OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jens Lambæk

Jens Vedersø Stamp Lambæk (Gjellerup, Herning, Midtjylland, 16 d'octubre de 1899 – Herning, 21 d'octubre de 1985) va ser un gimnasta artístic danès que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Jens Lambæk Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 14 juliol 2017].
# Zwickauer Mulde

El Zwickauer Mulde és un riu alemany. És un afluent per l'esquerra del riu Mulde i fa 167 km de llargada. El cabal mitja prop de la desembocadura al poble Sermuth (part de la ciutat de Colditz) és de 28,9 m³/s. Fa part de la conca de l'Elba.
Neix al peu del pantà de Muldenberg, al poble de Muldenberg, part del municipi de Grünbach a Saxònia (Alemanya). Aquest pantà és alimentat pels rius Rote Mulde (Mulde vermell), Weisse Mulde (Mulde blanc) i el Saubach. El pantà va submergir l'antic aiguabarreig dels Muldes blanc i vermell. No és navegable però s'hi fa turisme fluvial amb canoa o caiac.
Fa part del projecte Natura 2000. Creua una vall quasi natural, en un paisatgeaturonat, estructuralment ric travessant amb boscs de ribera ben desenvolupats amb una avifauna diversa. El Zwickauer Mulde va mantenir la majoria dels meandres i queda una paisatge fluvial natural amb poca intervenció humana i aigües rics en peixos. Es va celebrar el retorn —entre d'altres— del castor europeu i del blauet comú.

## Referències

* ↑ «Zwickauer Mulde». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ AA.VV. «Das Einzugsgebiet der Mulde». A: BMBF Projekt "Bedeutung der Nebenflüsse für den Feststoffhaushalt der Elbe" (pdf) (en alemany). Koblenz: Forschungsverbund Elbe-Ökologie - Bundesanstalt für Gewässerkunde, abril de 2003, p. 109-110.
* ↑ «Tal der Zwickauer Mulde (La vall del Zwickauer Mulde)» (en alemany). Sächsisches Landesamt für Umwelt, Landwirtschaft und Geologie. Arxivat de l'original el 2019-03-06. [Consulta: 3 març 2019].

## Enllaços externs

* Via verda per vianants i ciclistes: «Zwickauer Mulde». Mulderadweg. Arxivat de l'original el 2019-03-06. [Consulta: 3 març 2019].
# Àcid abiètic

L'àcid abiètic (també conegut com a àcid abietínic o àcid sílvic), és un compost orgànic (un diterpè), que es troba a la natura en les arbres (el nom d'abiètic deriva de l'avet (Abies)). És el principal component de l'àcid de resina és el principal irritant que hi ha en la fusta i resina dels pins. El seu èster es diu un abietat.

## Preparació

L'àcid abiètic s'extreu de la pega grega dels arbres.
Es fa servir en laques, vernissos i sabons i per analitar resines i en la preparació de resinats metàl·lics. Es troba en el Pinus insularis (Pi Khasi), Pinus kesiya Royle, Pinus strobus, Pinus sylvestris (pi rajolet).

## Efectes In vitro

Els extractes amb 50% d'etanol de Resina pini de Pinus sp. (Pinaceae) mostren activitat inhibitòria contra testosterona 5α-reductasa preparada de la pròstata de la rata.

## Seguretat

L'àcid abiètic es considera una "substància natural no perillosa".

## Referències

* 1 2 Lars-Hugo Norlin "Tall Oil" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry 2002, Wiley-VCH, Weinheim.doi:10.1002/14356007.a26_057
* ↑ G. C. Harris and T. F. Sanderson (1963). "Abietic Acid". Org. Synth. 32: 1; Coll. Vol. 4: 1.
* ↑ «Abietic Acid». Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 13 gener 2012].
* ↑ Seong-Soo Roh, Moon-Ki Park and Yong-ung Kim «Abietic Acid from Resina Pini of Pinus Species as a Testosterone 5α-Reductase Inhibitor». J. Health Sci., 56, 4, 2010, pàg. 451–455. DOI: 10.1248/jhs.56.451.
# Églantine

Églantine és una comèdia dramàtica francesa dirigida per Jean-Claude Brialy el 1972. La història està ambientada al final del segle xix buscant en els seus propis records d'una infància feliç, passada al poble de Chambellay a l'Anjou amb els seus avis. Narra les vacances d'un jove estudiant de secundària d'una bona família amb la seva amant i somrient àvia.

