OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frontera entre la República Democràtica del Congo i Burundi

La frontera entre la República Democràtica del Congo i Burundi és la línia fronterera de 233 kilòmetres, en sentit nord-sud, que separa la República Democràtica del Congo de Burundi.

## Traçat

Comença al nord al trifini entre Tanzània-Burundi-Ruanda, en la confluència dels rius Ruzizi i Ruwa, i segueix el riu Ruzizi cap al sud fins a l'extrem septentrional del llac Tanganyika, pròxim a Bujumbura (Burundi). Des d'aquest pont el traçat fronterer segueix per la línia mitjana del llac Tanganyika cap al sud fins a les proximitats del paral·lel 40º20' sud, on acaba al trifini (dins del llac) Tanzània-Burundi-República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ Burundi – Democratic Republic of the Congo (Zaire) Boundary , International Boundary Study No. 48 – April 30, 1965
* ↑ Fred M. Shelley Nation Shapes: The Story Behind the World's Borders p. 266-268
# Garrett Hardin

Garrett Hardin (Dallas, 21 d'abril de 1915 - Santa Barbara, 14 de setembre de 2003) era un ecologista estatunidenc que va advertir dels perills de la superpoblació. La seva exposició de la tragèdia dels béns comuns, en un article de 1968, crida l'atenció sobre «el dany que les accions innocents dels individus puguin causar al medi ambient». Ell és també conegut per la primera llei de Hardin d'ecologia humana: «No es pot fer només una cosa», que expressa la interconnexió de totes les accions.

## Biografia

Hardin va rebre una llicenciatura en zoologia de la Universitat de Chicago el 1936 i un doctorat en microbiologia de la Universitat Stanford el 1941. Va passar a la Universitat de Califòrnia, Santa Barbara, en 1946, on va exercir com a professor d'Ecologia Humana des de 1963 fins a la seva jubilació el 1978. Va ser un dels primers membres de la Society for General Systems Research.

## Vegeu també

* Elinor Ostrom

## Referències

* ↑ Hardin, G. (1968).
* ↑ Lavietes, Stuart «Garrett Hardin, 88, Ecologist Who Warned About Excesses». , 28-10-2003 [Consulta: 24 maig 2010].
* ↑ {{{títol}}}. Wadsworth Publishing. ISBN 9780534178086.
# Germanes Serrano

Josefina i Amparo Serrano, conegudes artísticament com a les Germanes Serrano, van ésser pioneres del disc català amb temes musicals moderns en enregistrar l'any 1958 el disc Hermanas Serrano cantan en catalán los éxitos internacionales, EP que recull els temes "Mandolino de Texas", "Tschi bam","Cançó amb sordina"i "Besa'm tres vegades"
L'any 1963 enregistren un segon EP de característiques similars amb cançons com "Recordem sempre", "Ting Tung" (de Sacha Distel) o "Sense tu" (d'Adriano Celentano).

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 260.

## Enllaços externs

* Fotografia i article d'opinió sobre les Germanes Serrano. (català)
* Contribució de les Germanes Serrano al naixement de la Nova Cançó. Arxivat 2007-07-06 a Wayback Machine. (català)
* Actuació de les Germanes Serrano al programa "50 anys de la Nova Cançó".(català)
# Gilabert de Tolosa

Gilabert de Tolosa, també conegut com a Mestre Gilabert, va ser un escultor francès del període romànic, que va elaborar la seva obra al llarg del segle xii. Fou un dels màxims representants de l'Escola de Tolosa, integrada a l'Escola del Llenguadoc. És considerat un dels precursors de l'escultura gòtica.
Es desconeixen dades concretes de la biografia de l'escultor. Va ser un mestre que regentava un taller a la ciutat occitana de la qual pren el nom, Tolosa, que en certs períodes va ser itinerant desplaçant-se a Catalunya per realitzar les seves obres i, com a característica, va ser el primer escultor a signar les seves obres, pràctica inèdita fins al moment.

## Obra

La seva particular escultura és diferent a la dels cànons tradicionals establerts de l'època, fugint de representacions planes i inexpressives i conferint a les seves obres relleu, trets i expressions marcadament humans, i moviment en conjunt, treballant minuciosament els plecs de les vestidures, els cabells i les mans. Aquestes característiques el situen al costat del Mestre de Cabestany, Gislebertus d'Autun o d'Antelami de Parma, i a ser considerat «Un dels escultors més importants de l'Edat Mitjana» segons l'historiador i expert en art Rolf Legler.

