OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Internacional de Jugadors

El Premi Internacional de Jugadors (International Gamers Awards, IGAs) és un premi de jocs de taula d'estratègia i jocs de simulacre històric.
Segons la seva pàgina web, l'IGAs va ser creat per a reconèixer dissenyadors de jocs i jugadors excepcionals, així com les empreses que els publiquen. Els premis són d'abast veritablement internacional, amb membres de comitè que representen països d'arreu del món. Per això, som del convenciment que aquests premis veritablement seleccionaran el ‘millor del millor' i seran respectats no només pels "experts", sinó pel gran públic en general. Esperem que això portarà a una major exposició publica d'aquests jocs meravellosos a més i més gent i ajudarà a estendre'ls a una escala global.
| Any | Millor jugador múltiple de jocs d'estratègia | Millor jugadors dobles d'estratègia | Millor Joc de simulacre històric | Solo |
| 2023 | Revive | Oranienburger Kanal | | Earth |
| 2022 | Carnegie | Ark Nova | | Cascadia |
| 2021 | Ruïnes Perdudes d'Arnak | La meva Ciutat | | Under Falling Skies |
| 2020 | Barrage | Desconegut | |
| 2019 | Arrel | Lincoln | |
| 2018 | Rajas Del Ganges | Codenames: Duet | |
| 2017 | Gran Camí Occidental | Arkham Horror: El Joc de Targeta | |
| 2016 | Mombasa | 7 Duel de Meravelles | |
| 2015 | Els Viatges de Marco Polo | Wir sind das Volk | |
| 2014 | Ferrocarrils russos | Llimes | |
| 2013 | Terra Mystica | Le Havre: El Inland Port | |
| 2012 | Trajan | Agricola: Totes les Criatures Grans i Petit | |
| 2011 | 7 wonders | Uns quants Acres de Snow | |
| 2010 | Edat d'Indústria | Director de campanya 2008 | |
| 2009 | Le Havre | Dia &amp; Nit | |
| 2008 | Agricola | 1960: El Fent del President | Asia Engulfed |
| 2007 | A través de les Edats | Jack | Una Victòria va Perdre |
| 2006 | Caylus | Twilight Lluita | Twilight Lluita |
| 2005 | Ticket to Ride | Guerra de l'Anell | Espasa de Roma |
| 2004 | Sant Petersburg | Memoir '44 | Pany i Càrrega |
| 2003 | Edat de Vapor i Puerto Rico (co-guanyadors) | Senyor dels Anells: The Confrontation | Martell del Scots |
| 2002 | San Marco | DVONN | Wilderness Guerra |
| 2001 | Els Prínceps de Florència | Crit de batalla | Passeig damunt París |
| 2000 | Tikal | Lost Cities | Camins de Glòria |

## Referències

* ↑ «About the International Gamers Award». internationalgamersawards.net.
* ↑ «International Gamers Awards - 2021 Winners» (en anglès americà). www.internationalgamersawards.net. [Consulta: 23 octubre 2021].
* ↑ «2020 Winners». internationalgamersawards.net. Arxivat de l'original el 2021-01-17. [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ «2019 Winners». internationalgamersawards.net. Arxivat de l'original el 2021-01-16. [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ «2018 Winners». internationalgamersawards.net. Arxivat de l'original el 2021-01-16. [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ «The 2018 International Gamers Award Winners». initgear.com.
* ↑ «2017 Winners». internationalgamersawards.net. Arxivat de l'original el 2021-01-16. [Consulta: 6 desembre 2021].
# Can Soliva