## Sinopsi

Al voltant de 1890, Leopold, un jove home de classe mitjana d'una família burgesa, va arribar per a les seves grans vacances a la seva àvia Églantine. Troba l'ambient càlid que tant estima. Tota la família hi és: el seu pare, la seva mare, els seus oncles, però sobretot Pauline, la seva cosina preferida. Els dies passen a mesura que avança l'estiu i la dolçor de la vida el fa oblidar la universitat. Però la temporada s'acaba i s'acosta la tornada a classe. En un matí fred, Leopold s'assabenta de la mort de la seva estimada àvia.

## Repartiment

* Valentine Tessier: Églantine
* Claude Dauphin: Clément
* Odile Versois: Marguerite
* Micheline Luccioni: Yolanda
* Jacques François: Edmond
* Roger Carel: Ernest
* Laure Jeanson: Pauline
* Frédéric : Léopold
* Sylvia Barrouillet: Gilberte
* Darling Légitimus: Lolo
* Marco Perrin: Guillaume
* Dominique Davray: Venedora de barrets

## Premis

Fou guardonada amb la Conquilla de Plata al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1972. Fou la primera pel·lícula recompensada amb el prix Jean Le Duc per la qualitat del seu guió.

## Referències

* ↑ Muere en su casa el actor francés Jean-Claude Brialy a los 74 años de edad, La Opinión de Murcia, 31 de maig de 2007
* ↑ Valentine Tessier, l'Eglantine de Jean-Claude Brialy, vídeo del 1972
* ↑ Premis del 1972 al web del Festival de Sant Sebastià
* ↑ Volets clos, Jean-Claude Brialy, Rémo Forlani, Gilles Durieux, Seghers, 1973 - 221 pages
# Supt

Supt és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 96 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Supt era de 96 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 homes vivint sols), 20 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 62 habitatges, 41 eren l'habitatge principal de la família, 12 eren segones residències i 9 estaven desocupats. 60 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 41 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 25 en tenien cinc o més. 36 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 25 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Supt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 51 persones, 36 eren actives i 15 eren inactives. De les 36 persones actives 36 estaven ocupades (22 homes i 14 dones) i 1 aturada (1 home). De les 15 persones inactives 5 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 2 d'empreses de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.
L'any 2000 a Supt hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 231 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Supt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Supt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Suspiros de España (pel·lícula)

Suspiros de España és una pel·lícula musical espanyola coproduïda amb Alemanya, dirigida per Benito Perojo el 1939 i protagonitzada per Estrellita Castro i Miguel Ligero. En el seu moment, va ser símbol polític del sentiment d'espanyolitat i instrument indiscutible de la propaganda franquista.

## Sinopsi

Una jove bugadera, Dolores, destaca per la seva bonica veu. Llavors es presenta un representant a la recerca d'una cantant. El seu padrí (Miguel Ligero) l'anima perquè es dediqui al món de la cançó. Marxa a Cuba per tal de triomfar.

## Repartiment

* Estrellita Castro com Soledad.
* Miguel Ligero com a Llampec.
* Roberto Rey com Carlos.
* Concha Catalá com Dolores.
* Alberto Romea com Freddy.
* Pedro Fernández Cuenca com a empresari.
* Fortunato García com a gerent de l'hotel.
* Manuel Pérez com a grum
* José Escandel com a agent artístic.

## Referències

* ↑ Suspiros de España a abc.es
* ↑ Suspiros de España a decine.21.com
* ↑ Suspiros de España a Fotogramas

## Enllaços externs

* Clip de la pel·lícula a YouTube
* Suspiros de España a Historia de nuestro cine
# Sussex pond púding

El Sussex pond púding és un púding tradicional del sud-est del Regne Unit, del comtat de Sussex, que es prepara amb una pasta feta amb sèu, que recobreix una llimona sencera, coberta amb mantega i sucre. Té una cocció molt lenta, o bé bullit o al vapor, que dura unes quantes hores.
És un púding documentat per primera vegada en un llibre de Hannah Woolley del 1672, The Queen-Like Closet. Woolley (també escrit Wolley – 1622 – c.1675) era un escriptor anglès que va publicar alguns dels primers llibres sobre l'administració de la llar, i va ser probablement la primera persona que es va guanyar la vida fent això. Aquest púding alimentós i dens ha passat de moda als últims anys a causa de la consciència de la salut i de dieta, encara que el xef britànic Heston Blumenthal està tractant de ressuscitar aquest tipus de cuina tradicional.

