OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vaixell almirall

Un vaixell almirall, vaixell insígnia o nau capitana és tradicionalment la nau usada pel comandant en cap d'un conjunt de vaixells d'una esquadra naval. El terme solia ser fonamentalment una designació temporal, ja que vaixell almirall era allà on fos l'almirall enarborant la seua bandera (insígnia).
No obstant això, els almiralls han necessitat sempre instal·lacions addicionals: una sala de reunió prou gran per a reunir-hi tots els capitans de la flota i un lloc perquè el personal de l'almirallat elaborés els seus plans i estudiàs les seves ordres. Antigament, era típic que el vaixell almirall fos un vaixell de primera classe, darrere d'una de les tres cobertes van arribar a ser les cambres de l'almirall i les oficines del personal. N'és un exemple la galera la Reial capitanejada per Joan d'Àustria a la batalla de Lepant.
En el segle xx, les naus van arribar a ser prou grans perquè la majoria de les dependències poguessin acomodar el comandant i el personal de bord, i durant la Segona Guerra Mundial els almiralls preferirien sovint una nau més ràpida millor que una més gran. Els requisits d'augment de les comunicacions i de computació han donat lloc al disseny del comando especialitzat i el control envia al servei com a vaixell insígnia. Així, el vaixell almirall d'una flota és avui generalment la nau més ben equipada i més famosa d'on venen les ordres, com pot ser el cas del portaavions Príncep d'Astúries de l'Armada Espanyola, i en aquest cas fa les funcions també del capital ship o nau capital.

## Referències

* ↑ «buc». ésAdir - llibre d'estil CCMA. CCMA. [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ «Vaixell almirall». GEC. [Consulta: 21 novembre 2021].
* ↑ «Le problème du porte-avions» (en francès). ISC, IHCC et CFHM. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2021. [Consulta: 21 novembre 2021].
# ¿A qué estás esperando?

¿A qué estás esperando? és una sèrie de televisió espanyola de comèdia romàntica eròtica creada per Natalia Durán per a Antena 3 i Atresplayer, basada en les novel·les homònimes i Tampoco pido tanto de Megan Maxwell. És protagonitzada per Buendía Estudios Canarias, Diagonal TV i DeAPlaneta, i protagonitzada per Adriana Torrebejano, Rubén Cortada, Eva Ugarte i Francisco Ortiz. La seva estrena va ser el 20 d'octubre de 2024 a Atresplayer, seguida de la seva estrena a la televisió tradicional a Antena 3 prevista pel 8 de desembre.
La sèrie consta de 8 episodis d'uns 50 minuts de durada.

## Trama

Can (Rubén Cortada) i Daryl (Francisco Ortiz) són dos pilots aeris i íntims amics que descobreixen l'amor de maneres diferents. Can, d'ascendència turca i respectuós amb la voluntat d'un pare tradicional, assisteix mensualment a uns sopars en què presenten possibles candidates per casar-se. En una coneix Sonia (Adriana Torrebejano), una mare soltera que es presenta, sense avisar, al sopar que la seva mare ha organitzat perquè les altres dues germanes coneguin el ric hereu, i tots dos descobriran, sense saber-ho, que tenen molt en comú. Mentrestant, Daryl està disposat a renunciar a la seva solteria en enamorar-se de Carol (Eva Ugarte), una hostessa amb molta desimboltura que posarà la vida del revés, però les pors que tots dos arrosseguen i les seves diferències els obligaran a qüestionar-se els seus sentiments i a valorar si poden superar el que els separa.

## Repartiment
### Repartiment principal

* Adriana Torrebejano com a Sonia Beched
* Rubén Cortada com a Can Dogo
* Eva Ugarte com a Carol
* Francisco Ortiz com a Daryl

### Repartiment secundari

* Llum Barrera com a Albany, mare de Sonia
* Mariano Llorente
* Aria Bedmar com a Lidia
* Ramon Pujol com a Ginger
* Alba Planas com a Ruth
* Pastora Vega com a Mía
* María de Nati com a Raissa
* Ramón Langa com a Azya
* Antonia San Juan com a mare de Carol
* Noa Álvarez com a Ibiza
* Manu Baqueiro
* Anna Moliner
* Marta Zubiría com a Ana