Can Soliva és un edifici del municipi de Malgrat de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres de 5,40 m de façana per 16,20 de fondària, amb planta baixa, dos pisos i terrat/teulada.
La casa dona al carrer Bellaire, i a la plaça Josep Anselm Clavé.
A la cas conviuen dos èpoques constructives, la de la façana a bellcaire, i la de la façana a la plaça. La primera és del segle xv, amb l'arc adovellat de mig punt a la façana, i interiorment amb una volta de canó de rajola ceràmica, i un arc de descàrrega de pedra de mig punt. Aquesta part correspon a la casa originària, que podria arribar a ser de les fundacionals de la vila (s.XIV), i que originalment tindria planta baixa, pis o sota coberta i coberta a dues aigües amb el carener perpendicular a la façana. L'obertura damunt l'arc de mig punt no és d'aquesta època, sinó de la segona. Un altre punt a assenyalar és que la casa original ocupava a les dues èpoques, les cases dels costats, així com queda palès, en les obertures interiors tapades, o en la composició de façana, on la simetria del portal d'entrada ens mostra les proporcions reals de la casa; l'estructura devia ser la de basílica catalana, amb tres naus o crugies, essent la del mig de major amplada.
De la segona època del segle xvii, és la façana de la plaça amb un portal d'entrada i una obertura en planta primera, l'obertura en planta pis a Bellaire, i la part interior de la casa a la plaça, amb dos arcs formant una volta a la sala d'entrada en planta baixa, amb una escala que dona a un primer pis també d'aquesta època. Les obertures són de pedra calcària, i marquen a l'angle un petit punt rodó; el parament llis de façana, presenta un estuc amb motius geomètrics, d'època posterior (s.XIX). Interiorment els nervis dels arcs que formen el sostre de la sala, bellament decorats amb figures antropomòrfiques a la clau, i a l'arrencada d'aquests, és el més destacat d'aquesta part de la casa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Soliva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2015].
# Diego Mesía Felípez de Guzmán

Diego Mesía Felípez de Guzmán y Dávila (1590-1655), fou un militar i polític espanyol.
Vescomte de Butarque, marquès de Leganés, comanador major de Lleó, governador de Milà entre el 1635 i el 1641, tret d'uns mesos el 1636 que el substituí Fernando de Ribera, es va casar amb Policena Spínola y Doria, que va morir el 1639 i era filla d'Ambrogio Spinola, amb qui va tenir tres fills: Gaspar Mesía Felípez de Guzmán y Spínola, Inés Dávila y Spínola, i Ambrosio Spínola. Se li va concedir la grandesa d'Espanya el 19 d'agost de 1634, sent declarada perpètua el 1640. Era cosí de Gaspar de Guzmán y Pimentel, el Comte-duc d'Olivares,
Durant la Guerra dels Trenta Anys va defensar el ducat dels francesos, desallotjant a Henri de Rohan de la Valtellina el 1637. Es va aliar amb el príncep Tomàs de Savoia sense poder evitar la conquesta de Torí per Henri Harcourt de Lorena el 1640.
El novembre de 1641 fou nomenat comandant de l'exèrcit de Catalunya. El 1642, durant la Guerra dels Segadors, Felip IV d'Espanya, veient que la major part de Catalunya estava en mans franceses i catalanes, va decidir llançar una ofensiva per prendre Lleida. Tropes de Saragossa i Tarragona van ser enviades per atacar als francesos de Lleida, que es van trobar al pla de les Forques, i els espanyols van acabar derrotats.
El gener de 1643 inicià la invasió amb un exèrcit de 6.000 homes i 3.000 cavalls, però fou derrotat per Philippe de La Mothe-Houdancourt al Setge de Miravet
El 1646 va evitar la captura de la ciutat, que el 1644 havia pres Felipe da Silva. Després de la derrota, va caure en desgràcia però finalment fou nomenat Virrei de Catalunya el 1645, càrrec que va ostentar fins al 1647.

## Referències

* ↑ Thion, Stéphane. French Armies of the Thirty years War (en anglès). Lrt Publishing, 2008, p. 134. ISBN 2-917747-01-3.
* ↑ Diversos autors, La Guerra dels Segadors a Tortosa (1640-1651)p.55-56
* ↑ (castellà) Francisco Martín Sanz, La política internacional de Felipe IV
* ↑ (castellà) ASASVE: Relación de virreyes y capitanes generales de Cataluña (siglos XV al XXI) Arxivat 2009-12-13 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Pare H. Griffet, Histoire du règne de Louis XIII Roi de France et de Navarre Tom III - Paris 1758
# Granaz Moussavi

Granaz Moussavi (farsi : گراناز موسوی Teheran, 24 de gener 1974) és una poetessa i cineasta australiana d'origen iranià.

