OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mongia de Vilamajor

La Mongia de Vilamajor era un antic edifici del recinte castral del Palau de Vilamajor, a Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental), situat dins del recinte sobrià, en un tram de muralla, al carrer de l'Església, núm.3. Antigament albergà una comunitat monàstica als segles X i xi, posteriorment, un habitatge pel monjo de la parròquia de Sant Pere. Més tard, albergà una escola primària i una presó durant el segle xix i xx. Actualment, està catalogada a l'Inventari de Patrimoni Arquitectònic de Catalunya com a part del BCIL de la muralla i és un equipament cultural que s'usa com a punt d'informació del Parc Natural del Montseny.

## Història

Durant els anys 960 i 1060, hi hagué una comunitat de canonges aquisgranesos. La figurà del monjo es mantingué com a ajudant dels preveres de la parròquia que habitava a l'edifici de la Mongia, aferrat a la muralla del castell i a només 20 metres del campanar de l'església. Quan va desaparèixer l'ofici de monjo, al segle xix, l'antic edifici s'emprà a la planta pis com a escola de primària per a nens i a la planta baixa albergà una petita presó d'una sola cel·la. L'edifici fou restaurat el 1925. El 1980, s'enderrocà l'edifici i només en quedà la muralla del castell, conjunt declarat Bé Cultural d'Interès Nacional. L'any 2010, s'hi construí un equipament per albergar-hi un punt d'informació.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Sant Pere de Vilamajor». Arxivat de l'original el 2010-06-22. [Consulta: 4 juny 2010].
* ↑ POCH i RUESTES, Josep; Vilamajor, un poble forjat per comtes, capellans, pagesos i manestrals. Edicions de l'Ajuntament de Sant Pere de Vilamajor, Imp.Brumar (Romania), 2010. ISBN 9789736025235
* ↑ Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya
* ↑ «Diputació de Barcelona». Arxivat de l'original el 2011-10-06. [Consulta: 4 juny 2010].
* ↑ Setmanari L'Actualitat del Baix Montseny
* ↑ Setmanari L'Actualitat del Baix Montseny
* ↑ Monestirs de Catalunya

## Vegeu també

* Parc Natural del Montseny
* Sender del Pi Novell
* La Força de Vilamajor
* Pla de la Calma

## Enllaços externs

* La Mongia de Vilamajor. Punt d'informació de Vilamajor (Ajuntament) Arxivat 2012-10-13 a Wayback Machine.
* Punt d'informació del Parc Natural del Montseny (Diputació) Arxivat 2011-10-06 a Wayback Machine.
# Loxodonta atlantica

Loxodonta atlantica és una espècie extinta d'elefant africà (Loxodonta) que visqué a Àfrica des del Miocè superior fins al Plistocè mitjà, fa entre 2,6 milions d'anys i 800.000 anys. Se n'han trobat restes fòssils a Algèria, Etiòpia i el Marroc. Era un animal pasturador que tenia les dents molars relativament derivades en comparació amb els seus congèneres del gènere Loxodonta. La seva extinció té a veure amb el canvi climàtic que es produí a escala global durant el Plistocè mitjà, tot i que és possible que també hi contribuïssin altres factors. El seu nom específic, atlantica, significa 'atlàntica' en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Loxodonta atlantica» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 14 octubre 2023].
* 1 2 3 Werdelin i Sanders, 2010, «Proboscidea» (W. J. Sanders, E. Gheerbrant, J. M. Harris, H. Saegusa i C. Delmer).

## Bibliografia

* Werdelin, L.; Sanders, W. J. Cenozoic Mammals of Africa (en anglès). University of California Press, 2010. ISBN 9780520257214.
# Peter Velits

Peter Velits (Bratislava, 21 de febrer de 1985) és un ciclista eslovac, professional del 2007 al 2016. Son germà bessó Martin també és ciclista professional.
Abans de passar a professional aconseguí nombroses victòries en categories inferiors, entre elles quatre campionats nacionals i el Campionat del món sots-23 de 2007.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 2010.

