OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Confuciusornítids

Els confuciusornítids (Confuciusornithidae) són una família extinta d'ocells primitius que visqueren a Àsia durant el Cretaci inferior, fa entre 122,5 i 129,4 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies xineses de Hebei, Liaoning i Mongòlia Interior. Es tracta de l'única família de l'ordre dels confuciusornitiformes (Confuciusornithiformes). Són els ocells dotats de bec més antics coneguts. En un primer moment, la manca de dents d'aquests animals feu pensar que eren herbívors. Tanmateix, la seva anatomia no era apta per a l'herbivorisme, car la ramfoteca del bec, més aviat feble, no servia per moldre. En canvi, el seu consum de peix ha quedat demostrat per la presència de restes de peix en un espècimen de Confuciusornis sanctus.

## Referències

* 1 2 Entrada «Confuciusornithidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 12 novembre 2023].
* ↑ Wang et al., 2022, p. 1.
* ↑ Zinoviov, A. V. «An attempt to reconstruct the lifestyle of confuciusornithids (Aves, Confuciusornithiformes)» (en anglès). Paleontological Journal, 43, 4, 01-07-2009, pàg. 444-452. DOI: 10.1134/S0031030109040145. ISSN: 0031-0301.
* ↑ Dalsätt, J.; Zhou, Z.; Zhang, F.; Ericson, P. G. P. «Food remains in Confuciusornis sanctus suggest a fish diet» (en anglès). Naturwissenschaften, 93, 9, 01-09-2006, pàg. 444–6. Bibcode: 2006NW.....93..444D. DOI: 10.1007/s00114-006-0125-y. ISSN: 0028-1042. PMID: 16741705.

## Bibliografia

* Wang, R.; Hu, D.; Zhang, M.; Wang, S.; Zhao, Q.; Sullivan, C.; Xu, X. «A new confuciusornithid bird with a secondary epiphyseal ossification reveals phylogenetic changes in confuciusornithid flight mode» (en anglès). Communications Biology, 5, 1.398, 2022, pàg. 1-13. DOI: 10.1038/s42003-022-04316-6.
# Plaxhaplous canaliculatus

Plaxhaplous canaliculatus és una espècie extinta de mamífers cingulats de la família dels clamifòrids que visqué a Sud-amèrica durant el Plistocè inferior, fa entre 0,8 i 2,6 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina i Bolívia. Es tracta de l'única espècie del gènere Plaxhaplous. Atenyia un pes d'aproximadament 1.300 kg i la mida d'un cotxe urbà, cosa que el situa entre els gliptodontins més grossos que es coneixen. El nom genèric Plaxhaplous significa ‘superfície plana simple’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Plaxhaplous» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 14 novembre 2023].
* 1 2 Palmer, 1904, p. 546.
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 281.
* ↑ Prothero, 2016, p. 160.
* ↑ Defler, 2019, p. 127.

## Bibliografia

* Defler, T. History of Terrestrial Mammals in South America: How South American Mammalian Fauna Changed from the Mesozoic to Recent Times (en anglès). Springer, 2019. DOI 10.1007/978-3-319-98449-0. ISBN 978-3-319-98448-3.
* Fariña, R. A.; Vizcaíno, S. F.; De Iuliis, G. Megafauna: Giant Beasts of Pleistocene South America (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00719-3.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
* Prothero, D. R. Giants of the Lost World: Dinosaurs and Other Extinct Monsters of South America (en anglès). Smithsonian Books, 2016. ISBN 978-1-58834-574-5.
# Toateri

Els toateris (Thoatherium) són un gènere extint de mamífers litopterns de la família dels proterotèrids que visqueren a Sud-amèrica durant el Miocè, fa entre 13,8 i 17,5 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina, Bolívia i Xile. La seva morfologia dental indica que eren animals brostejadors. El seu hàbitat natural eren els boscos. En un exemple de convergència evolutiva, el seu aspecte recordava els èquids, tot i que eren molt més petits, amb una llargada de 70 cm que els situava entre els litopterns més menuts. Eren solípedes, és a dir, tenien un sol dit a cada pota.

## Referències

* 1 2 Entrada «Thoatherium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 30 novembre 2023].
* ↑ Croft, 2016, p. 130.
* ↑ Defler, 2019, p. 94.
* ↑ Prothero, 2016, p. 106.

