OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# HD 102776

HD 102776 conegut també com j Centauri (j Cen / HD 102776 / HR 4537) és un estel de magnitud aparent +4,31 enquadrat dins la constel·lació de Centaure. La nova reducció de les dades de paral·laxi del satèl·lit Hipparcos situa a aquest estel a 595 anys llum del sistema solar. És membre de l'associació estel·lar d'Scorpius-Centaurus, l'edat de la qual està compresa entre els 4.000 i els 15.000 anys.
HD 102776, és un estel blanc-blavós de la seqüència principal de tipus espectral B3Vne. Amb una temperatura efectiva de 18.700 K, té una lluminositat 2.919 vegades major que la del Sol. El seu radi és 3,9 vegades més gran que el radi solar i la seva massa és aproximadament 7 vegades major que la massa solar, per sota del límit a partir pel qué els estels acaben fent esclatant com a supernoves.
j Centauri és una estrella Be —semblant a δ Centauri o a η Centauri— i pot ser també variable, rebent la denominació provisional NSV 5357. La seva amplitud de variació és de 0,049 magnituds.
j Centauri no ha de ser confosa amb J Centauri (HD 116087).

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two dimentional spectral types for the HD stars, Vol. 1. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1975.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «The determination of T_eff_ of B, A and F main sequence stars from the continuum between 3200 A and 3600 A». Astronomy and Astrophysics, 1995, pàg. 553–564.
* 1 2 Michel Curé «Stellar parameters and H α line profile variability of Be stars in the BeSOS survey» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 03-01-2018, pàg. 5287-5299. DOI: 10.1093/MNRAS/STX3075.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 «j Cen -- Be Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ j Centauri Arxivat 2013-01-15 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* ↑ Shatsky, N.; Tokovinin, A. «The mass ratio distribution of B-type visual binaries in the Sco OB2 association». Astronomy and Astrophysics, 382, 2002. pp. 92-103.
* 1 2 Hohle, M. M.; Neuhäuser, R.; Schutz, B. F. «Masses and luminosities of O- and B-type stars and red supergiants». Astronomische Nachrichten, 331, 4, 2010. p. 349.
* ↑ HD 102776 (Catalogue of Stellar Diameters, CADARS) (Pasinetti-Fracassini+ 2001)
* ↑ Lefèvre, L.; Marchenko, S. V.; Moffat, A. F. J.; Acker, A. «A systematic study of variability among OB-stars based on HIPPARCOS photometry». Astronomy and Astrophysics, 507, 2, 2009. pp. 1141-1201.
# Revolta de Kepek Timur

La Revolta de Kepek Timur fou un rebel·lió del beg de l'anomenada Horda de Timur, de nom Kepek Timur, contra Tamerlà, que probablement va tenir lloc l'estiu del 1371.
Algunes hordes mogoles establertes a la zona del riu Sihun o Yaxartes, a la frontera entre Transoxiana i Mogolistan, van ser amenaçades pèr Zinde Khusham Aparti, que després de revoltar-se havia estat perdonat per Timur i volia fer merits d'aquest. Les amenaces, segurament amb una bona dosis de pressió militar, van ser efectives i les hordes dels amirs Komze i Oreng Timur es van sotmetre; els dos caps foren enviats a Samarcanda; amb els seus efectius es va crear una horda o tuman que va ser anomenat Tuman de Timur (o Horda de Timur) i en fou nomenat beg Kepek Timur. Així aquests fets es datarien a finals de primavera o ja durant l'estiu del 1371.
Kepek (o Kepeg) Timur, fill de Olug Toktamur, era una persona d'extracció baixa que havia ascendit des d'una posició inferior, però quan es va trobar amb autoritat, va canviar, es va revoltar i va recollir un exèrcit considerable (probablement la submissió no estava consolidada i tenia molts opositors). Bahram Jalayir, que havia estat durant molt de temps en desgracia per la seva conducta a Taixkent, però que ara s'havia ofert voluntari, fou enviat a castigar el rebel. L'acompanyaven els amirs Shaikh Ali Bahadur, Abas Bahadur i Khetai (Katai) Bahadur.
Una part dels Jalayirs no estaven satisfet amb el lideratge de Bahram, i van veure una oportunitat per assassinar-lo; el capità Beter Kuji dirigia als conjurats però Bahram, assabentat d'aquesta intencions, es va haver de separar de la seva columna amb una guàrdia personal i es va refugiar amb la de Shaikh Ali Bahadur. En aquell moment els dos exèrcits es van albirar però estaven separats pel riu Aishe Khutun: quan l'exèrcit reial va arribar a la riba del riu, Khetai Bahadur, que havia ofès al seu oficial superior per alguna imputació contra el seu coratge, va treure la seva espasa, va esperonar al seu cavall i va creuar el camp en direcció cap a l'estàndard de Kepek Timur, però va ser immediatament envoltat pels soldats del rebel Kepek. Shaikh Ali i les seves tropes, mentre, havien creuat el riu i van enfrontar a l'enemic salvant a Khetai de morir; els de Kepek, alarmats per la força de l'atac, es van trencar i finalment, al arribar la nit, els rebels van fugir en totes direccions. Shaikh Ali finalment va acordar la pau amb Kepek i, després d'haver castigat severament els amotinats de la divisió de Bahram Jalayir, va tornar a Samarcanda. Timur no va aprovar l'acord de pau amb el rebels i va decidir fer una expedició sota el seu comandament personal, amb bons resultats generals però escasos contra Kebek. Vegeu Segona expedició de Tamerlà al Mogolistan el 1371.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 7
* ↑ Yazdi diu “el darrer rigor” que seria la execució
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 8
# Bogdan Lalić