## Capítols

| No. | Títol | Direcció | Guió | Data d'estrena a Atresplayer |
| 1 | Capítulo 1 | David Martín-Porras | Natalia Durán | 20 octubre 2024 |
| 2 | Capítulo 2 | David Martín-Porras | Natalia Durán | 27 octubre 2024 |
| 3 | Capítolo 3 | | | 3 novembre 2024 |
| 4 | | | | |
| 5 | | | | |
| 6 | | | | |
| 7 | | | | |
| 8 | | | | |

## Referències

* 1 2 Oller, Xavi. «atresplayer posa data a '¿A qué estás esperando?', de les novel·les de Megan Maxwell», 26-09-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].
* 1 2 Cinemanía. «¿Cuántos episodios tiene la serie '¿A qué estás esperando?' Fechas de estreno de los episodios en Atresplayer» (en castellà), 28-10-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].
# Platja del Trabucador

La platja del Trabucador, o Costa de Fora, és una platja natural del municipi de la Ràpita (Montsià), situada a la península de la Banya, entre la platja de la Barra del Trabucador (a la que sovint se l'anomena també platja del Trabucador), al nord-est, i la platja de la Banya, al sud-oest. Té una longitud de 5.319 metres i una amplada mitjana de 89 metres, formada per sorra mitjana i fina. Al rereplatja hi ha un cordó dunar amb rereduna. És una platja verge, sense edificacions, únicament hi ha el far de la Banya i les Salines de la Trinitat. S'hi accedeix a peu. No està permès l'accés de vehicles. Rere la platja hi ha la Tora dels Conills, lloc on s'acostumen a reproduir els flamencs.

## Referències

* 1 2 «Fitxes Sant Carles de la Ràpita - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Els flamencs tornen a reproduir-se al delta de l’Ebre». Descobrir, 28-06-2016.
# Més enllà de l'honor

Més enllà de l'honor (títol original: Taps) és una pel·lícula estatunidenca de 1981. Compta amb un elenc d'actors avui mundialment reconeguts, com Timothy Hutton, Sean Penn i Tom Cruise, que realitza un dels seus primers papers al cinema. Ha estat doblada al català.

## Argument

En aquest film dramàtic, un comandant de cadets (Timothy Hutton) lidera una revolta armada amb la intenció d'impedir que les autoritats converteixin la seva acadèmia militar en un complex d'apartaments. El general Bache, director de l'acadèmia (George C. Scott), es compromet a lluitar contra la conversió. Però quan un accident inesperat provoca el tancament de l'acadèmia, la disciplina militar es desmanega, amb tràgiques conseqüències. Film que posa en dubte els valors morals de la societat actual, compta amb actors en aquells anys joves, però que avui dia són reconeguts intèrprets en la pantalla gran.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| George C. Scott | Brigadier General Harlan Bache |
| Timothy Hutton | Cadet Major Brian Moreland |
| Ronny Cox | Coronel Kerby |
| Sean Penn | Cadet Capità Alex Dwyer |
| Tom Cruise | Cadet Capità David Shawn |
| Brendan Ward | Cadet Charlie Auden |
| Evan Handler | Cadet Primer Tinent Edward West |
| John P. Navin, Jr. | Cadet Derek Mellot |
| Billy Van Zandt | Cadet Bug |
| Giancarlo Esposito | Cadet Capità J.C Pierce |
| Donald Kimmel | Cadet Sergent Billy Harris |
| Tim Wahrer | Cadet Major John Cooper |
| Tim Riley | Hulk |
| Jeff Rochlin | Shovel |
| Rusty Jacobs | Rusty |
| Wayne Tippit | Sergent Mestre Kevin Moreland |
| Earl Hindman | Tinent Hanson |
| Jess Osuna | Degà Ferris |

## Referències

* ↑ Aubrey Solomon, Twentieth Century Fox: A Corporate and Financial History, Scarecrow Press, 1989 p259
* ↑ esadir.cat. Més enllà de l'honor. esadir.cat.
* ↑ «Taps». The New York Times.
# 1314
## Esdeveniments

* 18 de març - París, Regne de Françaː Suplici de Jacques de Molay, gran mestre dels Templers, i de Geoffroy de Charnay, Preceptor de l'Ordre a Normandia.
* 24 de juny - La batalla de Bannockburn ,fou una significativa victòria escocesa en la Guerra de la Independència d'Escòcia.
* 10 de novembre - Catalunya: Incorporació del Comtat d'Urgell a la Corona. L'infant Alfons, el futur Alfons III, es casa amb Teresa d'Entença, amb la qual cosa el comtat d'Urgell torna a la família del Casal de Barcelona, després de quatre segles (Borrell II va ser el darrer comte de Barcelona que alhora ho era d'Urgell).
* Zhang Wo pinta la Celebració a l'estany de Jade

## Naixements

* Bartolo de Sassoferrato, postglosador.

