut no és capaç de donar-li un gir original a la típica història sagnant de traïció (...) Puntuació: ★★ (sobre 5)"
** "Va a tota màquina a través dels anys de terrorisme en la Itàlia dels anys 70, però perd força a la meitat."

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Novel·la criminal». [Consulta: 28 gener 2019].
* ↑ «Crime Novel (2005)» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2019].
* ↑ El golf de Sperone, sea, sun and secret, Le Monde, 24 d'agost de 2007
* ↑ Morrison, Alan. «Romanzo Criminale» (en anglès), 27-10-2006. [Consulta: 20 gener 2019].
* ↑ «BBC - Movies - review - Romanzo Criminale DVD». [Consulta: 20 gener 2019].
* ↑ Weissberg, Jay; Weissberg, Jay. «Crime Novel» (en anglès), 05-10-2005. [Consulta: 20 gener 2019].
# Ones de trànsit

Les ones de trànsit, també anomenades ones d'embós, són pertorbacions que viatgen per una distribució de vehicles en una autopista.
Les ones de trànsit normalment viatgen en sentit invers al del moviment dels vehicles. Les ones també poden arribar a viatjar en el sentit dels vehicles, però comunament s'aturen en algun punt del camí. Les ones de trànsit són un tipus de congestió de trànsit.
Un dels objectius principals de l'estudi del flux de trànsit vehicular és comprendre les ones de trànsit. En observar, el flux pot analitzar des del punt de vista de la dinàmica de fluids. Es diu que, coneixent com es creen, un conductor també podria eliminar-les, alleujant així la situació de congestió per a tots els vehicles en una àrea.

## Referències

* ↑ Daganzo C.F. 1994 The cell transmission model: a simple dynamic representation of highway traffic. Trans. Res. B. 28, 269–287. doi:10.1016/0191-2615(94)90002-7
# Maties de Vall i Llaberia

Maties de Vall i Llaberia (Les Borges del Camp, 11 de juliol de 1802- Igualada, 27 de maig de 1874) fou un militar i polític català.
La seva casa pairal era a la masia coneguda com a Cal Vall. Durant el trienni liberal deixà els estudis per a fer-se militar, i fou ascendit a tinent el 1827. A causa de la seva participació en la guerra dels Malcontents fou empresonat el 1833, i quan sortí va organitzar el cos d'exèrcit carlí durant la primera guerra carlina, en la que fou cap d'Estat Major el 1835, mariscal de camp i oficial general de les forces carlines. Dirigí les forces primer a Tarragona i després a Navarra i el Pallars, on guanyà la batalla de Rialb (1838).
De 1839 a 1847 va romandre exiliat a França, on a Montpeller el 22 de febrer de 1843 va tenir un fill. Quan tornà s'establí a les Borges del Camp, d'on en fou alcalde el 1850-1851, 1852-1853 i 1863-1864. A les eleccions generals espanyoles de 1871 fou elegit diputat carlí per Gandesa. Encara l'abril de 1872 va dirigir l'aixecament al Baix Camp durant la Tercera Guerra Carlina i es va fer fort a la Serra de Prades.
El borgenc Ferran Jové va fer una interessant i documentada biografia de Maties de Vall.

## Referències

* ↑ «Acta de Naixement 12 juliol de 1802 a la parròquia de l'Assumpció de Les Borges del Camp».
* ↑ «Naixement 22 febrer 1843 Maties de Vall Llaberia Cabrer».

## Bibliografia

* Ferran Jové i Hortoneda Maties de Vall i Llaberia, mariscal de camp carlí (1802-1872), Reus, edicions del Centre de Lectura, 2003 ISBN 84-87873-48-0
# Jonathan Janson

Jonathan Janson (Chelsea, Londres, 5 d'octubre de 1930―29 de novembre de 2015) va ser un regatista britànic olímpic.

## Biografia

Va debutar en els Jocs Olímpics de Melbourne de 1956 en vela en la modalitat Dragon, i després de set regates, al costat del timoner Graham Mann i Ronald Backus, va aconseguir la medalla de bronze després de Suècia i Dinamarca, que van aconseguir la medalla d'or i la de plata respectivament. També va participar en els Jocs Olímpics de Roma de 1960, encara que aquesta vegada solament va aconseguir ser setè.
Va morir el 29 de novembre de 2015 als 85 anys.