## Bibliografia

* Croft, D. A. Horned Armadillos and Rafting Monkeys: The Fascinating Fossil Mammals of South America (en anglès). Indiana University Press, 2016. ISBN 9780253020949.
* Defler, T. History of Terrestrial Mammals in South America: How South American Mammalian Fauna Changed from the Mesozoic to Recent Times (en anglès). Springer, 2019. DOI 10.1007/978-3-319-98449-0. ISBN 978-3-319-98448-3.
* Prothero, D. R. Giants of the Lost World: Dinosaurs and Other Extinct Monsters of South America (en anglès). Smithsonian Books, 2016. ISBN 978-1-58834-574-5.
# Priacodon

Priacodon és un gènere extint de mamífers eutriconodonts de la família dels triconodòntids que visqueren a Europa i Nord-amèrica durant el Juràssic superior, fa entre 150,8 i 152,1 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units i Portugal, incloent-hi material tant cranial com postcranial. Les espècies d'aquest grup estaven dotades de tres dents premolars. Eren sobretot carnívors, però també es nodrien d'altres aliments. P. fruitaensis devia fer menys de 20 cm de llargada i pesar entre 41 i 61 g. El nom genèric Priacodon significa 'dent de punta de serra'.

## Referències

* 1 2 Entrada «Priacodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ Martin, 2018, p. 230.
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 226.
* ↑ De Lazaro, E. «Jurassic-Period Mammal Had Powerful and Precise Bite» (en anglès). Sci.News, 27 desembre 2020. [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ «Genus: Priacodon MARSH, 1887» (en anglès). [Consulta: 8 desembre 2023].

## Bibliografia

* Kielan-Jaworowska, Z.; Cifelli, R. L.; Luo, Z.-X. Mammals from the Age of Dinosaurs: Origins, Evolution, and Structure (en anglès). Columbia University Press, 2004. ISBN 0-231-11918-6.
* Martin, T. «Mesozoic mammals — early mammalian diversity and ecomorphological adaptations». A: Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018, p. 199-299. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Nemateri

Els nemateris (Nematherium) són un gènere extint de mamífers pilosos de la família dels milodòntids que visqueren a Sud-amèrica durant el Miocè, fa entre 11,8 i 17,5 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina, Colòmbia i Xile. Feia més de 2 m de llargada i pesava aproximadament 90 kg. Tenia el crani bastant llarg en comparació amb els peresosos d'avui en dia, amb els quals estava relacionat. Mancava de dents canines a la dentadura. És un dels fòssils guia del Burdigalià del sud de Sud-amèrica.

## Referències

* 1 2 Entrada «Nematherium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ Brandoni et al., 2019, p. 6.

## Bibliografia

* Brandoni, D.; Novo, N. M.; Tarquini, J.; Tejedor, M. F. «First record of Nematherium (Xenarthra, Mylodontidae) from the Pinturas Formation (Burdigalian, early Miocene), Santa Cruz Province, Argentina» (en anglès). Journal of South American Earth Sciences, 96, 102.324, 2019, pàg. 1-8. DOI: 10.1016/j.jsames.2019.102324.
# Naraboryctes philcreaseri

Naraboryctes philcreaseri és una espècie extinta de marsupial de la família dels notoríctids que visqué a Austràlia durant el Miocè inferior, fa entre 16 i 23 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Queensland. Es tracta de l'única espècie del gènere Naraboryctes. A diferència dels seus parents vivents, els talps marsupials, que viuen als deserts, el seu hàbitat natural era el sòl de selves pluvials. Els seus ossos ja presenten adaptacions a un estil de vida excavador, com ara la grandària dels punts d'ancoratge dels músculs a l'húmer. El nom genèric Naraboryctes significa 'excavador bevedor', mentre que el nom específic philcreaseri fou elegit en honor del geòleg i paleontòleg australià Phil Creaser.

## Referències

* 1 2 Entrada «Naraboryctes philcreaseri» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Archer et al., 2011, p. 1.503.
* ↑ Archer et al., 2011, p. 1.502.
* ↑ Archer et al., 2011, p. 1.409.

