OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fort Harker (Kansas)

Fort Harker, va ser una instal·lació militar dels Estats Units situada a Kanopolis, Kansas, va estar en actiu des del 17 de novembre de 1866 al 5 d'octubre de 1872. Rep el nom pel General Charles Garrison Harker, mort en acció a la batalla de Kennesaw Mountain durant la Guerra civil estatunidenca. Fort Harker va substituir Fort Ellsworth, situat a 1,6 km del mateix lloc. Fort Harker era una de les instal·lacions militars més importants a l'oest del riu Missouri.

## Campanyes en les guerres contra els amerindis

Les tropes de Fort Harker van estar implicades en les guerres contra els amerindis entre la United States Army i els natius de la regió de les Great Plains.
A la tardor de l'any 1868, el General Philip Henry Sheridan traslladà el seu quarter general des de Fort Leavenworth a Fort Harker, des d'on va comandar les campanyes contre els natius americans a l'hivern de 1868/1869. El 25 d'agost de 1869, el Coronel Joseph G. Tilford va ser enviat a Fort Harker, on comandà dues tropes del General George Armstrong Custer del Regiment del 7è de Cavalleria.

## Tancament

Cap a 1871, Fort Harker havia anat perdent importància en les guerres índies. Els amerindis de la zona van ser desplaçats i l'escena dels conflictes es va situar més cap a l'oest. L'arribada del ferrocarril també va fer disminuir la importància d'aquesta fortificació. El març de 1872, el 15è Regiment d'Infanteria va ser traslladat a Fort Union. El 5 d'abril se'n va anar també la resta del 5è d'Infanteria i el 8 d'abril ho va fer el 5è de Cavalleria. Aquesta base va ser completament abandonada el 5 d'octubre de 1872.
Actualment a aquest lloc hi ha el Museu Fort Harker.

## Referències

* ↑ Mix, Larry and Mix, Carolyn (2006). "Fort Harker" Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.. Santa Fe Trail Research Site. St. John, Kansas.
* ↑ Smith, Mary (2005). "Welcome to Ellsworth County Museums" Arxivat 2006-08-23 a Wayback Machine.. Retrieved August 10, 2006.
Oliva, Leo E. (2002). Fort Harker, Defending the Journey West. Kansas State Historical Society. ISBN 0-87726-051-6

## Enllaços externs

* Ellsworth County Historical Society Arxivat 2012-06-10 a Wayback Machine. - operates Fort Harker Museum & Hodgden House Museum
* Santa Fe Trail Research Site
# Francesc de Finestres

Francesc de Finestres fou un militar de la Corona d'Aragó durant el segle xiv.
Durant la Guerra catalanogenovesa fou designat almirall de la flota juntament amb Arnau Oliver en hivern de 1332, i formà part del consell de Ponç de Santa Pau en la batalla naval del Bòsfor de 1352.

## Referències

* ↑ Mutgé Vives, 2004, p. 74.
* ↑ de Montpalau i de Surís, Antoni de Capmany. Memorias historicas sobre la marina comercio y artes de la antigua ciudad de Barcelona (en castellà). D. Antonio de Sancha, 1779, p. 142.

## Bibliografia

* Mutgé Vives, Josefa. Política, urbanismo y vida ciudadana en la Barcelona del siglo XIV. Editorial CSIC, 2004. ISBN 8400082184.
# Francis Scott Key

