OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brian Hallisay

Brian Hallisay (Washington DC, 31 d'octubre de 1978) és actor estatunidenc.

## Biografia

Hallisay es va graduar als 18 anys de Gonzaga College High School el 1996 i va passar a obtenir un títol en Economia i Història de graduar de Cornell el 2000. Va començar a treballar en televisió l'any 2005. Va fer les seves primeres aparicions en televisió a Fox Broadcasting Company The Inside, amb Rachel Nichols i Adam Baldwin, així com en la sèrie de televisió Strong Medicine, davant Patricia Richardson. El drama de The CW Privileged, Hallisay va interpretar Will Davis, un encantador i ric solter de Palm Beach (Florida) que està encantat de saber que els seus veïns han de contractar a una tutora molt bonica, anomenada Megan Smith (Juana García). També va aparèixer al costat de John Leguizamo en la sèrie de televisió AKA, dirigida per Kevin Rodney Sullivan. Va continuar en diverses sèries, com ara Without A Trace de Jerry Bruckheimer i Cold Case de Meredith Stiehm. Des de llavors, ha aconseguit papers en Bones, Medium, Bionic Woman i CSI: NY.
El seu debut cinematogràfic va arribar amb Bottoms Up d'Erik MacArthur, protagonitzada per Paris Hilton i Jason Mewes. Hallisay va interpretar el xicot de Hilton, una dona de societat que ajuda a Mewes a salvar el seu petit restaurant. El 2011 va participar en el rodatge de Hostel: Part III, on va interpretar el personatge principal malgrat que va ser llançada directament com a DVD. El 2012, va aparèixer en Ringer del canal The CW, i va signar un acord amb Lifetime Television Network per aparèixer com a personatge recurrent en la sèrie de televisió The Client List.

## Referències

* ↑ «Brian Hallisay». TVGuide.com. Arxivat de l'original el 16 octubre 2015. [Consulta: 8 gener 2015].
* ↑ «Brian Hallisay». Buddytv. [Consulta: 2 octubre 2015].
* ↑ «Who Is Brian Hallisay? 10 Things To Know About Jennifer Love Hewitt's Fiance». Huffingtonpost. [Consulta: 2 octubre 2015].
* ↑ «Brian Hallisay Heads to Hamptons to Join ABC's 'Revenge'». Arxivat de l'original el 4 d'octubre 2015. [Consulta: 2 octubre 2015].
* ↑ Ausiello, Michael. «Revenge Scoop: Brian Hallisay Heads to the Hamptons – as Emily's New Lover?». TVLine.com, 21-07-2014. Arxivat de l'original el 16 d’agost 2016. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Papir 75

El Papir de 75, o Papir Bodmer XIV-XV) és un dels papirs més antics del Nou Testament. El seu descobriment ha tingut un profund efecte en la crítica textual de la Bíblia, per la seva concordança amb el Còdex Vaticanus. Formava part de la Biblioteca Bodmeriana a Suïssa fins que el 22 de novembre del 2006, fou donat a Benet XVI i va ser dipositat a la Biblioteca Vaticana a Roma.

## Descripció

Originalment aquest papir contenia al voltant de 144 pàgines, de les quals 102 han sobreviscut, sigui totalment o en part, conté aproximadament la meitat del text de dos evangelis – Evangeli segons Lluc i Evangeli segons Joan en idioma grec. Està datat per Nestle-Aland (27 edició, NA27) com del tercer segle. Juntament amb el Papir 4 és un dels manuscrits més antics de l'Evangeli segons Lluc. "El fragment conté Lluc 3:18-24:53. Una característica inusual d'aquest còdex és que quan l'evangeli de Lluc acaba, comença l'evangeli de Joan a la mateixa pàgina. Hi manca el text de l'agonia de Crist a Getsemaní (Lluc 22:43-44). El text grec d'aquest còdex és un representant del text de tipus Alexandrí.

