OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Li Mengqiao

En una onomàstica xinesa Li es el cognom i Mengqiao el prenom.
Li Mengqiao (xinès simplificat: 李孟桥) (Pequín 1985 -). Productora, guionista i directora de cinema xinesa, especialitzada en curtmetratges.

## Biografia

Li Mengqiao, de nom real Queena Li, va néixer el 1985 a Pequín (Xina). Va estudiar comunicació i producció cinematogràfica a Anglaterra, a la York St John University, després va estudiar direcció a l'Acadèmia de Cinema de Pequín.

#### Carrera cinematogràfica

A partir del 2011 va escriure i dirigir diversos curtmetratges dels que cal destacar 墙 (The Wall), seleccionat en diversos festivals, entre ells el FIRST festival de Xining, que explica la història de dos germans a l'Alemanya nazi.
El 2020, va dirigir i produir el curtmetratge d'animació "84000" sobre la seva interpretació i la influència en la seva vida de les escriptures budistes, que com va dir en una entrevista "quan creus en alguna cosa, aquesta creença et transforma subtilment i s'infiltra a la teva vida, i per tant, inevitablement, aquest treball està molt influenciat per això". El mateix any va participar amb "Dream of an Insomniac" entre els vuit curtmetratges de la versió xinesa de la BBC de "Heard Her Talk".
El 2021 va dirigir el seu primer llargmetratge: "Bipolar" o "Just Another Accidental Journey" (只是一次偶然的旅行), protagonitzada per Dou Jingtong, He Kailang i Tian Zhuangzhuang. El film descriu un viatge per carretera barrejat amb records sorgits en flashbacks de l'inconscient segons les aventures del viatge i les trobades fetes al llarg del camí. El personatge principal es manté anònim, suposem que és una cantant, i fugint; va anar a Lhasa per celebrar-hi el seu aniversari. Segons va manifestar en una entrevista, "La pel·lícula tracta sobre una persona que ha perdut el control sobre la seva ment, de manera que es troba atrapada en un estat emocional molt extrem i, pas a pas, intenta recuperar aquest control sobre la ment.
La pel·lícula ha estat seleccionada en nombrosos festivats internacionals de cinema com Shanghai, Rotterdam, París i va guanyar el premi a la millor pel·lícula en la secció Discoveries del Asian Film Festival Barcelona. Es pot veure una versió subtitulada al català a la plataforma Filmin.

## Filmografia

| Any | Títol xinès | Títol anglès |
| 2011 | 墙 | The Wall |
| 2014 | 天堂的入口 | Gateway to Heaven |
| 2016 | | The Final Wish |
| 2020 | 84000 | The 84000 Story |
| 2020 | 失眠人的梦 | Sleepless |
| 2021 | 下一目 | The Next |
| 2021 | 只是一次偶然的旅行 | Bipolar (Just Another Accidental Journey) |

## Referències

* 1 2 «Film Director Queena Li Speaks with 84000» (en anglès americà), 11-08-2021. [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «李孟桥». [Consulta: 30 maig 2023].
* 1 2 «Premiere of New Works | "Bipolar": A Dreamlike Journey to Explore the Inner World». [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «chinesemovies.com.fr». [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «Festival Allers-Retours 2023 -» (en francès). [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «Juries and Awards 2021» (en espanyol europeu). [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «Juries and Awards 2021» (en anglès americà). [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «只是一次偶然的旅行 (Zhi Shi Yi Ci Ouran de Lüxing)». [Consulta: 30 maig 2023].
# Publi Corneli Anulí

Publi Corneli Anulí (en llatí Publius Cornelius Anulinus), d'origen hispà va ser un general romà al servei de l'Emperador Septimi Sever.
Va ser governador romà de la Bètica del 170 al 171, i va fer fer front a l'expedició mauritana de 171 amb la legio VII Gemina, que van penetrar a la província Bètica assetjant Híspalis, sent substituït per Gai Aufidi Victorí, que va governar les dues províncies hispanes.
Després de la mort de Publi Helvi Pèrtinax i Didi Julià el 193 va donar suport a la candidatura de Septimi Sever com a emperador. Va derrotar a Pescenni Níger a la batalla d'Issos (194). Després va dirigir una divisió de l'exèrcit enviada per l'emperador a la regió d'Adiabene el 197. El 199 va ser nomenat cònsol de Roma.

