OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agustín Parejo School

Agustín Parejo School (APS) és un col·lectiu d'artistes que va actuar a Màlaga (Andalusia) entre el 1982 i el 1994. Entre els seus fundadors, hi havia Rogelio López Cuenca i Jorge Dragón.
Format per diferents estudiants (van arribar a ser més de 10) de Filosofia i Lletres i Magisteri, alguns dels quals compartien pis al carrer Agustín Parejo, s'autodenominaven «grup d'acció artística». A través de vídeos, instal·lacions, cartells, postals, octavetes i, sobretot, accions al carrer, feien visible el seu context immediat com un espai de conflicte. Enllaçant amb les avantguardes històriques més radicals, amb les seves accions van deixar clar que no hi ha un àmbit privilegiat per a l'art i que el carrer pot ser tan interessant com el museu. APS combinava les lectures crítiques respecte al discurs artístic amb l'interès per les qüestions socials conflictives. Part de les seves accions van compartir experiències de resistència amb altres col·lectius poc visibles. Entre altres accions, es van manifestar pels carrers de Màlaga conjuntament amb l'Asociación de Vecinos sin Vivienda, un col·lectiu que cada dimecres sortia al carrer. Barrejats de forma anònima entre els manifestants, els membres d'APS teatralitzaven l'acció com si es tractés d'una processó de Setmana Santa portant veles, tambors i altres elements. Eslògans com «Alcalde dónde estás, los pobres no te ven» o «Viviendas sí, chabolas no» es barrejaven amb pancartes com «Nous sommes tous Agustín Parejo School», «Málaga, paradigma de la africanidad» o «Acabar con la profesión de artista».
A més de les seves accions al carrer, APS va exposar a diferents espais de Màlaga com la Galería del Ateneo (1982), el Pub Terral (1984), el Col·legi d'Arquitectes (1985 i 1992) i la galeria Pedro Pizarro (1986 i 1990). També va presentar el seu treball al Museo de Arte Contemporáneo de Sevilla (1992) i va participar en exposicions col·lectives a Madrid (1984, 1985, 1987, 1988, 1990, 1991 i 1993), Barcelona (1986), Sevilla (1987), Amsterdam (1989), Tunis (1994) i al Centre Pompidou de París (1986). Després de la dissolució del grup, les seves obres s'han vist al Centro Andaluz de Arte Contemporáneo (2004), el MACBA de Barcelona (2005 i 2014), el Centro José Guerrero de Granada (2009) i el Museo Reina Sofía de Madrid (2013), entre altres espais.

## Referències

* 1 2 3 4 «Agustín Parejo School». web. MACBA. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 24 abril 2015].
# Magda Strack

Magda Strack (1894 - 1988) fou una mezzosoprano alemanya. Va cantar diverses temporades al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Biografia» (en anglès). taminoautographs. [Consulta: 18 febrer 2018].
# Armadillo de tres bandes

Els armadillos de tres bandes (Tolypeutes) són un gènere d'armadillos tolipeutins que conté dues espècies: l'armadillo de tres bandes meridional (T. matacus) i l'armadillo de tres bandes brasiler (T. tricinctus). Viuen a Sud-amèrica, principalment al Brasil.

## Referències

* http://www.msu.edu/~nixonjos/armadillo/tolypeutes.html
* http://www.thewebsiteofeverything.com/animals/mammals/Xenarthra/Dasypodidae/Tolypeutes/index.html
Espècies vivents de cingulats :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Xenarthra :
Família Chlamyphoridae :
Família Dasypodidae :
Categoria :
# Tripiṭaka

Tipiṭaka, que significa "cistella triple", és el terme tradicional per a les antigues col·leccions d'escriptures sagrades budistes. El Tripiṭaka es compon de tres categories principals de textos que constitueixen col·lectivament el cànon budista: el Sutra Piṭaka, el Vinaya Piṭaka i l'Abhidhamma Piṭaka.
El Cànon Pāli mantingut per la tradició Theravāda al sud-est asiàtic, el Cànon budista xinès mantingut per la tradició budista d'Àsia oriental i el Cànon budista tibetà mantingut per la tradició budista tibetana són alguns dels Tripiṭaka més importants del món budista contemporani.
Tripiṭaka s'ha convertit en un terme utilitzat per a les col·leccions de moltes escoles, encara que les seves divisions generals no coincideixen amb una divisió estricta en tres piṭakas.