## Vegeu també

* Papirs Bodmer
* Manuscrit bíblic
* Crítica textual
* Papirs del Nou Testament

## Referències

* ↑ Metzger + Ehrman (2005), p. 58
* ↑ «Papir Bodmer 14-15 arriba al Vaticà». Arxivat de l'original el 2018-11-04. [Consulta: 16 juny 2011].
* ↑ Gregory> Gregory (2003) p. 28
* ↑ Edwards (1976), p. 194

## Bibliografia

* V. Martin, R. Kasser,Papir Bodmer XIV-XV: Évangile de Luc et Jean, vol. 1, papir Bodmer XIV: Évangile de Luc cap. 24/03, vol. 2, Papir Bodmer XV: Évangile de Jean cap. 15/01, Cologny-Ginebra: Biblioteca Bodmeriana de 1961.
* Gregori, A.La recepció de Lluc i els Fets en el període anterior Ireneu, Mohr Siebeck, (2003) ISBN 3161480864, p.28
* Metzger, Bruce Manning; Ehrman, Bart D. El text del Nou Testament: la seva transmissió, la corrupció, i la restauració. Oxford: Oxford University Press, 2005, p. 58-9. 978-0-19-516122-9

## Enllaços externs

* Imatge d'una plana del Papir 75
* Text original de ${\mathfrak {P}}$$^{75}$ Arxivat 2012-02-18 a Wayback Machine.
# Puig de la Font (Vilopriu)

El Puig de la Font és una muntanya de 114 metres que es troba al municipi de Vilopriu, a la comarca catalana del Baix Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ai Fukuhara

Ai Fukuhara (福原 愛, Fukuhara Ai) (1 de novembre de 1988, Sendai, Miyagi) és una jugadora de tennis de taula japonesa que va guanyar la medalla de plata en els Jocs Olímpics de Londres 2012 patrocinada per All Nippon Airways.

## Biografia

Fukuhara va començar a jugar a l'edat de 3 anys i es va convertir en professional als 10 anys. A l'any següent, es va convertir en la jugadora més jove a convertir-se en un membre de l'equip nacional japonès. A causa de la seva edat, ella ha estat considerada com una "nena prodigi" en tennis de taula. Als 13 anys, en 2002, es va convertir en el representant més jove del Japó pels Jocs Asiàtics. En 2003, va arribar als quarts de final, perdent davant la primera preclassificada Zhang Yining, en el seu debut en el Campionat del Món a París. El 2004, va participar en el Campionat del Món per Equips i va ajudar a la selecció del Japó acabant tercera.

## Referències

* ↑ «ITTF biography». ITTF. Arxivat de l'original el 2009-05-02. [Consulta: 6 gener 2011].
* ↑ «Ai Fukuhara's Biography and Olympic Results». Sports Reference. Arxivat de l'original el 2010-05-26. [Consulta: 6 gener 2011].
* ↑ «FUKUHARA Ai (JPN)». ITTF. Arxivat de l'original el 2012-01-12. [Consulta: 6 gener 2011].
* ↑ Andrew Marshall. «Small Wonders». TIME, 17-02-2003. Arxivat de l'original el 2012-11-06. [Consulta: 6 gener 2011].
* ↑ «Ai-chan ousted in sixth round». The Japan Times [Consulta: 8 gener 2011].
* ↑ Ian Marshall. «Gaining Experience». ITTF, 23-05-2003. Arxivat de l'original el 2012-10-04. [Consulta: 8 gener 2011].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2013-01-01 a Wayback Machine. (japonès)
* Flickr
# Martin Brest

Martin Brest (Bronx, Nova York, Estats Units, 8 d'agost de 1951) és un realitzador, guionista, productor, actor i muntador estatunidenc.

## Biografia

Nascut al Bronx, Martin Brest segueix estudis de matemàtiques a la Stuyvesant High School, a continuació entra a l'Escola de Cinema de Nova York, on debuta realitzant el curtmetratge Hot Dogs for Gauguin, interpretat per Danny DeVito.
Admès com becari al American Film Institute, hi roda el 1977 el seu primer llargmetratge Hot Tomorrows, que li suposa un contracte amb la Warner Bros. Dos anys més tard, escriu i realitza la comèdia policíaca Going in Style (encara inèdita), amb George Burns, Art Carney i Lee Strasberg.
El 1984, és l'explosió, ja que Don Simpson i Jerry Bruckheimer li confien la realització del Beverly Hills Cop, que farà d'Eddie Murphy una superstar mundial. Després d'aquest èxit internacional, Martin Brest dirigeix Robert De Niro i Charles Grodin a Midnight Run. El 1992, el realitzador es dedica al remake de Perfum de dona (Profumo di dona) de Dino Risi, reemplaçant Vittorio Gassman per Al Pacino. Produït i realitzat per ell, Scent of a Woman serà nominat als Oscars, i aconsegueix el del millor actor per Al Pacino, qui s'endurà igualment el Globus d'Or immediatament després. Nou remake: Martin Brest adapta molt lliurement Death Takes a Holiday, realitzat per Mitchell Leisen el 1934, per rodar Meeting Joe Black. Per aquesta ocasió, Martin Brest acumula una altra vegada els papers de productor i de director.
El seu últim film Gigli, amb Jennifer Lopez, Ben Affleck i Al Pacino, va ser un fracàs de critica i comercial, recollint set premis i tres nominacions als premis Razzie.