Bogdan Lalić (nascut el 8 de març de 1964 a Zagreb, llavors a la República Federal Socialista de Iugoslàvia) és un jugador i escriptor d'escacs croata, que té el títol de Gran Mestre des de 1988. Tot i que juga representant la Federació de Croàcia, viu gran part de l'any a Anglaterra, i va estar casat (actualment divorciat) amb la Mestra Internacional Susan Lalić, la primera dona anglesa en obtenir aquest títol.
A la llista d'Elo de la FIDE de desembre de 2014, hi tenia un Elo de 2479 punts, cosa que en feia el jugador número 18 (en actiu) de Croàcia. El seu màxim Elo va ser de 2600 punts, el 1997.

## Resultats destacats en competició

Lalić fou primer als torneigs de Plèven 1987 i Sarajevo 1988. Des dels anys 1990, ha participat en molts torneigs oberts arreu de l'estat espanyol. Per exemple, el 2006 guanyà el VIII Obert de Logronyo, per davant de Stuart Conquest. El 2007 guanyà el XIV obert de Lepe.

## Llibres publicats

* Bogdan Lalic. The Queen's Indian Defence. Everyman Chess, 1997. ISBN 9781857441574.
* Bogdan Lalic. The Budapest Gambit. Batsford, 1998. ISBN 9780713484564.
* Bogdan Lalic. Queen's Gambit Declined: Bg5 Systems. Everyman Chess, 2000. ISBN 9781857442403.
* Bogdan Lalic. The Grunfeld for the Attacking Player. Batsford, 2002. ISBN 9780713481662.
* Bogdan Lalic. The Marshall Attack. Everyman Chess, 2003. ISBN 9781857442441.
* Bogdan Lalic, Vladímir Okhotnik, Carpathian Warrior (Caissa Hungary, 2005)
* Bogdan Lalic, Vladímir Okhotnik, Carpathian Warrior 2 (Pandora Press, 2008)

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Bogdan Lalić» (en anglès). echesspedia.com, 18-03-2011. [Consulta: 12 abril 2011].
* 1 2 «Nota biogràfica de Bogdan Lalić» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 11 abril 2011].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Croàcia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 18 desembre 2014].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Bogdan Lalić «benoni.de». Arxivat de l'original el 2014-12-18. [Consulta: 11 abril 2011]. (alemany)
* ↑ «VIII Open Internacional Ciutat de Logronyo 2006» (en castellà). Arxivat de l'original el 2014-03-07. [Consulta: 19 agost 2010].
* ↑ «El croata Bogdan Lalic gana en Lepe» (en castellà). lepeonline.es, 04-10-2007. [Consulta: 12 abril 2011].

