OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# W d'Orió

W d'Orió (W Orionis) és un estel variable a la constel·lació d'Orió. La seva magnitud aparent pot arribar a +5,88 quan aconsegueix la seva màxima lluentor. S'hi troba a uns 410 parsecs (1.340 anys llum) de distància del sistema solar.
W d'Orió és un estrella de carboni, una de les poques observables a ull nu, catalogada com de tipus espectral CV5 o C6II. A diferència de la major part dels estels, en les estrelles de carboni aquest element és més abundant que l'oxigen i forma composts que absorbeixen la llum blava, per la qual cosa aquestes estrelles són les més vermelles que s'hi poden observar.
W d'Orió té una temperatura efectiva de només 2.625 K. És un estel de gran grandària, amb un radi comprès entre 1 ua —valor obtingut a partir de la mesura del seu diàmetre angular— i 2 ua, en qualsevol cas almenys 215 vegades més gran que el radi solar. És un estel variable polsant, on, a més de variar la lluminositat, canvia la grandària i la temperatura de l'estel. És una variable semiregular amb un període aproximat de 212 dies, si bé s'ha observat una variació en la lluentor mitjana al llarg d'un període més llarg de 6,7 anys.
En els estadis finals de la seva evolució, W d'Orió perd massa a un ritme de deu milionèsimes de la massa solar cada any, i d'aquí a poc s'hi desprendrà de les seves capes exteriors per convertir-se en una nana blanca.

## Referències

* ↑ «A Moderate-Resolution Spectral Atlas of Carbon Stars: R, J, N, CH, and Barium Stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 8-1996, pàg. 419–473. DOI: 10.1086/192323.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Kjell Eriksson «The chemical composition of carbon stars. I. Carbon, nitrogen and oxygen in 30 cool carbon stars in the galactic disk». The Astrophysical Journal Supplement Series, 1986, pàg. 373–425. DOI: 10.1086/191145.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «W Orionis» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 30 maig 2021].
* 1 2 Bergeat, J.; Chevallier, L. «The mass loss of C-rich giants». Astronomy and Astrophysics, 429, 2005. pp. 235-246.
* ↑ Bergeat, J.; Chevallier, L. «The mass loss of C-rich giants». Astronomy and Astrophysics, 429, 2005. pp. 235-246.
* ↑ «W Orionis (Alcyone)». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 25 octubre 2020].
* 1 2 3 «W Orionis» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 30 maig 2021].
# W del Bover

W del Bover (W Bootis) és un estel variable a la constel·lació del Bover, el pastor, de magnitud aparent +4,83. S'hi troba aproximadament a 890 anys llum del sistema solar.
W del Bover és una gegant vermella de tipus espectral M3III amb una temperatura efectiva de 3.760 K. La seva lluminositat, incloent la llum infraroja emesa, és 2.990 vegades major que la del Sol. El seu radi és 130 vegades més gran que el radi solar, equivalent a 0,60 ua. Amb una edat de 100 milions d'anys, W Bootis va nàixer com un estel blau de tipus B4 —similar a com puga ser avui λ Crucis— fa uns 100 milions d'anys; com a estel gegant no se sap si la seva lluentor augmenta per primera vegada amb un nucli inert d'heli o si ho fa per segona vegada amb un nucli inert de carboni i oxigen.
W del Bover està classificat com un estel variable semiregular amb una variació en la seva lluentor entre magnitud +4,73 i +5,40, amb un incert període de 30 o 450 dies. Estudis recents indiquen que la variació pot ser amb prou feines unes centenes de magnitud amb un període principal de 35,2 dies.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Henrique Schmitt «Fundamental Parameters of 87 Stars from the Navy Precision Optical Interferometer» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 20-12-2017, pàg. 30-45. DOI: 10.3847/1538-3881/AA9D8B.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Benoit Famaey «Local kinematics of K and M giants from CORAVEL/Hipparcos/Tycho-2 data» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 1-2005, pàg. 165–186. DOI: 10.1051/0004-6361:20041272.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ Samus, N. N.; Kazarovets, E. V.; Durlevich, O. V.; Kireeva, N. N. «General Catalogue of Variable Stars». Astronomy Reports, 61, 1, 2017, p. 80–88. DOI: 10.1134/S1063772917010085.
* ↑ Eggleton, P. P.; Tokovinin, A. A. «A catalogue of multiplicity among bright stellar systems». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 389, 2, 9-2008, p. 869–879. DOI: 10.1111/j.1365-2966.2008.13596.x.
* ↑ «W Bootis» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «W Bootis» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 11 desembre 2020].
# Westerlund 1

