OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les bandades

Les bandades (títol original en francès: Les meutes) és una pel·lícula de drama criminal marroquina de 2023 escrita i dirigida per Kamal Lazraq. Transcorreguda durant una nit a Casablanca, segueix en Hassan i l'Issam, un pare i fill empobrits, mentre intenten desfer-se d'un cos després d'un segrest fallit. La pel·lícula explora temes de supervivència, conflictes familiars i dilemes morals amb el teló de fons del Marroc urbà. S'ha subtitulat al català.
La pel·lícula compta amb actors no professionals, amb Abdellatif Masstouri com a Hassan i Ayoub Elaïd com a Issam, escollits per la seva autèntica interpretació de personatges que reflecteixen l'entorn del submon urbà. La producció va tenir lloc a Casablanca, utilitzant diàlegs improvisats i un enfocament d'estil documental.
Les bandades es va estrenar al Festival de Canes de 2023, a la secció Un certain regard, on va rebre el Premi del Jurat. Els crítics van elogiar la pel·lícula per la seva narració atmosfèrica i les seves actuacions autèntiques, tot i que alguns van assenyalar problemes en la coherència i el ritme narratiu. Més enllà dels reconeixements a Canes, va obtenir nominacions i premis a festivals internacionals de cinema com el Festival Internacional de Cinema d'Estocolm i el Festival Internacional de Cinema de Brussel·les.

## Referències

* ↑ «Les meutes». Goita què fan, ara!. [Consulta: 30 octubre 2024].
* ↑ «The Screenings Guide of the 76th Festival de Cannes» (en anglès americà). Festival de Cannes, 10-05-2023. [Consulta: 10 maig 2023].
* ↑ «Les Meutes de Kamal Lazraq, Grand Prix du Festival international du film de Bruxelles» (en francès). L'Opinion. [Consulta: 22 febrer 2024].
# John Yallop

John Yallop (Luton, 24 d'octubre de 1949) és un remer anglès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1970.
Va estudiar a la Bedford Modern School. El 1973 guanyà el campionat britànic en el dos sense timoner junt a Lenny Robertson. El 1974 guanyà la medalla de plata en el vuit amb timoner al Campionat del Món de rem que es va disputar a Lucerna.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Montreal, on guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ School of the Black And Red, A History of Bedford Modern School by Andrew Underwood (1981); reset and updated by Peter Boon, Paul Middleton and Richard Wildman, 2010
* ↑ «Railton, Jim. "Rowing." Times, 23 July 1973, p. 7». [Londres], 23-07-1973, p. 7.
* ↑ «Railton, Jim. "British eight sprint to silver medal." Times, 9 Sept. 1974, p. 7». [Londres], 09-09-1974, p. 7.
* ↑ «World Rowing - John YALLOP» (en anglès). [Consulta: 16 maig 2024].
* ↑ «Olympedia – John Yallop». [Consulta: 16 maig 2024].
# Bruixa curruixa

La Bruixa curruixa és és un personatge fictici de l'imaginari del País Valencià, equivalent al de la “Bruja Piruja” de territoris castellans. És una bruixa, lletja i malcarada, que s'utilitzava per espantar els xiquets amb l'amenaça de ser el dinar o el sopar de la bruixa de torn, en aquest cas, la Curruixa.

## Referències

* 1 2 Gisbert 2010, p. 143

## Bibliografia

* Gisbert, Francesc. Màgia per a un poble. Picanya: Edicions del Bullent, 2010. ISBN 978-84-96187-88-7.
# Desmatophoca

Desmatophoca és un gènere extint de mamífers carnívors de la família dels desmatofòcids que visqueren a la riba americana de l'oceà Pacífic durant el Miocè, fa entre 13,8 i 23 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Alaska, Oregon i Washington (Estats Units). Es tracta de l'únic gènere de la subfamília dels desmatofocins (Desmatophocinae). Les espècies d'aquest grup eren pinnípedes grossos i que presentaven dimorfisme sexual. El nom genèric Desmatophoca significa ‘foca enllaç’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Desmatophoca» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ Berta, 2017, p. 106.
* ↑ Berta, Sumich i Kovacs, 2006, p. 46.