## Enllaços externs

* Posicions crítiques de les seves partides a «wtharvey.com» (en anglès). [Consulta: 12 abril 2011].
* Estimació Elo de Bogdan Lalić a «chessmetrics.com». [Consulta: 12 abril 2011]. (anglès)
# Eleccions legislatives búlgares de 2024

* Eleccions legislatives búlgares de juny de 2024
* Eleccions legislatives búlgares d'octubre de 2024
«Eleccions legislatives búlgares de 2024» té aquests significats:
# Legió VI Ferrata

La Legió VI Ferrata o Ferrata Fidelis va ser una legió romana formada per Gneu Pompeu Magne amb reclutes d'Hispània cap al 52 aC. El seu emblema era un bou, un llop i Ròmul i Rem.
Poc després de la seva creació passà a estar sota el comandament de Juli Cèsar en la seva guerra de les Gàl·lies. L'any 48 aC la legió participà en la batalla de Farsàlia al costat de Gneu Pompeu Magne. Després de la batalla part de la tropa (incloent-hi els aquiliferi) pogué escapar amb les restes de l'exèrcit pompeià, mentre que la resta de la legió (unes quatre cohorts) va ser capturada i s'uní als exèrcits de Juli Cèsar. Aquesta legió reduïda (ja que els veterans no van permetre que es completés la força amb nous reclutes) va acompanyar Cèsar a Alexandria i es va enfrontar a les forces de Ptolemeu XIII.
Posteriorment la legió va lluitar al costat de Cèsar quan es va enfrontar a Farnaces II del Pont a la batalla de Zela de l'any 47 aC, on es va guanyar el cognomen de Ferrata. Entre el 58 i el 60, durant el govern de Neró, va participar en les campanyes a Armènia contra l'imperi part comandada per Gneu Domici Corbuló i novament el 105 sota Trajà. L'any 152 es va desplaçar a l'Àfrica romana per sufocar als maures. Va ser dissolta a mitjan segle iii.

## Referències

* ↑ Fields, Nic. The Roman Army: the Civil Wars 88-31 BC (en anglès). Osprey Publishing, 2008, p.55. ISBN 1846032628.
* ↑ Millar, Fergus. The Roman Near East: 31 Bc-Ad 337 (en anglès). Harvard University Press, 1993, p.69. ISBN 0674778863.
* ↑ Bunson, Matthew. A Dictionary of the Roman Empire (en anglès). OUP USA, 1995, p. 267. ISBN 0195102339.
# Alexandru Tirlea

Alexandru Tirlea (Alcalá de Henares, Madrid, 28 de març de 2000) és un futbolista espanyol, nacionalitzat romanès, que juga en la demarcació de lateral dret al Club Gimnàstic de Tarragona de la Primera Federació.

## Biografia

Després de formar-se com a futbolista en les categories inferiors del Reial Madrid C. F., finalment en 2019 va marxar cedit al Salamanca C. F. UDS. Va debutar amb l'equip Salamantí contra el Arenas Club. Després d'un any cedit al club, va marxar traspassat a la disciplina del Deportivo Alavés. Va debutar amb el segon equip l'1 de novembre de 2020 contra el Reial Racing Club de Santander, partit que va guanyar per 3-0 l'equip càntabre. El 14 de desembre de 2021 va debutar amb el primer equip a Copa del Rei contra el Linares Deportivo. El seu debut en lliga es va produir quatre dies després, contra el Rayo Vallecano, guanyant al conjunt rayista per 2-0.
El 19 de juliol de 2022, després d'haver finalitzat el seu contracte amb el Deportivo Alavés, va signar amb el Gimnàstic de Tarragona per un any més dos opcionals.

## Referències

* ↑ Lekuona, Javier. «Tirlea: "Me sentí bastante cómodo y creo que hice un buen partido"», 16 diciembre 2021. [Consulta: 19 diciembre 2021].
* ↑ «Alex Tirlea, nova incorporació 2022-2023» (en catalán), 19-07-2022. [Consulta: 19 juliol 2022].
# Leont d'Atenes

