OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# William Philip Hiern

William Philip Hiern (Devonshire, 1839-1925) fou un matemàtic, botànic i briòleg anglès.
Hiern va estudiar de 1857 a 1861, al St. John's College, Cambridge, aprofundint en una "grau de primera classe" en matemàtica. Després, l'any 1886, va ingressar a l'Oxford University.
Va treballar a Devon, contribuint extensament al "Journal of Botany". Molts dels seus espècimens d'herbari es conserven, a més dels seus manuscrits, en el Museu d'Història Natural de Londres i en el Reial Jardí Botànic de Kew.

## Algunes publicacions

* Hiern, WP. 1899. Alsine in the British flora. Ed. West Newman. 5 pàg.
* ----. 1897. Isle of Man plants (Journal of Botany). 5 pàg.

### Llibres

* Hiern, WP. 1896. Catalogue of the African Plants: Dicotyledons, Part 4, Lentibulariaceae to Ceratophylleae. Reeditat 2008 Friedrich Welwitsch. 280 pàg. ISBN 978-0-548-95732-5
* ----. 1873. A monograph of Ebenaceae (Transactions of the Cambridge Philosophical Society). Ed. University Press.300 pàg.

## Honors
### Epònims
#### Gènere

* (Scrophulariaceae) Hiernia S.Moore

#### Espècies

| (Apiaceae) Pimpinella hiernii M.Hiroe (Asteraceae) Emilia hiernii C.Jeffrey (Celastraceae) Hippocratea hierniana Exell & Mendonça (Ebenaceae) Diospyros hierniana (King & Gamble) Bakh. (Ebenaceae) Diospyros hiernii Koord. | (Euphorbiaceae) Euphorbia hiernii (Croizat) Oudejans (Meliaceae) Aglaia hiernii Koord. & Valeton exKoord. (Meliaceae) Aglaia hiernii M.V.Viswan. & K.Ramach. (Ochnaceae) Gomphia hiernii (Tiegh.) Lye (Rosaceae) Rubus hiernii Ridd. | (Rubiaceae) Chassalia hiernii (Kuntze) G.Taylor (Rubiaceae) Ecpoma hierniana (Wernham) N.Hallé & F.Hallé (Rubiaceae) Gardenia hiernii Scott-Elliot (Rubiaceae) Pavetta hierniana Bremek. (Rubiaceae) Sabicea hierniana Wernham (Rutaceae) Vepris hiernii Gereau |

## Referències

* ↑ J. Bot. 18: 196 1880 (IK)
* ↑ Umbelliferae World 830, nom. 1979 (IK)
* ↑ Kew Bull. 41(4): 918 (1986) nom. nov. (IK)
* ↑ Bol. Soc. Brot. sér. 2, 26: 224. 1952 (IK)
* ↑ Gard. Bull. Straits Settlem. 7: 173. 1933 (IK)
* ↑ Meded. Lands Plantentuin xix. 521 (IK)
* ↑ Phytologia 67(1): 46 1989 (IK)
* ↑ Meded. Lands Plantentuin xix. 381, nomen (senar King) (IK)
* ↑ Bull. Bot. Surv. Índia 24(1?4): 212 (1982 publ. 1983) nom. nov. (IK)
* ↑ Lidia 4(3): 92 1998 (IK)
* ↑ W. K. Martin & G. T. Fraser, Fl. Devon 281 1939 (IK)
* ↑ in Exell, Cat. Vasc. Pl. S. Prengui 215 1944 (IK)
* ↑ Adansonia sér. 2, 3: 173 1963 (IK)
* ↑ J. Linn. Soc., Bot. 30: 80. 1894 (IK)
* ↑ Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 37: 76 1934 (IK)
* ↑ Monogr. Sabicea 29. 1914 (IK)
* ↑ Novon 11(1): 43, nom. nov. 2001 (IK)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* Brummitt, RK; CE Powell. 1992. Authors of Plant Names. Reial Jardí Botànic de Kew. ISBN 1-84246-085-4

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Llampaies

Llampaies és una entitat de població del municipi de Saus, Camallera i Llampaies, centrada en un pujol elevat situat al bell mig del terme, dominant la resta de construccions.
Aquest nucli és centrat a l'església de San Martí, d'origen romànic i d'una sola nau. Relacionada amb l'església, és interessant la seva Rectoria.