## Bibliografia

* Berta, A.; Sumich, J. L.; Kovacs, K. M. Marine Mammals: Evolutionary Biology (en anglès). 2a edició. Academic Press, 2006. ISBN 978-0-12-369499-7.
* Berta, A. The Rise of Marine Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2017. ISBN 9781421423265.
# Waldnaab

El Waldnaab és un riu a l'Alt Palatinat (Baviera, Alemanya) i un afluent de la Naab. Neix al costat de la frontera d'Alemanya amb la República Txeca a una altitud de 816 msnm. Després de sortir de la font que es troba a terra alemanya l'aigua creua la frontera i toca Bohèmia sota el nom Lesní Nába durant un kilòmetre i torna a travessar la frontera cap a Alemanya. Havent recorregut 68 km de distància i baixat 435 m d'altura conflueix amb la Haidenaab a Luhe-Wildenau. Junts formen el riu Naab que desemboca al Danubi al centre de Ratisbona que finalment desemboca a la mar Negra.

## Afluents principals
### Pel marge esquerre

* Röthenbach (Bartmühle)
* Kaltenmühlbach (Bartmühle)
* Silberbach (Hohenthan)
* Geisbach (Liebenstein Speicher)
* Netzbach (Falkenberg)
* Frombach (Falkenberger Wald)
* Schleißbach (Windischeschenbach)
* Kotzenbach (Hutzlmühle)
* Schlatteinbach (Lamplmühle)
* Floß (Neustadt)
* Almesbach (Weiden)

### Pel marge dret

* Steinbach (Bärnau)
* Heiligenbach (Heimhof)
* Schwarzenbach (Liebenstein)
* Gründlbach (Tirschenreuth)
* Netzbach (Tirschenreuth)
* Kainzbach (Hohenwalder Wald)
* Wiesau (Schönhaider Wald)
* Tirschnitzbach (Schönhaider Wald)
* Fichtelnaab (Windischeschenbach)
* Rumpelbach (Windischeschenbach)
* Pöllenbach (Hutzlmühle)
* Schweinnaab (Weiden)
* Rothenstadter Bach (Rothenstadt)
# Sándor Vándor

Sándor Venetianer, nom de naixement (Miskolc (prov. Borsod-Abaúj-Zemplén), 28 de juliol, 1901 – Sopronbánfalva (Sopron), 14 de gener, 1945), director d'orquestra, compositor, esperantista hongarès.

## Carrera

Jakab Venetianer, un metge nascut a Liptószentmiklós, és fill de Róza Polacsek. Va tenir dos germans: Erzsébet (1898) i Margit (1904). Els seus pares van ser víctimes de l'Holocaust. El 1919, durant la República Soviètica, va organitzar un consell d'estudiants revolucionari, pel qual va ser expulsat posteriorment de totes les escoles secundàries del país. Va estudiar a Berlín el 1921 i a Leipzig entre 1921 i 1924. Després d'això, va treballar a Itàlia durant gairebé vuit anys com a tutor d'òpera. Va tornar a Hongria el 1932, va esdevenir el director del teatre de Sopron, però també va treballar a Budapest i Miskolc. El 1936 va assumir la direcció d'un cor format per alguns dels membres del Cor Szalmás, que més tard es coneixerà a nivell nacional com el Cor Errant de Budapest (però també va dirigir altres cors obrers).
En l'àmbit del moviment coral, va popularitzar les obres de Béla Bartók, Zoltán Kodály i altres compositors contemporanis, però també va escriure obres corals i va musicar diversos poemes d'Attila József. Va tenir una relació de treball directa amb Attila József i va discutir amb ell diverses vegades les obres corals escrites per als seus poemes, que sovint van donar lloc a la forma final de les obres.
Sándor Vándor es va convertir en víctima del terror nazi. El novembre de 1944 va ser arrossegat a Sopronbánfalvá, on va morir sota tortura.

## La seva memòria

La seva tomba es troba a Budapest, al cementiri de Kerepesi, la seva làpida és obra de l'escultor Aladár Farkas. Fins al canvi de règim a Miskolc, l'actual carrer Király portava el seu nom. A Sopron i Budapest al districte XVIII, un carrer va rebre el seu nom al districte i una escola de música a Tiszaújváros porta el seu nom.