Francis Scott Key (Comtat de Carroll, Maryland, 1 d'agost de 1779 – Baltimore, 11 de gener de 1843) va ser un advocat, escriptor i poeta estatunidenc des de Georgetown, escriví la lletra de l'himne dels Estats Units "The Star-Spangled Banner."
Els pares de Francis Scott Key eren Ann Phoebe Penn Dagworthy (Charlton) i el Capità John Ross Key, la seva família tenia una plantació anomenada Terra Rubra on ara està el comtat de Carrol a Maryland. El seu pare era advocat i jutge i oficial de l'Exèrcit continental (Continental Army).
Estudià Dret al St. John's College, Annapolis, Maryland i també rebé formació del seu oncle Philip Barton Key.
Durant la Guerra de 1812, Key, assistí al bombardeig de les forces navals dels Estats Units a la batalla de Baltimore la nit del 13 al 14 de setembre de 1814.
Quan el fum de la batalla s'esvaí Key va veure una bandera dels Estats Units encara onejant i de tornada a Baltimore va escriure un poema sobre aquesta experiència. Amb l'acompanyament musical anys més tard, el 1916, va ser adoptat com a himne oficial dels Estats Units per ordre del seu President Woodrow Wilson. ratificat pel Congrés dels Estats Units i pel President Herbert Hoover el 1931.
Morí a casa de la seva filla el 1843
Key era cosí llunyà de l'escriptor Francis Scott Key Fitzgerald.

## Vegeu també

* Terra Rubra

## Notes

* ↑ Hubbell, Jay B. The South in American Literature: 1607-1900. Durham, North Carolina: Duke University Press, 1954: 300.
* ↑ Hubbell, Jay B. The South in American Literature: 1607-1900. Durham, North Carolina: Duke University Press, 1954: 301.

## Enllaços externs

* Short biography
* Francis Scott Keys's biographic sketch
# Fuentidueña de Tajo

Fuentidueña de Tajo és un municipi de la Comunitat Autònoma de Madrid. Limita amb Estremera, Valdaracete, Villarejo de Salvanés i Villamanrique de Tajo i, cap al sud, amb Santa Cruz de la Zarza.

## Demografia

Evolució demogràfica de Fuentidueña de Tajo entre 1996 i 2007 :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 1.398 | 1.432 | 1.447 | 1.446 | 1.471 | 1.476 | 1.517 | 1.602 | 1.765 | 1.799 | 1.920 |
       NOTA: Les xifres del 1996 estan referides al 1r de maig i les altres al 1r de gener. Font: INE

## Història

A Fuentidueña de Tajo s'han trobat vestigis prehistòrics i romans, que informen de l'existència d'assentaments humans molt abans de la seva fundació medieval. En l'alta edat mitjana, va sorgir un nucli urbà al voltant del castell de l'Alfariella o de l'Alarilla, avui desaparegut, que va cobrar una gran importància militar durant la dominació àrab. En la baixa edat mitjana, un altre castell, denominat antigament de Santiago i en l'actualitat conegut com a Torre de los Piquillos, es va destacar com enclavament estratègic en l'avanç dels regnes cristians sobre l'Àndalus, durant la Reconquesta. Aquesta fortalesa depenia de l'Orde de Santiago.
La Reconquesta es va desenvolupar en diverses fases. El rei Alfons VI va conquistar el castell de la Alarilla en 1085 i en 1212, Alfonso VIII va consolidar la plaça, després del seu triomf en la decisiva batalla de Las Navas de Tolosa, que va permetre l'expansió cristiana cap al sud peninsular. En 1328, el poble, anomenat llavors Fuentidueña de Ocaña (per la seva vinculació jurisdiccional amb l'Arxiprestatge d'aquesta localitat toledana), va rebre furs. La vila va passar a formar part de la província de Madrid en 1833, en el context de la reforma impulsada per Javier de Burgos, mitjançant la qual es va dividir a Espanya en províncies.