## Biografia

Els pares de Granaz Moussavi van treballar en la producció cinematogràfica a Teheran, el 1997 la família va emigrar a Austràlia. Moussavi va completar els seus estudis de cinema, que va començar a Iran, l'any 2002 a la Universitat Flinders amb el curtmetratge A Short Film About Colour.
Va imprimir el seu primer volum de poesia a l'underground iranià el 1996 (Khatkhati Rooye Shab خط خطی روی شب), un segon volum va aparèixer el 2001 (Paberahneh Ta Sobh پابرهنه تا صبح) i un tercer volum el 2003 (Avazhaye Zan e Biejazeh آوازهای زن بی اجازه ). Va produir la pel·lícula semi-autobiogràfica australià-iraniana de 2009 My Teheran for sale a l'Iran. La pel·lícula va caure sota censura a l'Iran l'any 2011, i a Moussavi se li ha prohibit viatjar a l'Iran des de llavors. Moussavi es va doctorar en arts creatives a la Universitat de Western Sydney el 2011 amb una anàlisi de la seva pel·lícula My Teheran for sale. Va ensenyar a la Universitat de Queensland. A Alemanya va ser convidada com a jurat al Festival Internacional de Cinema de Mannheim-Heidelberg el 2011.
El seu volum bilingüe de poesia Songs of a forbidden woman, publicat en traducció alemanya el 2016, conté una selecció dels seus tres primers volums de poesia.

## Filmografia

* 2020 - When Pomegranates Howl
* 2008 - My Tehran for Sale, un llargmetratge (com a escriptor/director/produït per Cyan Films) una selecció oficial del Toronto International Film Festival (set, 2009), guanyador de Independent esperit Inside Film Awards 2009
* 2008 Into Pieces, un videoart.
* 2007 Rats Sleep at Night, un drama curt.
* 2006 - 1001 Nights, documental sobre la poesia persa a l'exili.
* 2005 - Narrative Theatre Workshop, vídeo de cinc hores, Productor: Relationships S.A
* 2004 - Just Tenants of the Earth, un documental de 30 minuts sobre joves refugiats i migrants a Austràlia
* 2004 A Slice Of Teheran Girls, un documental de 30 minuts sobre noies joves a Teheran.
* 2002 A Short Film About Colour, un curtmetratge de ficció de 10 minuts, producció amb honors, Flinders University.
* 2002 Un documental inacabat sobre el centre de detenció de Woomera.
* 2000 A Letter to a Friend, un documental de 8 minuts, Universitat de S.A.
* 1999 The Restroom, un docodrama de 8 minuts, Flinders University.
* 1999 Smoke, un anunci de 27 segons.

## Referències

* ↑ 0 -Granaz-Moussavi.html#.Vw7JN0eHh0w Granaz Moussavi, a Faust-Kultur. Hi ha informació contradictòria sobre la seva data de naixement.
* ↑ «GRANAZ MOUSSAVI: ON POETRY AND CINEMATIC EXPRESSION». AFTRS.
* ↑ «2009 Inside Film award winners», 19-11-2009.
* ↑ Kurt Scharf: Steinigung. Ressenya, a: taz, 2 d'abril de 2016, p. 14
* ↑ «Hidden Forces: CHILDHOOD, COMMERCE AND COST IN GRANAZ MOUSSAVI'S WHEN POMEGRANATES HOWL.». Australian Teachers of Media.
# Carrer d'Avall (el Pont de Suert)

El carrer d'Avall és un carrer del Pont de Suert (Alta Ribagorça) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer antic, costerut, que dona accés a la ribera i pont vell. Adaptat a la topografia del terreny, estava pavimentat per lloses i pedres que facilitaven l'accés del bestiar. La forma es completament irregular, formant reculades. Amb arcades i passadís per sota dels edificis que tenen una o tres plantes d'alçada i estan rematats per ràfecs o voladís de la coberta de teula àrab de tipologia medieval.