Leont d'Atenes (en llatí Leon, -ontis, en grec antic Λέων, -οντος) fou un militar atenenc que va ser enviat amb deu vaixells el 412 aC per col·laborar amb l'esquadró de Diomedó durant la guerra del Peloponnès.
L'any 411 aC els dos generals es van unir tant en operacions navals com en actuacions polítiques al moviment revolucionari de l'exèrcit atenenc a Samos contra el govern dels Quatre-cents.
Segons Xenofont va ser un dels deu generals nomenats el 407 aC per substituir a Alcibíades, i era amb Erasínides i Conó quan els perseguia l'almirall espartà Cal·licràtides i es van haver de refugiar a Mitilene.
Xenofont, però, en un altre passatge es contradiu i no menciona Lleó sinó a Lísias com un dels deu generals substituts, i Diodor de Sicília menciona a Lisànias, potser un error per Lísies, com un dels generals substituts, sense mencionar Lleó, i després parla de Lísies com un dels que va tornar de la batalla de les Arginuses. La teoria de l'historiador i bisbe Connop Thirlwall és que Lleó va ser nomenat inicialment un dels deu, però poc més tard va caure en mans de Cal·licràtides a Mitilene i Lísies el va substituir.

## Referències

* ↑ Della guerra del Peloponneso libri 8: 1. stamperia Reale, 1861, p. 253–.
* ↑ 2.Leo or Leon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 734
# Magatzem Montsarra

El Magatzem Montsarra és un edifici del municipi de Torrelles de Foix (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat format per una nau central més alta i dues laterals (una de dos pisos i l'altra d'un sol pis) a banda i banda, més baixes que la central i una respecte de l'altra, amb coberta d'encavallada de fusta i teulada a dues vessants cadascuna d'elles. Les obertures exteriors tenen marcs d'arc rebaixat de maó, així com les línies de separació de pisos i el ràfec. La façana principal (reformada) conserva un gran arc de mig punt, també de maó.

## Referències

* ↑ «Magatzem Montsarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Griu de Redovà

El Griu de Redovà és una escultura ibera que va ser trobada al municipi de Redovà, província d'Alacant (País Valencià), concretament al paratge conegut com El Mulagar, l'any 1893, en el curs d'unes excavacions dutes a terme per Valeriano Aracil.
És una imatge d'un ésser mitològic meitat home meitat àguila. L'obra representa un griu o animal fantàstic, amb ulls sortits, gargamelles obertes en forma de bec, grans celles unides, simulant una palmeta protohel·lènica, xipriota o fenícia, i en la cèrvix té una cresta denticulada, flanquejada per sengles banyes caprines.
Aquesta escultura va ser exhibida al Museu del Louvre, fins que va ser duta a Espanya l'any 1941. Actualment es troba al Museu Arqueològic Nacional de Madrid.
Alguns experts la situen amb certs trets que podrien assenyalar que l'escultor que la va esculpir pogués ser el mateix que va realitzar la Dama d'Elx.

## Referències

* ↑ Llobregat Conesa, E.. Contestanía Ibérica (en español). Alicante, España: Instituto de Estudios Alicantinos, 1972, p. 229.
* 1 2 «Redován». Federación Valenciana de Municipios y provincias. [Consulta: 4 març 2014].
# Magatzems Santa Clara

Els Magatzems Santa Clara és una obra de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil que forma el xamfrà del carrer Manlleu i el pla de Santa Clara. És de planta quadrada i consta de planta baixa, quatre pisos i golfes. La planta baixa és destinada a establiments comercials i presenta quatre portals rectangulars, dos a cada carrer. Aquesta part de l'edifici és de pedra artificial de color negre. Pel cantó de Santa Clara hi ha una tribuna de dos pisos coronada per una balustrada. Al carrer Manlleu s'hi obren balcons rectangulars. L'alçada dels pisos decreix del primer al quart. Les golfes són a sota teulada i sostinguda per pilars. És construïda amb maó i arrebossada al damunt. L'estat de conservació és bo.

## Història

El pla de Santa Clara es coneix per aquest nom, ja que emplaçava l'antic convent de Monges Dominicanes de Santa Clara, edificat al segle xviii. Convent i església foren destruïts a la guerra civil. Els solars que l'emplaçaven es varen urbanitzar des del carrer Sant Antoni fins al cap del carrer Manlleu i el convent passà a la plaça de Malla on s'edificà l'església inaugurada al 1963.
Els comerç present a l'edifici -a planta baixa i primer pis- encara conservava el nom de l'antic convent (Magatzems Santa Clara) fins a finals de segle passat.
L'edifici també és conegut per ser la casa natal de santa Carme Sallés i Barangueras, fundadora d'una ordre religiosa dedicada a l'educació.