## Referències

* ↑ «Bases de la divisió provincial d'Espanya del segle xix». Arxivat de l'original el 2011-05-27. [Consulta: 6 agost 2008].
# Gai Coponi

Gai Coponi (en llatí Caius Coponius) va ser un magistrat i militar romà del segle i aC. Formava part de la família dels Coponi, originària de Tibur.
En la guerra contra els parts, Cras li va donar el comandament de Carres l'any 53 aC. Però només és mencionat amb el cognomen, Coponius, i no hi ha seguretat que fos el mateix Gai Coponi que l'any 49 aC, quan era pretor, va decantar-se per Pompeu, i el va seguir a Grècia. Allà va dirigir la flota dels rodis juntament amb Gai Marcel. Va ser proscrit pels triumvirs l'any 43 aC, però la seva dona va obtenir el perdó de Marc Antoni a canvi de favors sexuals. L'any 31 aC, poc abans de la batalla d'Àccium, era un senador molt respectat, i es menciona com a sogre de Publi Sili Nerva, cònsol l'any 20 aC.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/865?rgn=pages;view=image;q1=CoponiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 850. ]
# Galepsos

Galepsos (grec antic: Γαληψός, llatí: Galepsus) fou una ciutat grega de la Perea Tàsica, a la costa de Tràcia. Va ser fundada com a colònia de Tasos. Era situada entre Amfípolis, a la desembocadura de l'Estrímon, i Neàpolis de Macedònia, vora el delta del Nestos, i molt a prop de Fagres.
En el context de la Guerra del Peloponnès, va ser ocupada pel general espartà Bràsides el 424 aC després de conquerir Amfípolis, però Cleó la recuperà l'any següent pels atenesos, segons el relat de Tucídides. Tant Bràsides com Cleó moriren en la lluita l'any 422 aC.
Titus Livi explica que, segles més tard, quan el rei Perseu de Macedònia va fugir davant els romans que l'havien derrotat a Pidna, va navegar de la desembocadura de l'Estrímon fins a arribar a Galepsos, i d'allí va continuar fins a Samotràcia; aquesta anècdota fa pensar que el segle ii aC era un dels ports més notables de la zona.
Les restes de la ciutat es troben a la vila de Kariani, al municipi de Pangéo amb capital a Eleftheroúpoli. Entre les troballes principals del jaciment destaquen dues esteles del santuari de Demèter amb una inscripció de la qual es dedueix que en aquell indret s'erigia un hecatòmpedon.

## Referències

* 1 2 3 Smith, William (ed.). «2. Galepsus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «Galepsos». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Talbert, Richard (ed.). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press, 2000, p. 51.
* ↑ Zahrnt, Michael. «Galepsos». A: Siegfried Lauffer (Hrsg.). Griechenland. Lexikon der historischen Stätten. München: C. H. Beck, 1989, p. 229.
# García Álvarez de Toledo y Mendoza

García Álvarez de Toledo y Mendoza (castellà: García de Toledo Osorio) (Nàpols, 25 d'abril de 1579 - Madrid, 21 de gener de 1649), 6è marquès de Villafranca del Bierzo i Gran d'Espanya, fou militar i polític del Regne de Nàpols, almirall de les galeres de Felip IV d'Espanya.

## Biografia

Fill de Pedro Álvarez de Toledo y Colonna, 5è marquès de Villafranca, i Elvira de Mendoza. Fou un Tretze de l'Orde de Sant Jaume, duc de Fernandina i príncep de Montalbán. Es va casar a Madrid el 18 d'agost de 1609 amb Maria de Mendoza, filla de Rodrigo de Mendoza i Ana de Mendoza, 6a duquessa de l'Infantat, morint sense descendència.
Va començar a servir el 1606 a galeres a les ordres del seu pare i el 1623 fou nomenat capità general de les galeres espanyoles, participant en la defensa de Cadis de 1625 contra la flota anglesa d'Edward Cecil, vescomte de Wimbledon, i el 1636 ocupa les illes de Santa Margarida i Honorat (1636).
A la Guerra dels Segadors, durant el setge de Tarragona de l'any 1641 va comandar la flota que s'enfrontà a l'estol francès d'Henri d'Escoubleau de Sourdis a la primera batalla naval de Tarragona i setmanes més tard, amb les restes de l'estol que van sobreviure a la batalla i els reforços que havia rebut, va aconseguir aixecar definitivament el setge de la ciutat a la segona batalla naval de Tarragona.
Fou capità general del Consell d'Estat i del Consell de Guerra de Felip IV d'Espanya, convertint-se en home de confiança del rei. El Comte-Duc d'Olivares, el va deposar dels seus càrrecs i el va tancar al castell de Villaviciosa de Odón, però fou reposat a la caiguda del valid, i recompensat per haver estat castigat sense formació de causa.
A la seva mort, va deixar el seu patrimoni al seu nebot Fadrique Álvarez de Toledo y Ponce de León.