Westerlund 1 (conegut també com a Wd1 o Cúmul de l'Altar) és el supercúmul estel·lar compacte més massiu del Grup Local. Està situat a uns 5 kiloparsecs (16 300 anys llum) de la Terra en direcció a la constel·lació austral de l'Altar. La seva edat s'estima entre 3,5 i 5 milions d'anys.
Descobert el 1961 per Bengt Westerlund, la veritable naturalesa de Westerlund 1 no va poder ser desvetllada fins a 2001 en estar amagat darrere d'un gran núvol de gas i pols. Els únics estels identificats dins d'ell són els més brillants, incloent 6 hipergigants grocs, 3 supergegants vermells, 13 o més estels de Wolf-Rayet, variables lluminoses blaves i 25 o més supergegants OB. Alguns d'aquests joves estels tenen una massa entorn de 40 masses solars i una lluminositat un milió de vegades major que la lluminositat solar. S'estima que la massa de Westerlund 1 és d'almenys 100 000 masses solars, estant tots els seus estels localitzats en una regió de menys de 6 anys llum de diàmetre. Si el Sol estiguera situat al centre d'aquest cúmul, el nostre cel nocturn estaria esquitxat de centenars d'estels tan brillants com la lluna plena.
A més d'albergar alguns dels estels més massius i menys compreses de la Via Làctia, Westerlund 1 és un anàleg als supercúmuls estel·lars (SSC) extragaláctics. El seu estudi pot ajudar els astrònoms a determinar el que ocorre en aquestes grans regions de formació estel·lar, ja que està unes mil vegades més a prop que qualsevol altre supercúmul estel·lar conegut.

## Referències

* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 Ralf-Dieter Scholz «Global survey of star clusters in the Milky Way» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 10-2013, pàg. 53–53. DOI: 10.1051/0004-6361/201322302.
* 1 2 Ignacio Negueruela «Intermediate to low-mass stellar content of Westerlund 1» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 20-11-2007, pàg. 137–149. DOI: 10.1051/0004-6361:20077579.

## Altres referències

* Ara Cluster—Open (galactic) Cluster (SIMBAD)
* AIXÒ 277-12 (NASA Extragalactic Database)
* Young and Exotic Stellar Zoo (ESO Press Release, 2005)
* Clark, J. S.; Negueruela, I.; Crowther, P. A.; Goodwin, S. P. «On the massive stellar population of the super star cluster Westerlund 1». Astronomy and Astrophysics, 3434, 3, 2005. pp. 949-969.
* Westerlund 1: Neutron Star Discovered Where a Black Hole Was Expected (Chandra X-Ray Observatory)
* Muno, M. P.; Clark, J. S.; Crowther, P. A.; Dougherty, S. M.; de Grijs, R.; Law, C.; McMillan, S. L. W.; Morris, M. R.; Negueruela, I.; Pooley, D.; Portegies Zwart, S.; Yusef-Zadeh, F. «A Neutron Star with a Massive Progenitor in the Star Cluster Westerlund 1». Bulletin of the American Astronomical Society, 37, 2005. p. 1319.
* A census of the Wolf-Rayet content in Westerlund 1 from near-infrared imaging and spectroscopy
* Artist’s impression of a magnetar X-ray satellites catch magnetar in gigantic stellar ‘hiccup’ (AQUESTA, 2007)
# X de Perseu