### Obres a Tolosa

En aquesta ciutat és on es conserva la major part de la seva obra, principalment al Museu dels Agustins, instal·lat al Convent dels Agustins, on en els anys 1830 es va recompondre el portal de l'antiga sala capitular de la Catedral de Sant Esteve de Tolosa, obra de Gilabertus.
El museu conté una important mostra de capitells, destacant el de La mort de Joan Baptista elaborat el 1120, així com vuit baixos relleus que representen els apòstols. També hi ha un baix relleu de Sant Andreu i Sant Tomàs, que portava inscrita la signatura del mestre, en llatí, actualment desapareguda:

### Obres a Catalunya

La Mare de Déu del Claustre de la catedral de Santa Maria de Solsona, esculpida en l'últim terç del segle xii, representa el contrapunt entre l'escultura tradicional del Llenguadoc i la relacionada amb les escoles italianes, marcant noves tendències escultòriques i donant pas a la imminent transició al gòtic.
S'observa en l'escultura de pedra calcària enfosquida, d'uns 105 cm d'alçada representant a la Verge coronada amb el nen a la falda, un delicat treball destacant l'expressió del rostre, els plecs de la roba que li atorguen gran dinamisme i una elaborada ornamentació.
Al claustre d'aquesta catedral el mestre va deixar altres obres importants com dues columnes, una amb figures humanes en relleu i una altra representant la figura d'un bisbe, o un fris en el qual s'observa una baralla de caça.

## Referències

* ↑ (de Dalmases 1999: 173)
* ↑ (Prenen: 280)
* ↑ Gilabertus, autor medieval a El País

## Bibliografia

* Gabriel, Pere (direct). de Dalmases, Núria (1999), L'art medieval: el romànic i el gòtic, en Història de la cultura catalana. Vol. I: L'esplendor medieval. Segles XI-XV, Barcelona: Edicions 62. ISBN 84-297-4544-0
* Toman, Rolf (1996), El románico. Arquitectura, escultura, pintura, Colonia: Könemann ISBN 3-89508-547-2
# Gonçalves de Magalhães

Domingos José Gonçalves de Magalhães (Rio de Janeiro, 13 d'agost de 1811 - Roma, 10 de juliol de 1882) va ser un metge, professor, diplomàtic, polític, poeta i assagista brasiler, que va participar en missions diplomàtiques a França, Itàlia, Vaticà, Argentina, Uruguai i Paraguai, a més d'haver representat la província de Rio Grande do Sul a la sisena Assemblea General. És considerat pels historiadors com el primer filòsof brasiler que va construir una obra original.

## Biografia

Políticament, fou representant a la Sisena Assemblea (1845-1847) representant Rio Grande do Sul i als darrers anys de la seva vida va exercir de diplomàtic a la Santa Seu. No es va consagrar com a gran poeta, però si és important per ser l'introductor i divulgador del Romanticisme al Brasil, amb la poesia religiosa “Suspiros poéticos e saudades”. El prefaci d'aquesta obra va servir com a manifest del Romanticisme brasiler, i per això se’l considera l'iniciador d'aquesta escola al Brasil. Reafirma, dins un ideal religiós, que la poesia té una finalitat moralitzant, capaç de ser instrument d'elevació i dignificació de l'ésser humà. A més de la religiosa, va cultivar la poesia indianista, com al poema èpic “A Confederação dos Tamoios”, obra que va generar-li una agitada polèmica amb José de Alencar, relativa a la visió de cada autor en vers la figura de l'indi. Junt amb Araújo Porto-Alegre i Torres Homem, va crear la revista “Niterói” en la que van introduir els seus principals temes poètics: els moments històrics, les suggestions del passat, les impressions de la natura associada al sentiment de déu i les reflexions sobre el destí de la seva pàtria, les passions humanes i l'efímera vida.

## Obra

* Suspiros poéticos e saudades (1836) - Considerada l'obra inaugural del romanticisme brasiler
* Antônio José o O poeta e a Inquisição (1839)
* A Confederação dos Tamoios, poema épico (1857)
* Os Mistérios (1857)
* Fatos do Espírito Humano, tratado filosófico (1858)
* Urânia, poesias (1862)
* Cânticos fúnebres, poesías (1864)
* A alma e o cérebro, ensayos (1876)
* Comentários e pensamentos (1880)

## Referències

* 1 2 COSTESKI, Evanildo. Ideias para uma epistemologia da Filosofia Brasileira1. Filosofia do Brasil, p. 148.
* ↑ MARGUTTI, Paulo. História da filosofia do Brasil. A ruptura iluminista (1808-1843). São Paulo: Loyola, 2020, 712 p."