## Referències

* 1 2 3 «Magatzems Santa Clara». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Lliga dels Pirineus d'handbol masculina 2011

La Lliga dels Pirineus d'handbol masculina 2011 fou la quinzena de la competició. Se celebrà el 7 de setembre de 2011 al Pavelló del Nord de Sabadell i fou organitzada per la Federació Catalana d'Handbol. En aquesta edició, només participaren dos equips catalans, el FC Barcelona Intersport i el Fraikin BM Granollers, i cap de la Ligue du Languedoc-Roussillon de Handball. La competició fou retransmesa en directe pel canal Esport3.
Es proclamà campió el FC Barcelona Intersport, que guanyà la final per 38 a 26. Individualment, destacaren Juanín García, amb 10 gols, per part blaugrana, i Del Arco i Grundsten, amb 4 gols respectivament, per part granollerina.

## Quadre de competició

| Final | Final |
| 7 de setembre 21:00 CET | 7 de setembre 21:00 CET |
| FC Barcelona | 38 |
| Fraikin BM Granollers | 26 |

## Final

| 7 de setembre de 2011 21:00 CET | FC Barcelona Intersport | 38-26 | Fraikin BM Granollers | Pavelló del Nord, Sabadell Àrbitres: Marín i García |
| 7 de setembre de 2011 21:00 CET | Juanín 10 | (19-15) | Del Arco, Grundsten 4 | Pavelló del Nord, Sabadell Àrbitres: Marín i García |
| 7 de setembre de 2011 21:00 CET | 1× 1× | Notícia | | Pavelló del Nord, Sabadell Àrbitres: Marín i García |
| FC Barcelona Intersport | Fraikin BM Granollers |
| # | Pos. | Nom | G | |
| | POR | Sjöstrand | 0 | |
| | | Víctor Tomàs | 2 | |
| | | Daniel Sarmiento | 2 | |
| | | Ugalde | 7 | |
| | | Nagy | 3 | |
| | | Aguirrezabalaga | 6 | |
| | | Oneto | 3 | |
| | POR | Danijel Šarić | 0 | |
| | | Juanín García | 10 | |
| | | Noddesbo | 1 | |
| | | Raúl Entrerríos | 1 | |
| | | Sorhaindo | 0 | 22' |
| | | Jernemyr | 0 | |
| | | Rocas | 1 | |
| | | Viran Morros | 1 | |
| | | Igropulo | 2 | |
| Total | Total | Total | 38 | |
| Entrenador |||||
| Xavi Pascual |||||
* Campió de la Lliga dels Pirineus 2011
* FC Barcelona Intersport Dotzè títol
| # | Pos. | Nom | G |
| | POR | Gonzalo Pérez de Vargas | 0 |
| | | Blanxart | 1 |
| | | Del Arco | 4 |
| | | Resina | 2 |
| | | Reznicek | 3 |
| | | Chispi | 2 |
| | | Grundsten | 4 |
| | POR | Arguillas | 0 |
| | | Malasinskas | 1 |
| | | Raigal | 2 |
| | | Campos | 1 |
| | | Reixach | 2 |
| | | Nenadic | 3 |
| | | Félez | 1 |
| Total | Total | Total | 26 |
| Entrenador |||||
| Manolo Cadenas |||||

## Referències

* ↑ «La Lliga dels Pirineus 2011 es jugarà a Sabadell». El 9 Esportiu, Núm. 3.489, 02-09-2011, pàg. 29 [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Gelada, Pere «El Barça amplia la jerarquia amb el seu dotzè títol». El 9 Esportiu, Núm. 3.495, 08-09-2011, pàg. 28 [Consulta: 4 novembre 2024].
# Lorenz Heister

Lorenz Heister (llatinitzat com: Laurentius Heister) (19 de setembre de 1683 – 18 d'abril de 1758) va ser un cirurgià i botànic alemany.