## Referències

* 1 2 «Tripiṭaka». A: Keown. A Dictionary of Buddhism. Oxford: Oxford University Press, 2004. DOI 10.1093/acref/9780198605607.001.0001. ISBN 9780191726538.
* 1 2 • Harvey, Peter. «The Buddha and Buddhist sacred texts». www.bl.uk. British Library, 23-09-2019. Arxivat de l'original el 12 November 2020. [Consulta: 23 setembre 2021]. • Barrett, T. H. «Translation and Transmission of Buddhist texts». www.bl.uk. British Library, 23-09-2019. Arxivat de l'original el 25 February 2021. [Consulta: 23 setembre 2021]. • Barrett, T. H. «The Development of the Buddhist Canon». www.bl.uk. British Library, 23-09-2019. Arxivat de l'original el 7 April 2021. [Consulta: 23 setembre 2021].
* ↑ Tipitaka Arxivat 2017-05-25 a Wayback Machine. Encyclopædia Britannica (2015)
* ↑ "Buddhist Books and Texts: Canon and Canonization." Lewis Lancaster, Encyclopedia of Religion, 2nd edition, pg 1252
* ↑ «Tipitaka | Buddhist canon» (en anglès). Encyclopedia Britannica. Arxivat de l'original el 2020-04-27. [Consulta: 12 març 2019].
* ↑ Mizuno, Essentials of Buddhism, 1972, English version by Ritik Bhadana, Tokyo, 1996
# Andreu Domingo i Valls

Andreu Domingo i Valls (Saus, 1958) és un demògraf català. És sotsdirector del Centre d'Estudis Demogràfics,on treballa com a investigador i docent des de 1985, i professor associat del Departament de Geografia de la Universitat Autònoma de Barcelona. Llicenciat en història i doctor en sociologia, s'ha especialitzat en l'estudi de la població. Ha investigat en els àmbits de la família i l'índex de matrimonis, i la seva recerca s'ha centrat en les migracions internacionals. Ha escrit nombrosos articles en revistes especialitzades i és autor de Descenso literario a los infiernos demográficos: distopía y población (Anagrama, 2008) i Catalunya al mirall de la immigració. Demografia i identitat nacional (L'Avenç, 2014). En el camp de la creació literària, va guanyar el premi Marian Vayreda amb El llegat del doctor Deulofeu (Empúries, 2004). El 2015 va rebre el Premi Ciutat de Barcelona d'assaig, ciències socials i humanitats per Catalunya al mirall de la immigració.

## Referències

* ↑ «Andreu Domingo: "El 70% de la població catalana és fruit de la immigració"». L'oracle. Catalunya Ràdio, 18-12-2014.
* 1 2 3 4 5 «Andreu Domingo». CCCB. Arxivat de l'original el 4 de febrer 2015. [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ Capdevila, Carles «Andreu Domingo: "Sense la immigració dubto que s'hagués pogut mantenir el català"». Ara, 21-09-2014.
* ↑ «'Ciutat morta', Jaume Plensa i Albert Guinovart, Premis Ciutat de Barcelona». Ara, 03-02-2015.

## Enllaços externs

* Andreu Domingo i Valls, a Dialnet
# Chrysospalax

Chrysospalax és un gènere de talps daurats, dins l'ordre dels afrosorícids. Conté dues espècies, el talp daurat hirsut (C. villosus) i el talp daurat gegant (C. trevelyani), ambdues endèmiques de Sud-amèrica.
Amb una llargada corporal d'entre 12 i 14 centímetres i un pes de fins a 500 grams, es tracta dels talps daurats més grans i pesants que existeixen.

## Referències

* ↑ Entrada «Chrysospalax» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'afrosorícides :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Afrotheria :
Subordre Tenrecomorpha (tenrecs) :
Subordre Chrysochloridea (talps daurats) :
Categoria :
# Setge d'Oriola (1359)

El Setge d'Oriola de 1359 fou un dels episodis de la Guerra dels dos Peres.