## Preparació

Els seus ingredients de farciment van creant, durant la cocció, una salsa caramel·litzada que, en tallar el púding, corre sobre el plat i forma una mena de bassa (pond). Després de la cocció llarga la pela de llimona amb la barreja de mantega i sucre queda com melmelada. Les receptes més autèntiques exigeixen sèu de vedella per a la cocció de la pasta però es pot substituir per margarina o mantega freda amb resultats similars. Les millors llimones per utilitzar en aquest púding són les que són primes de pell, sucoses i que no han estat encerades.

## Història

El sèu és essencial en diversos plats tradicionals britànics. La pasta feta amb sèu és suau en contrast amb la pasta brisa, que és més cruixent. És ideal per a certs plats dolços i salats. El sèu és el més àmpliament utilitzat en postres dolces tradicionals. Altres dos exemples són Jam roly-poly i Spotted Dick. El primer registre d'una recepta per a Sussex Pond púding al llibre de Hannah Woolley The Queen-Like Closet (1672). Woolley suggereix que es recobreixi tota una poma en el púding. El primer ús registrat d'una versió en què s'utilitzava una llimona sencera va ser de Jane Grigson English Food (Alimentació anglesa) de 1974.
A la seva A History of English Food (Història de l'alimentació anglesa), Clarissa Dickson Wright descriu el púding que exigeix «un considerable talent per fer», com que el cuiner ha de ratllar la llimona «perquè els seus sabors esclaten mentre s'està cuinant.» S'observa també que un comerciant de Sussex, Thomas Turner, va registrar en el seu diari de la dècada de 1750 i 1760 que menjava variants tals com el púding “pond” de panses i púding de sèu de pruna.

## Vegeu també

* Gastronomia d'Anglaterra

## Referències

* ↑ «Sussex Pond Pudding». The Foods of England, 06-05-2015. Arxivat de l'original el 2020-10-21. [Consulta: 28 juny 2016].
* ↑ Dickson Wright, Clarissa. A History of English Food. Londres: Random House, 2011, p. 240–241. ISBN 978-1-905-21185-2.
# G Canis Minoris

G Canis Minoris (G CMi) és una estrella binària en la constel·lació del Ca Menor. Està situada a aproximadament 261 anys llum de la Terra.
G Canis Minoris és una estrella geganta taronja tipus K amb una magnitud aparent de +4.39.

## Referències

* ↑ Olin J. Eggen «Space-velocity vectors for 3483 stars with proper motion and radial velocity». Royal Observatory Bulletin, 1962, pàg. 79.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* 1 2 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Henrique Schmitt «Fundamental Parameters of 87 Stars from the Navy Precision Optical Interferometer» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 20-12-2017, pàg. 30-45. DOI: 10.3847/1538-3881/AA9D8B.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 «Detection of an exoplanet around the evolved K giant HD 66141» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 12-2012, pàg. 118–118. DOI: 10.1051/0004-6361/201118014.
* 1 2 «APOGEE Data and Spectral Analysis from SDSS Data Release 16: Seven Years of Observations Including First Results from APOGEE-South». Astronomical Journal, 3, 9-2020. DOI: 10.3847/1538-3881/ABA592.
* ↑ Pablo Mauas «Stellar parameters and chemical abundances of 223 evolved stars with and without planets» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 26-01-2015. DOI: 10.1051/0004-6361/201424474.
* 1 2 Steven Majewski «Determining ages of APOGEE giants with known distances» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 20-01-2016. DOI: 10.3847/0004-637X/817/1/40.
Coordenades: 08$^h$ 02$^m$ 15,9$^s$; +02° 20′ 04″
# Gliese 282

Gliese 282 és un sistema d'estrella triple de la constel·lació de ll'Unicorn. Situada a una distància de 36 anys llum, aquesta estrella té una magnitud aparent de 7,26 vista de la Terra. No és visible a ull nu.
El sistema d'estrella triple és compost de dues estrelles de seqüència principal tipus K de classificació estel·lar K2V, i l'altra estrella és més petita de classe K5V. Els dos components estan a 845 UA de distància.