## Referències

* ↑ «Ferlandina, carrer de». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
# Castell d'Ajlun

El castell d'Ajlun o qàlat Ajlun (àrab: قلعة عجلون, qalʿat ʿAjlūn), anomenat anteriorment qàlat ar-Ràbad (àrab: قلعة الرَّبض) pel fet que la família Rabadí va tenir una important presència a la ciutat d'Ajlun i també conegut com a castell de Saladí (àrab: قلعة صلاح الدين, qalʿat Salāḥ ad-Dīn), és un castell islàmic situat a la governació d'Ajlun, a Jordània, uns 76 km al nord-oest d'Amman i a uns 15 km de Gerasa.

## Història

La massissa fortalesa va ser construïda per Izz-ad-Din Ussama, comandant i nebot de Saladí, entre la dècada del 1184 i 1185. Pel que sembla, es va construir per diverses raons. En primer lloc, per protegir la regió dels atacs realitzats pels croats des de les fortaleses del Crac de Moab, al sud, i Beis, actualment a Israel, a l'oest. En segon lloc, per protegir les comunicacions entre el sud de Jordània i Síria, ja que, per la seva situació, domina un estret pas del nord de la vall del Jordà i tres valls, els uadis Kufranjah, Rajeb i Al-Yabes. En tercer lloc, per contenir l'avanç del Regne de Jerusalem i com una rèplica de la fortalesa de Belvoir, al llac Tiberiades, a Israel. I finalment, per protegir les mines de ferro de la regió.
El castell original tenia quatre torres. Més tard, es van afegir les espitlleres en els murs més prims i es va envoltar d'un fossat de 16 m d'ample i 12 m de profunditat.
Després de la mort d'Ussama, el governador mameluc, Àybak ibn Abd-Al·lah va ampliar el castell el 1214-1215, afegint una torre a la cantonada sud-est i una porta. Amb la caiguda del Crac de Moab el 1187, va perdre importància. A mitjans del segle xiii, Yússuf ibn Ayyub, rei d'Alep i Damasc, va restaurar la torre nord-est i va usar el castell com a centre administratiu. A la torre sud-oest, hi ha una inscripció que esmenta una renovació durant el mandat del soldà mameluc al-Muïzz Àybak, que hi va governar entre 1250 i 1257.
El 1260, els mongols en van destruir diverses seccions, i després de la victòria dels mamelucs sobre els mongols en la batalla d'Ain Yalut aquest mateix any, el soldà Bàybars I restaurà el castell i va netejar la fossa.
Durant el període otomà, un contingent de cinquanta soldats va romandre al castell. Durant el primer quatre del segle xvii, el príncep Fakhr-ad-Din II del Líban el va usar durant la seva lluita contra el príncep Àhmad ibn Tarbay. I, finalment, el 1812, el viatger suís Johann Ludwig Burckhardt va trobar el castell habitat per quaranta persones.
Dos terratrèmols van sacsejar el castell el 1837 i 1927, i actualment es troba en procés de restauració, encara que la seva visita es realitza sense problemes des de la ciutat d'Ajlun.