## Palmarès

* 2002
** 1r a la Cursa de la Pau júnior
* 2003
** Campió d'Eslovàquia en ruta sub-19
** Campió d'Eslovàquia de contrarellotge sub-19
** 1r al Tour de Lorena júnior
** 1r a la Cursa de la Pau júnior
* 2005
** Campió d'Eslovàquia de contrarellotge sub-23
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Navarra
* 2006
** Campió d'Eslovàquia de contrarellotge sub-23
** 1r al Giro del Cap i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi Kooperativa
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Tell
* 2007
** Campió del món en ruta sub-23
** 1r al Gran Premi de Fourmies
* 2009
** 1r al Gran Premi del cantó d'Argòvia
* 2010
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 2012
** Campió del món en contrarellotge per equips
** Campionat d'Eslovàquia en contrarellotge
** 1r al Tour d'Oman
* 2013
** Campió del món en contrarellotge per equips
** Campionat d'Eslovàquia en contrarellotge
* 2014
** Campió del món en contrarellotge per equips
** Campionat d'Eslovàquia en contrarellotge

### Resultats al Tour de França

* 2008. 58è de la classificació general
* 2009. 32è de la classificació general
* 2011. 19è de la classificació general
* 2012. 27è de la classificació general
* 2013. 25è de la classificació general
* 2014. 27è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2010. 2n de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2015. No surt (18a etapa)

## Notes

* ↑ Inicialment tercer, Velits acaba segon després de la desqualificació d'Ezequiel Mosquera

## Enllaços externs

* Fitxa de Peter Velits a sitiodeciclismo.net
# República Socialista Soviètica Autònoma d'Adjària

La República Socialista Soviètica Autònoma d'Adjària fou una República Soviètica Autònoma de l'URSS dins la República Socialista Soviètica de Geòrgia des del 16 de juliol 1921 fins al 1989. Constitueix el territori de l'actual Adjària.

## Establiment

Després de l'ocupació militar per tropes l'Imperi Otomà i Regne Unit del 1918 al 1920, Adjària fou reunificada a Geòrgia el 1920. Després de la Invasió de Geòrgia per l'Exèrcit Roig el març de 1921, el govern d'Ankara cedí el territori a Geòrgia en virtud de l'article VI del Tractat de Kars que garantia l'autonomia per a la població musulmana. D'acord amb aquesta clàusula, la Unió Soviètica establí l'RSSA d'Adjària el 16 de juliol de 1921.
# Grand-Orly Seine Bièvre

La Grand-Orly Seine Bièvre és una de les divisions o Établissement public territorial de la Metròpoli del Gran París creada al 2016.
Està formada per 24 municipis que pertanyen al departament de la Vall del Marne i al de l'Essonne.

## Municipis
### Departament de la Val-de-Marne

* Ablon-sur-Seine
* Arcueil
* Cachan
* Chevilly-Larue
* Choisy-le-Roi
* Fresnes
* Gentilly
* Ivry-sur-Seine
* L'Haÿ-les-Roses
* Le Kremlin-Bicêtre
* Orly
* Rungis
* Thiais
* Valenton
* Villejuif
* Villeneuve-le-Roi
* Villeneuve-Saint-Georges
* Vitry-sur-Seine

### Departament de l'Essonne

* Athis-Mons
* Juvisy-sur-Orge
* Morangis
* Paray-Vieille-Poste
* Savigny-sur-Orge
* Viry-Châtillon

## Referències

* ↑ Grand-Orly Seine Bièvre

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2017-09-12 a Wayback Machine.
# Peraceras

Peraceras és un gènere extint de mamífers perissodàctils de la família dels rinoceronts (Rhinocerotidae) que visqueren a Nord-amèrica durant el Miocè, fa entre 11,6 i 20,4 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Califòrnia, Colorado, Dakota del Sud, Kansas, Montana, Nebraska, Nou Mèxic i Texas (Estats Units). Pertanyia a la subfamília dels aceraterins. Les espècies d'aquest grup tenien el crani extremament curt i les potes llargues en comparació amb altres rinoceronts de la seva època. Fou un dels gèneres que més prosperaren en el Barstovià i el Clarendonià.

## Referències

* 1 2 Entrada «Peraceras» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ Prothero, 2017, p. 196.
* ↑ Prothero, 2005, p. 82.
* ↑ Harrington, A.; Hulbert, R. C., Jr. «Teleoceras proterum» (en anglès). Museu de Florida, 30 maig 2015. [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ Prothero, 2005, p. 83.