## Necrològiques

* Felip IV de França
* 18 de març - París, França: Jacques de Molay, noble i l'últim Gran Mestre de l'Orde del Temple.

## Referències

* ↑ Demurger,, Payot, coll. « Petite Bibliothèque », 2014, 415 p. (ISBN, présentation en ligne [archive])., Alain. Jacques de Molay : Le crépuscule des Templiers (en francès). Payoy, 2014, p. 132 (Petite Bibliothèque). ISBN 9782228910248.
* ↑ «Battle of Bannockburn | History, Casualties, & Facts» (en anglès). [Consulta: 11 juny 2020].
# Karel Navrátil

Karel Navrátil (Praga, 24 d'abril, 1867 - Idem. 23 de desembre, 1936), va ser un periodista i compositor musical txec.

## Biografia

Després de graduar-se al gimnàs real alemany, es va graduar a l'institut de professors alemanys de Praga. Va ser alumne de František Ondříček al violí i va estudiar teoria musical amb el musicòleg austríac Guido Adler a la Universitat Alemanya de Praga. Es va convertir en àrbitre musical a Viena. El 1916 va tornar a Praga i va treballar com a professor de música. Va ser reporter musical del setmanari "Národní republika" i també va informar sobre la vida musical a la República Txeca a la premsa nord-americana.
Va ser un compositor prolífic, però poca de la seva obra es va interpretar en públic. Només es van publicar composicions per a piano i cors més petits.

## Treball (selecció)

* Herman a Dorothea (l'òpera va ser rebutjada pel Teatre Nacional de Praga)
* Salambo (òpera)
* 2 symfonie
* Jan Hus, Žižka, Bílá Hora (cicle de poemes simfònics)
* Concert per a piano en fa menor
* Concert per a violí en mi major
* Sonata per a violí i piano en fa major (dedicada a František Ondříček)
* Kantor Halfar (cor masculin)

## Referències

* ↑ Arxiu del cap m. Praga, Registre de difunts de la parròquia de Košíře, signe. KOS Z6, pàg. 221

## Bibliografia

* Diccionari musical txecoslovac de persones i institucions II. (M–F), 1965, Editorial Estatal de Música, Praga
* Alfred Baumgartner: Propyläen Welt der Musik. Banda 4: Mendelsohn–Sarti. Propyläen-Verlag, Berlín 1989, ISBN 3-549-07834-X, p. 152.
# Un po' di cielo

Un po' di cielo (Una mica de cel) és una pel·lícula italiana dirigida i produïda el 1955 per Giorgio Moser i protagonitzada per l'actor Gabriele Ferzetti. Fou seleccionada per participar en el Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1956, on va rebre un premi a la millor fotografia en color.

## Argument

Durant la Segona Guerra Mundial un pilot italoamericà, Frank, és abatut sobre territori italià i és amagat per una família italiana. Dotze anys després torna a Itàlia, amb la graduació de major, i contacta amb els amics que el van amagar, Roberto, ara oficial d'aviació italià, i Nora, que aleshores tenia 15 anys i ara està casada. Ell intenta festejar-la, però després d'un accident que el deixa uns dies en alta mar reflexiona i decideix tornar als Estats Units.

## Repartiment

* Gabriele Ferzetti - Frank Lo Giudice
* Constance Smith - Nora
* Fausto Tozzi - Roberto Maltoni
* Aldo Fabrizi - Pietro Maltoni
* Peppino De Filippo - Fabrizio Pagani
* Tina Pica - Antonietta

## Referències

* ↑ «Gabriele Ferzetti». Mymovies.it. [Consulta: 30 novembre 2010].
* ↑ Pel·lícules en competició 1956
* ↑ Un po' di cielo a comingsoon.it
# L'amic retrobat

L'amic retrobat (títol original en anglès: Reunion) és una novel·la de 1971 de l'autor alemany, resident a Anglaterra, Fred Uhlman. En català va aparèixer per primer cop el 1987 a Columna Edicions, traduïda per Dolors Udina i des de llavors ha gaudit d'un èxit notable i s'ha reeditat en diverses col·leccions.