## Història

La població té el seu origen en el pont vell sobre la Noguera Ribagorçana.
El despoblat de Suert, que li dona nom, és esmentat ja el 1016. prengué importància per la seva situació en una cruïlla de camins.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Diego de Valera

Mossèn Diego de Valera (Conca, 1412 - El Puerto de Santa María, 1488) fou un guerrer, diplomàtic, humanista, traductor, escriptor i historiador castellà.
A quinze anys, va ser escollit escuder de Joan II de Castella i més tard fou un dels seus agents diplomàtics. L'1 de juliol de 1431 participà en la batalla d'Higueruela. L'any 1444 fou ambaixador davant Carles VII de França, donzell d'Enric IV, participà en tornejos com a cavaller. A Sevilla va estar al servei de la casa d'Estúñiga (1454), fou corregidor de Palència (1462) i de Segòvia (1478), procurador per Conca a les Corts de Tordesillas l'any 1447. Posteriorment va entrar al servei del comte de Medinaceli (1467). Fou cambrer major d'Enric IV de Castella i de Ferran el Catòlic. Va viatjar per Europa: Dinamarca, Anglaterra, Borgonya, França i Bohèmia. L'any 1453 participà en l'empresonament del Senyor Álvaro de Luna y Jarana. Durant la Guerra de Successió de Castella (1476) lluità a la batalla de Toro i va armar unes caravel·les que va capitanejar el seu fill Carlos de Valera durant la Batalla de Gibraltar. En una carta datada el 5 de setembre de 1476 el Rei Ferran li ordena armar vaixells contra Colom. Es casà amb María de València i va fundar la capella de Santa Anna a l'església major del Puerto de Santa María (Província de Cadis). Morí l'any 1488 quan era alcaid del castell del Duc a la ciutat.

## Obres
### Història

* Memorial de diversas fazañas
* Crónica de los Reyes Católicos
* Historia de la casa de Zúñiga
* Genealogía de los reyes de Francia
* Crónica de España (Sevilla: Alfonso del Puerto, 1482), va ser reimprès diverses vegades.

### Escrits de cavallers

* Tratado de los rieptos e desafíos que entre los cavalleros y hijosdalgo se acostumbran hazer, según las costumbres de España, Francia e Inglaterra, en el qual se contienen quáles y quántos son los casos de traición e de menosvaler e las enseñas e cotas darmas, compost segons Ángel Gómez Moreno entre 1458 i 1467.
* Ceremonial de príncipes Valencia: Juan Viñao, c. 1517.
* Preeminencias y exenciones de los oficiales de armas
* Defensa de virtuossas mugeres.

### Filosofia i moral

* Providencia contra Fortuna (Sevilla, 1502)
* Tratado de exhortación y comendación de paz
* Breviloquio de virtudes

### Noblesa

* Espejo de verdadera nobleza (1439-1441)
* Doctrinal de príncipes (1469-10-08 a quo - 1488 ad quem?)

### Lírica

* Letanía
* Salmos penitenciales
* Cancionero

### Traduccions

* Árbol de batallas, de l'Arbre des batailles d'Honoré Bouvet (¿1345?-¿1405?)

## Referències

* ↑ Jiménez de la Espada, Marcos. La guerra del moro a fines del siglo XV, 1940.
* ↑ http://www.inh.cat/articles/En-Colom-contra-el-rei-Ferran-el-Catolic
* ↑ Peters Jr., Michael F. «"Virtue, Nobility, and the Public Good: ‘de vera nobilitate’ and Spanish Humanism in Diego de Valera’s Espejo de verdadera nobleza"». Lemir 24, 2020.

## Enllaços externs

* Edició i estudi de Juan de Carriazo (Revista de Filologia-Espanyola, Anejo VIII) (francès)
* TamesisBooks
* Peters Jr., Michael F., 2020. "Virtue, Nobility, and the Public Good: ‘de vera nobilitate’ and Spanish Humanism in Diego de Valera’s Espejo de verdadera nobleza"
# Ondřej Sosenka

Ondřej Sosenka (Praga, 9 de desembre de 1975) és un ciclista txec, professional del 2000 al 2008. Especialista en les proves contrarellotge, va guanyar cinc cops el campionat nacional en aquesta prova, i un en el de ruta. En el seu palmarès també destaquen dues victòries finals a la Volta a Polònia.
Sosenka és conegut per batre, el 2005, el Rècord de l'hora que tenia Chris Boardman. La seva marca de 49,7 km, va estar vigent durant nou anys.
El 2008 va ser suspès per un control positiu en metamfetamina.