## Enllaços externs

* Perfil al web de l'Academia Brasileira de Letras
* Suspiros Poéticos e Saudades
Premis i fites :
| Precedit per: Nova creació | Academia Brasileira de Letras patró de la 9a Cadira | Succeït per: Carlos Magalhães de Azeredo (fundador) |
# Gordònia (districte)

Gordònia (Gordonia) fou un districte al territori de Betxuanalàndia (Bechuanaland).
Els districtes de la part oriental de la colonia del Cap de Bona Esperança a l'est de De Aar i Hopetown, estaven poblats per bòers; davant la imminència de la guerra (1899) el govern sud-africà de Transvaal i el govern de l'Estat Lliure d'Orange van enviar a aquestos districtes armes, diners i instructors. En esclatar la guerra foren enviats comandos que van dominar els districtes entre l'Orange i el Molopo, districtes que aviat foren annexionats a Orange i Transvaal. Durant uns mesos l'agitació va dominar la riba dreta del riu Orange. Lord Roberts va deixar de banda aquestos districtes poc importants per por que un atac obligués als boers a travessar el riu de manera ofensiva.
El febrer de 1900 l'agitació es va estendre a la riba esquerra del riu; els britànics es van replegar a De Aar i Hopetown; els bòers van ocupar els districtes de Prieska i Hebert que foren annexionats. El remot districte de Gordònia, a l'angle entre l'Orange i el Molopo, dominat pels basters i mestissos (coloured), es va erigir en República que va demanar ser incorporada a Transvaal. L'annexió es va produir poc després.

## Referències

* ↑ Adolfo Duran, Banderas
* ↑ Gale and Polden, A Handbook of the Boer War
# Gourmaelon de Bretanya

Gourmaelon de Bretanya fou comte de Cornualla i príncep de Bretanya del 908 al 913. Gourmaëlon és la forma moderna del nom d'un dels personatges més obscurs de la història medieval de Bretanya.

## Biografia

El seu patronímic original, que potser era un malnom, era probablement Uumaelon o Wrmaëlon esdevingut Gurmhailon i després Gourmaëlon. El lingüista celtisant Joseph Loth suposava dos sentits a aquest nom «el de les celles marrons» o « l'home príncep, el cap».
Sembla que tenia l'honor de Cornualla amb el títol de comte (comes) al final del regnat d'Alan I de Bretanya i que després de la mort d'aquest el 907 es va aprofitar de la rivalitat entre els seus hereus, fills i gendres, per regnar sobre Bretanya sense prendre però el títol de rei, tenint una autoritat més nominal que real.

### Mencions històriques

El seu regne només és conegut per la seva participació en alguns actes públics on generalment només apareix com a simple testimoni; és anomenat com « Gurmahilon regnante Britanniam » en una donació feta al monestir de Plélan d'una part d'Elven pel comte Tanguy i el seu fillol Derrien, respectivament gendre i fill d'Alan el Gran.
En una concessió de 25 d'octubre de 913 confirmada el 28 d'octubre a Redon és esmentat: « Gurmahilon comitem qui tunc monarchiam Britanniae regebat». Va subscriure aquest acte com a testimoni després del bisbe Bili de Vannes, Mathuedoï de Poher, un altre gendre d'Alan, i amb el seu fill Daniel que porta un nom ja aparegut abans a la llista dels comtes de Cornualla del Cartulari de l'abadia de Landévennec:«Gurmhailon, comes testis, Deniel, filius ejus, testis ».
La seva mort al final del mateix any es va produir segurament en un combat contra els normands i semble ser objecte d'una entrada al Manuscrit 476 de la biblioteca d'Angers dit Anecdota novissima : «Anno DCCCCXIII Guuormaelon oc[cissus est».