## Bibliografia

* Prothero, D. R. The Evolution of North American Rhinoceroses (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 0-521-83240-3.
* Prothero, D. R. The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals (en anglès). Princeton University Press, 2017. ISBN 978-0-691-15682-8.
# Monumento a Campomanes

L'escultura urbana coneguda pel nom Monumento a Campomanes, ubicada al carrer Campomanes, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta en un aliatge de bronze i silici patinada en òxid, és obra de Amado González Hevia, "Favila", i està datada 2002.
Amb una altura de dos metres i trenta centímetres i un pes de tres mil cinquanta quilos, aquesta obra, que va tenir un cost de 90000 euros, es va erigir per commemorar el bicentenari de la mort de Pedro Rodríguez de Campomanes, primer Comte de Campomanes. Aquest polític, jurista, historiador i economista asturià, va tenir una gran influència durant la seva vida, exercint importants càrrecs públics; més, va ser al costat del comte d'Aranda, el de Floridablanca i Jovellanos, personatge fonamental i clau per dur a terme les reformes essencials de l'economia espanyola des dels seus fonaments.
L'obra presenta al comte treballant, assegut a terra, inclinat sobre un escriptori. Se situa sobre una base de formigó que presenta una placa amb la següent inscripció:
| « | CONDE DE/CAMPOMANES/ESCULTOR/FAVILA/MARZO 2003 | » |
A més, l'obra presenta la signatura de l'autor i la data, sota el seu pseudònim "Favila", en un dels plecs de la capa del personatge ("Favila 2002").

## Referències

* 1 2 3 «Escultura «Monumento a Campomanes»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 1r gener 2019].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ BLANCO, Silvia, "En piedra y bronce 2", revista "Oviedo, ciudad cultural, número XV, editado por Corondel, S.L., Oviedo, 2003
# Riu Marne

El riu Marne és el principal afluent del Sena. Amb els seus 525 km és un dels rius més llargs del país. El seu naixement se situa al Plateau de Langres, a Balesmes-sur-Marne (Alt Marne) i s'uneix al Sena a Charenton-le-Pont/Alfortville/Ivry-sur-Seine (Val-de-Marne). Durant la Primera Guerra Mundial es disputaren dues importants batalles al voltant del riu.

## Departaments i principals viles que travessa

* Alt Marne (52): Chaumont, Saint-Dizier
* Marne (51): Vitry-le-François, Châlons-en-Champagne, Épernay
* Aisne (02): Château-Thierry
* Sena i Marne (77): Meaux, Lagny-sur-Marne, Saint-Thibault-des-Vignes, Torcy, Noisiel, Chelles
* Sena Saint-Denis (93): Neuilly-sur-Marne, Noisy-le-Grand, Gournay-sur-Marne
* Vall del Marne (94): Nogent-sur-Marne, Créteil, Charenton-le-Pont, Champigny-sur-Marne, Saint-Maur-des-Fossés, Joinville-le-Pont, Saint-Maurice, Bry-sur-Marne, Le Perreux-sur-Marne

## Principals afluents

* el Rognon. 73,3 km
* el Blaise. 85,5 km
* el Saulx. 127 km
* el Coole. 30,2 km
* el Somme-Soude. 59,9 km
* l'Ourcq. 87 km
* el Surmelin. 41,5 km
* el Petit Morin. 86 km
* el Grand Morin. 120 km

## Navegació

El Marne és navegable i està canalitzat en els darrers 183 km del seu curs, des d'Épernay fins a la unió amb el Sena. Està connectat al riu Aisne per mitjà del Canal de l'Aisne al Marne, que arriba fins a Reims, i indirectament pel Canal lateral del Marne; al Rin pel Canal del Marne al Rin; i al Saona pel Canal del Marne al Saône, tots aplicant la Norma de Freycinet.

## Referències

* ↑ «Riu Marne». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Heptodon

Heptodon és un gènere extint de mamífers perissodàctils de la superfamília dels tapiroïdeus que visqueren a Àsia i Nord-amèrica durant l'Eocè inferior, fa entre 48,6 i 55,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà, els Estats Units i la República Popular de la Xina. Feien uns 90 cm de llargada i probablement tenien aspecte de cavall. Són els animals més antics coneguts que es classifiquen amb tota certesa entre els tapiroïdeus i ja presentaven tots els caràcters típics d'aquest grup tret de la probòscide.

## Referències

* 1 2 Entrada «Heptodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 30 octubre 2023].
* ↑ Carlton, 2019, «Heptodon».
* ↑ Benton, 2014, p. 378.
* ↑ Rose, 2006, p. 253.