## Referències

* 1 2 «The 2001 US Naval Observatory Double Star CD-ROM. I. The Washington Double Star Catalog» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 12-2001, pàg. 3466–3471. DOI: 10.1086/323920.
* ↑ Poveda, A.; Allen, Christine; Costero, R.; Echevarría, J.; Hernández-Alcántara, A. «G 112-29 (=NLTT 18149): A VERY WIDE COMPANION TO GJ 282 AB WITH A COMMON PROPER MOTION, COMMON PARALLAX, COMMON RADIAL VELOCITY, AND COMMON AGE» (en anglès). The Astrophysical Journal, 706, 1, 29-10-2009, pàg. 343–347. DOI: 10.1088/0004-637x/706/1/343. ISSN: 0004-637X.

## Enllaços externs

* University of Hamburg. «NEXXUS - The database for Nearby X-ray and extreme UV emitting Stars». [Consulta: 21 maig 2012].
* University of Hamburg. «NEXXUS - The database for Nearby X-ray and extreme UV emitting Stars». [Consulta: 21 maig 2012].
* «K stars within 100 light-years». SolStation. Arxivat de l'original el 24 de desembre 2017. [Consulta: 26 maig 2012].
# LBV 1806-20

LBV 1806-20 és un estel hipergegant -o possiblement un estel binari- que s'hi troba a una distància estimada entre 30.000 i 49.000 anys llum del Sol, a la constel·lació del Sagitari.
LBV 1806-20 s'hi troba a l'altre extrem de la galàxia, al centre de la radio nebulosa G10.0-0.3. Està en l'extrem del cúmul Cl* 1806-20, que forma part de W31, una de les majors regions H II de la Via Làctia. Aquest cúmul conté altres estels supermasius, com dos estels de Wolf-Rayet rics en carboni (WC9d i WCL), dues hipergegants blaves i un magnetar (SGR 1806-20).

## Característiques físiques

El sistema té una massa entre 130 i 200 masses solars i una lluminositat variable entre 5 i 40 milions de sols, comparable a la d'Eta Carinae o estel Pistola, totes elles estrelles variables blaves lluminoses. Actualment el seu tipus espectral es troba entre O9 i B2.
Malgrat la seva lluminositat, LBV 1806-20 és virtualment invisible des de la Terra perquè ens arriba menys d'una milmil·lionèsima part de la seva llum, quedant la resta absorbida per gas i pols interestel·lar. Té magnitud aparent 35 en l'espectre visible i magnitud 8 en longitud d'ona de 2 μm en l'infraroig proper.

## Teoria de formació

Les teories actuals de formació estel·lar indiquen que un estel ha de tenir com a màxim unes 120 masses solars, inferior a la massa mínima estimada de 130 masses solars per LBV 1806-20. Recents estudis d'espectroscòpia d'alta resolució suggereixen que LBV 1806-20 no és un únic estel sinó un sistema binari massiu, sent en aquest cas la massa de cadascuna dels estels considerablement inferior al límit màxim per a la formació estel·lar.

## Referències

* ↑ Francisco Najarro «Massive Stars in the SGR 1806-20 Cluster» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 16-02-2005, pàg. 49–52. DOI: 10.1086/429159.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Autor: Schuyler D. Van Dyk. Pàgina: -1. Llengua del terme, de l'obra o del nom: rus. Data de publicació: juny 2003.
* ↑ «LBV 1806-20 - Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 23 desembre 2020].
* ↑ LBV 1806-20 AB Solstation
* ↑ LBV 1806-20. Jumk.de/astronomie
* ↑ Eikenberry, S.S.; Matthews, K; LaVine, J.L.; Garske, M.A.; Mu, D.; Jackson, M.A.; Patel, S.G.; Barry, D.J.; Colonno, M.R.; Houck, J. R.; Wilson, J.C; Corbel, S.; Smith, J.D. «Infrared Observations of the Candidate LBV 1806-20 & Nearby Cluster Stars». The Astrophysical Journal, 616, 1, 2004, pàg. 506-518.
* ↑ Figer, D.; Najarro, F.; Kudritzki, R. «The Double-lined Spectrum of LBV 1806-20». The Astrophysical Journal, 610, 2, 2004, pàg. L109-L112.
# Abdullah Paixà Köprülüzade