## Palmarès en ruta

* 1997
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Hessen
* 1998
** 1r al Tour de Bohèmia i vencedor d'una etapa
* 1999
** 1r a la Volta a Eslovàquia
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bohèmia
** Vencedor d'una etapa al Giro de la Vall d'Aosta
* 2000
** Campió de la República Txeca en contrarellotge
** 1r al Tour de Bohèmia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau
* 2001
** Campió de la República Txeca en contrarellotge
** 1r al Tour de Bohèmia i vencedor de 3 etapes
** 1r a la Cursa de la Solidaritat Olímpica i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Polònia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Szlakiem Grodów Piastowskich
* 2002
** Campió de la República Txeca en contrarellotge
** 1r a la Cursa de la Pau i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Solidaritat Olímpica
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bohèmia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Polònia
* 2003
** 1r a la Volta a Eslovàquia i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau
* 2004
** Campió de la República Txeca en ruta
** 1r a la Volta a Polònia i vencedor d'una etapa
* 2005
** Campió de la República Txeca en contrarellotge
** 1r al Chrono des Herbiers
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
** Vencedor d'una etapa a la Uniqa Classic
* 2006
** Campió de la República Txeca en contrarellotge
** 1r al Duo Normand (amb Radek Blahut)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2004. Abandona (7a etapa)

## Palmarès en pista

* 2005
** Campió de la República Txeca en persecució

### Resultats a la Copa del Món

* 2000
** 1r a Ipoh, en Persecució

## Referències

* ↑ «Sosenka bate el récord de la hora de Boardman». elperiodicodearagon.com, 20-07-2005 [Consulta: 13 novembre 2016].
* ↑ Urraburu «Sosenka, suspendido por dopaje, quiere atacar el récord de la hora en 2015». diariovasco.com, 27-02-2014 [Consulta: 13 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Transvectio equitum

La Transvectio equitum (en català 'desfilada dels cavalls') era una mena de professó que se celebrava a l'antiga Roma on hi participaven els joves (iuventus) de la classe eqüestre (equites). Se celebrava cada any el dia 15 de juliol (idus).
Dionís d'Halicarnàs diu que la desfilada s'iniciava al temple de Mart, situat a la Via Àpia, a uns dos quilòmetres de la Porta Capena. La professó s'aturava al temple de Càstor i Pòl·lux situat al Fòrum, i després continuava cap al Temple de Júpiter Capitolí, al turó del Capitoli. Titus Livi diu que aquest ritual religiós es va iniciar després de la batalla del Llac Regillus, quan els Dioscurs es van aparèixer als romans per ajudar-los.
Altres fonts diuen que el recorregut s'iniciava al temple de l'Honor. La cerimònia es va celebrar durant molt de temps fins que va caure en desús. August la va restablir, i la va combinar amb una recognitio equitum o probatio equitum per tal de veure el caràcter dels participants i de les seves muntures.

## Referències

* ↑ Dionís d'Halicarnàs. Ῥωμαϊκὴ Ἀρχαιολογία (Rhōmaikē archaiologia), VI, 13
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IX, 46, 15
* ↑ Massa-Pairault, F. H «Eques romanus - eques latinus (Ve-IVe siècle)». Mélanges de l’École française de Rome. Antiquité, 107, 1, 1995, pàg. 42.
* ↑ Suetoni. Vides dels dotze cèsars: August, XXXVIII, 3
# Districte de Nišava

El Districte de Nišava (en serbi: Нишавски округ/Nišavski okrug) és un districte de Sèrbia que s'estén pels territoris del sud-est del país. Té una població de 376.319 habitants, i el seu centre administratiu és Niš.

## Municipis

El districte està format per sis municipis i la ciutat de Niš, que al seu torn està dividida en 5 municipis.
Els municipis del districte són:
* Aleksinac
* Svrljig
* Merošina
* Ražanj
* Doljevac
* Gadžin Han
Els municipis en què es divideix Niš són:
* Medijana
* Niška Banja
* Palilula
* Pantelej
* Crveni Krst
| Districte de Rasina | Districte de Pomoravjle | Districte de Zaječar |
| Districte de Toplica | Districte de Jablanica | Districte de Pirot |

## Demografia

La composició ètnica del districte segons el cens de 2011 és la següent:
| Grup ètnic | Població |
| Serbis | 351.676 |
| Gitanos | 11.499 |
| Búlgars | 991 |
| Macedonis | 970 |
| Altres | 11.183 |
| Total | 376.319 |