## Nota

* ↑ Anthony Ham. Middle East. Lonely Planet, 1 maig 2009, p. 357–. ISBN 9781741046922 [Consulta: 30 abril 2011].
# Erik Lundquist

Erik Lundquist (Estocolm, 29 d'abril de 1896 - Estocolm, 20 d'agost de 1961) va ser un tirador suec que va competir en els anys posteriors a la Primera Guerra Mundial.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla de bronze en la competició de fossa olímpica per equips del programa de tir. Quatre anys més tard, als Jocs de París, disputà dues proves del programa de tir. Fou quart en la competició de fossa olímpica per equips i vint-i-quatrè en la prova individual.

## Referències

* ↑ «Erik Lundquist Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 6 gener 2018].
* ↑ Erik Lundquist Comitè Olímpic Suec
# Trematosàurids

Els trematosàurids (Trematosauridae) constitueixen una nombrosa família de grans amfibis temnospòndils. Van aparèixer a l'Oleniokià del Triàsic inferior, i van perdurar fins al Carnià del Triàsic superior, tot i que aleshores ja havien esdevingut rars. Al Triàsic mitjà s'havien escampat per tot Lauràsia i Gondwana. S'han trobat restes fòssils a Europa, Àsia, Madagascar, i Austràlia. Els trematosàurids són una de les famílies més derivades de la superfamília dels trematosauroïdeus en tant que són l'única família amb hàbits de vida totalment marins. Van desenvolupar uns musells allargats i prims característics dels trematosàurids, amb alguns membres presentant uns rostrums similars als dels gavials actuals.

## Referències

* ↑ Schoch, Rainer R., Milner, Andrew R. & Hellrung, Hannah (2002), “The last trematosaurid amphibian Hyperokynodon keuperinus revisited”. Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde, Ser. B Nr. 321
* ↑ Steyer, Sébastien J. (2002). “The First Articulated Trematosaur 'amphibian' from the Lower Triassic of Madagascar: Implications for the Phylogeny of the Group”. Palaeontoogy, 14(4): 771-793
# Docodon

Docodon és un gènere extint de mamaliaformes docodonts de la família dels docodòntids que visqueren a Nord-amèrica durant el Juràssic superior, fa entre 145 i 150,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Colorado i Wyoming (Estats Units). Forma un clade amb Haldanodon. Tenia les dents molars superiors amb forma de vuit o de rellotge de sorra. Les inferiors, en canvi, eren rectangulars. A diferència d'altres mamaliaformes del Juràssic, se n'han descobert dents i mandíbules corresponents a diferents fases vitals, cosa que ha revelat informació sobre el seu creixement i sobre l'evolució de les mandíbules dels docodonts entre la joventut i l'edat adulta.

## Referències

* 1 2 Entrada «Docodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ Martin, 2018, p. 215 i 217.
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 208.
* ↑ Rose, 2006, p. 55.
* ↑ Schultz, J. A.; Bhullar, B.-A. S.; Luo, Z.-X. (2018). «Re-examination of the Jurassic mammaliaform Docodon victor by computed tomography and occlusal functional analysis». Journal of Mammalian Evolution.. doi:10.1007/s10914-017-9418-5

## Bibliografia

* Kielan-Jaworowska, Z.; Cifelli, R. L.; Luo, Z.-X. Mammals from the Age of Dinosaurs: Origins, Evolution, and Structure (en anglès). Columbia University Press, 2004. ISBN 0-231-11918-6.
* Martin, T. «Mesozoic mammals — early mammalian diversity and ecomorphological adaptations». A: Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018, p. 199-299. ISBN 978-3-11-027590-2.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Scelidodon

Scelidodon és un gènere extint de mamífers pilosos de la família dels milodòntids que visqueren a Sud-amèrica des del Pliocè superior fins a l'Holocè. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, l'Equador, el Paraguai, el Perú, l'Uruguai i Xile. Eren peresosos de mida mitjana que pesaven centenars de quilograms; en el cas de les espècies S. chiliensis i S. reyesi, fins i tot superaven la tona. El seu hàbitat natural eren els herbassars temperats. El nom genèric Scelidodon significa ‘dent d'extremitat’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Scelidodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 25 octubre 2023].
* 1 2 Defler, 2019, p. 293.
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 182.