## Bibliografia

* Archer, M.; Beck, R.; Gott, M.; Hand, S.; Godthelp, H.; Black, K. «Australia's first fossil marsupial mole (Notoryctemorphia) resolves controversies about their evolution and palaeoenvironmental origins» (en anglès). Proceedings of the Royal Society B, 278, 2011, pàg. 1.498-1506. DOI: 10.1098/rspb.2010.1943.
# Xinxil·loïdeus

Els xinxil·loïdeus (Chinchilloidea) són una superfamília de mamífers rosegadors del parvordre dels caviomorfs. Aparegueren durant l'Oligocè inferior, fa 29 milions d'anys, a Sud-amèrica, d'on no han sortit des d'aleshores. Haurien divergit dels seus parents més propers, els octodontoïdeus fa aproximadament 35 milions d'anys, durant l'Eocè superior. Alguns representants extints d'aquest grup eren colossals; per exemple, Phoberomys, del Miocè superior/Pliocè inferior, atenyia un pes de 700 kg.

## Referències

* 1 2 Entrada «Chinchilloidea» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2023].
* ↑ Defler, 2019, p. 145.
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 196.

## Bibliografia

* Defler, T. History of Terrestrial Mammals in South America: How South American Mammalian Fauna Changed from the Mesozoic to Recent Times (en anglès). Springer, 2019. DOI 10.1007/978-3-319-98449-0. ISBN 978-3-319-98448-3.
* Fariña, R. A.; Vizcaíno, S. F.; De Iuliis, G. Megafauna: Giant Beasts of Pleistocene South America (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00719-3.
# Sapajus

Sapajus és un gènere de primats de la família dels cèbids que viuen a Sud-amèrica. Igual que els altres caputxins, són quadrúpedes arborícoles amb el cervell proporcionalment gros. Es nodreixen de fruita i invertebrats. Fan servir eines per obrir núcules. El gènere fou descrit a finals del segle xviii, però fou descartat durant molt de temps. A principis del segle xxi, fou recuperat per als caputxins «robusts» o «amb floc», fins aleshores classificats juntament amb els caputxins «esvelts» o «sense floc» en el gènere Cebus.

## Referències

* ↑ Entrada «Sapajus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 12 gener 2024].
* ↑ Krubitzer, 2017, «The Phylogeny of Primates» (J. G. Fleagle i E. R. Seiffert).
* ↑ Krubitzer, 2017, «Tool Use in Nonhuman Primates: Natural History, Ontogenetic Development and Social Supports for Learning» (D. M. Fragaszy i Y. Eshchar).

## Bibliografia

* Krubitzer, L. Evolution of Nervous Systems (en anglès). Volum 3. 2a edició. Academic Press, 2017. ISBN 978-0-12-804042-3.
# Kemchugia magna

Kemchugia magna és una espècie extinta de mamífer eutriconodont de la família dels amfilèstids que visqué a Àsia durant el Cretaci inferior, fa entre 113 i 129,4 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al krai de Krasnoiarsk (Rússia). Es tracta de l'única espècie del gènere Kemchugia. Abans de ser descrit formalment, en un primer moment fou classificat entre els morganucodòntids. El nom genèric Kemchugia es refereix al riu Kémtxug, que discorre prop del jaciment on fou trobat, mentre que el nom específic magna significa 'gran' en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Kemchugia magna» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 15 gener 2024].
* ↑ Averiànov, Skutxas i Lopatin, Lesxinski, p. 4.
* ↑ Averiànov, Skutxas i Lopatin, Lesxinski, p. 3 i 4.

## Bibliografia

* Averiànov, A. O.; Skutxas, A. V.; Lopatin, A. V.; Lesxinski, S. V.; Rezvi, A. S.; Feingerts, A. V. «Early Cretaceous mammals from Bol'Shoi Kemchug 3 locality in West Siberia, Russia» (en anglès). Russian Journal of Theriology, 4, 1, 2005, pàg. 1-12.
# Eleutherocercus

Eleutherocercus és un gènere extint de mamífers cingulats de la família dels clamifòrids (o, segons altres classificacions, dels gliptodòntids) que visqueren a Sud-amèrica des del Miocè superior fins al Pliocè inferior, fa entre 3,6 i 7,2 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies argentines de Buenos Aires, Catamarca i Entre Ríos. Són el tàxon germà de Doedicurus, però no atenyien ni de bon tros la grandària d'aquest últim. El nom genèric Eleutherocercus significa ‘cua lliure’ i es refereix a la fluixedat de la connexió entre el tub caudal i l'extrem de les vèrtebres caudals.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eleutherocercus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 16 gener 2024].
* ↑ Núñez-Blasco et al., 2021, p. S79.
* ↑ Núñez-Blasco et al., 2021, p. S84.
* ↑ Palmer, 1904, p. 255.