## Turisme

El principal centre turístic del districte és la ciutat de Niš, on destaca la seva fortalesa, una de les més ben preservades dels Balcans, construïda al segle xvii. Als afores de la ciutat hi trobem també la Ćele kula, una torre construïda pels turcs a partir d'esquelets i cranis dels guerrers serbis morts a la batalla de Čegar el 1809, dirigida per Stevan Sinđelić contra els turcs. Després de la victòria turca, aquesta batalla fou decisiva en el fracàs del primer aixecament serbi.
Al districte també s'hi troba Niška Banja, un dels balnearis turístics més importants de Sèrbia. Es troba als peus de la muntanya Suva Planina, i a pocs quilòmetres de Niš.

## Economia

L'economia de la zona està dominada per Elektronska Industrija Niš, la indústria del tabac, Mašinska Industrija Niš i la indústria tèxtil Niteks.

## Referències

Nota: Tot el material oficial editat pel Govern de Sèrbia és públic per llei. La informació s'ha extret de srbija.gov.rs.
# Antwan Tolhoek

Antwan Tolhoek (Yerseke, Reimerswaal, Zelanda, 29 d'abril de 1994) és un ciclista neerlandès que competeix professionalment des del 2015 i actualment milita a l'equip Lotto NL-Jumbo.

## Palmarès

* 2019
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2017. 28è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2018. 37è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2019. 65è de la classificació general
* 2020. No surt (10a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a procyclingstats.com
# Mateu Espinalt i Bajona

Mateu Espinalt i Bajona va ser un agricultor i polític manresà. Conegut militant d'Esquerra Republicana de Catalunya, fou elegit regidor per aquest partit a les eleccions municipals del 1934. A l'acabar la guerra fou condemnat a 6 anys i un dia de presó per "auxilio a la rebelión"

## Referències

* Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)
# W. Kent Ford, Jr.

William Kent Ford (EUA, 1931) és un astrònom estatunidenc que ha contribuït a la demostració de l'existència de la matèria fosca.
Kent Ford desenvolupà en la dècada dels anys 1960 un espectrògraf d'alta sensibilitat que permetia l'observació d'objectes molt febles que no havien pogut ser observats abans. Fou instal·lat en el telescopi de 2,1 metres a Kitt Peak, Arizona. Treballant al Departament de Magnetisme Terrestre de la Carnegie Institution for Science amb l'astrònoma estatunidenca Vera Rubin (1928), el 1970 descobriren que la velocitat de les estrelles de les galàxies espirals, en concret de la gran galàxia d'Andròmeda, allunyades del nucli de la galàxia es movien molt més ràpidament que calia esperar a partir de la massa coneguda de la galàxia. Fou la primera prova de pes que recolzava l'existència de la matèria fosca, encara no detectada directament. Per aquesta recerca fou guardonat el 1985 amb la James Craig Watson Medal.

## Referències

* ↑ Rubin, V.; Ford, Jr., W.K. «Rotation of the Andromeda Nebula from a Spectroscopic Survey of Emission Regions». Astrophysical Journal, 159, 1970, pàg. 379. Bibcode: 1970ApJ...159..379R. DOI: 10.1086/150317.
* ↑ «Carnegie Institution, Department of Terrestrial Magnetism» (en anglès). American Physical Society, 08-11-2013. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2016. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Riu Yí

El riu Yí (en castellà, río Yí) és un riu de l'Uruguai ubicat majoritàriament al departament de Durazno. Neix a Cerro Chato, proper a la Cuchilla Grande amb una alçada de 200 a 300 metres. Rep molts afluents i la conca té una superfície de 12.600 km². És el principal afluent del costat esquerre del Río Negro. Fa de límit natural entre els departaments de Florida i Durazno, i entre aquest últim amb el de Flores fins a la seva desembocadura al Río Negro.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Geogràfica de l'Uruguai (castellà)
* ↑ McNally, Rand «The New International Atlas» (en anglès). , 1993 [Consulta: 30 desembre 2011].
* ↑ «Rius de l'Uruguai» (en castellà). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai, 2004. [Consulta: 30 desembre 2011].