## Les seves obres principals

* Obres orquestrals (serenata hongaresa, 1935, etc.)
* Música de cambra (quartets de corda, sonates de cambra, etc.)
* Obres per a piano (La màquina, 1932)
* Òpera (Dr. Kiss Álmos, 1942)
* Cantates (Detestatio belli, 1939; Nit suburbana, 1939; A város peremén, 1941)
* Obres corals (Endre Ady: Felszállott a pava, 1932; Attila József: Tiszta sívvel, 1937; Cançó de dones joves, 1937; Dansa de l'ós, 1938; Mondd, mit érrell..., 1938; Obreres, 1939; Les 1939, Les 1939; Inici de Vides joves, 1939 ; Dudoló, 1940 Sándor Petőfi: Ressuscitat, 1941, etc.)
* Cançons (portades de cançons populars)

## Referències

* ↑ Születési bejegyzése a miskolci polgári születési akv. 882/1901. folyószáma alatt. (Hozzáférés: 2020. március 7.)
* ↑ László Szilágyi-Windt (1972). "Venetianer Lajos Gran Rabí d'Ujpest". New East 53 (7284), 96-97. ell. El nom de la família Liptoszenmikos és d'origen italià
* ↑ Holtnaknyílvánítások (1950. március 2.) Magyar Közlöny - Hivatalos lap, 37. szám

## Fonts

* István Dobrossy–Miklós Eszenyi–László Zahuczky: Lèxic biogràfic de Miskolc. Miskolc, 2008.
* Lèxic biogràfic hongarès 1000–1990
* Salutacions
# Robert Bunsen

Robert Wilhelm Eberhard Bunsen (Göttingen, 31 de març de 1811 - Heidelberg, 16 d'agost de 1899) fou un químic que va néixer a Göttingen, Alemanya. Va perfeccionar el cremador, que duu el seu nom, inventat pel físic i químic Michael Faraday, i va treballar en l'espectroscòpia d'emissió dels cossos calents.
L'amistat de Bunsen amb Kirchhoff, iniciada l'any 1850 a Breslàvia, va originar grans resultats científics.
Va descobrir el cesi i el rubidi amb el seu espectroscopi. Bunsen era el més jove dels quatre fills de Christian Bunsen (1770-1837), Cap de Biblioteca i professor de Filologia Moderna de la Universitat de Göttingen. La bunsenita és un mineral de la classe dels òxids que s'anomena d'aquesta manera en honor seu.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Bunsen, Robert Wilhelm von». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología: la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 303. ISBN 8429270043.
* ↑ «Robert Wilhelm Bunsen | enciclopèdia.cat». [Consulta: 13 octubre 2021].
* ↑ «Bunsenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 abril 2016].
# Cal Tolrà

Cal Tolrà és una masia gòtica de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. La masia fou restaurada l'any 1980.

## Descripció

És un edifici civil; es tracta d'una masia amb planta baixa, pis i coberta amb teulada a dues aigües i carener perpendicular a la façana. Al costat dret d'aquesta, hi ha un petit rafal adossat.
En temps posteriors a la construcció inicial s'han obert algunes finestres sobre la façana. En destaca especialment el portal rodó, adovellat, i dues finestres gòtiques del primer pis, l'una d'arc conopial i l'altra amb arc carpanell. Totes dues estan profusament decorades amb lobulats i caparrons esculpits a la línia d'impostes.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Tolrà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Walter Bathe

Walter Bathe (Probsthain, actual Polònia, 1 de desembre de 1892 – Itàlia, 21 de setembre de 1959) va ser un nedador alemany que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà les dues proves de braça del programa de natació. En ambdues, els 200 i els 400 metres braça guanyà la medalla d'or.
Durant la seva carrera esportiva, que s'allargà fins a 1930, guanyà sis campionats nacionals, cinc edicions del Crownprince Trophy i tres vegades la travessa de 7,5 km pel riu Oder. El 1970 fou incorporat a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Walter Bathe Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 3 febrer 2017].
* ↑ «Walter Bathe». ishof.org. Arxivat de l'original el 28 d’octubre 2017. [Consulta: 3 febrer 2017].
# Paluweh

Paluweh, també conegut com Rokatenda, és un estratovolcà que forma la petita illa de Palu'e, situada al nord de l'illa de Flores, Indonèsia. Mentre el volcà s'eleva uns 3.000 metres sobre el fons del mar, el seu con s'eleva tan sols 875 metres sobre el nivell del mar i és el punt més alt de l'illa.
L'àmplia regió del cim conté cràters superposats de fins a 900 metres d'amplada juntament amb diversos doms de lava. Al llarg d'una fissura amb tendència nord-oest hi ha diverses fumaroles.
Es tenen constància de diverses erupcions en temps històrics, la més recent de les quals va tenir lloc entre l'octubre del 2012 i l'octubre de 2013. Aquesta erupció va obligar a establir una zona d'exclusió de 3 km i evacuar els habitants més propers al cim.