## Referències

* ↑ (castellà) Francisco Javier Navarro, El proconsulado de la Bética en el cursus honorum senatorial Arxivat 2010-04-02 a Wayback Machine.
* 1 2 (castellà) Laura Arias Ferrer, La hispania del siglo II
* ↑ Smith, William (ed.). «Anulinus, P. Conelius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 18 novembre 2022].
# Magnus I

Magnus I —Magnus Nilsson (suec); Magnus Nielsen(danès)) (~1106-4 de juny del 1134, Batalla de Fotevik) fou un duc que va governar Götaland al sud de Suècia del 1125 al 1130. El seu estatus com a governant de Suècia fou discutit inclús al seu temps, però avui és reconegut entre els monarques suecs històrics. Snorri Sturluson inventà un epítet per ell: Magnus el Fort. Magnus era fill del rei de Dinamarca Nicolau (Niels) i Margarita Fredkulla, la segona —o filla gran— del rei de Suècia Inge el Vell.

## Regnat

Quan el cosí germà de la reina Margarita Inge el Jove va morir el 1125, Magnus va reclamar el tron com el net de més edat d'Inge el Vell. Magnus fou reconegut pel gots d'Escandinàvia (Göterna) de Götaland, però segons la llei Västgötalagen, va haver d'acceptar també pels suions, una altra tribu al nord dels gots. Els suions, tanmateix, hi havia seleccionat Ragnvald Knaphövde. Segons Saxo Grammaticus, Ragnvald havia mostrat falta de respecte cap al gots per no haver pres un ostatge got. Com a represàlia, Ragnvald va ser assassinat pels partidaris de Magnus no gaire temps després.
Al voltant 1127, Magnus es casà amb Riquilda, filla de Boleslau III de Polònia. El 1130, Magnus va donar suport a Boleslau III el conquerint Rügen. Les forces poloneses juntament amb una flota danesa van obligar els rani a reconèixer el domini polonès sobre l'illa. Magnus no és esmentat com a rei a la llei de Västergötland i probablement fou enderrocat del tron suec pel seu successor Sverker I de Suècia pels volts del 1130.
El 1131, amb l'assassinat del seu cosí i potencial rival pel tron danès, Canut Lavard, Magnus va tenir el pretext per col·locar com a l'hereu presumpte al seu pare el rei Niels. Encara que finalment donà suport a Niels, Magnus es va veure immiscit en una guerra civil contra Eric Emune, germanastre de Lavard. Va morir el 4 de juny de 1134 durant la batalla de Fotevik a Escània, on també el seu pare fou decisivament derrotat. Niels va morir més tard el mateix any.

## Llegat

Després de la mort de Magnus, la seva vídua Riquilda va retornar a l'altre costat del Mar Bàltic on es casà amb Volodar de Minsk, un governant ruríkida d'orígens vikings. Més tard tornà a Suècia i es casà per tercer cop amb l'home que va derrotar Magnus, el rei Sverker I.
El fill de Magnus, Canut V, va disputar el tron danès al seu cosí, Svend III. Quan Canut va morir el 1157, la descendència legítima de Magnus s'anà extingint. Nicolau, fill gran de Canut, nascut de la seva muller Helena de Suècia, va morir el 1180. Canut fill pòstum il·legítim, Valdemar, bisbe de Slesvig i Príncep-Arquebisbe de Bremen, va morir el 1236 com a darrer descendent de rei Magnus.

## Notes

* 1 2 3 Bricka, Carl Frederik, Dansk Biografisk Lexikon, vol.
* ↑ Kings and Rulers of Sweden, pp. 3 & 15, ISBN 91-87064-35-9
* ↑ Swedish Royal Court Arxivat 2011-05-17 a Wayback Machine. official list of monarchs
* ↑ Edmund Kosiarz, Wojny na Bałtyku X–XIX w., Gdańsk 1978, p. 38.
# Estratocles