X de Perseu (X Persei) és un estel variable a la constel·lació de Perseu la lluentor del qual varia entre magnitud aparent +6,1 i +7,0. S'hi troba molt allunyada de la Terra, a una distància compresa entre 2.300 i 4.200 anys llum.
X de Perseu és una binària de rajos X de gran massa, és a dir, un sistema binari format per un estel massiu i un estel de neutrons. L'estel massiu és un estel blau de tipus espectral O9.5 molt calent, amb una temperatura de 29.500 K. És una estrella Be —semblant a Gomeisa (β Canis Minoris)—, de vegades envoltada d'un brillant disc circumestel·lar creat pel mateix estel, en part com a resultat de la seva gegantina velocitat de rotació de 360 km/s. Amb un radi 6 vegades més gran que el radi solar, és 24.000 vegades més lluminós que el Sol. Té una massa d'almenys 15 masses solars i una edat inferior a 10 milions d'anys.
X de Perseu és a més una font emissora de rajos X, emetent polsos periòdics cada 835 segons. S'originen perquè matèria provinent del vent estel·lar de l'estel massiu cau cap al seu acompanyant, escalfant-se fins a produir rajos X. L'acompanyant, separada 2 ua, és un púlsar —un estel de neutrons amb un camp magnètic relativament feble— el període orbital del qual és de 250 dies. L'excentricitat de l'òrbita és de 0,11.

## Referències

* ↑ E. J. Alfaro «The Galactic O-Star Spectroscopic Survey. I. Classification system and bright northern stars in the blue-violet at R ~ 2500». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 10-03-2011, pàg. 24. DOI: 10.1088/0067-0049/193/2/24.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «UBV photometry of stars whose positions are accurately known. VI». Astronomy and Astrophysics, 1991, pàg. 415–419.
* 1 2 «High and intermediate-resolution spectroscopy of Be stars. An atlas of Hγ, He I 4471 and Mg II 4481 lines» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 11-2001, pàg. 861–882. DOI: 10.1051/0004-6361:20011202.
* ↑ Mario Perinotto «A catalogue of stellar rotational velocities» (en anglès). Contributi dell'Osservatorio Astrofisica dell'Universita di Padova in Asiago, 1970, pàg. 1.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.
* ↑ «HR 1209 -- Be Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 14 desembre 2020].
* 1 2 «X Persei» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 14 desembre 2020].
* ↑ Delgado-Martí, Hugo; Levine, Alan M.; Pfahl, Eric; Rappaport, Saul A. «The Orbit of X Persei and Its Neutron Star Companion». The Astrophysical Journal, 546, 1, 2001. pp. 455-468.
# Yed Posterior

Yed Posterior (Èpsilon del Serpentari / ε Ophiuchi) és un estel en la constel·lació del Serpentari de magnitud aparent +3,23. El nom de Yed Posterior té un origen mixt. La paraula Yed prové de l'àrab «mà», i la paraula Posterior prové del llatí «darrere», ja que segueix a Yed Prior (δ Ophiuchi) en el seu moviment a través del cel. Al costat d'aquesta última forma una doble òptica, els dos estels situats a la mà d'Ophiuchus. No existeix relació física entre ambdós, i està Yed Prior situat a 170 anys llum del sistema solar, i Yed Posterior, més proper, a 108 anys llum.
Yed Posterior és un gegant groc-taronja de tipus espectral G9.5IIIb amb una temperatura efectiva de 4850 K. El seu radi, 11 vegades més gran que el radi solar, no és molt gran tractant-se d'un estel gegant, i la seva lluminositat és 61 vegades major que la del Sol. És deficient en cianogen (CN), molècula característica de les atmosferes de gegants de tipus G i K, la qual cosa implica que pertany a una població més antiga que la del Sol. Igual que altres gegants similars és una font feble de raigs X. La seva massa és unes tres vegades major que la massa solar.
Un estel de magnitud 12,4 a dos minuts d'arc de Yed Posterior pot estar físicament relacionat amb ell; si és així, la separació real entre ambdós seria d'almenys 3.600 ua.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 Ennio Poretti «Atmospheric parameters and chemical properties of red giants in the CoRoT asteroseismology fields» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 4-2014, pàg. 119–119. DOI: 10.1051/0004-6361/201322810.
* ↑ David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ Caroline Soubiran «Gaia Data Release 2. The catalogue of radial velocity standard stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832795.
* ↑ «Eps Oph -- Star in double system» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 17 maig 2021].
* 1 2 3 «Yed Posterior» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 17 maig 2021].
# Èpsilon de l'Ossa Menor