## Història

L'any 1846 el terme de Llampaies va ser incorporat, juntament amb el de Camallera, al municipi de Saus, que va canviar de nom a l'actual. A diferència dels altres dos termes, que formaven part de la Batllia de Verges al final del règim senyorial, el primer terç del Segle XIX, Llampaies formava part de la Vegueria estreta de Girona.

## Patrimoni

A part de l'església, a Llampaies hi destaquen la casa del S. XVI de Can Gil, una altra casa al carrer de l'Església, del mateix segle, la Bòbila de Llampaies, Cal Vermell, Can Reixac o Can Gener, a més d'altres cases.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860) (en català). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
# Regió Sud (Malawi)

La regió sud de Malawi és una de les tres regions que en administrativament es divideix Malawi, amb Blantyre com la seva capital. Ocupa una superfície de 31.753 km$^2$. El 2018, la seva població era de 7.750.629 habitants.
Dels 28 districtes de Malawi, 13 es troben a la Regió Sud. Són: Balaka, Blantyre, Chikwawa, Chiradzulu, Machinga, Mangochi, Mulanje, Mwanza, Neno, Nsanje, Phalombe, Thyolo i Zomba.
A nivell electoral, la regions electorals també es basen en les regions administratives.

## Demografia

En el moment del cens de Malawi de 2018, la distribució de la població de la regió del sud per grup ètnic era la següent:
* 39,3% Lomwe
* 24,9% Yao
* 8,3% Ngoni
* 8,2% Sena
* 6,8% Mang'anja
* 6,6% Chewa
* 3,8% nianja
* 0,9% Tumbuka
* 0,4% Tonga
* 0,1% Nkhonde
* 0,0% Lambya
* 0,0% Sukwa
* 0,7% Altres

## Referències

* ↑ «Malawi’s Southern Region» (en anglès). The Malawi Project. Arxivat de l'original el 30 setembre 2023. [Consulta: 29 maig 2024].
* ↑ «Maps - Constituency - Southern Region» (en anglès). Malawy Electoral Comission. [Consulta: 29 maig 2024].
* ↑ «2018 Malawi Population and Housing Census Main Report». Arxivat de l'original el 2020-06-08. [Consulta: 29 maig 2024].
# Mława

Mława és una ciutat de Polònia amb 31.047 habitants (30-12-2021). És la capital del Comtat de Mława.
Durant la invasió de Polònia de 1939 hi va tenir lloc la batalla de Mława.

## Història

La primera menció registrada de Mława és del 2 de juliol de 1426. Tres anys després, Mława va ser incorporada com a ciutat i el 1521, la ciutat va ser capturada pels Cavallers Teutònics. El 1795, per la Partició de Polònia, Mława esdevingué part del Regne de Prússia.
Després de les Guerres napleòniques Mława (junt amb tota la seva província) wva ser incorporada en la partició russa de Polònia on hi va romandre fins a la Primera Guerra Mundial.
Durant l'ocupació alemanya de la Segona Guerra Mundial, la ciutat va rebre el nom de Mielau i s'hi reparaven i es comprovaven els tancs alemanys en l'Operació Barbarroja.
Abans de l'arribada dels soviètics de 1945, a Mława hi va haver la massacre per part dels alemanys de 364 presoners del Truppenübungsplatz "Mielau".

## Indústria

Actualment hi ha una gran fàbrica de LG que fabrica televisors i monitors

### Ciutats agermanades

Mława està agermanada amb:
* Moscufo, Itàlia
* Nasaud, Romania
* Saverne, França

## Residents notables

* Eva Kotchever - escriptora i proprietaria del Eve's Hangout de Nova York
* Barbara Rogowska - actriu.
* Joseph Opatoshu - novel·lista yiddish.
* Józef Skrobiński - director de cinema.
* Sir Isaac Isaacs - polític australià el pare del qual nasqué a Mława.