## Referències

* ↑ «Mt. Rokutenda on alert status». The Jakarta Post, 01-02-2005. Arxivat de l'original el 28 February 2013. [Consulta: 10 agost 2013].
* 1 2 3 «Global Volcanism Program | Paluweh» (en anglès). [Consulta: 11 novembre 2024].
* ↑ «Indonesia volcano eruption: Six dead on Palue». BBC News, 10-08-2013. [Consulta: 10 agost 2013].
* ↑ «Mt. Rokutenda spews ash, hundreds evacuated». The Jakarta Post, 16-11-2012. [Consulta: 10 agost 2013].
# Canabassa

La canabassa o lladracà (Eupatorium cannabinum) és una planta amb flor herbàcia de la família de les asteràcies. És una planta perenne robusta originària de moltes zones d'Europa incloent els Països Catalans. De vegades es troba, escapada dels jardins, en zones com la província canadenca de British Columbia.
És l'única espècie del gènere Eupatorium que és originària d'Europa.

## Descripció

La canabassa fa fins a 1,5 m d'alt i uns 1,2 m d'amplada. Viu en moltes zones humides d'Euràsia temperada. És un caducifoli amb raïms de flors malves. Floreix (als Països Catalans) de juliol a agost. El fruit és un aqueni d'uns 2 o 3 mm de llargada amb un papus amb pèls de 3 a 5 mm de llargada. Passa l'hivern com a hemicriptòfit.
Viu en vorades de vernedes i altres boscs de ribera. Es troba sobretot a la Catalunya humida i al País Valencià al territori catalanídic sud (Ports de Morella, L'Alcaltén, La Plana Baixa), territori serrànic i territori diànic. A les Balears només es troba a Mallorca, on només es troba en una sola localitat de la Serra de Tramuntana, i potser és una espècie introduïda. Viu entre el nivell del mar i els 1650 m

## Toxicitat

Eupatorium cannabinum conté alcaloides tumorogènics.

## Subespècies

* Eupatorium cannabinum L. subsp. cannabinum
* Eupatorium cannabinum L. subsp. corsicum (Req. ex Loisel.) P.Fourn.

## Referències

* ↑ https://dlc.iec.cat/Results?EntradaText=lladrac%C3%A0&operEntrada=0
* 1 2 "Botanica. The Illustrated AZ of over 10000 garden plants and how to cultivate them", p 359. Könemann, 2004. ISBN 3-8331-1253-0
* ↑ «Eupatorium cannabinum». Flora of North America.
* ↑ Schmidt, Gregory J. & Schilling, Edward E. (2000): Phylogeny and biogeography of Eupatorium (Asteraceae: Eupatorieae) based on nuclear ITS sequence data. Am. J. Bot. 87(5): 716-726. doi:10.2307/2656858 PMID: 10811796 PDF fulltext
* 1 2 Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ Fu, P.P., Yang, Y.C., Xia, Q., Chou, M.C., Cui, Y.Y., Lin G., "Pyrrolizidine alkaloids-tumorigenic components in Chinese herbal medicines and dietary supplements", Journal of Food and Drug Analysis, Vol. 10, No. 4, 2002, pp. 198-211
# Werner Dehn

Werner Dehn (Schöneberg, Berlín, 17 d'octubre de 1889 – 1960) va ser un remer alemany que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on guanyà la medalla de bronze en la competició del vuit amb timoner del programa de rem. Abans, el 1911 havia guanyat el campionat nacional de quatre amb timoner i el mateix 1912 guanyà el campionat nacional de vuit amb timoner.