## Bibliografia

* Núñez-Blasco, A.; Zurita, A. E.; Miño-Boilini, A. R.; Bonini, R. A.; Cuadrelli, F. «The glyptodont Eleutherocercus solidus from the late Neogene of North-Western Argentina: Morphology, chronology, and phylogeny» (en anglès). Acta Palaeontologica Polonica, 66, 3, 2021, pàg. S79-S99. DOI: 10.4202/app.00824.2020.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# Cimolomys

Cimolomys és un gènere extint de mamífers multituberculats de la família dels cimolòmids que visqueren a Nord-amèrica durant el Cretaci superior, fa entre 66 i 85,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà i els Estats Units. La quarta dent premolar superior (P4), llarga i baixa, presentava vuit o nou cúspides. La primera dent molar superior (M1) tenia les cúspides arranjades en fileres paral·leles, una configuració poc habitual en els mamífers nord-americans del Cretaci. El nom genèric Cimolomys significa ‘ratolí del Cretaci’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Cimolomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Martin, 2018, p. 238.
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 328.
* ↑ Eaton i Cifelli, 2001, p. 514.
* ↑ «Genus: Cimolomys MARSH, 1989» (en anglès). [Consulta: 23 gener 2023].

## Bibliografia

* Eaton, J. G.; Cifelli, R. L. «Multituberculate mammals from near the Early-Late Cretaceous boundary, Cedar Mountain Formation, Utah» (PDF) (en anglès). Acta Palaeontologica Polonica, 46, 4, 2001, pàg. 453-518.
* Kielan-Jaworowska, Z.; Cifelli, R. L.; Luo, Z.-X. Mammals from the Age of Dinosaurs: Origins, Evolution, and Structure (en anglès). Columbia University Press, 2004. ISBN 0-231-11918-6.
* Martin, T. «Mesozoic mammals — early mammalian diversity and ecomorphological adaptations». A: Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018, p. 199-299. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Le Retour du croisé

Le Retour du croisé és una pel·lícula muda francesa dirigida per Louis Feuillade i produïda per Gaumont, qu fou estrenada el 13 d'abril de 1908. Va ser rodat a la Ciutat fortificada de Carcassona.

## Repartiment

* Renée Carl

## Referències

* ↑ Bernard Bastide, « Aux sources des tournages en décors naturels. L'exemple de Louis Feuillade à la Cité de Carcassonne, en 1908 », 1895. Mille huit cent quatre-vingt-quinze [En ligne], no 55, 2008.
# Eugène Balme

Eugène Jean François Balme (Oullins, Roine-Alps, 22 de novembre de 1874 – París, 24 de febrer de 1914) va ser un tirador francès que va competir cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà una medalla de bronze en la prova de Pistola ràpida, 25 metres.
Vuit anys més tard, als Jocs Olímpics de Londres, va guanyar una nova medalla de bronze en la prova de rifle lliure 300m, 3 posicions per equips, mentre la de rifle militar per equips fou quart.
El febrer de 1914 se suïcidava d'un tret a casa seva.

## Referències

* ↑ «PARIS 1900. SHOOTING». olympic.org. [Consulta: 21 setembre 2015].
* 1 2 «Eugène Balme Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 21 setembre 2015].
# Viridarium

Els jardins romans (llatí: Horti) s'inspiraven en gran manera en els jardins grecs i estaven ubicats generalment al peristil. Els jardins romans eren interiors. L'horticultura ornamental va evolucionar substancialment durant el desenvolupament de la civilització romana. Els administradors de l'Imperi Romà (c.100 aC - 500) varen intercanviar informació activament sobre l'agricultura, l'horticultura, la ramaderia, la hidràulica, i la botànica. Els Jardins de Lucul·le (Horti Lucullani) a Pincio a prop de Roma va introduir el jardí persa a Europa, al voltant del 60 aC. El jardí era un lloc de pau i tranquil·litat - un refugi de la vida urbana - i un lloc ple de significat religiós i simbòlic. Com es va desenvolupar la cultura romana i es va convertir cada vegada més influenciada per les civilitzacions a través del comerç exterior, l'ús ampliat dels jardins i horts en última instància va prosperar a l'antiga Roma.