## Referències

* ↑ Liczba ludności - Mlawa 2021r. www.polskawliczbach.pl
* ↑ «Wolfram|Alpha: City Data for Mlawa, Poland: demographics, maps». Wolframalpha.com. Arxivat de l'original el 2013-02-09. [Consulta: 30 maig 2012].
* ↑ «Local history - Information about the town - Mława - Virtual Shtetl». Sztetl.org.pl, 04-09-1939. Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 30 maig 2012].
* ↑ Richard M. Watt, Bitter Glory: Poland and Its Fate, 1918–1939 Hippocrene Books, 1998. ISBN 0781806739
* ↑ Witold Kaczynski, Pozycja Mława. Zarys historyczny. Arxivat 2021-10-20 a Wayback Machine.
* ↑ Praca Zbiorowa. «Nosarzewo Borowe : Truppenübungsplatz "Mielau"» (en polish). Polska Niezwykła Mazowieckie (przewodnik). Wydawnictwo Demart publishing, 05-06-2012. [Consulta: 1r agost 2014].
* ↑ Janusz Dębski, Uroczystości na 68 rocznicę mordu na Kalkówce Arxivat 2014-08-14 a Wayback Machine. Mazowieckie Media, Kurier Mławski.pl 2013-01-17.
* ↑ «Mlawa, Poland | The Power of Waste». Convaero. Arxivat de l'original el 2012-05-17. [Consulta: 30 maig 2012].

## Enllaços externs

* Jewish Community in Mława on Virtual Shtetl
* MKS Mlawa
# Boroqul

Boroqul fou un general mongol de Genguis Kan.
Quan Genguis Kan ja havia estat proclamat dels mongols (ho fou el 1194) però encara era vassall de Wang Khan dels kerait, hi va haver una guerra entre naimans i kerait. En la part final de la lluita els naiman van envair el país kerait, i Djagambu (germà de Wang khan) i Ilqa Sangun (fill de Wang Khan) van haver de fugir. Wang va cridar en ajut a Genguis Kan que li va enviar als seus "quatre gran guerrers" (dorben kulu'ud) és a dir a Boortchu, Muqali, Boroqul i Tchila'un, que van salvar al darrer moment a Sangun, van expulsar els naiman de les terres kerait i van recuperar el bestiar agafat pels naiman. Qassar, germà de Genguis Kan, va acabar la campanya amb una gran victòria sobre els naiman.
El 1203 es va produir la ruptura entre mongols propis i kerait. Els keraits i els seus aliats van iniciar un atac, i Genguis Kan es va retirar a la serralada de Maooundur i després cap a la muntanya Alan o Nga-lan, contrafort de la cadena del Khingan, prop del naixement del Khalkha-gol. La batalla decisiva es va produir poc després i la superioritat numèrica dels kerait va obligar a Genguis Kan a retirar-se en arribar la nit i poc després se li van unir les forces que dirigien el seu fill Ogodai (que va ser ferit) i els seus lloctinents Bo'ortchu i Boroqul. Genguis va iniciar la retirada seguint el Khalkha-gol.

## Referències

* ↑ Rashid al-Din l'anomena Khalaldjin-alt
* ↑ de fet primer va seguir pel actual Olkhui, que surt de les muntanyes Khingan i desaigua a un petit llac cel Gobi oriental, i després pel Khalkha-gol
# Bosó d'Arle

    Per personatges amb el nom Bosó, vegeu la pàgina de desambiguació Bosó
Bosó d'Arles o Bosó I d'Arle (885 - † 936) dit també Bosó VI de Provença, comte d'Avinyó i Vaisin (911- 931), comte d'Arles (926- 931) i marquès de Toscana (931- 936).
Era fill de Teobald d'Arle i Berta de Lotaríngia, una filla il·legítima de Lotari II de Lotaríngia.

## Biografia

El 926, va succeir al seu germà Hug d'Arle com a comte d'Arles quan aquest va deixar Arle per anar a Itàlia. Bosó d'Arles es va implicar també a Itàlia i va ser designat marquès de Toscana el 931 pel seu germà després de la deposició de Lambert de Toscana. A Provença, Bosó va ser reemplaçat llavors pel seu gendre, el marit de la seva filla Berta i fill de Ricard el Justicier, també anomenat Bosó i conegut com a Bosó I (895- 935) Bosó d'Arle va intervenir igualment a Lorena contra Enric I d'Alemanya.
Va ser finalment deposat i arrestat el 936 i reemplaçat per un fill il·legítim d'Hug: Hubert. En realitat Bosó d'Arles va morir probablement assassinat sota les ordes del seu germà Hug. A instàncies de la seva dona Wil·la, hauria intentat un cop de força contra Hug.