## Antecedents

A final de febrer de 1357, l'infant Ferran d'Aragó i de Castella va prendre la vila de Jumella, i les tropes aragoneses es van refugiar al castell. Hi foren assetjades i es van rendir per fam el 18 de maig. Amb l'amenaça castellana a Saragossa, a instàncies del cardenal Guillaume de la Jugie, llegat del Papa Innocenci VI, es va signar el 8 de maig entre ambdós reis una treva d'un any, i la notícia no va arribar a Jumella fins al 22 de maig, quan aquesta ja havia caigut en mans castellanes. Pere el Cerimoniós trencà la treva l'agost recuperant Tarassona. El Cruel preparà una flota a Sevilla amb la intenció de destruir el poder marítim català, però un temporal destruí la flota invasora, i el Cruel hagué de retirar-se per terra.

## El setge

Els primers mesos de 1359 se succeïren diverses accions a Oriola i la Vall d'Elda, amb dues incursions de Fernando Enríquez i Alvar Pérez de Guzmán, que foren rebutjades, contestades amb una incursió de Pero Maça de Liçana, capità de la frontera, Ramon de Rocafull, i Joan Ximenis de Perecinsa, batlle general dellà Xixona, que fou derrotat uns mesos més tard en una incursió castellana, tot i que Oriola no va canviar de mans.

## Conseqüències

El rei de Castella preparà una nova flota a Sevilla, i l'any següent, els castellans van reeixir prendre Guardamar, en una expedició que pretengué destruir el poder marítim català, amb el suport de l'Emirat de Gharnata, la República de Gènova i el Regne de Portugal L'estol va desembarcar a la ciutat de València, defensada per Ramon Berenguer I d'Empúries, on la guarnició no va presentar batalla, i va reembarcar per combatre a les costes catalanes, on tot i l'intent de mediació de Guiu de Boulogne va ser derrotat en la Batalla naval de Barcelona, fracassà en el seu intent de prendre Eivissa i va significar el definitiu domini mediterrani dels catalans.

## Referències

* ↑ Pere el Cerimoniós i la seva època. CSIC, 1989, p. 252. ISBN 8400070143.
* ↑ «Setge d'Oriola (1359)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Domènech i Montaner, Lluís. Idea de la política internacional de Catalunya y de la seva táctica y forsa marítima, 1898, p. XII.
* ↑ Ferrer i Mallol, Maria Teresa. Entre la paz y la guerra: la Corona catalono-aragonesa y Castilla en la Baja Edad Media. Editorial CSIC, 2005, p. 380. ISBN 8400083881.
* ↑ (castellà) Francisco Cascales, Al buen genio encomienda sus Discursos historicos de la muy noble, y muy leal ciudad de Murcia
* 1 2 3 (castellà) Manuel Becerra, Las relaciones diplomáticas entre la Corona de Aragón y Granada durante la Guerra de los Dos Pedros. I: Desde 1356 hasta 1359, p-256-257
* ↑ Francesch Rodón i Oller, Fets de la Marina de guerra catalana
* ↑ Zurita y Castro, Jerónimo. Anales de la Corona de Aragón (en castellà). Edició en línia, 1562-1580.
# Leon Goldensohn