Èpsilon de l'Ossa Menor (ε Ursae Minoris) és un estel en la constel·lació boreal de l'Ossa Menor de magnitud aparent +4,21. Es troba a uns 347 anys llum del Sistema Solar. Ocasionalment se l'anomena amb el nom Urodelus, en grec «cua evident o visible» de l'os o del gos.
Èpsilon Ursae Minoris és un sistema estel·lar triple, l'estel principal del qual, Èpsilon Ursae Minoris A, és al seu temps un binari eclipsant. L'estel visible és un gegant groc de tipus espectral G5III i 5200 K de temperatura, 225 vegades més lluminosa que el Sol. Cada 39,4816 dies l'altre estel eclipsa parcialment la geganta groga. A més la proximitat entre ambdues components fa que el sistema sigui una variable RS Canum Venaticorum, on ambdós estels roten més de pressa de l'habitual generant intensa activitat cromosfèrica i taques estel·lars. Això fa que la seva magnitud fluctuï entre +4,19 i +4,23.
L'altra component, Èpsilon Ursae Minoris B, es troba a 77 segons d'arc del parell interior. A una distància de 8100 ua no s'ha detectat moviment orbital, però sí semblen estar relacionades pel seu desplaçament comú a través de l'espai. La seva magnitud 11 permet deduir que és un nan groc-taronja de tipus espectral K0V.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 3 «Chemical Composition of Bright Stars in the Northern Hemisphere: Star-Planet Connection». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 4-2022, pàg. 13. DOI: 10.3847/1538-4365/AC50B5.
* ↑ Afirmat a: Catàleg de velocitats rotacionals dels estels. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juny 1970.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Èpsilon Ursae Minoris (SIMBAD)
* ↑ Epsilon Ursae Minoris (Stars, Jim Kaler)
# Èpsilon de la Corona Austral

Èpsilon de la Corona Austral (ε Coronae Australis) és un estel de magnitud aparent +4,83 en la constel·lació de Corona Austral. Es troba a 98 anys llum de distància del Sistema Solar.
Èpsilon de la Corona Austral és una estrella binària, però les components estan tan a prop l'una de l'altra que hi ha transferència de massa entre elles, denominant-se a aquestes estrelles binàries de contacte. Com gairebé tots ells, és un variable eclipsant del tipus W Ursae Majoris, la lluentor varia 0,25 magnituds en un període de 7 hores, d'acord amb dos eclipsis molt similars que tenen lloc durant el seu període orbital de 0,5914 dies.
Separats amb prou feines 0,017 ua, les dues components del sistema tenen ràdios de 2,2 i 0,85 radis solars i masses de 1,72 i 0,22 masses solars. La relació entre la masses d'ambdós estels és una de les menors per a aquest tipus de variables. Malgrat aquesta diferència de masses, la temperatura dels dos estels és similar —uns 7000 K—, ja que l'estel més massiu subministra energia a l'altre. Els estels giren tan ràpid que generen una gran activitat magnètica, mostrant taques fosques en la seva superfície, que en entrar i sortir del camp de visió contribueixen a la variació en la seva lluentor.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 pc--The Southern Sample» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 02-06-2006, pàg. 161–170. DOI: 10.1086/504637.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Martin Asplund «New constraints on the chemical evolution of the solar neighbourhood and Galactic disc(s)» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 26-05-2011, pàg. A138. DOI: 10.1051/0004-6361/201016276.
* ↑ «Ca II HK emission in rapidly rotating stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 1-2009, pàg. 1099–1107. DOI: 10.1051/0004-6361:200810377.
* ↑ «Kinematics of W Ursae Majoris type binaries and evidence of the two types of formation» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 2-2005, pàg. 497–517. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2005.08609.X.
* ↑ Robert Rich «Spectroscopy of New High Proper Motion Stars in the Northern Sky. I. New Nearby Stars, New High-Velocity Stars, and an Enhanced Classification Scheme for M Dwarfs» (en anglès). Astronomical Journal, 3, 3-2003, pàg. 1598–1622. DOI: 10.1086/345972.
* ↑ Èpsilon Coronae Australis (SIMBAD)
* ↑ Epsilon Coronae Australis (Jim Kaler, Stars)
# Ípsilon de l'Àguila

Ípsilon de l'Àguila (υ Aquilae) és una estrella de la constel·lació de l'Àguila.
Ípsilon de l'Àguila és una estrella subgegant blanca de la magnitud aparent +5,89. Està aproximadament a 176 anys llum de la Terra.

