OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Justina de Pàdua

Justina de Pàdua (Pàdua?, s. III - 7 d'octubre de 304) fou una jove cristiana, màrtir durant les persecucions de Dioclecià. És venerada com a santa per diverses confessions cristianes.

## Hagiografia

Justina pertanyia a una família patrícia de Patavia (actual Pàdua). Convertida al cristianisme, fou instada a fer sacrificis als déus pagans; en negar-s'hi, fou detinguda davant Maximià i condemnada a mort. Fou executada i sebollida prop del teatre romà de la ciutat.
Llegendes posteriors la van fer deixeble de sant Pere apòstol, qui la va enviar a Pàdua des d'Antioquia de Síria, i filla espiritual de Prosdòcim de Pàdua.

## Veneració

Sobre la tomba s'edificà un santuari al segle vi, per ordre del pretor Venanci Opilió. Ampliat al segle xv, esdevingué abadia benedictina amb el nom de Santa Giustina di Padova, que subsistí fins al 1810, que fou suprimida per Napoleó I. Fou reinstaurat com a monestir en 1919 i hostatja la Biblioteca statale del monumento nazionale di Santa Giustina.
Amb els sants Antoni de Pàdua, Prosdòcim i Daniel de Pàdua és la patrona de Pàdua.
El culte a la santa es revaloritzà quan en la seva festivitat, el 7 d'octubre de 1571, la flota de la Lliga Santa va vèncer els turcs a la batalla de Lepant.
* Martiri de la santa, per Andrea Mantegna, 1454 (Milà, Pinacoteca Brera)
* Llegenda de Justina, miniatura del s. XV (París, BNF)
* Basilica de Santa Justina (Pàdua).
* Antic sarcòfag de S. Justina, per Gregorio di Allegretto, 1450-1476 (Londres, Victoria and Albert Museum)

## Enllaços externs

* Biografia de Justina Arxivat 2010-02-03 a Wayback Machine.
# (3352) McAuliffe

(3352) McAuliffe és un asteroide que forma part dels asteroides Amor i va ser descobert el 6 de febrer de 1981 per Norman G. Thomas des de l'Estació Anderson Mesa, a Flagstaff, Estats Units.

## Designació i nom

McAuliffe es va designar inicialment com 1981 CW.Posteriorment, el 1986, va ser renomenat en honor de la professora de secundària nord-americana Christa McAuliffe (1948-1986), morta a l'accident del Challenger.

## Característiques orbitals

McAuliffe orbita a una distància mitjana del Sol de 1,879 ua, podent allunyar-se'n fins a 2,572 ua i acostar-s'hi fins a 1,185 ua. La seva inclinació orbital és 4,773 graus i l'excentricitat 0,3692. Triga 940,5 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.
McAuliffe és un asteroide proper a la Terra.

## Característiques físiques

La magnitud absoluta de McAuliffe és 15,8 i el període de rotació de 2,206 hores. Està assignat al tipus espectral A de la classificació SMASSII.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (3001-4000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=3352.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ «New names of minor planets». Minor Planet Circulars en anglès: 10550. 1986. Consultat el 2 de gener de 2015.
* 1 2 «(3352) McAuliffe» (en inglès). Minor Planet Center. [Consulta: 27 gener 2019].

## Enllaços externs

* «(3352) McAuliffe». Minor Planet Center. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Bethoron

Bethoron (hebreu: בֵּית חוֹרוֹן) és un assentament israelià a Cisjordània. Vorejant la Ruta 443 entre Modi'in i Jerusalem, el pas bíblic de Beit Horon (Josuè 10: 10), pel qual en rep el nom, està sota la jurisdicció del Consell Regional de Mateh Binyamin. El 2022 tenia una població de 1.442 habitants.
La comunitat internacional considera els assentaments israelians a Cisjordània il·legals segons el dret internacional, però el govern israelià ho contesta.