Leon Nathaniel Goldensohn (Nova York, 19 d'octubre de 1911 — Tenafly, 24 d'octubre de 1961) va ser un psiquiatre estatunidenc, encarregat de supervisar la salut mental dels vint-i-un nazis acusats tot esperant el judici de Nuremberg el 1946.
Nascut en una família de jueus lituans emigrants als Estats Units, es va unir a l'Exèrcit dels Estats Units el 1943 i va ser enviat als fronts de la Guerra mundial a Europa. Va estar a França i Alemanya, com a psiquiatre de la 63a Divisió d'Infanteria. Al final de la guerra, va haver de reemplaçar, el gener de 1946 durant sis setmanes, un altre psiquiatre davant el tribunal dels Judicis de Nuremberg; al cap d'un temps, va passar més de sis mesos visitant als acusats presos gairebé tots els dies. Va entrevistar a la majoria dels acusats, entre ells a Hermann Göring, comandant en cap de la Luftwaffe, Rudolf Höss, el primer comandant del camp de concentració de Auschwitz, i Joachim von Ribbentrop, el que fou ministre de Relacions Exteriors d'Alemanya de 1938 fins a 1945. Goldensohn va fer la majoria de les seves entrevistes en anglès amb l'ajuda d'un traductor perquè els acusats i testimonis es poguessin expressar lliurement en el seu propi idioma. Alguns dels entrevistats, en particular el ministre de Relacions Exteriors Ribbentrop i el Großadmiral Karl Dönitz, parlaven amb fluïdesa l'anglès i van preferir fer les entrevistes en aquest idioma.
Goldensohn va treballar com a psiquiatre de la presó fins al 26 de juliol de 1946. Havia decidit escriure un llibre sobre l'experiència, però més tard va contreure tuberculosi i va morir d'un atac al cor el 1961 sense haver finalitzat l'obra. Les notes detallades que va prendre durant la seva estada a Nuremberg, van ser examinades i recopilades pel seu germà Eli, un neuròleg retirat. Robert Gellately, un erudit de la Segona Guerra Mundial, va editar les anotacions de les entrevistes en el llibre The Nuremberg Interviews, revisada i ampliada posteriorment a The Nuremberg Interviews: Conversations with the Defendants and Witnesses; en total, es van realitzar de 2004 a 2015, seixanta-quatre edicions en tretze idiomes, d'aquest llibre.

## Referències

* 1 2 Ryan, Jon. «In father's files, son finds secrets from Nuremberg». sfgate.com, 30-01-2005. [Consulta: 28 desembre 2010].
* ↑ Kalish, Jon. «A Jewish Doctor Who Put Nazis on the Couch» (en anglés), 05-11-2004. [Consulta: 28 desembre 2010].
* ↑ L. Goldensohn, The Nuremberg Interviews, Pimlico, London, 2006, p. 3 (original ed.: 2004)
* ↑ Robert Gellately. The Nuremberg Interviews. Nova York: Alfred A. Knopf, 2004. OCLC 53477178.
* ↑ Goldensohn, Leon. Robert Gellately. The Nuremberg Interviews: Conversations with the Defendants and Witnesses. Random House, 2010. ISBN 9781409078449.
# Turkan Arlat

Turkan Arlat (+1375) fou un amir dels Arlat que va governar al Gurziwan.
Shaikh Muhammad Sulduz, fill de Buyan Suldus, Adil Shah Jalayir i Turkan Arlat havien planejat apoderar-se de Tamerlà durant la festa en la que s'havia de casar amb Dilshad Agha, però el conqueridor va sospitar alguna cosa i va abandonar el lloc cap a un altre campament frustrant el intent; els conjurats van retornar als seus territoris. Posteriorment es van desplaçar a la cort. Tamerlà ja s'havia informat del que planejaven però va fer veure que no en sabia res i va concedir diversos honors a Adil Shah Al final del hivern, Timur va donar ordre de reunir altre cop l'exèrcit anunciant que l'objectiu era Coràsmia. Quan hi van ser tots va fer detenir a Shaikh Muhammad ibn Bayan Suldus al que es va interrogar i va confessar el seu pla criminal i fou declarat culpable i fou entregat a Her-i Mulk Selduz, un parent seu, al germà del qual havia matat; ara Her-i Mulk va prendre venjança i el va matar de la mateixa manera. Ali Dervix Jalayir i Muhammad Dervix Jalayir, implicats en la conjura, també foren condemnats a mort i executats. El tuman dels sulduz fou donat a Ak Timur Bahadur un fidel personal de Tamerlà.
En l'expedició a Coràsmia el seu còmplice l'amir Turken Arlat (governant de Gurziwan) va desertar (es va retirar cap al seu país al Khurasan, quan després de creuar el Jihun s'anava a trobar amb l'exèrcit imperial, al·legant que en un somni havia vista la seva mort). Timur va enviar un destacament a perseguir-lo manat per un amir de nom Pulad (probablement Pulad Bugha); van passar per Andkhud i finalment el van atrapar a Faryabon Turkan i el seu germà Turmij Arlat, que l'acompanyava en la fugida, van presentar batalla, però foren derrotats i van haver de fugir; Pulad sol, va perseguir a Turkan; aquest, amb el cavall cansat, va desmuntar i va matar el cavall de Pulad d'una fletxa, però la que anava dirigida al propi Pulad no el va tocar; els dos homes van lluitar cos a cos i finalment Turken va morir en el combat (Pulad li va tallar el cap); Aman Serbedal, que havia marxat en persecució del seu germà Turmij, també el va atrapar i el va matar; els dos caps foren enviats a Tamerlà.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 14
* ↑ Ibid, II, 14
* ↑ The Rise and Rule of Tamerlane, B.F. Manz, pàg. 61
* ↑ erròniament el traductor de Yazdi situa Faryab propera del riu Sihun o sigui el Yaxartes o Sir Darya, i en nota al peu la identifica com Otrar; es evident que Faryab és la ciutat del Guzgan a 60 km al sud de Ankhud; Gurziwan estava probablement situada al sud-est del Guzgan a uns 200 km al sud-sud-est de Faryab
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 15
# Cryptochloris