## Bibliografia

* Benton, M. J. Vertebrate Palaeontology (en anglès). 4a edició. Wiley-Blackwell, 2014. ISBN 9781118407554.
* Carlton, R. L. A Concise Dictionary of Paleontology (en anglès). 2a edició. Springer, 2019. ISBN 978-3-030-25586-2.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Moviment Revolucionari d'Oficials Demòcrates Etíops

El Moviment Revolucionari d'Oficials Demòcrates Etíops (Ethiopian Democratic Officers' Revolutionary Movement EDORM) fou un moviment polític comunista creat pel Front Popular d'Alliberament de Tigre (TPLF) el maig del 1991 amb oficials i suboficials de l'exèrcit del Derg fets presoners pel TPLF; eren multiètnics (encara que majoritàriament amhares i oromos) i el moviment tenia pretensions de moviment per a tota Etiòpia.

## Història

El Front Popular d'Alliberament del Tigre (FPLT/TPLF) de tendència marxista-leninista albanesa va intentar el 1989 una acció comuna amb el Front d'Alliberament Oromo, però aquest aleshores s'hi va negar; El 1981 un grup del Partit Revolucionari Popular Etíop/Ethiopian People's Revolutionary Party (EPRP) s'havia rendit al FPLT i amb els seus integrants es va organitzar (març de 1982) un moviment de majoria amhara i amb alguns oromos, el Moviment Popular Democràtic Etíop/Ethiopian People's Democratic Movement (EPDM). 37 membres oromos d'aquest grup reunits amb altres presoners que el TPLF havia fet d'aquesta ètnia, van formar el 26 de març de 1990 l'Organització Democràtica del Poble Oromo (Oromo People's Democratic Organization, OPDO). Al mateix temps (maig de 1990) el FPLT va crear una organització d'oposició multiètnica i de caràcter estatal limitada als oficials i suboficials presoners: el Moviment Revolucionari d'Oficials Demòcrates Etíops. Amb tots aquestos grups es va formar el mateix maig de 1990 el Front Democràtic Revolucionari Popular Etíop/Ethiopian People's Revolutionary Democratic Front (EPRDF).
El Moviment Revolucionari d'Oficials Demòcrates Etíops (EDORM) va prendre part al I Congrés del EPRDF el gener del 1991; el seu propi congrés fundacional fou el febrer de 1991. Fou formalment dissolt el 1995, i amb la nova constitució d'aquell any els seus membres foren integrats a la Força Nacional de Defensa d'Etiòpia havent de jurar lleialtat a l'estat i a la constitució (per damunt del EPRDF)

## Notes

* ↑ la data consta com a 31 d'abril de 1994 (dia inexistent ja que el mes d'abril només té 30 dies) segons «UNDP EMERGENCIES UNIT FOR ETHIOPIA»., mentre a «Contested Legitimacy: Coercion and the State in Ethiopia». dona 1995 sense precisar dia

## Referències

* Fundació
* Moviments creats pels tigrànies Arxivat 2012-03-05 a Wayback Machine.
* Contested Legitimacy: Coercion and the State in Ethiopia, per Dima Noggo Sarbo, University of Tennessee - Knoxville
# Bernat III de Bigorra

Bernat III († 1113) fou comte de Bigorra de 1090 a 1113, fill de Cèntul V, vescomte de Bearn i de Beatriu I, comtessa de Bigorra.

## Biografia

El seu pare fou assassinat a la vall de Tena el 1090 i a Bigorra el va succeir Bernat, sota la regència de la seva mare, ja que no tenia llavors més de deu anys. Poc després els habitants de la vall de Varètja es revoltaren i Bernat i Beatriu van haver de reprimir la rebel·lió.
Al final del segle xi, la població europea va augmentar sensiblement, i aquest excedent de població proveirà soldats per a les Croades, i per formar noves ciutats. Cap a 1110, Bernat III va decidir modificar els furs de Bigorra per adaptar-los a aquesta nova situació.

## Matrimoni i nens

S'havia casat cap a 1110 amb Anicel·la de Fesenzac, filla d'Astanove II, comte de Fesenzac, però no havia tingut fills. Després de la seva mort, Anicel·la es va casar de nou amb el comte Guerau III d'Armanyac.