## Genealogia

D'una primera esposa no identificada, hauria tingut un fill:
* Rotbald l'Antic o Rotbold l'Antic (vers 907-936) que es va casar amb Ermengarda d'Aquitània, filla de Guillem el Pietós, i fou assassinat pel seu oncle el rei Hug el 936.
Es va casar llavors amb Wil·la de Borgonya, filla de Rodolf I de Borgonya i de Wil·la de Provença. D'aquesta unió van néixer quatre filles:
* Berta d'Arle (abans de 912- després de 18 d'agost de 965), comtessa d'Arle qui es va casar probablement el 924 amb Bosó I (895- 935), fill del duc de Borgoyna, Ricard el Justicier. Bosó era abat laic de l'abadia de Saint-Pierre de Moyenmoutier i de l'abadia de Remiremont als Vosges. Quan va esdevenir vídua, Berta d'Arle es va casar el 936 amb Ramon II († 961), comte de Rouergue. Es diu igualment que va acollir al seu oncle Hug d'Arle a Arle el 947.
* Wil·la III (912-970) qui fou reina d'Itàlia el 930 casant-se amb Berenguer II, rei d'Itàlia.
* Riquilda
* Gisela

## Enllaços externs

* Els comtes de Provença

## Notes i referències

* ↑ El pare de Bosó, Teobald d'Arle (850-895), comte d'Arle i Viena, era el cosí de Bosó, rei de Borgonya Cisjurana de 879 a 887
* ↑ Per la discussió sobre aquest Bosó vegeu Bosó II d'Arle
* ↑ . Frédéric de Gingins-La-Sarra - Mémoires pour servir à l'histoire des royaumes de Provence et de Bourgogne-Jurane - 1851, pàgina 97, a
* ↑ "Bertam, Willam, Richildam et Gislam" are named (in order) as the four daughters of Boso and Willa by Liutprand a els comtes de Provença
* ↑ Les dates de 931 i 933 són de vegades avançades. Però Berta era ja casada quan el seu pare va marxar a Itàlia el 931; la data de 924 és doncs més probable, malgrat la jove edat de la núvia
* ↑ La data de defunció d'aquest Bosó es discutida
* ↑ Es troben també per l'enllaç les dates de 935 i 940
# Josep de Luis Ferrer

Josep de Luis Ferrer (Inca, 1971) és un advocat, polític i activista. És advocat i membre de la Comissió de Normalització Lingüística del Col·legi d'Advocats. Es presentà a les eleccions del 26 de juny del 2016 com a candidat al Senat per Sobirania per a les Illes. El 2018 fou elegit president de l'Obra Cultural Balear.

## Referències

* ↑ «Josep de Luis (SI): «Anirem a Madrid en nom d'un poble que té dignitat, orgull, una llengua, una història i una voluntat de decidir»». dBalears. Arxivat de l'original el 2016-12-20 [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Josep de Luis Ferrer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* https://www.eltemps.cat/article/3357/josep-de-luis-mestim-mes-estar-en-el-punt-de-mira-de-lextrema-dreta-que-en-els-seus-bracos
* https://www.vilaweb.cat/noticies/entrevista-josep-de-luis-president-obra-cultural-balear/
# Kaposvár

Kaposvár (en croat Kapošvar, Kapuš(ar), Kapušvar; en alemany, Kopisch, Ruppertsberg, Ruppertsburg, en eslovè, Rupertgrad, en turc, Kapoşvar; en serbi: Капошвар, Kapošvar) és la capital del comtat de Somogy, a Hongria. Està situada a 186 km al sud-oest de Budapest, a la riba del riu Kapos.

## Galeria

* Església de Kaposvár
* Font d'Esteve I d'Hongria

## Persones il·lustres

* Imre Nagy, president del govern.
# Naraves

Naraves (Naravas, Ναραύας) fou un cap númida que va tenir una part rellevant a la guerra dels mercenaris.
Inicialment es va decantar pels rebels i es va unir a l'exèrcit d'Espendi, però més tard va decidir fer costat als cartaginesos, en un moment crític de la guerra, vencent el 239 aC en la batalla del riu Bàgradas. Segurament aquesta deserció va salvar a l'exèrcit d'Amílcar Barca de la destrucció. El seu canvi s'atribueix a la influència personal d'Amílcar que el va rebre amb els braços oberts i li va prometre la seva filla en matrimoni.
A la resta de la guerra va fer costat als cartaginesos amb fidelitat. Naravas era la forma grega del nom que originalment era probablement Narbal o Naarbaal.