Cryptochloris és un gènere de talps daurats endèmics de Sud-àfrica. El grup conté les espècies següents:
* Talp daurat de De Winton (Cryptochloris wintoni)
* Talp daurat de Van Zyl (Cryptochloris zyli)
Tal com indica el seu nom vulgar, tenen una fesomia similar a la dels talps.

## Referències

* ↑ Entrada «Cryptochloris» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'afrosorícides :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Afrotheria :
Subordre Tenrecomorpha (tenrecs) :
Subordre Chrysochloridea (talps daurats) :
Categoria :
# Stanisław Duniecki

Stanisław Duniecki (Lviv, 25 de novembre de 1839 - Venècia, 16 de desembre de 1870). fou un compositor i director d'orquestra polonès.
Inicialment, va estudiar piano i composició amb Joseph Christoph Kessler. Els anys 1854-1858 va ser estudiant a Leipzig, el 1859 els va completar a Viena, després amb François-Joseph Fétis a Brussel·les i Hector Berlioz a París. El 1863 va tornar al país i va ocupar la posició de mestre de banda en una petita etapa polonesa a Chernivtsi. El 1864 es va convertir en el mestre de banda del teatre de Lviv, on va escenificar la seva més popular opereta Paziowie królowej Marysieńki, que també es va interpretar el 1865 a Viena i Cracòvia. Helena Modrzejewska feia aleshores el paper de Stefan. Aleshores Duniecki es va quedar a Varsòvia, va escriure reportatges sobre interpretacions d'òpera al setmanari "Kłosy". Com que l'òpera a Varsòvia no va escenificar la seva Paziów, va ocupar el 1866 el càrrec de mestre de banda de l'orquestra teatral de Cracòvia.
Durant la seva estada a Cracòvia, va organitzar actuacions d'òpera: va escenificar Halka (29 de novembre de 1866), amb la participació de M. Gruszczyńska (i el seu compositor era el 29 de desembre de 1866), i Verbum noble (18 de gener de 1867) de Stanisław Moniuszko, així com les seves pròpies òperes i operetes - però malgrat aquests esforços no va persistir en l'òpera de Cracòvia. Duniecki també va escriure articles al setmanari "Kalina" de Cracòvia. A causa d'una malaltia pulmonar, va anar a l'estranger el 1867; es va quedar a Romania, Merana, Tirol i finalment es va establir a Venècia. Va morir el 16 de desembre de 1870 a Venècia a causa de la tuberculosi.
L'obra de Duniecki encara no s'estudia, va compondre principalment òperes còmiques, operetes i vaudevilles, referint-se a les obres de Rossini i Offenbach. També va intentar modelar-se a Wagner, però la seva prematura mort no li va permetre compondre l'òpera eslava divendres. Igor.

## Composicions seleccionades

* operetes: Korylla (1859), Odaliski (1866);
* òperes còmiques: Paziowie królowej Marysieńki (1864), Dożynki czyli Pierwsze wrażenia (1865);
* Simfonia (1858);
* cançons, incloses Wiośnianki (1862), Què hi ha per somiar amb l'amor; Pobre cor a una noia; Regal.