Abd Allah Paşa Köprülüzade (mort el 18 o 19 de juny de 1735) fou un militar i home d'estat otomà fill del gran visir Köprülü Fazıl Mustafa Paşa.
El 23 de gener de 1700 es va casar amb la filla de Fay Allah el xaikh al-Islam i el 22 de gener de 1701 fou nomenat visir. Després fou nomenat comandant militar de Constantinoble (Istanbul qāʾim-maqāmı).
Durant la revolta del 22 d'agost de 1703 anomenada Edirne vaqʿası Abd Allah va limitar la persecució contra Fayz Allah el seu sogre, i la seva família.
En els anys següents va ocupar els governs de la Canea, Quios, Sivas i el 1723 fou nomenat valí de Van i seraskar (comandant en cap) per la campanya contra els perses a l'Azerbaidjan amb objectiu a Tabriz. Aquesta campanya es va fer el 1724 i va portar a la conquesta de Khoy i Showrs, però el setge de Tabriz que va durar 29 dies, no va aconseguir res; després de passar l'hivern a diversos camps militars a l'Azerbaidjan, va conduir els 70.000 soldats del seu exèrcit a un segon intent el 1725; va ocupar Zonuz i Marand, i va tornar a assetjar Tabriz, els defensors de la qual es van rendir el 3 d'agost de 1725.
El 1726 li fou concedit el govern de Rakka a Síria, que havia demanat i va renunciar al seu rang de seraskar (1727). Després fou governador de Càndia o Creta, Egipte, Negrepont i Karaman i fou nomenat altre cop seraskar per una nova campanya contra Pèrsia (1735).
Aquesta campanya fou desafortunada. Un exèrcit relativament petit dirigit per Nàdir-Xah Afxar el va enfrontar al riu Arpačāy a Armènia, prop de Bagavard i els otomans van patir una completa derrota; Abd Allah va morir en la batalla.

## Bibliografia

* L. Lockhart, Nadir Shah, Londres, 1938
* L. Lockhart, The Fall of the Ṣafavī Dynasty and the Afghan Occupation of Persia, Cambridge, 1958
* M. Kohbach, “Abdallah Pasa Kopruluzade,” Encyclopædia Iranica, I/2, p. 203; una versió actualitzada està disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abdallah-pasa-kprlzade-ottoman-statesman-and-commander-in-chief-d-1735
# Sylvain Madigan

Sylvain Madigan (Bondy, 1954) és un director de cinema i actor francès.

## Biografia

Va començar fent curtmetratges. Va rodar el seu primer llargmetratge el 1986 i després va treballar per a la televisió, mentre feia aparicions en algunes pel·lícules.

## Filmografia
### Cinema

* 1978 : Le Goût étrange de Juliette
* 1981 : Ne me parlez plus jamais d'amour (selecció oficial pel 34è Festival Internacional de Cinema de Canes)
* 1983 : Ballade sanglante (premi de la joventut 37è Festival Internacional de Cinema de Canes
* 1986 : Sale Destin (amb Victor Lanoux, Marie Laforêt, Michel Aumont)

### Televisió
#### Telefilms

* 1993 : Le Carnaval des ténèbres (amb Jean Claude Brialy)
* 1989 : Les Fiançailles d'Imogène (amb Dominique Lavanant, Jean Benguigui)
* 1989 : Notre imogène (amb Dominique Lavanant, Jean Benguigui)
* 1991 : Deux flics à Belleville (amb Patrick Timsit, Michel Galabru)
* 991 : Strangers dans la nuit (amb Karin Viard, Patrick Braoudé)
* 1993 : Chambre froide (amb Laure Marsac, Farid Chopel)
* 1997 : Un malade en or (amb Jean Lefebvre, Alexandra Lamy)

### Actor

* 1986 : Sale Destin
* 1991 : Génial, mes parents divorcent ! de Patrick Braoudé
* 1996 : XY de Jean-Paul Lilienfeld
* 1996 : Amour et Confusions de Patrick Braoudé
* 2000 : Deuxième vie de Patrick Braoudé
* 2001 : Wasabi: El tracte brut de la màfia de Gérard Krawczyk (Un Flic devant la Banque de l'Étoile)

## Notes i referències

* ↑ Sylvain Madigan Arxivat 2023-05-10 a Wayback Machine. pàgina personal a Orange
* ↑ Sylvain Madigan a es.unifrance.org
* ↑ Site du Festival