## Bibliografia

* Foundation for Medieval Genealogy : Comtes de Bigorre
* Abbé Colomez, Histoire de la Province et comté de Bigorre, 1735, reimpr. 1978
* Biographies médiévales : Centulle V de Béarn
* Biographies médiévales : Centulle II de Bigorre

## Notes i referències

* ↑ Els seus pares s'havien casat el 1079.
* ↑ Chritine Bonneton ed. Bigorre, 1988, París, ISBN 2-86253-081-6
* ↑ La Foundation for Medieval Genealogy li atribueix com fill Cèntul II de Bigorra, però és probablement per error. Hi ha nombroses altres referències que asseguren que Cèntul II era el germà de Bernat III.
# Brachalletes palmeri

Brachalletes palmeri és una espècie extinta de marsupial diprotodont, potser de la família dels diprotodòntids, que visqué a Austràlia durant el Pliocè. Es tracta de l'única espècie del gènere Brachalletes. Era un animal carnívor i arborícola. El nom genèric Brachalletes és una combinació dels mots grecs antics βραχύς (brakhís, 'curt') i ἅλλομαι (àl·lome, 'saltar') i el sufix -της (-tes), que indica agent; en el seu conjunt, significa ‘saltironejador’. El nom específic palmeri fou elegit en honor d'Arthur Hunter Palmer, que contribuí al descobriment de l'holotip.

## Referències

* ↑ Entrada «Brachalletes» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ Palmer, 1904, p. 141.
* ↑ De Vis, 1883, p. 141.

## Bibliografia

* De Vis, C. W. «On Brachalletes Palmeri an extinct marsupial» (en anglès). Proceedings of the Linnean Society of New South Wales, 8, 1883, pàg. 190-193. DOI: 10.5962/bhl.part.28647.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# Pic Piedras Blancas

El pic Piedras Blancas, també anomenat Misamán, és la muntanya més alta de la Serra de La Culata, una secció de la Serralada de Mérida, a l'Estat Mérida, i la sisena més alta de Veneçuela. El seu cim s'eleva fins als 4.737 msnm i té una prominència de 1.184 metres. El cim es troba 35 km al nord-est de la ciutat de Mérida, la capital de l'estat. Es desconeix quan va tenir lloc la primera ascensió del cim.

## Referències

* ↑ Universidad de los Andes. Revista geográfica venezolana: Revista del Instituto de Geografía y Conservación de Recursos Naturales de la Facultad de Ciencias Forestales, Volumes 41-42 (en castellà), 2000, p. 88 [Consulta: 13 agost 2015].
* ↑ Bracho A, America. Geografía de Venezuela: III año (en castellà), 1984, p. 74 [Consulta: 13 agost 2015].
* ↑ Pérez, O; Hoyer, M; Hernández, J; Rodrígez, C; Márques, V; Sué, N; Velandia, J; Deiros, D (2005). "Alturas del Pico Bolívar y otras cimas andinas venezolanas a partir de observaciones GPS". Interciencia. 30
* ↑ «Piedras Blancas - Peakbagger.com». [Consulta: 28 desembre 2020].
* ↑ Silva,, Gustavo «Los Picos más Altos del Estado Mérida-Venezuela». Rev. Geog. Venez, 42, 1, 2001, pàg. 76 [Consulta: 13 agost 2015].
# Muntanyes Neacola

Les muntanyes Neacola (en anglès Neacola Mountains) són una serralada secundària de la serralada Aleutiana, a l'estat d'Alaska, als Estats Units.

## Situació

Les muntanyes Neacola són la serralada més septentrional de la serralada Aleutiana. Limiten pel sud-est amb les muntanyes Chigmit, al nord-est per les muntanyes Tordrillo, al nord-oest per l'extrem sud de la serralada d'Alaska, i a l'oest i sud-oest pels turons i les terres baixes del Parc nacional i reserva del llac Clark. Són l'única part no volcànica de la serralada Aleutiana. El pic més alt és el mont Neacola (també conegut com a "Neacola Peak"), amb 2.873 m.
L'exploració d'aquestes muntanyes mai ha estat gaire intensa, per la seva llunyania, el mal temps i la manca de cims de categoria.

## El nom

Aquesta serralada pren el nom del riu Neacola, que drena la major part de cims de la zona.