## Filmografia

Les seves pel·lícules més destacades són:

### com a director

* 1972: Hot Dogs for Gauguin (curt)
* 1977: Hot Tomorrows
* 1979: Going in Style
* 1984: Beverly Hills Cop
* 1988: Midnight Run
* 1992: Scent of a Woman
* 1998: Meet Joe Black
* 2003: Una relació perillosa (Gigli)

### com a productor

* 1977: Hot Tomorrows
* 1988: Midnigth Run
* 1992: Scent of a Woman
* 1993: Jossh and SAM
* 1998: Meet Joe Black
* 2003: Gigli

### com a actor

* 1972: Hot Dogs for Gauguin : l'home sobre el transbordador (curt)
* 1982: Fast Times at Ridgemont High: Dr. Miller
* 1984: Beverly Hills Cop: l'empleat de l'hotel de Beverly Palms
* 1985: Spies Like Us: l'agent de seguretat del Drive-In
* 1988: Midnight Run: el venedor de bitllets d'avió

### com a guionista

* 1972: Hot Dogs for Gauguin (curt)
* 1977: Hot Tomorrows
* 1979: Going in Style
* 2003: Gigli

### com a montador

* 1972: Hot Dogs for Gauguin (curt)
* 1977: Hot Tomorrows

## Premis i nominacions
### Nominacions

* Oscars del cinema 1993 : Oscar al millor director per Scent of a Woman
* Razzie Awards 2004:
** Pitjor realitzador per Gigli
** Pitjor guionista per Gigli

## Referències

* 1 2 3 4 «biografia de». biografias.es.
* ↑ «filmografia». hollywood.com.
# Pterobunocephalus dolichurus

Pterobunocephalus dolichurus és una espècie de peix de la família dels aspredínids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Fowler H. W., 1943. Zoological results of the second Bolivian expedition for the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 1936-1937. Part II.--Additional new fishes. Not. Nat. (Phila.) Núm. 120. 1-7.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Delsman, N. C., 1941. Résultats scientifiques des croisières du Navire-école Belge "Mercator", vol. III, Núm. 3. Pisces. Mém. Mus. R. Hist. Nat. Belg. (Ser. 2) Núm. 21: 47-82.
* ↑ «Pterobunocephalus dolichurus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Friel, J.P., 2003. Aspredinidae (Banjo catfishes). p. 261-267. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Ortega, H. i R.P. Vari, 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C., 1996. A phylogenetic analysis of the Asian catfish families Sisoridae, Akysidae and Amblycipitidae, with a hypothesis on the relationships of the neotropical Aspredinidae (Teleostei, Ostariophysi). Fieldiana. Núm. 4:1-83.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Puig Vilar

El Puig Vilar és una muntanya de 90 metres que es troba al municipi de Fontanilles, a la comarca catalana del Baix Empordà.
# Viaducte de Vallcarca

El Viaducte de Vallcarca és un pont situat al barri del mateix nom de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història i descripció

Pont amb tauler de llosa que salva el desnivell de l'antiga riera de Vallcarca (actualment avinguda), que passava entre els turons del Coll i del Putxet. Inaugurat el 3 de març de 1923, és la principal via d'accés al barri del Coll per la plaça de Mons i l'avinguda de la República Argentina, tant per al trànsit rodat com per a vianants.
Segons el projecte de Miquel Pascual, havia de fer-se de ferro, però el 1917, moment en el qual les obres encara estaven en una fase inicial, els arquitectes Lluís Homs i Eduard Ferrés van canviar-lo pel formigó armat, tècnica que estava començant a utilitzar-se de feia poc a Catalunya.
Per a l'època era una obra d'enginyeria bastant avançada, ja que l'estructura es va fer de formigó armat amb ferro, tècnica que permetia poder fornamentar una obra de complexitat a les lleres d'una riera. Els elements de suport estan recoberts de pedra i maó vist formant uns balcons semicirculars a la part superior, a manera de mirador. A l'espai entre els murs mitgers hi ha decoracions en relleu que representen l'escut de Catalunya i de Sant Jordi flanquejat per uns lleons alats; per sobre la barana decorada amb cassetons geomètrics hi ha també uns pinacles d'estil sezession.