## Referències

* ↑ «Werner Dehn Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 de novembre 2012. [Consulta: 17 febrer 2017].
* ↑ Deutsches Meisterschaftsrudern (DMR) Vierer ohne Steuermann - Männer (Plätze 1 – 3) (alemany)
* ↑ Deutsches Meisterschaftsrudern (DMR) Achter - Männer (Plätze 1 – 3) (alemany)
# Província d'Istanbul

Istanbul és una província localitzada al nord-oest de Turquia. Té una àrea de 5,196 km²; i una població de 15.067.724 habitants (2018). La població era de 10.018.735 habitants el 2000. Està envoltat per les províncies de Tekirdağ a l'oest, Kocaeli a l'est, la mar Negra al nord i la Mar de Màrmara al sud. L'estret del Bòsfor (Boaziçi) divideix la província en dues parts: el costat europeu i el costat asiàtic.
La capital de la província és la ciutat d'Istanbul, que, des de 2004, té els mateixos límits que la província.
La província també inclou les Illes dels Prínceps com a districte.

## Districtes

| Adalar Arnavutköy Ataşehir Avcılar Bağcılar Bahçelievler Bakırköy Başakşehir Bayrampaşa Beşiktaş Beykoz Beylikdüzü Beyoğlu Büyükçekmece Çatalca | Çekmeköy Esenler Esenyurt Eyüp Fatih Gaziosmanpaşa Güngören Kadıköy Kağıthane Kartal Küçükçekmece Maltepe | Pendik Sancaktepe Sarıyer Silivri Sultanbeyli Sultangazi Şile Şişli Tuzla Ümraniye Üsküdar Zeytinburnu |

## Referències

* ↑ «Büyükşehir Belediyesi Kanunu» (en turc). Türkiye Büyük Millet Meclisi, 10-07-2004. Arxivat de l'original el 2016-03-13. [Consulta: 30 novembre 2010]. «Bu Kanunun yürürlüğe girdiği tarihte; büyükşehir belediye sınırları, İstanbul ve Kocaeli ilinde, il mülkî sınırıdır. (Des de l'entrada en vigor d'aquesta llei, els límits metropolitans de la ciutat, a les províncies d'Istanbul i Kocaeli, són els de la província.)»
# Bernat III de Besalú

Bernat III de Besalú (segle XI - 1111 $^{(Gregorià)}$) fou el darrer comte de Besalú i Ripoll (1097-1111).

## Biografia

Originalment es creia que era fill del comte Guillem II de Besalú i la seva esposa Estefania de Provença.
Actualment hi ha dubtes sobre la seva existència. Existeix la possibilitat que sigui la mateixa persona que Bernat II de Besalú i, per tant, germà i no fill de Guillem II.

## Ascens al tron

Heretà el comtat de Besalú i el de Ripoll a la mort de Guillem II, tot i que primerament comptà amb la tutela del seu oncle Bernat II de Besalú. No fou fins al 1097 que deixà de tenir la tutela d'aquest.

## Núpcies

El 1067 ambdós havien reconegut la senyoria superior del comte de Barcelona, cosa que es traduí en una forta col·laboració entre els dos comtats. Així es casà l'1 d'octubre de 1107 amb Ximena d'Osona, comtessa d'Osona, filla del comte Ramon Berenguer III i neta d'El Cid. Per aquest casament Bernat III rebé en dot de matrimoni de la seva esposa el comtat d'Osona.
Els dos comtes llavors firmaren un pacte de successió mútua en cas de no tenir descendència i per això el comtat de Besalú s'uní al de Barcelona en morir Bernat III el 1111.

## Referències

* ↑ Josep Maria Salrach «Els documents de Besalú a l'Arxiu Comtal de Barcelona i els misteris del darrer comte de Besalú (segles XI-XII)». Quaderns de les Assemblees d'Estudis, 2014, pàg. 7-28.
# Portada/efemèride novembre 29

Joan Gamper
« 28 de novembre · 29 de novembre · 30 de novembre »
# Un gran home

Un gran home (títol original: The Great Man Votes) és una pel·lícula dramàtica estatunidenca de 1939 dirigida per Garson Kanin i protagonitzada per John Barrymore com un professor vidu convertit en borratxo que té el vot decisiu en les eleccions a l'alcaldia. Es basava en el conte homònim de Gordon Malherbe Hillman publicat al número de novembre de 1933 de la revista American Magazine. La trama de la pel·lícula de 2008 L'últim vot s'ha comparat amb Un gran home. Està doblada al català.