## Referències

* ↑ Anne Cowley «A study of the bright A stars. I. A catalogue of spectral classifications» (en anglès). Astronomical Journal, 4-1969, pàg. 375–406. DOI: 10.1086/110819.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 4 Marwan Gebran «A new method for the inversion of atmospheric parameters of A/Am stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 5-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201528052.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
# Ielena Antónova

Ielena Antónova (rus: Елена Петровна Антонова) (Taixkent, 21 d'agost de 1952) és una remadora uzbeka, ja retirada, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on guanyà la medalla de bronze en la prova del scull individual del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or en la modalitat de doble scull al Campionat del món de rem de 1974 i 1975, i una d'or, també en el doble scull, al Campionat d'Europa de rem de 1973.

## Referències

* ↑ Ielena Antónova a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Weltmeisterschaften (Damen - Teil 1)». [Consulta: 6 setembre 2020].
* ↑ «Elena ANTONOVA I» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2021-01-07. [Consulta: 6 setembre 2020].
# Zebinisso Rustamova

Zebinisso Rustamova (Duixanbe, 29 de gener de 1955) és una ex-tiradora amb arc tadjic que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on va guanyar la medalla de bronze en la prova individual femenina del programa de tir amb arc.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or i dues de plata al Campionat del món de tir amb arc, tres d'or i una de bronze al Campionat d'Europa de tir amb arc i dos campionats nacionals (1975, 1976).
Un cop retirada passà a exercir tasques directives al Comitè Estatal de Cultura Física i Esports del Tadjikistan (1986 a 1995) i com a primer president del Comitè Olímpic del Tadjikistan, entre 1992 i 2000.

## Referències

* 1 2 3 «Zebinisso Rustamova Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de gener 2012. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Ludivine. «Microsoft Word - WM75.doc». Arxivat de l'original el 2013-06-20. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Campionat del món de tir amb arc de 1985
* ↑ Campionat del món de tir amb arc de 1987
# Petrus Wernink

Petrus "Piet" Adrianus Wernink (Oudshoorn, Holanda Meridional, 1 d'abril de 1895 - Wassenaar, 29 de novembre de 1971) va ser un regatista neerlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 6,5 metres (1919 rating) del programa de vela, a bord de l'Oranje. Compartia tripulació amb Johan i Bernard Carp.

## Referències

* ↑ «Piet Wernink Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 17 novembre 2017].
# Jacques Bossis

Jacques Bossis (Jonzac, 22 de desembre de 1952) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1976 i 1985. Durant la seva carrera esportiva destaquen dues victòries del GP Ouest France-Plouay (1976, 1977). El 1978 va portar el mallot groc del Tour de França durant una etapa.
Va ser company d'equip de ciclistes de renom de l'època, tals com Bernard Hinault, Hennie Kuiper, Jean-René Bernaudeau, Gilbert Duclos-Lassalle i Pascal Simon.
El 1988, a Saujon, es va crear una cursa cicloturista d'uns 150 km que duu el seu nom, la Jacques Bossis.

## Palmarès

* 1973
** 1r a la Bordeus-Saintes
* 1974
** Vencedor d'una etapa del Tour Nivernais Morvan
* 1975
** Vencedor d'una etapa del Circuit de La Sarthe
* 1976
** 1r al GP Ouest France-Plouay
** 1r a la Route Nivernaise
* 1977
** 1r al GP Ouest France-Plouay
* 1978
** 1r al Circuit de l'Indre
** 1r a la Cholet-Pays de Loire
** 1r al Gran Premi de Mauléon-Moulins
* 1980
** 1r al Gran Premi de Fourmies
* 1981
** 1r al Tour du Haut-Var

### Resultats al Tour de França

* 1977. Abandona (17a etapa)
* 1978. 62è de la classificació general. 1r de la Classificació dels esprints intermedis. Porta el mallot groc durant 1 etapa
* 1979. 60è de la classificació general
* 1980. 59è de la classificació general
* 1981. 63è de la classificació general
* 1983. 62è de la classificació general
* 1984. 102è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Jacques Bossis a sitiodeciclismo.net
* Jacques Bossis a ProCyclingStats