## Bibliografia

* Irena Poniatowska: Duniecki Stanisław. W: Elżbieta Dziębowska: Encyklopedia muzyczna PWM. T. 1: cd część biograficzna. Kraków: Polskie Wydawnictwo Muzyczne, 1984, s. 477. ISBN 83-224-0223-6. OCLC 165082791. (pol.)

## Referències

* 1 2 3 4 Józef Władysław Reiss: Najpiękniejsza ze wszystkich jest muzyka polska: szkic historycznego rozwoju. Polskie Wydawn. Muzyczne, 1984, s. 137. ISBN 978-83-224-0243-6.
# Кonstantín Kàrlovitx Àlbrekht

Кonstantín Kàrlovitx Àlbrekht (alemany: Carl Friedrich August Albrecht) (Elberfeld, 4 d'octubre de 1836 - Moscou, 26 de juny de 1893) va ser - violoncel·lista alemany, director de coral, compositor i professor que va treballar a Rússia. De 1883 a 1885 va exercir de director del Conservatori de Moscou.

## Biografia

Nascut a la família del famós compositor, director d'orquestra i professor de música Karl Franzevich Albrecht, que es va traslladar a l'Imperi rus a principis dels anys 1840. El pare de Karl va protagonitzar l'estrena de Ruslan i Liudmila de Mikhaïl Glinka al Teatre Bolxoi de Sant Petersburg el 1842. Des del 1854, Albrecht toca el violoncel a l'orquestra del Teatre Bolxoi, més tard va conèixer Txaikovski, que més tard va dedicar-li la Serenata per a l'orquestra de corda i Nikolai Rubinstein, amb qui va participar en l'organització de la Societat Musical Russa i el Conservatori de Moscou. Després de la seva obertura el 1866 va ser acceptat com a inspector i també va ensenyar cant i teoria de la música (fins al 1889). Albrecht entusiasta del cant coral, Albrecht es va convertir en un dels fundadors de la Societat Coral de Moscou (1878), va escriure un fulletó "Guia del cant coral segons el mètode digital de Sheve" (Moscou, 1868).
Sota l'editorial d'Albrecht es van publicar obres de cambra de Beethoven, Haydn, Mozart, Mendelssohn, Schubert, així com un catàleg temàtic complet d'obres vocals de Mikhaïl Glinka. És també l'autor de diversos romanços per a veu i piano.
A més del seu pare, tingué també dos germans molt bons músics Eugene (1842-1894) i Ludwig (1844-1899).

## Referències

* ↑ Karl Albrecht-Tchaikovsky Research. ca.tchaikovsky-research.net. Data de tractament 22 de setembre de 2019.
* ↑ Emile Joseph Morio Cheve (1804-1864) - professor de música, metge i matemàtic francès. Promociona la notació musical simplificada; va desenvolupar un mètode digital d'ensenyament del cant.

## Bibliografia

* Lomtev D. Músics alemanys a Rússia: a la història de la formació dels conservatoris russos. - M., 1999.
* Lomtev D. Als orígens. Músics alemanys a Rússia. - M., 1999.
* Rudova (Svechkova) H. De Haydn a Schumann o Índex desconegut d'Albrecht // Música inicial. - 2002. - Nº 3. - P. 8-10.
* Sabadyshina I . Karl Karlovich Albrecht. Problemes de comprensió dels fets de la biografia // Art. - 2008. - Núm. 4. - P. 242—257.
* D Lomtev. An der Quelle. Deutsche Musiker a Russland. - Lage, 2002.
* D Lomtev. Deutsche Musiker a Rússia: Zur Geschichte der Entstehung der russischen Konservatorien. - Sinzig, 2002.
# Paca

Les paques (Cuniculus) són un gènere de rosegadors caviomorfs. Són l'únic gènere de la família Cuniculidae. En classificacions alternatives, les espècies d'aquest grup formen el gènere Agouti dins la família dels dasipròctids, però no se'ls ha de confondre amb els autèntics agutins.

## Taxonomia

* Paca de plana (C. paca)
* C. silvagarciae
* Paca muntanyenca (C. taczanowskii)
Una hipotètica quarta espècie, C. hernandezi, fou descrita el 2010, però sense complir els requisits necessaris per a fer-ne un tàxon vàlid.

## Referències

* ↑ Entrada «Cuniculidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2023].