## Biografia

Nasqué a Frankfurt am Main. De 1702 a 1706 estudià a les universitats de Giessen i Wetzlar, i després es traslladà a Amsterdam on va ser deixeble de Frederik Ruysch (1638–1731)
A l'estiu de 1707 era l'ajudant dels metges de camp a Brussel·les i Gant durant la Guerra de Successió Espanyola. Més tard es traslladà a Leiden i va ser deixeble d'anatomia de Bernhard Siegfried Albinus (1653–1721) i Govert Bidloo (1649–1713), també assistí a les classes de química i malalties dels ulls de Hermann Boerhaave (1668-1738) El 1708 es doctorà a la Universitat de Harderwijk, i va ser cirurgià de camp en l'exèrcit neerlandès durant el setge de Tournai. També es distingí en el tractament de ferides de guerra durant la batalla de Malplaquet.
El 1720 passà a ser professor d'anatomia i cirurgia a la Universitat de Helmstädt, i durant la seva estada va estudiar botànica i medicina pràctica. Entre els seus llibres hi ha el de Chirurgie, traduït a diversos idiomes i utilitzat per exemple al Japó. El jardí botànic de Heister a Helmstädt estava condiderat un dels més bonics d'Alemanya.
El 1718, Heister va encunyar la paraula "traqueotomia", i va ser el primer cirurgià a fer una secció post-mortem d'apendicitis. El gènere de plantes Heisteria, rep el seu cognom.
Signatura abreujada com a botànic:Heist.

## Referències

* Lorenz Heister @ Who Named It
# Microspizias

Microspizias és un gènere d'ocells de la família dels accipítrids (Accipitridae).
Les seves dues espècies estaven classificades anteriorment al gènere Accipiter, però un estudi del 2021 va trobar que eren fortament diferenciades filogenèticament i, per tant, va descriure un nou gènere (Microspizias) per a elles. El Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 12.2, juliol 2022) acceptà la creació del nou gènere.

## Etimologia

Microspizias deriva de la paraula grega micros ("petit") i spizias ("falcó"), que es tradueix literalment com "falcó petit".

## Taxonomia

L'evidència filogenètica indica que Microspizias és el gènere germà de l'astor llagoster (Kaupifalco monogrammicus) de l'Àfrica i cau fora de la subfamília dels Accipitrins, per tant, ambdues espècies van ser traslladades fora d'Accipiter.
Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional versió 12,2, 2022, es reconeixen 2 espècies dins aquest nou gènere:
* Microspizias superciliosus - esparver menut sud-americà
* Microspizias collaris - esparver menut de clatell blanc

## Referències

* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* 1 2 3 Sangster, George; Kirwan, Guy M.; Fuchs, Jérôme; Dickinson, Edward C.; Elliott, Andy (en anglès) Vertebrate Zoology, 71, 08-02-2021, pàg. 419–424. DOI: 10.3897/vz.71.e67501. ISSN: 2625-8498.
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 12.2» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 25-07-2022. [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
# Lu Su

    En aquest nom xinès, el cognom és Lu.
Lu Su (172-217 EC) va ser un assessor i un general militar servint sota les ordres del senyor de la guerra Sun Quan durant el període la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa.

## Biografia

Lu va nàixer a la ciutat oriental de Linhuai (present-day Dingyuan County, Anhui). Ell va prendre el control de les forces militars de Sun Quan després del traspàs del virrei Zhou Yu. Durant la batalla dels Penya-segats Rojos, Lu serví com un assessor proper de Zhou i fent d'enllaç amb les forces de Liu Bei.
Després de la mort de Zhou Yu, Lu va ser posat a càrrec de l'exèrcit de Sun Quan i va ser assessor cap del mateix fins a la seva pròpia mort. Ell va ser succeït per Lü Meng. Lu considerava que seria beneficiós per a Sun Quan el mantenir relacions diplomàtiques amb el senyor de la guerra Liu Bei.
En els registres històrics, i en contrast amb la seva anodina representació de ficció en la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, Lu té un paper destacat com a estrateg militar durant la batalla dels Penya-segats Rojos. A més a més, abans que Zhuge Liang proposés el seu Pla Longzhong a Liu Bei sobre la formació dels Tres Regnes, Lu ja preveia l'aparició de tres grans potències a la Xina (Cao Cao, Sun Quan, i Liu Biao), i una possible divisió de la dinastia Han al llarg del riu Iang-Tsé en dos estats separats.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Anotacions

* ↑ de Crespigny, Rafe. A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD). Brill, 2007, p. 620. ISBN 978-90-04-15605-0.

## Referències

* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Capítol 54, Biografia de Lu Su.
* Luo Guanzhong. Romanç dels Tres Regnes.