## Argument

De caràcter autobiogràfic, L'amic retrobat ens explica la relació de dos nois en l'Alemanya que veu l'arribada al poder d'Adolf Hitler. Ells es coneixen a l'escola, ara bé, mentre un, Konradin von Hohenfels, és d'una família aristocràtica de Suàbia, l'altre, Hans Schwarz, és fill d'una família jueva. Els dos nois viuran al marge de l'enfrontament polític del país, però no així les famílies, sobretot la del primer, molt identificada amb el nazisme i l'antisemitisme. La situació esdevé cada cop més tensa fins que la família jueva decideix enviar el seu fill a estudiar als Estats Units i protegir-lo de la demencial escalada de tensió que es va viure a Alemanya a partir de 1933. La novel·la és un flash-back que explica Hans 30 anys després quan se'l retroba.

## Referències

* ↑ L'amic retrobat Arxivat 2014-08-10 a Wayback Machine. a La Butxaca
* ↑ «Reunion». Open Library. Internet Archive. [Consulta: 14 abril 2014].
# Erraid

Erraid (Eilean Earraid en gaèlic) és una illa de les Hèbrides Interiors, situada al nord-oest d'Escòcia. Es troba al sud-oest de l'illa de Mull (amb la qual queda unida per una platja a marea baixa) i al sud-est d'Iona. L'illa es troba acompanyada per nombrosos illots deshabitats, el més gran dels quals és Eilean Dubh, seguit per Eilean nam Muc, Eilean Chalmain, Eilean Ghomain i Eilean na Seamair.
Una part d'Erraid és propietat privada, regentada per una comunitat intencional lligada a la Findhorn Foundation.

## Referències

* ↑ «Erraid» (en anglès britànic). isle-of-mull.net. [Consulta: 8 maig 2021].

## Enllaços externs

* Lloc oficial de l'illa (anglès)
# Richard Byrd

Richard Leslie "Dick" Byrd (Shiloh, Indiana, 16 de maig de 1892 – 20 de juny de 1958) va ser un atleta estatunidenc, especialista en el llançament de disc, i jugador de beisbol que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar quatre proves del programa d'atletisme. En el llançament de disc guanyà la medalla de plata, rere el finlandès Armas Taipale. En el salt d'alçada aturat fou quart, vuitè en el salt de llargada aturat i dissetè en el llançament de disc a dues mans. En aquests mateixos Jocs va prendre part en la competició de beisbol, esport que en aquella edició fou de demostració.

## Referències

* ↑ «Dick Byrd Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 d’octubre 2009. [Consulta: 16 setembre 2016].
# Temps de matar

Temps de matar (títol original en italià: Tempo di uccidere) és una pel·lícula de guerra franco-italiana dirigida per Giuliano Montaldo, estrenada l'any 1990. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'acció té lloc durant la invasió de l'Etiòpia per Itàlia el 1936.
Etiòpia, 1936. Perquè ha agafat malament una corba amb el seu camió, un jove soldat es troba a peu, i pren una drecera que el porta a la quinta forca. Hi troba una jove indígena que viola. La mata accidentalment, i l'enterra al mateix lloc. El terror de ser descobert el transforma en un animal acorralat: s'escapoleix, disposat a tot per no ser agafat. Una angoixa pròxima a la neurosi s'apodera d'ell quan creu tenir la lepra.

## Repartiment

* Nicolas Cage: Enrico Silvestri
* Ricky Tognazzi: Mario
* Patrice-Flora Praxo: Mariam
* Georges Claisse: Metge
* Robert Liensol: Joannes

## Referències

* ↑ «Temps de matar». esadir.cat.
* ↑ «Tempo di uccidere». Allociné.
# William Sanders

William Sanders (Glasgow, c. 1640 - Perth, 1705), a vegades escrit Saunders, va ser un matemàtic i professor escocès.

## Vida i obra

La seva data de naixement és insegura, però se sap que es va graduar al Marischal College (Universitat d'Aberdeen) el 1659. A continuació va ser professor de secundària a Aberdeen fins que va ser nomenat professor de la universitat de St Andrews el 1671. Quan James Gregory va deixar aquesta universitat per anar a la d'Edimburg el 1674, Sanders el va substituir en la seva plaça de Regius Professor of Mathematics.
El 1688 va dimitir d'aquest càrrec, cal suposar que per tensions amb la direcció de la universitat, i a partir de 1690 va ser director d'una escola de secundària a Perth (Escòcia), fins que es va retirar el 1704.
Sanders va publicar tres llibres, tots ells a Glasgow, a l'impremta del seu germà Robert:
* The Great and New Art of Weighing Vanity (1672), escrit en col·laboració amb James Gregory i publicat sota el pseudònim de M. Patrick Mathers. Es tracta d'una refutació, escrita amb ironia, de les teories sobre hidroestàtica d'un altre físic escocès de la época: George Sinclair.
* Theses Philosophicae (1674).
* Elementa Geometriae (1686), escrit en llatí i mai traduït, en el qual combina l'aproximació euclídea clàssica amb els conceptes matemàtics moderns.