## Referències

* ↑ (anglès) Charles Rollin, The antient history of the Egyptians, Carthaginians, Assyrians, Babylonians, p.218
# Dicromat d'amoni

El dicromat d'amoni és un compost inorgànic amb la fórmula (NH$_4$)₂Cr₂O$_7$. En el passat s'havia fet servir en fotografia i amb finalitats didàctiques a les escoles —tot i que l'ús en escoles s'aturà pel caràcter carcinogen del compost. Actualment s'utilitza en pirotècnia.
# La Fassina (Olivella)

La Fassina és una obra d'Olivella (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es troba al ben mig del Parc del Garraf al camí que va de Sitges a Olivella, passada la cruïlla que porta a Jafra i que ve de Sitges a la Plana Novella.

## Descripció

Aquesta masia consta d'un cos principal i altres secundaris adossats als costats. Té planta baixa i pis i les cobertes són a dues vessants. Les finestres del primer pis són allandades amb ampit i les de la planta baixa són d'arc de mig punt amb dovelles.

## Història

La Fassina, pertanyent inicialment al patrimoni de can Marcer, era antigament coneguda com a Masia de la Font. A mitjan segle xix va ser una destil·leria d'aiguardent (una fassina), propietat de la família Torrents, de Vilanova. Ha estat totalment restaurada modernament.

## Referències

* ↑ Wikiloc: Com arribar a la Fassina [Consulta: 16 Agost 2020].
* 1 2 «La Fassina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Oppas

Oppas fou fill del rei Ègica i germa de Vítiza. Era suposadament bisbe de Sevilla. Quan Roderic fou proclamat dux de la Bètica el 709 o 710 a Toledo, Oppas, que era religiós, i un altre germà de nom Sisebert van encapçalar a Toledo i la Cartaginense la facció favorable a Àkhila II, que era a la Tarraconense. Fou proclamat arquebisbe de Toledo segurament després de la mort de Roderic a la batalla de Guadalete.
Era a Toledo quan hi va arribar Mussa ibn Nussayr l'estiu del 713, però això podia ser per haver-hi anat després de la derrota de Roderic i l'entrada de Tàriq ibn Ziyad a la ciutat. A Toledo es va oposar al saqueig del tresor, i fou condemnat a mort però poc després, el 714 va passar al servei dels àrabs i fou amnistiat. Va ser lleial des de llavors als musulmans.

## La batalla de Covadonga

El 722, després de la revolta de Pelai a Astúries, el valí Ànbassa ibn Suhaym al-Kalbí es va dirigir a la zona acompanyat del prelat Oppas, al qual es va encarregar negociar la submissió dels rebels, que realitzaven algunes operacions guerrilleres. Les viles, aldees, hisendes i tribus de la zona tant a Astúries com a Cantàbria es van sotmetre sense lluita i el governador Munuza va poder tornar a instal·lar-se a Gijón, on ja devia haver residit abans que la propagació de la rebel·lió el 718 l'obligués a la fugida. Pelai i els seus fidels es van refugiar en les muntanyes de Covadonga (Cangues d'Onís). Allà va enviar Munusa al general al Qama. Si Oppas va emprendre algun tipus de negociació va fracassar.
El dia 28 de maig del 722 l'exèrcit d'al Qama va caure en una emboscada morint el mateix general, i caient presoner Oppas. Les tropes islàmiques mancades de cap, encara que se suposa que les baixes del seu exèrcit van ser poc importants, es van desbandar i els muntanyencs els van ser massacrant en petits grups durant la fugida. Encara que la derrota no va ser molt significativa en l'aspecte militar - va tenir menys importància que la batalla de Tolosa (721) - va tenir un efecte polític considerable. Els magnats gots de la zona es van rebel·lar, i van trobar en els indòmits muntanyencs a uns auxiliars magnífics i poc exigents. Munusa, en conèixer la derrota, va tornar a abandonar la zona, però els muntanyencs li van parar un parany a la Collada de la Aciera, morint el governador i molts dels seus homes. Cantàbria es va unir a la revolta.
La sort posterior d'Oppas és desconeguda.
Un altre Oppas, de noble llinatge visigot, fou també bisbe de Sevilla uns anys després.