## Notes

* ↑ Uurmaelon comes Cornubia segons el Cartulari de Landévennec, carta XXIV De Aeccleia Sanctus pags. 154 & 155
* ↑ Henri Poisson i Jean-Pierre Le Mat, Histoire de Bretagne, Coop Breizh, 2000 ISBN 978-2-84346-091-3
* ↑ Cartulari de Redon Carta CCLXXVII del 9 de novembre del 909
* ↑ Cartulari de Redon Carta CCLXXIX del 27 de novembre de 910
* ↑ Cartulari de Redon Carta CCLXXVI del 25 d'octubre de 913

## Fonts

* Joëlle Quaghebeur, La Cornouaille du IXe au XIIe siècle : Mémoire, pouvoirs, noblesse, Rennes, Presses universitaires de Rennes, 2002, 2a ed. (ISBN 2-86847-743-7)
* Arthur de La Borderie, La chronologie du cartulaire de Redon, Rennes, Oberthur, 1901, pàgs. 54 a 56
| Precedit per: Alan I de Bretanya | Príncep de Bretanya | Succeït per: Alan II de Bretanya |
# Governació de Matruh

La governació de Matruh (àrab: محافظة مطروح, muḥāfaẓat Maṭrūḥ) és una de les governacions o muhàfadhes d'Egipte, situada al nord-oest del país, tocant la mar Mediterrània, a la frontera amb Líbia. La seva capital és Mersa Matruh, i l'any 2006 tenia 322.341 habitants.
S'hi poden trobar molts llocs històrics relacionats amb la Campanya del nord d'Àfrica de la Segona Guerra Mundial, com El Alamein i cementiris dels exèrcits dels aliats i de l'eix.

## Referències

* ↑ Dades a Geohive basades en dades de la CAPMAS (Central Agency for Public Mobilisation and Statistics)

## Enllaços externs

* Governació de Matruh Arxivat 2009-09-04 a Wayback Machine. Lloc web oficial
# Gregori Gual Desmur i Pueyo

Gregori Gual Desmur i Pueyo (Palma, 1670 - Palma, 10 de desembre de 1756) fou un militar mallorquí, tinent general dels Reials Exèrcits i capità general de Mallorca interí durant el regnat de Felip V d'Espanya.

## Biografia

El seu pare fou Agustí Gual i Suñer, jurat en cap de Mallorca en els anys 1686 i 1695, i el seu avi, José de Pueyo, fou fiscal de la Reial Audiència de Mallorca i regent del Consell d'Aragó.
El 1690 va ingressar als Terços de Catalunya, i entre 1691 i 1693 va lluitar a Nàpols. El 1694 es va unir als Terços de Savoia, amb qui va atacar Torí el 1696, i després va defensar Orà (1698-1699). A la mort de Carles II d'Espanya es posà de part de Felip de Borbó, qui el va nomenar governador de l'Alcúdia el 1701. El 1706 hagué de fugir de Mallorca cap a Menorca, on va defensar el castell de Sant Felip de Maó i fou ferit a la batalla de Binitiap (1707). Després participà en els setges de Ciudad Rodrigo i Gibraltar (1710). El 1719 va ascendir a Brigadier i el 1722 fou nomenat governador de Tui.
El 1732 va ascendir a mariscal de camp i el 1739 va organitzar una expedició per recuperar Menorca dels anglesos, que no es va materialitzar. Va ser capità general de Mallorca interí tres cops: el primer del 26 d'agost al 12 de novembre de 1739, el segon entre el 26 de juliol i el 3 de setembre de 1743, i el tercer entre el 31 de gener i el 9 de setembre de 1752. El 1741 fou ascendit a tinent general. Va morir a Palma el 10 de desembre de 1756 i va ser sebollit al panteó familiar situat a la capella de Santa Catalina de Siena del convent de Sant Domingo de Palma.

## Referències

* ↑ Joaquín María Bover de Rosselló, Ramón Medel Varones ilustres de Mallorca, p. 597-512
* ↑ Gregori Gual Desmur a geneanet.org
* ↑ Gregorio Gual y de Pueyo, Real Academia de la Historia
# Grup d'Observació de les Nacions Unides a la Franja d'Aouzou

El Grup d'Observació de les Nacions Unides a la Franja d'Aouzou (UNASOG) va ser una missió de pau de les Nacions Unides establerta mitjançant la Resolució 915 del 4 de maig de 1994.
La missió es va fer necessària després del conflicte entre el Txad i Líbia per al control de la franja d'Aouzou, rica en dipòsits d'urani. Després del conflicte, guanyat pel Txad, una sèrie de negociacions de pau entre les dues nacions van concloure sense acord; la situació es va resoldre amb una resolució de la Cort Internacional de Justícia el 13 de febrer de 1993, que va sancionar l'autoritat del Txad a la zona.
El mandat de la missió era controlar la desmilitarització de la zona i ajudar a fer que el Txad recuperés el control total de la zona. El contingent militar estava format per 9 observadors militars de Bangladesh, Ghana, Hondures, Kenya, Malàisia i Nigèria amb l'ajut de sis civils. El mandat es va acabar amb la Resolució 926.