## Referències

* ↑ Carta's Official Guide to Israel and Complete Gazetteer to all Sites in the Holy Land. (3rd edition 1993) Jerusalem, Carta, p.112, ISBN 965-220-186-3 (English) Bitan, Hanna: 1948-1998: Fifty Years of 'Hityashvut': Atlas of Names of Settlements in Israel, Jerusalem 1999, Carta, p.10, ISBN 965-220-423-4 (Hebrew)
* ↑ «The Geneva Convention». BBC News, 10-12-2009. [Consulta: 27 novembre 2010].
# Didogobius bentuvii

Didogobius bentuvii és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu fins als 37 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar Mediterrània: Israel.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Miller P. J., 1966. A new genus and species of gobiid fish from the eastern Mediterranean. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 13) v. 8 (núms. 87/88) (1965). 161-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Miller, P. J., 1966. A new genus and species of gobiid fish from the eastern Mediterranean. Annals and Magazine of Natural History (Series 13) v. 8 (núms. 87/88) (1965): 161-172, Pls. 4-5.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Miller, P.J., 1979. Gobiidae. p. 483-515. A: J.C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París. Vol. 1.
* ↑ Ahnelt, H. i R.A. Patzner, 1995. A new species of Didogobius (Teleostei: Gobiidae) from the western Mediterranean. Cybium 19(1):95-102.
* ↑ Louisy, P., 2001. Guide d'identification des poissons marins. Europe et Méditerranée. París: Eds. Eugène Ulmer.
* ↑ Quignard, J.-P. i J.A. Tomasini, 2000. Mediterranean fish biodiversity. Biol. Mar. Mediterr. 7(3):1-66.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Xiaosaure

El xiaosaure (Xiaosaurus, zhn. 'petit llangardaix') és un gènere representat per una única espècie de dinosaure ornitisqui possiblement hipsilofodòntid o marginocèfal, que va viure a mitjan període Juràssic, fa aproximadament 167 milions d'anys, en el Batonià. Xiaosaurus fúe trobat en els bajios de Sichuan, Xina i és sol conegut per dents i uns pocs ossos separats, per la qual cosa la seva classificació és dificultosa. Definitivament es tracta d'un membre de l'ordre Ornithischia, i possiblement un hipsilofodòntid o un marginocèfal. L'espècie tipus, X. dashanpensis (Dong Zhiming & Tang Zilu, 1983), és considerada dubtosa, però Barrett et al. (2006) ho considera provisionalment vàlid. Xiaosaurus podria presentar una baula evolutiva entre Lesothosaurus i Hypsilophodon, però això és incert.

## Referències

* Barrett, P. m., Butler, R.J., and Knoll, F. 2005. Small-bodied ornithischian dinosaurs from the Middle Jurassic of Sichuan, Xina. Journal of Vertebrate Paleontology 25(4):823-834.
Ornithischia :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
# (955) Alstede

(955) Alstede és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Karl Wilhelm Reinmuth en 1921 des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Heidelberg, Alemanya.
Porta el seu nom en honor de Lina Alstede Reinmuth, l'esposa del descobridor.
S'estima que té un diàmetre de 17,33 ± 1,0 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és de 0,866598 ua. El seu T$_J$ és de 3,333.
Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 5,19 hores, amb una variació de lluentor de 10,7 de magnitud absoluta.

## Referències

* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a ed.. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* 1 2 JPL Small-Body Database
# Torre Groga

La Torre Groga és una obra de Ripollet (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici unifamiliar, aïllat, de planta rectangular, format per planta baixa i un pis, amb jardí posterior lateral. La coberta és de teula, a quatre vessants. La façana principal té, a la planta baixa, un sòcol fins al nivell de les obertures laterals. La porta d'accés és d'arc de mig punt, i les dues finestres dels costats, rectangulars. Al primer pis hi ha un balcó de dues obertures. Hi destaquen els motius ornamentals de la façana, especialment els relleus de les llindes de les obertures i els respiralls de ceràmica. L'edifici està rematat per un ràfec sostingut per mènsules.

## Història

Coneguda popularment com a "Torre Groga", anomenada així pels vilatans en al·lusió al color groc dels seus murs, que encara avui resta visible, fou realitzada per l'arquitecte Josep Maria Ribas els anys 1923-24 com a torre d'estiueig per la Sra. Antònia Minguell, veïna de Barcelona passava llargues temporades a Ripollet per motius de salut; en l'actualitat és un habitatge propietat dels germans Rubió Valentís.

## Referències

* 1 2 «Torre Groga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 juliol 2019].
# Estadi Municipal de Santo Domingo

L'Estadi Municipal de Santo Domingo és un estadi situat a El Ejido a Almeria.El Club El Ejido 2012 hi disputa els partis locals. És un terreny de joc de gespa natural i té una la capacitat de 7870 espectadors. L'estadi va ser inaugurat el 2001. Des de l'estrena, va ser el camp on jugava el Club Polideportivo Ejido, fins que aquest club va desaparèixer el 2012.