## Referències

* ↑ Les fonts difereixen quant a la delimitació exacta de la Serralada d'Alaska. La informació que ofereix la Board on Geographic Names és confosa; part d'ella designa el llac Iliamna com l'extrem sud-oest, i part de l'entrada diu que la serralada finalitza als rius Telaquana i Neacola. Altres fonts identifiquen el llac Clark, situat entre els dos rius anteriors, com l'extrem final. Això fa que les Muntanyes Neacola siguin identificades bé com l'extrem septentrional de la Serralada Aleutiana, bé com l'extrem meridional de la Serralada d'Alaska.

## Enllaços externs

* U. S. Geological Survey Geographic Names Information System: Neacola Mountains. (anglès)
# Saint Agur Blue

El Saint Agur és una marca de formatge industrial de pasta granulada que pertany al grup alimentari productor de formatges Bongrain. Aquest formatge és fabricat per la Compagnie Fromagère de la Vallée de l'Ance (CFVA) a Beauzac al departament de l'Alt Loira a la regió d'Alvèrnia.
És un formatge que surt dels circuits de producció artesanal i com a curiositat cal dir que cap sant s'ha anomenat mai Agur, ni tampoc hi ha cap població a França amb aquest nom.

## Fabricació

És un formatge de llet de vaca pasteuritzada i de pasta tova i granulada. Es qualifica com un formatge relativament fort i cremós.

## Degustació

Es pot menjar tot l'any, ja que la llet que s'usa per produir-lo prové de diferents territoris francesos, d'alt rendiment, i a més es pasteuritza.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-01-07. [Consulta: 23 maig 2010].
# Tōgō Heihachirō

    En aquest nom japonès, el cognom és Tōgō.
Tōgō Heihachirō neix el 27 de gener de 1847 a la provincia de Kagoshima, a l'illa de Kyūshū. Pertany a la petita noblesa japonesa i entra a la marina als 18 anys. El 1871 Tōgō és enviat a estudiar a la Gran Bretanya, al prestigiós Royal Naval College. El 1878 torna al seu país convertit en un dels oficials millor preparats i durant la Primera Guerra Sinojaponesa se li assigna el control del creuer Naniwa. El 1895 és anomenat Contralmirall, el 1900 Vicealmirall i el 1904 Almirall.
Bloqueja i enfonsa la flota Russa a Port Arthur, Manxúria i Vladivostok. És anomenat Cap d'Estat Major de la Marina el 1905, Comte, el 1907, membre del Consell Superior de Guerra, el 1909 i, finalment, és anomenat instructor de l'emperador Hirohito. Mor el 30 de maig de 1934.

## Referències

* ↑ Taborelli, Giorgio. Mitos del siglo XX (en castellà). Everest, S.A., 1999, p. 22. ISBN 9788424119393.
# Bhuvaneka Bahu de Ruhunu

Bhuvaneka Bahu de Ruhunu fou rei de Ruhunu vers 1215. No s'esmenta el seu origen però podria ser el fill de Vijayabahu III.
El 1215 l'illa de Ceilan fou envaïda per un guerrer o príncep Kalinga de nom Magha amb una força de vint mil homes reclutada a Kerala al país Chera. Aquests invasors van actuar de manera violenta i bàrbara, amb saquejos, robatoris, violacions; fins i tot els animals eren agafats pels invasors; el més rics eren sotmesos a tortures; les dagobes i temples foren profanats i saquejats i els seus monjos maltractats; el poble fou sotmès a treballs forçats; alguns llibres importants foren destruïts; i fins i tot les relíquies de Buda i altres tresors van patir la fúria dels invasors. Polonnaruwa fou ocupada i Parakrama Pandya agafat presoner i se li van treure els ulls i confiscar tots els seus tresors. La resistència es va organitzar sota el príncep de sang reial Vijayabahu III sobretot a Maya Rata, i Bhuvaneka Bahu (que podria ser el fill de l'anterior) a Ruhunu. Un altre fill, Parakramabahu II (Pandita Parakrama Bahu), probablement va romandre a Maya Rata amb el seu pare i el va succeir el 1124; aquest príncep acabarà unificant l'illa uns anys després (vers 1136). Bhuvaneka Bahu devia ser sub-rei a Ruhunu sota el regnat del seu suposat pare, però ja no s'esmenta en el del seu suposat germà.

## Nota

* ↑ els astròlegs li havien predit grans fets d'armes

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.