## Bibliografia

* Defler, T. History of Terrestrial Mammals in South America: How South American Mammalian Fauna Changed from the Mesozoic to Recent Times (en anglès). Springer, 2019. DOI 10.1007/978-3-319-98449-0. ISBN 978-3-319-98448-3.
* Fariña, R. A.; Vizcaíno, S. F.; De Iuliis, G. Megafauna: Giant Beasts of Pleistocene South America (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00719-3.
# Hapalodectes

Hapalodectes és un gènere extint de mamífers mesonics de la família dels hapalodèctids que visqueren a Àsia i Nord-amèrica des del Paleocè mitjà fins a l'Eocè mitjà, fa entre 37,2 i 61,7 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units, Mongòlia i la Xina. Evolucionaren a Àsia i des d'allí passaren a Nord-amèrica durant l'Eocè. Eren de la mida d'una rata. La gran semblança de les seves dents amb les dels cetacis primitius feu que alguns científics reconeguessin Hapalodectes com a candidat a ser l'avantpassat dels cetacis. El nom genèric Hapalodectes significa ‘mossegador tou’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Hapalodectes» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 26 octubre 2023].
* ↑ Kemp, 2005, p. 236.
* ↑ Rose, 2006, p. 275.

## Bibliografia

* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Ectocion

Ectocion és un gènere extint de mamífers condilartres de la família dels fenacodòntids que visqueren a Nord-amèrica des del Paleocè inferior fins a l'Eocè inferior, fa entre 48,6 i 61,7 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà, els Estats Units i Mèxic. La taxonomia dels condilartres és controvertida i hi ha científics que rebutgen aquest ordre com a polifilètic. En cas de ser així, Ectocion podria ser un perissodàctil basal. Les espècies d'aquest grup tenien una dieta estrictament herbívora i rica en fulles.

## Referències

* 1 2 Entrada «Ectocion» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 31 octubre 2023].
* ↑ Asher, 2018, p. 313.
* ↑ Rose, 2006, p. 223.

## Bibliografia

* Asher, R. J. «Diversity and relationships within crown Mammalia». A: Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018, p. 301-352. ISBN 978-3-11-027590-2.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Mixodèctids

Els mixodèctids (Mixodectidae) són una família extinta de mamífers placentaris que visqueren a Nord-amèrica durant el Paleocè, fa entre 56,8 i 66 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà i els Estats Units. La seva posició taxonòmica ha estat en flux des de la seva descripció a finals del segle xix, però avui en dia es considera bastant probable que siguin euarconts i fins i tot hi ha autors que van un pas més enllà i els situen concretament entre els lèmurs voladors. La seva morfologia dental i cranial fa pensar que es nodrien de núcules i llavors dures.

## Referències

* 1 2 Entrada «Mixodectidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ Rose, 2006, p. 164.
* ↑ Carlton, 2019, «Mixodectidae».
* ↑ Agustí i Antón, 2002, p. 6.

## Bibliografia

* Agustí, J.; Antón, M. Mammoths, Sabertooths and Hominids: 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe (en anglès). Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-11640-3.
* Carlton, R. L. A Concise Dictionary of Paleontology (en anglès). 2a edició. Springer, 2019. ISBN 978-3-030-25586-2.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Braquiteri

El braquiteri (Brachytherium cuspidatum) és una espècie extinta de mamífer litoptern de la família dels proterotèrids que visqué a Sud-amèrica durant el Miocè superior, fa entre 6,8 i 9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies argentines d'Entre Ríos i La Pampa. Es tracta de l'única espècie reconeguda del gènere Brachytherium. El nom genèric Brachytherium significa ‘bèstia curta’, mentre que el nom específic cuspidatum significa ‘cuspidat’ en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Brachytherium cuspidatum» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ Palmer, 1904, p. 144.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.