Estratocles (en llatí Stratocles, en grec antic Στρατοκλῆς) fou un orador atenenc, fill d'Eutidem, contemporani de Demòstenes (meitat del segle iv aC) i amic de Licurg d'Atenes. Apareix com a general a la batalla de Queronea el 338 aC.
A proposta seva el seu amic Licurg va rebre l'ofici de director dels diners públics. Es va oposar a Demòstenes, a qui va acusar d'haver acceptat suborns d'Harpal. Era un bon orador però d'un caràcter complicat.
En ocasió de la derrota d'Amorgos (322 aC) Estratocles en va rebre la notícia una mica abans que fos públicament coneguda i va sortir al carrer a anunciar la victòria. Es van celebrar festes durant tres dies fins que es va conèixer la veritat. Quan se li retreure el seu engany va indicar que no es podien queixar perquè així havien tingut tres dies de festa.
Es considera que va ser un dels polítics més servils amb Demetri Poliorcetes, a favor del qual va proposar diversos decrets a l'assemblea (alguns força ridículs). En un enfrontament amb Demòcares aquest va acabar essent desterrat. Els misteris d'Eleusis es van acomodar als desitjos de Demetri que volia ser iniciat, l'any 302 aC.
Ciceró sembla indicar que l'orador va escriure un llibre històric però no en dona detalls.

## Referències

* ↑ 1.Stratocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 923
# Ethelred de Wessex

El rei Ethelred I o Æthelred I fou monarca del regne de Wessex des de l'any 865 al 871. Era el tercer fill del rei Ethelwulf de Wessex i de la seva muller Osburga. Ethelred va ocupar el tron en succeir el seu germà gran, Ethelbert de Wessex.

## Joventut i primers anys

Poc se sap de la joventut. Quan era molt jove, el 853, va acompanyar el seu germà petit Alfred a Roma. Quan tornaren a Anglaterra, es trobaren que el seu germà gran Ethelbald de Wessex disputava la corona del seu pare. El regne va quedar dividit, però després de la mort de pare i germans, Ethelred va ser coronat rei el 865.

## Regnat

Aquell mateix any, el gran exèrcit pagà dels vikings arribà a terres angleses amb el propòsit de conquerir-les. En un període de cinc anys ocuparen els regnes de Northúmbria i Ànglia de l'Est.
Ethelred i el seu germà Alfred, els únics supervivents de la família, lideraren les tropes anglosaxones quan els vikings es decidiren a atacar Wessex. El 4 de gener del 871 patiren una seriosa derrota a la Batalla de Reading; guanyaren la d'Ashdown poc després i de nou foren derrotats el 22 de gener a la batalla de Basing.
El 22 de març del 871 els anglosaxons foren derrotats a la batalla de Merton i Ethelred fou mortalment ferit. El seu germà Alfred el Gran ocuparia el tron en detriment dels fills d'Ethelred.

## Família

La seva esposa es deia Wulfthryth i tenia el títol de reina, paradoxalment títol poc comú en aquella època per les esposes dels reis.
El matrimoni va tenir dos fills, Ethelhelm i Ethelwold. Aquest darrer va disputar sense èxit el dret a la corona a Eduard el Vell, fill d'Alfred, quan aquest va morir el 899.

## Referències

* ↑ «Alfred the Great (849 AD - 899 AD)».
* ↑ Janet L. Nelson, Æthelwulf, Oxford Online Dictionary of National Biography, 2004
* ↑ Chisholm, 1910, p. 290.
* ↑ Lyon, 1967, p. 20.
* ↑ Stephen et al., 1889, p. 890.

## Bibliografia

* Chisholm, Hugh. The Encyclopædia Britannica, 1910.
* Lyon, Henry R. Alfred the Great. Volume XIV. Oxford University Press, 1967.
* Stephen, Leslie; George Smith, George; Lee, Sidney; Blake, Robert. Dictionary of national biography. Smith, Elder, & Co., 1889.
# Euribíades