## Informació general

Propietat de l'Ajuntament de l'Ejido i gestionat per l'Institut Municipal d'Esports de l'Ejido. Compta amb camp de futbol de gespa, pista d'atletisme i deu vestidors. La superfície total és de 7140 m². Està concebut com un espai multifuncional que perme la pràctica del futbol, l'atletisme, el tir amb arc, musculació, aeròbic i també acollir diferents espectacles.
Actualment és utilitzat per l'equip de futbol de la ciutat, el Club Deportivo El Ejido 2012, per al desenvolupament d'entrenaments i partits de competició.

## Altres esdeveniments

El 2005 va acollir un partit de la Selecció de futbol sub-21 d'Espanya. El partit, que va ser contra la San Marino, va acabar en 14-0, la major golejada aconseguida mai per la selecció espanyola.
Va albergar la fase preliminar i va ser subseu del torneig de futbol dels Jocs Mediterranis de 2005. De cara als Jocs, es van habilitar sales específiques per a premsa, vips, organització, control de dopatge, federació i voluntaris.
El dissabte 30 de juny de 2007, el grup britànic The Rolling Stones va actuar a l'Estadi de Santo Domingo, en un concert que es va emmarcar dins de la gira mundial A Bigger Bang Tour. Precisament les característiques d'aquestes instal·lacions van ser decisives a l'hora de guanyar la 'batalla' a altres ciutats com Saragossa o Jerez de la Frontera. A més, va ser un dels pocs espectacles en què es va poder muntar íntegre l'escenari, d'enormes proporcions, que reprodueix 'The Globe', corrala en què Shakespeare estrenava les seves obres teatrals. A aquest concert, van acudir més de 50.000 persones.

## Referències

* ↑ «Estadio Municipal de Santo Domingo». Arxivat de l'original el 17 de setembre de 2016. [Consulta: 13 juliol 2016].
* ↑ Estadi del Club Deportivo Ejido
* ↑ «España 14-0 San Marino 0».

## Enllaços externs

* Estadi Municipal de Santo Domingo a Google Maps
# Zabil jsem Einsteina, pánové

Zabil jsem Einsteina, pánové (en txec Jo vaig matar l'Einstein, senyors) és una pel·lícula de comèdia de ciència-ficció txecoslovaca del 1970 dirigida per Oldřich Lipský. La pel·lícula era protagonitzada per Jiří Sovák, Jana Brejchová, Lubomír Lipský, Iva Janžurová, Petr Čepek i altres actors. La trama principal gira al voltant de viatge en el temps anar al passat per canviar el futur.
La pel·lícula es va rodar a finals de l'estiu de 1968 i estrenada a Txecoslovàquia el 27 de febrer de 1970.
A la pel·lícula, un personatge utilitza un dispositiu que s'ha comparat amb un pal selfi, diverses dècades abans que es desenvolupés el seu disseny modern.

## Argument

L'acció té lloc l'any 1999. La humanitat està preocupada per la terrible situació que va aparèixer a la Terra a finals de segle. Les dones comencen a tenir barba i no poden tenir fills, i els homes els creixen els pits. Tot a causa dels residus nuclears d'un nou tipus d'arma, la idea de la qual es va trobar en les obres del gran físic Albert Einstein. L'ONU convoca una conferència de científics per resoldre el problema.
Per sortir d'aquesta situació, els científics proposen construir una màquina del temps i anar amb ella fins al 1911 per matar Einstein abans que comenci a treballar en les seves teories. Però l'expedició va fracassar. Per tant, envien dues expedicions més al passat. Sorgeix un nou problema: en lloc dels fanàtics nuclears, apareixen els fanàtics de la química. Comencen a sorgir les paradoxes del temps. La nova "edició" de la història, en la qual va morir Einstein el 1911, encara necessita moltes correccions...