## Palmarès internacional

| Any | Esdeveniment | Lloc | Posat | Categoria |
| 1956 | Jocs Olímpics | Melbourne ( Austràlia) | | Dragon |

## Referències

* 1 2 «In memoriam» (en anglès). Bembridge, 2015. [Consulta: 2 desembre 2015].
* ↑ «Great Britain Sailing at the 1956 Melbourne Summer Games» (en anglès). Sports Reference, 1956. Arxivat de l'original el 2014-03-07. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Cal·lístrat d'Elis

Cal·lístrat (Callistratus Καλλίστρατος) fou un polític d'Elis que fou enviat com ambaixador per Antíoc III el Gran a Calcis el 192 aC per demanar ajut contra la Lliga Aquea, que s'havia declarat a favor de Roma i havia declarat la guerra al rei selèucida. Elis sospitava que el seu territori, favorable al rei, seria envaït. La missió de Cal·lístrat va tenir èxit i el rei va enviar a Elis un miler d'homes sota el comandament d'Eufanes de Creta.

## Referències

* ↑ «Callistratos». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Marc Fulvi Centumal

Marc Fulvi Centumal (en llatí Marcus Fulvius Centumalus) va ser un magistrat romà que va viure als segles iii i II aC. Formava part de la gens Fúlvia, i era de la família dels Centumal, d'origen plebeu.
Era pretor urbà l'any 192 aC i va haver d'organitzar activament la guerra contra Antíoc III el Gran que es va iniciar el 191 aC. Va supervisar la construcció de 50 noves Quinquerrems.

## Referències

* ↑ Smith, Willam (ed,). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: John Murray, 1876, p. 667.
# Publi Semproni Grac

Publi Semproni Grac (en llatí Publius Sempronius Gracchus), va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Semprònia, i era de la família dels Grac, d'origen plebeu.
Va ser tribú de la plebs l'any 189 aC i juntament amb el seu col·lega Gai Semproni Rutil va presentar una acusació contra Marc Acili Glabrió, el vencedor d'Antíoc III el Gran, acusant-lo d'haver-se apropiat d'una part dels diners i del botí obtinguts a la guerra (a la batalla de les Termòpiles). Marc Porci Cató no va donar suport a Glabrió, tot i que havia estat el seu superior, i es va mostrar favorable a l'acusació.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 288.
# Tiatira

Tiatira, avui Akhisar (en llatí Thyateira, en grec antic Θυάτειρα) va ser una ciutat del nord de Lídia a la riba del Licos, a la via cap a Sardes, Turquia, (al sud) i Germa (al nord). Anteriorment s'havia anomenat Pelopeia, Euhippa i Semiramis.
Originàriament sembla que era una ciutat de Mísia però res se sap de la seva història i probablement no va ser fundada pels grecs.
Estrabó diu que era una colònia macedònica però probablement només es refereix al domini macedoni que la ciutat va sofrir al segle iv aC. Seleuc I Nicàtor la va rebatejar amb el nom de Tiatira o Tigatira quan va saber que havia tingut una filla (en grec Θυγάτηρ thigater). Amb Antíoc II Theós va incrementar la seva importància. Antíoc III el Gran era acampat prop de la ciutat quan els romans comandats per Luci Corneli Escipió van desembarcar a Àsia en l'anomenada Guerra Romano-Síria, i llavors es va retirar a Magnèsia del Sipilos, diu Titus Livi. Després de la derrota del rei selèucida la ciutat es va rendir als romans que la van cedir a Pèrgam. Va existir sota domini romà i al final de l'imperi encara era una ciutat important.
En època cristiana Tiatira és anomenada com una de les set Esglésies de l'Apocalipsi. Als Fets dels Apòstols es fa esment d'una dona anomenada Lídia, venedora de porpra de Tiatera, i en un període posterior va ser la seu d'un bisbat (segle iv).
Els otomans, quan s'hi varen establir, la van anomenar Ak-Hissar que encara és el seu nom actual. A part d'algun fragments de pilars, no queden restes de l'antiga ciutat.

## Referències

* ↑ Ac 16:14
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, V, 31
* ↑ Esteve de Bizanci. Ethnica (Ἐθνικά), sub voce Θυάτειρα
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXVII, 8
* ↑ Ap 2:18
* ↑ Smith, William (ed.). «Thyrateira». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 juny 2022].
# Cargolet eurasiàtic

El cargolet eurasiàtic (Troglodytes troglodytes), és un ocell molt petit, de l'ordre dels passeriformes. És l'única de les prop de 60 espècies de la seva família que viu al Vell Món. Tan sols és un ocell migrador en les parts nord de la seva distribució. El nom científic de "troglodytes" vol dir que viu en coves i es refereix a la seva habilitat de perseguir insectes fins al seu cau o esquerdes. Fa de 9 a 10,5 cm i té barres distintives. A les Balears rep el nom de passaforadí i algunes zones del nord de Catalunya també és anomenat popularment sageta, car menja un cuc especial (caragolí del regne Sageeta).

## Referències

* ↑ «cargolet eurasiàtic - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ Brewer, David; Mackay, Barry Kent. Wrens, Dippers and Thrashers. Christopher Helm, 2001. ISBN 1-873403-95-X.