Euribíades (en grec antic Εὐρυϐιάδης "Eurybiádês") va ser un general espartà del segle v aC. Va comandar l'armada grega durant les guerres mèdiques. Va ser navarc de la Lliga del Peloponès i cap de la força naval de la coalició grega contra Pèrsia.
Era fill d'Euricleides, i l'any 480 aC va ser elegit comandant, perquè les altres ciutats estat gregues no volien lluitar sota el domini dels atenencs. encara que els atenencs fossin els millors en tàctiques militars. Durant les batalles el va ajudar sempre l'estrateg atenenc Temístocles, amb el que va co-dirigir la major part dels combats.
La seva primera acció va ser dirigir la flota cap a l'illa d'Eubea per esperar la flota persa, però quan van arribar els grecs van veure que els perses ja hi eren, i Euribíades va ordenar la retirada. Els eubeus li van demanar que es quedés, però no en va fer cas, i llavors els illencs van subornar Temístocles perquè retingués la flota. Temístocles va fer servir una part del suborn per pagar a Euribíades, segons diu Heròdot. La batalla que es va fer posteriorment, davant del cap d'Artemísion no va ser decisiva i els grecs van dirigir la seva flota cap a Salamina, on, juntament amb Temístocles va dirigir la batalla de Salamina.
En un primer moment, espantat en veure la importància de la flota de Xerxes I de Pèrsia va pensar en retirar-se per a protegir el Peloponès. Llavors hi va haver una forta discussió amb Temístocles, que creia que l'enfrontament s'havia de fer, i que va convèncer als altres generals. Euribíades es va enfadar molt, fins al pun d'aixecar el bastó contra el general atenenc. Heròtot explica que Temístocles va dir. "Pega, però escolta". Llavors Euribíades va cedir i va dirigir la batalla, segurament la més important batalla naval de l'antiguitat guanyada pels grecs. Després de la batalla, Euribíades es va negar a perseguir la flota persa i també a dirigir la flota grega cap a l'Hel·lespont per destruir el pont de vaixells que Xerxes havia manat construir perquè el seu exèrcit pogués passar d'Àsia a Grècia. L'espartà pensava que la destrucció del pont hauria privat a l'exèrcit de xeres d'un camí de fugida, i l'obligaria a seguir a Grècia allargant la guerra.
Quan va tornar a Esparta, Euribíades va rebre per recompensa una corona de branques d'oliver pel seu èxit a Salamina. Temístocles va rebre una recompensa semblant.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, VIII,2
* ↑ Heròdot. Històries, VIII,3
* ↑ Heròdot. Històries, VIII,108
* ↑ Heròdot. Històries, VIII,124
* ↑ Themistocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1027
# Eurímac de Tebes

Eurímac (Eurimachus, Εὐρύμαχος), fill de Leontiades i net d'Eurímac. El seu pare fou comandant dels tebans a la batalla de les Termòpiles (480 aC) i es va passar als perses. Heròdot diu que Eurímac va intentar ocupar Platea amb cent homes, i va morir en l'assalt. Tucídides diu que aquest fet fou l'inici de la guerra del Peloponès el 432 aC, però no dona el nom d'Eurímac com a comandant dels atacants (que xifra en poc menys de 300). Eurímac era considerat d'una família amb molt de poder a Tebes.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Fahri Korutürk

Fahri Sabit Korutürk (3 d'agost de 1903- 12 d'octubre de 1987) fou un oficial de l'armada turca, ambaixador i el sisè President de Turquia.

## Biografia

Va néixer a Istanbul, a Soğukçeşme Sokağı, un petit carrer entre el Palau de Topkapı i Hagia Sophia. Assistí a l'escola de cadets de l'armada el 1916, on es va graduar el 1923 i el 1933 de l'Acadèmia Naval Turca el 1933. Korutürk prestà servei actiu en creuers i submarins i més tard viatjà a l'estranger com a agregat naval a Roma, Berlín i Estocolm. El 1936, participà en la Convenció de Montreux com a assessor militar. El van fer contralmirall el 1950 i comandà diverses unitats fins que es convertí en almirall.
Després de la seva jubilació el 1960 com a comandant de l'Armada turca, Korutürk va ser designat pel Cap d'Estat Cemal Gursel com a ambaixador turc a la Unió Soviètica i posteriorment a Espanya.
El 1968, el President Cevdet Sunay el nomenà membre del Senat. El 6 d'abril de 1973, la Gran Assemblea Nacional de Turquia l'elegia com a 6è President de Turquia. Durant el seu mandat, va tenir lloc, el 20 de juliol de 1974, la Invasió turca de Xipre després que l'arquebisbe Makàrios III fos expulsat per un cop d'estat dirigit per la dictadura atenenca.
Korutürk ocupà el càrrec durant el període constitucionalment previst de set anys, fins al 6 d'abril del 1980. Després es convertí en senador permanent.
Es casà amb Emel Korutürk el 1944 i van tenir dos fills i una filla. El seu cognom, Korutürk, li va ser donat per Mustafa Kemal Atatürk. Fahri Korutürk moria a Moda, Istanbul. Les seves restes descansen al Cementiri estatal turc a Ankara.

## Obres

* İskajerak Deniz Muharebesi hakkında bir konferans (Una Conferència sobre la Batalla de Skagerrak)

## Notes

* ↑ El verb korumak significa "protegir", i es refereix a l'expectativa d'Atatürk per conservar el seu llegat en Korutürk.