## Repartiment

* Jiří Sovák - Professor David Moore
* Jana Brejchová - Gwen Williamsová
* Lubomír Lipský - Professor Frank Pech
* Iva Janžurová - Betsy
* Petr Čepek - Albert Einstein
* Radoslav Brzobohatý - Robert
* Svatopluk Beneš - Giacometti
* Jan Libícek - Smith
* Viktor Maurer - Snyder
* Miloš Kopecký - Wertheim
* Stella Zázvorková - Wertheimová
* Oldrich Musil - Rektor Rath
* Josef Hlinomaz - Velitel policie
* Karel Effa - Zástupce velitele policie
* Josef Bláha - reditel Fizikálního ustávu

## Referències

* ↑ «Hezky tady počkej, já se hned vrátím. Jen co zabiju pana Einsteina».
* ↑ «Zabil jsem Einsteina, pánové... (1969)».
* ↑ «A sci-fi film from 1970 predicted the selfie stick, but better», 03-03-2016.

## Enllaços externs

* Zabil jsem Einsteina, pánové a YouTube
# Kingscourt

Kingscourt (Dún na Rí en irlandès) és un petit poble irlandès situat a l'est del Comtat de Cavan. Va ser fundat a la darreria del segle xviii prop de l'antic poble de Cabra per Mervyn Pratt i va créixer amb el seu germà, el reverend Joseph Pratt.

## Història

El nom de Kingscourt (fortí del rei) prové del fet que el rei Jaume VII d'Escòcia i II d'Anglaterra i Irlanda passés una nit al castell de Cabra (aleshores anomenat Castell de Cormey) camí cap a la batalla del Boyne, el 1690. Aquest castell d'estil normand situat prop de la ciutat havia tingut greus desperfectes durant la Guerra Cromwelliana tot i que posteriorment va ser reconstruït.

## Entorn

El Parc Forestal de Dún an Rí està situat a una vall a un parell de quilòmetres de Kingscourt i hi habiten diverses espèces com els erminis, llebres, visons o els conills, així com esquirols vermells i grisos a les ribes del riu Cabra. El parc està envoltat per les carreteres de Shercock i Carrickmacross. L'entorn també compta amb nombrosos llacs que proporcionen bona pesca.

## Esport

La població va acollir el 14è Campionat del Món de raquetbol, l'any 2008.

## Referències

* ↑ Lewis - Topographical Dictionary of Ireland, 1837 Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Història del castell de Cabra Arxivat 2007-02-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Alfredo Bermúdez de Castro del Río

Alfredo Bermúdez de Castro del Río (A Coruña, 31 d'agost de 1849 - A Coruña, 22 de maig de 1920) fou un jurista, advocat i polític gallec.
Fill de José Gaspar Bermúdez de Castro y Mosquera i María de la Aurora Fermina del Río y Beade, fou regidor de La Coruña des del 1883, i posteriorment nomenat alcalde d'aquesta mateixa ciutat el juliol de 1897, renunciant al càrrec el novembre d'aquell mateix any. També fou diputat provincial. Posteriorment, es va unir al maurisme i va ser vicepresident del Centre maurista de la Corunya i fundador del Patronato Católico de Obreros. També fou president de la Comissió Provincial de la Creu Roja de la Corunya. El 1882 va contraure matrimoni amb Isabel Plá y Santos.

## Referències

* 1 2 Odriozola Rico-Avello, Carlos de «Los Aldao, Bermúdez de Aldao y Bermúdez de Castro, señores de la fortaleza de Gondar: Don Alfredo Ramón María de los Dolores Manuel Bermúdez de Castro y del Río». Anales de la Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogía, Núm. 9, 2005-2006, pag. 177. ISSN: 1133-1240 [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ «D. Alfredo Bermúdez de Castro». El Ideal Gallego, Núm. 993, 23-05-1920, p. 1. ISSN: 1576-6322 [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ «Necrologiaː D. Alfredo Bermúdez de Castro». El Orzan, 23-05-1920, p. 1 [Consulta: 2 gener 2021].
# Kornílov