## Referències

* ↑ E. Lauterpacht,C. J. Greenwood,A. G. Oppenheimer International Law Reports, Volum 100, p. 107-110
* ↑ Terry M. Mays: Historical Dictionary of Multinational Peacekeeping, 3. Lanham: Scarecrow Press, 2011, s. 271.
* ↑ UNASOG al web de l'ONU
* ↑ resolució 926
# Grèvol siberià

El grèvol siberià (Falcipennis falcipennis) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) i única espècie del gènere Falcipennis Elliot, 1864.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de coníferes de Sibèria Oriental, des del llac Baikal fins al mar d'Okhotsk, Sakhalín i nord de Manxúria.

## Taxonomia

Dins el gènere Falcipennis era adscrit també el grèvol del Canadà. Diversos estudis però, van demostrar que aquest gènere no era monofilètic i l'espècie neàrtica va ser classificada a un gènere diferent: Canachites.

## Referències

* ↑ «Grèvol siberià». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
* ↑ NW Persons, PA Hosner, KA Meiklejohn, EL Braun, RT Kimball. 2016. Sorting out relationships among the grouse and ptarmigan using intron, mitochondrial, and ultra-conserved element sequences. Mol Phylogenet Evol. 2016 Maig 98:123-32
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.2). doi : 10.14344/IOC.ML.13.2.
* ↑ Handbook of the Birds of the World and BirdLife International Digital Checklist of the Birds of the World: Versió 7 (2022)
# Johan Friele

Johan Mohr Friele (Bergen, Hordaland, 29 de novembre de 1866 - Bergen, Hordaland, 1 d'octubre de 1927) va ser un regatista noruec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en els 12 metres (1919 rating) del programa de vela, a bord del Heira II.

## Referències

* ↑ «Johan Friele Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Trofozoït

Un trofozoït és la forma vegetativa activada que s'alimenta —generalment per fagocitosi— i es reprodueix, a diferència del quist que és la forma vegetativa infectant i de resistència, en l'cicle de vida dels microorganismes protozoaris, per exemple, Giardia lamblia, Cryptosporidium parvum.
Per exemple, els trofozoïts del gènere Plasmodium (responsables de la malària) o paludisme envaeixen els glòbuls vermells i s'alimenten de les proteïnes contingudes en aquests.
En algunes espècies, els trofozoïts no enquisten; per exemple, Dientamoeba fragilis, Pentatrichomonas hominis i Trichomonas, de manera que el trofozoït és l'única forma de vida del paràsit. Els trofozoïts tenen dos nuclis en els ciliats.

## Morfologia

Es caracteritzen per tenir un o dos nuclis amb una concentració de cromatina anomenada cariosoma, la qual pot ser concèntrica o en la perifèria del nucli. Instal·lats en un hoste, els trofozoïts poden ser patògens (per exemple en la disenteria amèbica), mentre que uns altres poden no ser patògens (com ho és la forma natural de la Entamoeba histolytica). Alguns tenen pseudòpodes, aparell de Golgi, lisosomes, ribosomes, reticle endoplasmàtic, vacúols digestius, mitocondri i, en alguns casos (Acanthamoeba castellanii), un sistema de canalículs per expulsar l'excés d'aigua.

## Referències

* ↑ RIVERA, María, DE LA PARTE, María A, HURTADO, Pilar et al. Giardiasis Intestinal. Mini-Revisión. Invest. clín. [online]. abr. 2002, vol.43, no.2 [citat el 4 d'octubre de 2007], p.119-128. Disponible en la World Wide Web: . ISSN 0535-5133
* ↑ Blair Bowers, Edward D. Korn. The fine structure of Acanthamoeba castellanii : I. The Trophozoite. The Journal of Cell Biology, Vol 39, 95-111.