## Referències

* Base de dades qui és qui- Fahri Korutürk (1903 - 1987) Arxivat 2013-10-26 a Wayback Machine. (turc)
* Biografia al web del president de Turquia (turc)
# Falèron

Falèron (en llatí Phalerum, en grec antic Φάληρον) era un demos de l'Àtica situat a uns 8 km d'Atenes, a la costa occidental. Formava juntament amb el Pireu i Muníquia, la zona portuària d'Atenes.
Va ser el principal port d'Atenes abans de l'època de Temístocles, ja que aquest va fortificar el Pireu quan era arcont epònim l'any 492 aC, que era més a prop de la ciutat. Falèron estava connectat per una via a Atenes practicable durant tot l'any, mentre que la via del Pireu passava per una zona pantanosa. Era més aviat una badia on s'aturaven les naus, i no tant un port protegit amb molls i magatzems. Hi desembocaven els rius Cefís i Ilissos.
El demos de Falèron ocupava una plana que anava del mar cap a l'interior, i allà, segons Heròdot, la cavalleria dels Pisistràtides va derrotar els espartans que volien atacar Atenes i havien desembarcat al port. Hi havia construïdes també unes muralles 5 estadis més curtes que les muralles llargues del Pireu que connectaven amb la ciutat i protegien el camí, que es van fer a mitjan segle v i que el 404 aC van destruir els espartans.
El port de Falèron va ser important per a la mitologia grega. D'allí van sortir els herois atenencs quan van anar a combatre a la Guerra de Troia. i Teseu també va sortir d'aquí quan va viatjar a Creta. Estrabó diu que Falèron va ser una de les dotze ciutats de l'Àtica fundades pel mític rei Cècrops, i que més tard Teseu l'havia posat sota dependència d'Atenes.
Després de la batalla de Marató l'any 490 aC els perses van voler ocupar Atenes, però no ho van fer perquè els atenencs els havien vist des del temple de Cinosarges. Davant de Falèron es va reunir la flota persa abans i després de la batalla de Salamina l'any 480 aC, i els invasors van destruir molts temples i cases.
A partir del segle v aC, el port no va ser gaire utilitzat, però la ciutat seguia habitada quan la va visitar Pausànies al segle ii. Descriu els temples de Zeus Demetri, d'Apol·lo, i d'Atena, i diu que el temple d'Hera i el de Demèter encara es veien cremats per la destrucció dels perses, ja que els atenencs van decidir no reconstruir-los per conservar la memòria d'aquelles malifetes. També hi havia un temple dedicat al déu desconegut, un altre als fills de Teseu i encara un altre on s'honorava Faler d'Atenes, l'argonauta epònim de la ciutat.
Va ser el lloc de naixement de Demetri de Falèron, i el lloc d'enterrament d'Aristides d'Atenes, segons diu Plutarc.

## Referències

* ↑ «Falèron». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pausànies. Descripció de Grècia, I, 1,2
* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponès, II, 15
* ↑ Heròdot. Històries, V, 63
* ↑ Pausànies. Descripció de Grècia, I, 28,9
* ↑ Estrabó Geografia, IX, 1,20
* ↑ Heròdot. Històries, VIII, 96
* ↑ Pausànies. Descripció de Grècia, I, 36,4
* ↑ Pausànies. Descripció de Grècia, X, 35,3
* ↑ Pausànies. Descripció de Grècia, I, 36,4-5
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Aristides, 1
# Ferdinand von Zeppelin