Kornílov (rus: Корнилов) i Kornílova (femení; Корнилова), de vegades Korniloff (transcripció en desús) és un cognom rus comú, derivat del nom baptismal Kornil (llatí: Cornelius).
Les persones amb aquest cognom són:
* Aleksandr Kornílov (senador) (1801-1856), governador i senador rus
* Aleksandr Aleksàndrovitx Kornílov (1862-1925), historiador rus i polític liberal
* Aleksandr Alekséievitx Kornílov, historiador rus contemporani
* Aleksandr Kornílov (remer)
* Boris Petróvitx Kornilov (1907-1938), poeta soviètic
* Denís Kornílov (1986 -), saltador d'esquí rus
* Ivan Alekseievitx Kornílov (1899-1953), general soviètic
* Ivan Petróvitx Kornílov (1811-1901), historiador rus i educador
* Konstantín Nikolàievitx Kornílov (1879-1957), psicòleg rus
* Lavr Kornílov (1870-1918), general rus i un dels líders del Moviment Blanc
* Lev Kornílov (1984 -), jugador professional de futbol de Rússia
* Piotr Ievguénievitx Kornílov (1896-?), Historiador de l'art rus
* Vladímir Kornílov (1806-1854), almirall rus, mort durant la batalla de Malakoff
* Vladímir Nikolàievitx Kornílov (b . 1928), poeta rus i escriptor de ficció
* Ievgueni Alekséievitx Kornílov (b . 1940), historiador rus i investigador de mitjans

## Altres

* Afer Kornílov, intent de cop del general Lavr Kornílov contra el Govern Provisional de Rússia en 1917
* Almirall Kornílov, creuer de l'Armada Imperial de Rússia

## Referències

* Unbegaun, B. O.. Russian Surnames. Oxford University Press, 1972.
# Agàsicles

Agàsicles, també Agèsicles o Egèsicles (en grec antic Ἀγασικλῆς (dòric), Ἀγησικλῆς o Ἠγησικλῆς (jònico-àtic); en llatí: Agasicles o Agesicles) va ser rei d'Esparta, el 14è de la línia dels euripòntides i contemporani de l'agíade Lleó. Va succeir al seu pare Arquidam, potser l'any 600 aC o el 590 aC.
Durant el seu regnat es va lliurar una guerra contra Tègea que no va tenir èxit, però va guanyar altres guerres de les quals res no se sap, segons que diuen Heròdot i Pausànias.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Agasicles Agesicles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 60
# Badia de Mezén

La Badia de Mezén (rus: Мезенская губа) és una badia situada a l'Óblast d'Arkhànguelsk i al districte autònom de Nenètsia a Rússia nord-occidental. És una de la quatre grans badies de la Mar Blanca i la més oriental de les quatre. Pel sud limita amb la Península Kanin. Els dos rius principals que hi desemboquen són el riu Kuloi, i el riu Mezén. La badia té una superfície de 6.630 km² i fa 105 km de llargada i 97 km d'amplada. Les seves marees de 10 m són les més grans de la Mar Blanca. La part nord de la badia, just al sud de l'illa Morzhovets, està travessada pel Cercle àrtic.
Històricament aquesta badia era una zona de pesca poblada pels pomors. També hi viu la balena beluga.
Per visitar aquesta zona cal un permís del govern rus.
Hi ha el projecte, encara no realitzat, de construir-hi una planta d'aprofitament de l'energia de les marees.

## Referències

* ↑ Мезенская губа. Great Soviet Encyclopedia.
* ↑ Белое Море. Great Soviet Encyclopedia.
* ↑ «Còpia arxivada» (en russian). Russian Geographic Society. Arxivat de l'original el 21 de desembre 2012. [Consulta: 14 agost 2011].
* ↑ «Приказ ФСБ РФ от 2 июня 2006 года N 237 "О пределах пограничной зоны на территории Архангельской области"» (en russian). Rossiyskaya Gazeta, 2006.
* ↑ Пашин, Евгений «Còpia arxivada» (en russian). Энергетика и промышленность России, 3, 3-2001. Arxivat de l'original el 2009-01-29 [Consulta: 19 agost 2015].
# Perles d'imitació mallorquines

Les perles d'imitació mallorquines, conegudes també com a perles de Mallorca, són perles artificials produïdes per un procés particular que imiten la forma de perles naturals i que són fabricades exclusivament a Mallorca.

## Història

En 1890, l'alemany Eduard Friedrich Hugo Heusch va inventar la producció de perles orgàniques fetes per l'home. Aquestes són realitzades i seleccionades a mà, una a una, en un procés que reprodueix el de les perles cultivades. El 1897 es va traslladar a París, on va fundar l'empresa Société des perles des Indes E. Heusch & Co, que s'ocupava de la fabricació de perles artificials. Per a la seva producció Eduard Heusch va utilitzar el mètode que ell havia patentat, però la producció va ser abandonada al cap de poc.
El 1902, es va traslladar a Manacor i va construir una fàbrica de perles d'imitació per mitjà d'una societat anomenada Indústria Española de Perlas Imitación S.A., on va utilitzar mètodes més desenvolupats per a la producció de perles artificials i va tenir un èxit internacional. Després de la seva mort, la companyia va ser pels seus fills, que li van canviar el nom per Perlas Majórica SA.