## Referències

* ↑ Cant, 1982, p. 3.II.
* ↑ Houlton, 2023, p. x.
* 1 2 Craik, 2018, p. 259.
* ↑ Malet, 2013, p. 178.
* ↑ Falconer, 2021, p. 17-18.

## Bibliografia

* Cant, Ronald G. «Origins of Enlightenment in Sccotland: teh Universities». A: R.H. Campbell, Andrew S. Skinner (eds.). The Origins and Nature of the Scottish Enlightenment (en anglès). Birlinn, 1982, p. Cap. 3. ISBN 978-1-78885-422-1.
* Craik, Alex D.D. «The hydrostatical works of George Sinclair (c.1630–1696): their neglect and criticism» (en anglès). Records and Notes of the Royal Society, Vol. 72, Num. 3, 2018, pàg. 239-273. DOI: 10.1098/rsnr.2017.0044. ISSN: 1743-0178.
* Malet, Antoni. «Between Mathematics and Experimental Philosophy: Hydrostatics in Scotland About 1700». A: Daniel Garber, Sophie Roux (eds.). The Mechanization of Natural Philosophy (en anglès). Springer, 2013, p. 159-190. ISBN 978-94-007-4344-1.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «William Sanders» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Houlton, Meredith. «William Sanders» (en anglès). MacTutor - University of St. Andrews, 2023. [Consulta: 21 octubre 2024].
* Falconer, Isobel. «BSHM - CSHPM/SCHPM Conference» (en anglès). University of St Andrews, 2021. [Consulta: 21 octubre 2024].
# Iros

Iros (en grec antic: Ἶρος) va ser, segons la mitologia grega, un fill d'Àctor, rei d'Opunt, i pare dels argonautes Euridamant i Eurició, que de vegades és el fill d'Àctor.
Peleu, durant la cacera del senglar de Calidó, va matar accidentalment Eurició, el seu sogre, (Peleu s'havia casat amb la seva filla) i va oferir a Iros com a compensació, un determinat nombre d'ovelles i de bous, però Iros no els va acceptar. Un oracle va aconsellar a Peleu que deixés en llibertat els ramats, i un llop els va devorar. Per una intervenció dels déus, el llop es va convertir en pedra, i a la frontera entre la Lòcrida i la Fòcida els habitants la mostraven als estrangers.
A l'Odissea, amb el nom d'Iros, apareix un captaire amb el que Odisseu ha de lluitar per divertir als pretendents.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 297. ISBN 9788496061972.
* ↑ Homer. Odissea, XVIII, 1 i següents
# Clarence Childs

Clarence Chester Childs, (Wooster, Ohio, 24 de juliol de 1883 - Washington DC, 16 de setembre 1960) va ser un atleta estatunidenc, especialista en el llançament de martell, que va competir a començaments del segle xx. Posteriorment exercí d'entrenador de futbol americà a la Universitat d'Indiana.
Nascut a Wooster, Ohio, el 1883 va viure gran part de la seva joventut a Fremont, on va jugar a futbol amb el Fremont Football Club. Fou capità de l'equip d'atletisme de Yale abans de prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912. A Estocolm disputà la prova del llançament de martell del programa d'atletisme, on guanyà la medalla de bronze, en finalitzar tercer rere el seu compatriota Matt McGrath i el canadenc Duncan Gillis.
Childs fou entrenador de l'equip de futbol americà de la Universitat d'Indiana entre 1914 i 1915 i va servir a França durant la Primera Guerra Mundial. Childs va ser promogut pel president Warren Harding a un càrrec dins el Departament del Tresor dels Estats Units, però en fou acomiadat per atacar a un agent del Servei Secret que l'estava seguint per la sospita que Childs havia retirat il·legalment documents confidencials. Morí a Washington, D.C. el 16 de setembre 1960.