## Referències

* ↑ Luis Suárez Fernández. Historia de España antigua y media Arxivat 2014-10-27 a Wayback Machine. Vol.1, p.144 (castellà)
# Ormenio

Ormenio (grec: Ορμένιο, Ormenio en búlgar Черномен, Txernomen, en turc Çirmen, pronunciat Txirmen) és el lloc més septentrional de tota Grècia. Forma part de la unitat municipal de Trígono, a la unitat perifèrica d'Hebros, perifèria de Macedònia Oriental i Tràcia.
Està ubicat prop de la riba dreta del riu Maritsa (Hebros en grec), que delimita aquí la frontera amb Bulgària. A l'altra banda de l'Evros, 6 km al nord, es troba la ciutat búlgara de Svilengrad. La carretera europea E85 travessa la ciutat.

## Població

| Anyr | Població |
| 1871 | 990 |
| 1981 | 846 |
| 1991 | 967 |
| 2001 | 807 |

## Història

Fou l'antiga Burdipta dels odrisis, i la romana d'Orient Tζερνομιάνον; els serbis l'anomenaven Crünomeni. Al segle xiii va esdevenir una important fortalesa reforçada el segle xiv. Els otomans hi van obtenir una notable victòria sobre els serbis del sud dirigits per Vukasin i per Ugljesa en la batalla del riu Maritsa. Llavors fou una fortalesa estratègica dels otomans i seu d'un sandjak de l'eyalat de Rumèlia, però progressivament, amb l'eixamplament de les seves conquestes, va perdre importància i Ewliya Celebi ja la considera una fortalesa de l'interior (sense guarnició ni equipament) i en estat d'abandonament. Fins al segle xix va restar com a centre del sandjak però llavors fou rebaixada a nahiye (subdistricte) del kaza (districte) de Mustafa Pasha Köprüsü, dins el sandjak d'Edirne i del wilayat d'Edirne.

## Bibliografia

J. Von Hammer-Purgstall, Rumeli und Bosna, Viena, 1812
# Orodes II de Pàrtia

Orodes II fou rei de Pàrtia proclamat vers el 54 aC i reconegut vers el 52 aC, i fins al 37 aC.
El 53 aC els armenis van ajudar a Marc Licini Cras Dives I (Crassus) contra els parts. Cras va entrar a Pàrtia des del territori del dinasta àrab Agbar II d'Osroene. En revenja per la invasió romana els parts van envair Armènia i en van saquejar molts districtes, impedint a la infanteria armènia reunir-se amb Crassus, el que fou interpretat per aquest com una defecció. L'exèrcit de Cras fou desfet a Carres (Carrhas o Harran) el 28 de maig del 53 aC i el seu cap va morir l'1 de juny, fets que van establir l'Eufrates com a frontera entre Roma i Pàrtia.
Després del fracàs romà el rei part Mitridates III fou assetjat a Babel, que fou ocupada finalment, i fou executat pel seu germà i rival Orodes II el 52 aC.
Després d'això el rei d'Armènia Artavasdes es va assegurar la benevolència dels parts amb el compromís de la seva filla amb el príncep hereu part Pacoros. El 42 aC Artavasdes va haver d'enviar contingents al rei dels parts en els seus atacs a la província de Síria que van durar fins al 40 aC. En aquest any els parts, amb l'ajut del rebel romà Quintus Labienus, van guanyar els combats d'Apamea i Antioquia de l'Orontes. Els governs locals de Síria i de Fenícia (menys Tir) es van passar a Labienus, que va arribar fins a Cilícia. A Judea el candidat part, Antígon, va obtenir el tron enderrocant a Hircanos II. Però l'any 39 aC el general part Labienus fou derrotat i mort (39 aC) als passos del Amanos a Cilícia pel general romà Ventidius i els parts van haver d'evacuar els territoris ocupats l'any anterior. A Armènia el rei Artavasdes III va tornar a la seva anterior fidelitat a Roma.
El 38 aC el candidat romà al regne de Judea, Herodes el gran, es va imposar a Antígon amb l'ajut de les tropes romanes sota comandament de Silus. A Síria els parts van patir una derrota decisiva a la batalla del Mont Gindaros (9 de juny del 38 aC) en la qual a més va morir l'hereu part Pacoros que havia estat associat al poder pel seu pare. Després d'aquestes derrotes Orodes II va abdicar el 37 aC en favor del seu fill Fraates IV.
| Precedit per: Mitridates III | Imperi Part | Succeït per: Fraates IV |