## Argument

L'antic professor de Harvard Gregory Vance, ara és un alcohòlic marginat en una petita ciutat Malgrat el seu alcoholisme, Vance es preocupa pels seus fills, Joan i Donald, educant-los en els clàssics, ensenyant-los llatí i fent-los recitar Shakespeare. Al seu torn, vetllen pel seu pare i la seva reputació. Aleshores, es descobreix que Vance és l'únic votant registrat en un districte clau i els polítics, d'ambdós partits, arriben en massa amb incentius.

## Repartiment

* John Barrymore com Gregory Vance
* Peter Holdencom Donald Ainslee Vance
* Virginia Weidler com Joan Vance
* Katherine Alexander com Agnes Billow
* Donald McBride com Iron Hat McCarthy
* Benny Bartlett com Davy McCarthy
* Brandon Tynan com Chester Ainslee
* Elisabeth Risdon com Phoebe Ainslee
* Granville Bates com alcalde
* Lluís Alberni com Manos
* J. M. Kerrigan com Hot Shot Gillings
* William Demarest com Charles Dale

## Recepció

La pel·lícula va registrar una pèrdua de 10.000 dòlars.

## Referències

* ↑ «The Great Man Votes (1939): Screenplay Info». TCM Movie Database. Turner Classic Movies.
* ↑ Dargis, Manohla «Hey, America, This Guy's for You (Movie Review 'Swing Vote')». , 01-08-2008.
* ↑ «Un gran home». esadir.cat. [Consulta: 3 març 2024].
# Lluís I de Blois

Lluís I de Blois (1172 - 14 d'abril de 1205) va ser comte de Blois (1191-1205).

## Orígens familiars

Era el fill de Teobald V de Blois i Alix de França. Els seus avis materns van ser Lluís VII de França i la seva primera esposa Elionor d'Aquitània.

## Matrimoni i descendents

Es va casar amb Caterina de Clermont, amb qui va tenir 3 fills:
* Raoul, que va morir jove
* Jeanne, que va morir jove
* Teobald VI de Blois

## Quarta Croada

Luis promulgar una carta el 1196 abolint la servitud en els seus dominis. Al Torneig d'Écry-sud-Ainé el 28 de novembre de 1199 Luis i el seu cosí Teobald III de Xampanya van ser els nobles principals primers a respondre al papa Innocenci III per a la Quarta Croada. Va sortir de França el 1202 i el juliol de 1203 va lluitar al setge de Constantinoble amb Bonifaci de Monferrat, el dux Enric Dandolo, Balduí IX de Flandes, que més tard es va convertir en emperador. Lluís va ser afectat més tard per una febre alta durant diversos mesos i no va poder participar en la presa de Constantinoble el 1204.

## Guerres Búlgaro-Llatines

Tot just recuperat va participar en la Batalla d'Adrianòpolis de 1205, on va ser assassinat per una força de cumans dirigit per Kaloian I Assèn de Bulgària ("Johanitza"). Lluís va perseguir l'enemic massa lluny, esgotant els seus homes i cavalls, i va anar a parar a un parany conjuntament amb el ja emperador Balduí I de Constantinoble, on trobà la mort i l'emperador fou capturat.

## Referències

* ↑ McNab, Chris. Famous Battles of the Medieval Period (en anglès). Cavendish Square Publishing, 2017, p. 44. ISBN 9781502632487.
| Precedit per: Teobald V de Blois | Comte de Blois 1191–1205 | Succeït per: Teobald VI de Blois |
| Precedit per: Raúl I de Clermont | Comte de Clermont 1191–1205 | Succeït per: Teobald VI de Blois |
# Ernst Deloch

Ernst Hubertus Deloch (17 de maig de 1886 - ?) va ser un genet alemany que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de bronze en la prova de salts d'obstacles per equips del programa d'hípica, formant equip amb Sigismund Freyer, Wilhelm von Hohenau i Friedrich Karl de Prússia, amb el cavall Hubertus; mentre en la prova individual fou novè.

## Referències

* ↑ «Ernst Deloch Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 de novembre 2012. [Consulta: 28 gener 2017].
* ↑ Prefil a databaseolympics.com