## Referències

* ↑ The Rutherford B. Hayes Presidential Center Arxivat 2014-04-16 a Wayback Machine.. Rbhayes.org (2004-05-05). Consulta el 23 agost 2015.
* 1 2 «Clarence Childs Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 d'octubre 2012. [Consulta: 20 setembre 2016].
* ↑ «Gardner, Pole Vaulter and Golfer, Succeeds C.C. Childs, Resigned.». The New York Times, 23-01-1912 [Consulta: 20 novembre 2008].
* ↑ Shlaes, Amity (2014) Coolidge. Harper Perennial. p. 239. ISBN 0061967599

## Enllaços externs

* Clarence Childs Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine. a College Football Data Warehouse
# Torre de Moradilla

Torre de Moradilla és un edifici aïllat al cim del Tossal de Moradilla, a la partida de Moredilla de l'horta de Lleida, al municipi de Lleida i comarca del Segrià. És protegit com a bé cultural d'interès local.
Fou torre de guaita amb planta baixa i soterrani. Base de paret inclinada i cadena d'angle a les quatre cantonades. Es pot veure encara una volta mig ensorrada que cobria el soterrani. Si bé la construcció actual data del segle xix, com a torre de telegrafia òptica, l'emplaçament al capdamunt del tossal d'un punt de guaita és d'origen àrab i estava dins la línia de vigilància de l'horta de Lleida, al marge esquerre del riu Segre. El tossal fou foradat a la darrera guerra i és fortificat. Es poden veure les espitlleres que volten la torre i per l'interior, la volta de formigó.
El 2024 una paret de la Torre de Moradilla es van ensorrar, quedant dretes restes de dos murs d'aquest bé cultural d'interès local, a causa de la manca de manteniment del patrimoni cultural.

## Referències

* ↑ «Torre de Moradilla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ «Adéu a un bé cultural de Lleida? Es desploma la torre del Tossal de Moradilla». Segre, 13-11-2024. [Consulta: 13 novembre 2024].

## Vegeu també

* Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya
# Lothar Baumgarten

Lothar Baumgarten (Rheinsberg, Alemanya, 5 octubre 1944 - Berlín, 2 desembre 2018) fou un artista alemany que treballava entre Berlín i Nova York.
Alumne de Joseph Beuys a l'Acadèmia d'Art de Düsseldorf, la seva obra és coneguda per la combinació de paraules i imatges, unides a l'anàlisi crítica que qüestiona l'objectivitat de la fotografia i les representacions occidentals de l'‘altre’. Entre el 1978 i el 1980, Baumgarten va passar divuit mesos en un poble ianomami al sud de Veneçuela, experiència que ha tingut una profunda influència en la seva obra. Ha rebut diversos premis entre els quals destaca el Lleó d'Or de la Biennal de Venècia del 1984.

## Referències

* 1 2 «Lothar Baumgarten». Web. MACBA. [Consulta: 1r abril 2015].
# Albert Gutterson

Albert Lovejoy Gutterson (Andover, Vermont, 23 d'agost de 1887 – Burlington, Vermont, 7 d'abril de 1965) va ser un atleta estatunidenc que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912 i que guanyà la medalla d'or en la prova de Salt de llargada. Gutterson va establir un nou rècord olímpic de la prova amb un millor salt de 7.60 metres.
Gutterson estudià a la Universitat de Vermont on va destacar en la pràctica de l'atletisme. És l'únic atleta d'aquesta universitat en haver guanyat una medalla d'or en uns Jocs Olímpics d'estiu. El complex esportiu de la universitat és anomenat Gutterson Fieldhouse en honor seu. Sports Illustrated el situà entre els millor 50 atletes de Vermont del segle xx. Fou una de les set primeres personalitats que foren reconegudes amb el University of Vermont Sports Hall of Fame.
Gutterson acabà estudiant enginyeria i treballà per la Jones and Lamson Machine Co. I més tard, entre 1925 i 1950, per la indústria petroliera. Entre 1950 i 1963 fou president de la Lovejoy Tool Company, empresa que havia estat fundada pel seu oncle.

## Referències

* ↑ «Stockholm 1912 - Gutterson Albert (video)», 13-07-2013. [Consulta: 4 abril 2016].
* ↑ Champagne, Lisa. «UVM's Albert Gutterson Won Olympic Gold Medal 100 Years Ago Today», 12-07-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-14. [Consulta: 4 abril 2016].
* 1 2 «Albert Gutterson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'octubre 2014. [Consulta: 22 juliol 2016].