## Referències

* ↑ «Viaducte de Vallcarca». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «Viaducte de Vallcarca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Fernández, Lourdes. «El puente de Barcelona pionero del crowdfunding». La Vanguardia, 18-02-2022.

## Enllaços externs

* «Viaducte de Vallcarca». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Paràbola del jutge injust

El jutge injust (també anomenada Paràbola del jutge i la vídua) és una paràbola de l'Evangeli segons Lluc. Aborda l'assumpte del prec i de la seva constància.

## Text

Evangeli segons Lluc, capítol 18, versicles 1 a 8 :
1 Jesús els va proposar una paràbola per fer-los veure que cal pregar sempre sense defallir:
2 --En una ciutat hi havia un jutge que no tenia temor de Déu ni consideració pels homes.
3 A la mateixa ciutat hi havia una viuda que l'anava a trobar sovint i li deia:
»--Fes-me justícia contra l'home amb qui tinc un plet.
4 »Durant molts dies el jutge no en feia cas, però finalment va pensar: "Jo no tinc temor de Déu ni consideració pels homes,
5 però aquesta viuda m'amoïna tant que li hauré de fer justícia; si no, anirà venint aquí fins que no podré aguantar més."
6 I el Senyor va afegir:
--Fixeu-vos què diu aquest jutge, que és injust.
7 ¿I Déu no farà justícia als seus elegits que clamen a ell de nit i de dia? ¿Creieu que els tindrà esperant?
8 Us asseguro que els farà justícia molt aviat. Però el Fill de l'home, quan vingui, ¿trobarà fe a la terra?

## Interpretació

Benet XVI a la seva homilia del diumenge 17 d'octubre de 2010 va parlar d'aquesta paràbola. Va dir en aquest ofici celebrat en l'honor de canonitzats: "si un jutge injust es deixa, a la fi, convèncer pel prec d'una vídua, Déu, que és bó, exaudirà més el que resa. Déu, en efecte, és la generositat en persona, és misericordiós i sempre està disposat a escoltar els precs. Doncs, no hem de desesperar mai, sinó perseverar sempre en el prec".

## Referències

* ↑ «Lc 18 - BIBLIJA.net - La Bíblia a Internet». [Consulta: 27 gener 2020].
* ↑ Homilia de Benet XVI del 17 d'octubre de 2010, segon paràgraf
Paràboles de Jesús del Nou Testament :
# Serrat de Mas Massot

El Serrat de Mas Massot és una muntanya de 125 metres que es troba al municipi de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura, a la comarca catalana del Baix Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Li Jiawei

Li Jiawei (xinès: 李佳薇; pinyin: Lǐ Jiāwēi) (Pequín, República Popular de la Xina 1981) és una jugadora de tennis de taula de Singapur, guanyadora de dues medalles olímpiques.

## Vida personal

Va néixer el 9 d'agost de 1981 a la ciutat de Pequín (República Popular de la Xina), si bé té la nacionalitat singapuresa. Està casada amb el jugador de bàdminton Ronald Susilo.

## Carrera esportiva

Com a jugadora d'individuals, a partir d'agost de 2008 Li es classificà sisena en el món. La seva puntuació més alta des del desembre del 2005 que quedà tercera.
Va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on finalitzà novena posició en la competició individual femenina i de dobles femenins al costat de Jing Jun Hong. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) finalitzà quarta en la competició individual, aconseguint així un diploma olímpic, i novena novament en la competició de dobles.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina) finalitzà novament quarta en la competició individual i aconseguí guanyar la medalla de plata en la competició per equips al costat de Feng Tianwei i Wang Yuegu. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit) aconseguí guanyar la medalla de bronze en la competició per equips.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat quatre medalles en el Campionat del Món de tennis de taula, entre elles una medalla d'or; dues medalles en la Copa del Món de tennis de taula, una d'elles de plata; i dues medalles en els Campionats d'Àsia.
# EPF - École d'ingénieurs

EPF - École d'ingénieurs (antiga École polytechnique féminine) una escola d'enginyeria francesa creada el 1925.
L'escola forma enginyers amb un perfil multidisciplinari, que treballen en tots els sectors de la indústria i els serveis. Cada classe està formada per aproximadament 350 alumnes de formació generalista, cicles de grau dual i estudiants d'aprenentatge.
Situat a Cachan, així com a Troyes des del 2010 i a Montpeller des del 2012, l'EPF és una institució privada d'educació superior d'interès general reconeguda per l'Estat. L'escola és membre de la Union des grandes écoles indépendantes (UGEI).
L'EPF es va crear l'any 1994 a partir de l'antiga École polytechnique féminine (que mai va estar vinculada a l'École polytechnique) fundada el 1925 per Marie-Louise Paris.