## Elaboració

Es munta en un suport especial un petit nucli de cristall d'òpal endurit a alta pressió. Llavors aquest nucli es submergeix fins a 30 vegades en una dissolució anomenada «essència de perla », formada per un extracte que s'obté d'elements orgànics prodecents de la mar Mediterrània gràcies a una tècnica única secretament guardada.
Cada capa s'escalfa individualment a mà utilitzant un cremador de gas perquè les molècules individuals de la dissolució s'uneixin a les molècules més grans que formen la perla (es polimeritzen). Aquest procés no només garanteix una perfecta fusió compacta, sinó que també conserva el color de les perles.
Mitjançant l'addició de minerals de colors s'aconsegueixen tots els matisos i colors desitjats. Un cop s'han aplicat totes les capes, la nova perla es poleix acuradament. Aquester perles són difícils de distingir d'una perla natural i són de bona qualitat. El seu tacte és el mateix que una perla de veritat i és resistent a la transpiració, al maquillatge, al perfum, a la calor i al fred.
Actualment les perles d'imitació mallorquines són fabricades principalment per les empreses de Perles Majorica (Manacor) i Perles Orquídea (Montuïri) a Mallorca.

## Referències

* ↑ Família Heusch Arxivat 2012-09-07 at Archive.is (en anglès).
* ↑ Majorica. 120 anys de joies en l'illa de les vacances Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine. (alemany).
* ↑ Majorica. La història de les millors perles d'imitació en el món! Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine. (en anglès).
* ↑ Perles Majorica. En el apartat Universo / El secreto de la perla. (en castellà).

## Enllaços externs

* Perles Majorica. Web oficial (castellà).
* Perles Orquídea. Web oficial (castellà).
# Neyagawa

Neyagawa (寝屋川市, Neyagawa-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura d'Osaka, a la regió de Kansai, Japó. Neyagawa és la desena ciutat més poblada de la prefectura i forma part de l'àrea metropolitana d'Osaka.

## Geografia

La ciutat de Neyagawa es troba al centre-est de la prefectura d'Osaka i pertany de manera no oficial a la regio de Kitakawachi o Kawachi nord, en record a l'antiga província del mateix nom. El terme municipal de Neyagawa limita amb els municipis de Settsu, Takatsuki i Hirakata al nord, amb Shijōnawate i Kadoma al sud, amb Moriguchi a l'oest i amb Katano a l'est. El municipi, a causa de la seua proximitat amb la capital prefectural, Osaka, forma part de l'àrea metropolitana d'aquesta.

## Història

Fins a l'era Meiji, l'àrea on actualment es troba Neyagawa formava part de l'antiga província de Kawachi. La ciutat de Neyagawa va ser fundada el 3 de maig de 1951.

## Transport
### Ferrocarril

* Ferrocarril Elèctric Keihan
** Estació de Kayashima
** Estació de Neyagawa
** Estació de Kōrien
* Companyia de Ferrocarrils del Japó Occidental
** Estació de Neyagawakōen (antigament Higashi Neyagawa)

### Carretera

* Nacional 1
* Nacional 163
* Nacional 170

## Agermanaments

* Susami, prefectura de Wakayama, Japó. (1976)
* Mimasaka, prefectura d'Okayama, Japó. (1991)
* Newport News, Virgínia, EUA. (1982)
* Oakville, Ontàrio, Canadà. (1984)
* Luwan, Shanghai, RPX. (1994)

## Referències

* ↑ https://www.city.neyagawa.osaka.jp/
* ↑ http://www.pref.osaka.lg.jp/koho/links/city.html
* ↑ http://www.pref.osaka.lg.jp/toukei/kokucho05-1/gaiyou8.html
* ↑ «Oakville's Sister City - Neyagawa, Japan». Oakville.ca. Town of Oakville. Arxivat de l'original el 2009-08-14. [Consulta: 28 agost 2009].