## Vegeu també

* Esporozoït
* Gametòcit
* Merozoït
* Quist
# Il bambino nascosto

Il bambino nascosto és una pel·lícula dramàtica italiana dirigida per Roberto Andò que es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Venècia el setembre de 2021 i que es va estrenar als cinemes italians el novembre del mateix any. La pel·lícula està basada en la novel·la homònima del director. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

En Gabriele Santoro viu en un barri popular de Nàpols i ocupa la càtedra de piano del Conservatori San Pietro a la Majella. Un matí, mentre s'afaita, el carter truca al porter automàtic per avisar-lo que hi ha un paquet. Obre la porta i, abans de rebre'l, corre a rentar-se la cara. En aquest curt espai de temps, un nen de deu anys es cola al seu pis i s'hi amaga. "El mestre", com en diuen al barri, no ho descobreix fins a la nit.

## Repartiment

* Silvio Orlando: professor Gabriele Santoro
* Lino Musella: Diego
* Gianfelice Imparato: Renato Santoro
* Roberto Herlitzka: Massimo Santo
* Francesco Di Leva: Biagio
* Enzo Casertano: Vittorio
* Giuseppe Pirozzi: Ciro
* Giuseppe Brunetti
* Imma Villa: Angela Acerno
* Tonino Taiuti: Nunzio

## Premis i reconeixements

* Nominació al Lleó Queer

## Referències

* 1 2 3 «Il bambino nascosto». Cinema en Català, Departament de Cultura. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Il bambino nascosto, in: labiennale.org, consulté le 2 septembre 2021.
* ↑ Films in Competition, in: queerlion.it, consulté le 2 septembre 2021.
# Batalla de Mogontíacum

La batalla de Mogontíacum o de Magúncia (actual Magúncia o Mainz en alemany) va ser un enfrontament entre els francs i una aliança dels vàndals, sueus i alans i va tenir lloc el 31 de desembre del 406. La batalla és descrita breument per Gregori de Tours en la seva Història dels francs.

## Antecedents

Les incursions franques sobre el Rin es van fer tan freqüents que els romans van començar a establir-los a les seves fronteres per tal de controlar-los. En 292 Constanci I Clor va derrotar els francs que s'havien assentat a la desembocadura del Rin, traslladant-los a la propera regió de Toxandria.
El rei asding Wisumarh va combatre contra els gots procedents de l'est comandats per Geberic, que atacaren els seus territoris. Wisumarh morí en lluita contra els gots i les tribus de vàndals que no van voler sotmetre's als gots hagueren de passar a territori imperial, i s'establiren a Panònia, on també s'establiren els quads. A principis del segle v els vàndals havien abandonat Panònia, conjuntament amb els quads, i s'uniren als sueus i als alans per a envair les Gàl·lies.
Bona part de les tropes de frontera foren transferides en 406 a Itàlia pel general Estilicó per fer front a l'atac de gots i huns comandats per Radagais a la península Itàlica.

## Batalla

Els francs van emboscar els vàndals en creuar el Rin i en mataren el rei, Godigisel. Els vàndals van ser rescatats pels alans, que, sota el comandament del seu rei Respendial, van fer retrocedir els francs.

## Conseqüències

La batalla va ser guanyada pels vàndals i els alans, i va aclarir el camí per la invasió de la Gal·lia. Arribaren a Hispània la tardor del 409 dC.

## Referències

* ↑ Perry, Walter Copland. The Franks, from their first appearance in history to the death of King Pepin (en anglès). Рипол Классик, 1857, p. 46. ISBN 5877394959.
* ↑ Perry, Walter Copland. The Franks, from their first appearance in history to the death of King Pepin (en anglès). Рипол Классик, 1857, p. 50. ISBN 5877394959.
* 1 2 Heather, Peter. The Fall of the Roman Empire: A New History (en anglès). Pan Macmillan, 2010, p. 205. ISBN 0330529838.
* ↑ Graf von Wackerbarth, August Joseph Ludwig. Walhalla, oder Wunderbare Begebenheiten ausserordentlicher Menschen (en alemany). Waltherschen Hofbuchhandlung, 1829, p. 177.
* ↑ Thompson, E. A.. Romans and Barbarians: The Decline of the Western Empire (en anglès). Univ of Wisconsin Press, 2002, p. 293. ISBN 0299087042.
# Snake Eater (jugador de lacrosse)

Snake Eater va ser un jugador de lacrosse canadenc, membre dels mohawks de les Primeres Nacions, que va competir a principis del segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla d'or en la competició per equips de Lacrosse, com a membre de l'equip Mohawk Indians.

## Referències

* ↑ «Snake Eater Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 13 octubre 2015].