## Graduats famosos

* Astrid Guyart, una esportista francesa que competeix en esgrima

## Referències

* ↑ Arrêté du 25 février 2021 fixant la liste des écoles accréditées à délivrer un titre d'ingénieur diplômé
* ↑ ÉCOLES
* ↑ Marie-Louise Paris et les débuts de l’Ecole polytechnique féminine (1925-1945)

## Enllaços externs

* EPF - École d'ingénieurs - Lloc web oficial
# Paràbola del servent despietat

El servent despietat és una paràbola de l'Evangeli segons Mateu donada per Jesucrist. És el símbol del perdó volgut pel Crist, i que ha donat la seva vida per la salut dels humans.

## Text

Evangeli segons Mateu, capítol 18, versicles 23 a 35:
23 »Per això passa amb el Regne del cel com amb un rei que volgué demanar comptes als seus subordinats. 24 Tot just havia començat, quan li'n van portar un que li devia deu mil talents. 25 Com que no tenia amb què pagar, aquell senyor va manar que, per a poder satisfer el deute, el venguessin com a esclau, amb la seva dona, els seus fills i tots els seus béns. 26 Ell se li va llançar als peus i, prosternat, li deia:
»--Tingues paciència amb mi i t'ho pagaré tot.
27 »Llavors, compadit d'ell, el senyor deixà lliure aquell subordinat i li va perdonar el deute.
28 »Quan aquell home sortia, va trobar un dels seus companys que tan sols li devia cent denaris. L'agafà i l'escanyava dient:
»--Paga'm el que em deus.
29 »El company se li va llançar als peus i li suplicava:
»--Tingues paciència amb mi i ja t'ho pagaré.
30 »Però ell s'hi va negar i el va fer tancar a la presó fins que pagués el deute.
31 »Quan els altres companys van veure el que havia passat, els va saber molt de greu, i anaren a explicar-ho al seu senyor. 32 Ell va fer cridar aquell home i li digué:
»--Servidor dolent, quan vas suplicar-me, et vaig perdonar tot aquell deute. 33 ¿No t'havies de compadir del teu company, com jo m'havia compadit de tu?
34 »I, indignat, el va posar en mans dels botxins perquè el torturessin fins que hagués pagat tot el deute.
35 »Igualment us tractarà el meu Pare celestial si cadascú no perdona de tot cor el seu germà.

## Interpretació

Aquesta paràbola vol posar en valor la importància del perdó, de la clemència. Sant Agustí, en el seu Sermó 83, estipula que cal obediència a Déu per demanar el seu perdó. Cita igualment el parenostre per tal de mostrar la importància de perdonar i de fer-se perdonar per Déu: « I perdoneu les nostres culpes, així com nosaltres perdonem els nostres deutors ».
Joan Crisòstom fa aquest comentari sobre l'últim versicle, l'última frase d'aquesta paràbola: « No diu: És així com us tractarà « el vostre » Pare, sinó « el meu » Pare, perquè les ànimes tan dures i tan poc caritatives són indignes de ser anomenades fills de Déu. Es veu per aquesta paràbola que Jesucrist ens encarrega dues coses: l'una, que ens acusem nosaltres mateixos dels nostres pecats, i l'altre, que perdonem sincerament els dels nostres germans. Què si som fidels al primer d'aquests manaments, ens ens absoldrem fàcilment del segon Perquè el que recorda a la seva memòria els desajusts de la seva vida, perdonarà fàcilment als seus germans, no només de boca, però « des del fons del cor»

## Referències

* ↑ «Mt 18 - BIBLIJA.net - La Bíblia a Internet». [Consulta: 25 febrer 2020].
* ↑ Homilia 61 sobre sant Mateu de Joan Crisòstom, final del quart paràgraf
Paràboles de Jesús del Nou Testament :