Ferdinand von Zeppelin (8 de juliol de 1838 - 8 de març de 1917) fou un general alemany, enginyer i posteriorment fabricant d'aeronaus. És el fundador de la companyia Zeppelin i inventor dels dirigibles que porten el seu nom.
Des de la dècada de 1880, Zeppelin estava interessat en el problema dels dirigibles i el 1899 va començar la construcció del primer dirigible rígid, el Zeppelin LZ 1 amb el qual va fer tres ascensos al llac de Constança prop de Friedrichshafen, Alemanya. L'èxit de l'intent va causar una eufòria que el va animar a continuar amb la seva investigació: la segona versió del seu invent va ser finançat enterament per donacions i recaptacions. Irònicament, la majoria dels fons es va produir després de la caiguda de Zeppelin LZ4 el 1908 a Echterdingen. Una campanya de recaptació de fons va permetre recaptar de 6 milions de marcs, que van ser utilitzats per crear l'empresa Luftschiffbau Zeppelin GmbH i una base de Zeppelins.
El mateix any, l'exèrcit ja es va comprar la zona d'aterratge funcional. A partir de 1909, els Zeppelin s'utilitzen en l'aviació civil. Fins a 1914, el Deutsche Luftschiffahrtsgesellschaft D transporta al voltant de 35.000 persones en 1.500 vols sense un sol incident.
Durant la Primera Guerra Mundial (1914-1918) van ser emprats més de cent dirigibles per l'exèrcit i la marina d'Alemanya, tant en tasques de reconeixement (amb un paper important en la batalla de Jutlàndia) com per al bombardeig aeri del territori enemic (els alemanys van bombardejar diversos punts d'Anglaterra entre 1915-1917). No obstant això, la seva lentitud, la seva grandària i la seva fragilitat els feia molt vulnerables a l'artilleria antiaèria, un cop que aquesta va fer la seva aparició, per la qual cosa es van deixar d'emprar per als bombardejos després del fracàs d'un atac sobre Londres el 1917.
El comte von Zeppelin va morir el 1917, poc abans de la final de la Primera Guerra Mundial. Per això no ha va arribar a veure la suspensió temporal d'activitat del projecte Zeppelin pel Tractat de Versalles, ni la segona edat d'or de les seves aeronaus sota el seu successor Hugo Eckener.
El desastre del Hindenburg, (LZ129 Hindenburg) del 6 maig de 1937 a Lakehurst (EUA), finalment ha tancat la història dels grans dirigibles per al seu ús comercial.

## Referències

* ↑ De Syon, Guillaume. Zeppelin!: Germany and the Airship, 1900-1939 (en anglès). JHU Press, 2007, p.23. ISBN 0801886341.
# Filip de Megalòpolis

Filip de Megalòpolis (en llatí Philippus, en grec antic Φίλιππος), era fill d'Alexandre de Megalòpolis, que pretenia ser descendent d'Alexandre el Gran i Filip li donava suport en les seves pretensions.
Apama, germana de Filip, es va casar amb Aminandre, rei d'Atamània i Filip la va acompanyar a la cort del seu cunyat i va aconseguir obtenir influència en les decisions d'Aminandre, que el va nomenar governador de l'illa de Zacint (Zacynthus) i en part li va permetre dirigir els afers del regne.
Quan Antíoc III el Gran va arribar a Grècia el 192 aC va aconseguir el suport de Filip, al que va prometre reconèixer com legítim hereu del tron del Regne de Macedònia i fins i tot li va donar esperances de ser instal·lat com a rei per la força. A través de Filip va obtenir el suport també d'Aminandre.
Antíoc li va encarregar d'enterrar les cendres dels grecs caiguts a la batalla de Cinoscèfales, una mesura que esperava que li donaria popularitat. Després va ser nomenat governador militar de Pellinaeum, però ràpidament es va haver de rendir als romans que comandava el cònsol Mani Acili Glabrió i que el va portar presoner a Roma. En un encontre casual durant la seva captivitat amb el rei Filip V de Macedònia aquest, en burla, el va tractar de rei, segons diuen Titus Livi i Appià.

## Referències

* ↑ 24.Philippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 271
# Fortún Maça

Fortún de Lizana (? - ?) va ser un cavaller aragonès, el primer del llinatge aragonès dels Maça.

## Orígens familiars

Desconeguts. Inicià el llinatge dels Maça

## Matrimoni i descendents

Es desconeix el nom de la seva muller. Tingué un fill:
* Blasco Maça I

## Biografia

Segons diu la Crònica de Sant Joan de la Penya, estava desterrat del Regne d'Aragó però retornà de la Gascunya per lluitar al Setge de Washka; sota el seu comandament havia portat 300 peons armats amb maces, els quals tingueren un protagonisme destacat durant la batalla d'Alcoraz; tant és així, que Fortún de Lizana acabà sent anomenat Fortún Maça, en record de les maces de les seves tropes.

## Vegeu també

* Batalla d'Alcoraz

## Referències

* ↑ (castellà) Diccionario Enciclopedico Hispano Americano, Batalla d'Alcoraz

## Bibliografia

* (castellà) Jerónimo Zurita: Anales de la Corona de Aragón (Ed. 1562-1580)
* (castellà) Linajes de Aragón: los Maza de Lizana