## Influències

Els jardins romans van ser influenciats pels egipcis, perses, grecs i les seues tècniques de jardineria. Ja existien jardins a Egipte el 2800 aC. Durant la 18a dinastia d'Egipte, les tècniques de jardineria, es desenvolupen plenament embellint les cases dels rics. Es van desenvolupar pòrtics per connectar la casa amb l'espai exterior i crear espais de vida a l'aire lliure. Els jardins perses havien estat desenvolupats d'acord amb les necessitats dels àrids territoris àrabs. Els jardins eren tancats per protegir-los de la sequera i eren rics i fèrtils, en contrast amb el sec i àrid terreny Pèrsic. Els jardins grecs d'origen agrícola, van servir al propòsit funcional de la fruticultura. Alexandre el Gran va conquerir part d'Àsia occidental, la qual cosa va comportar noves varietats de fruites i plantes provocant un renovat interès per l'horticultura entre els grecs.

## Propòsit

A la civilització grega, els jardins es van utilitzar per embellir els temples, així com per a crear espais de recreació. Es diu que Cimó d'Atenes va fer caure els murs del seu jardí per convertir-lo en un espai públic. Obre tribunals peristil van ser dissenyats pels grecs a les llars es fusionen amb el món exterior. A l'antic Latium, cada finca comptava amb un jardí. D'acord amb Cató el Vell, cada jardí ha d'estar a prop de la casa i ha de tenir llits de flors i arbres ornamentals. Horaci va escriure que durant els seus jardins de flors es va convertir en un temps .. indulgència nacional August va construir el Liviae Pòrtic, un jardí públic en Equitine Hill a Roma. Fora de Roma, els jardins tendien a multiplicar-se als centres de la riquesa.

## Vegeu també

* Thermopolium

## Referències

* ↑ Semple, Ellen C. "Mediterrània antiga Pleasure Gardens." Geogràfica (1929 Revisió 19): 431.
* ↑ Semple, Ellen C. "Mediterrània antiga Pleasure Gardens." Geogràfica (1929 Revisió 19): 435.
* ↑ Semple, Ellen C. "Mediterrània antiga vacances jardins". Geogràfica (1929 Review 19): 436.
# Trepanació

La trepanació és una pràctica mèdica que consisteix a foradar el crani. Antigament es realitzava amb l'objectiu d'eliminar malalties considerades d'origen cerebral, mentre que en l'actualitat, s'empra com a accés quirúrgic en algunes operacions de neurocirurgia, com és el cas de tumors cerebrals o per a tractar l'hematoma epidural o el subdural quan cursen amb hipertensió intracranial.
La trepanació ha estat portada a terme tant per raons mèdiques com místiques, i de la seva pràctica existeixen indicis des de l'era neolítica, car s'han descobert cranis trepanats d'aquesta època. Es creu, per pintures oposades en coves, que l'home neolític creia que aquest tipus de cirurgia podia guarir atacs d'epilèpsia, migranyes i trastorns mentals. En l'antiga Grècia, Hipòcrates va explicar el procediment per a realitzar una trepanació. Això també es va practicar en la Cultura Paracas, on en finalitzar l'operació, es col·locava una làmina d'or, perquè es tanqués la ferida.

## Referències

* ↑ Brothwell, D.R. Digging up Bones 1963:126
# Trigonella

Trigonella és un gran gènere de plantes amb flors de la família de les fabàcies. Consta d'unes 130 espècies. El membre més conegut és el fenigrec. La majoria són pròpies de la part oriental de la regió Mediterrània i de les terres subtropicals i temperades properes de tendència àrida. Als Països Catalans són autòctones les espècies següents:Trigonella corniculata, T.foenum-graecum, T. gladiata, T. monspeliaca i T. polycerata

## Algunes espècies

* Trigonella arabica (Delile)
* Trigonella caerulea (L.)
* Trigonella calliceras (Fisch.)
* Trigonella corniculata (L.)
* Trigonella cretica (L.)
* Trigonella foenum-graecum (L.)
* Trigonella gladiata (Steven ex M. Bieb.) o tapissot
* Trigonella hamosa (L.)
* Trigonella monantha (C.A. Meyer)
* Trigonella monspeliaca (L.)
* Trigonella orthoceras (Kar. & Kir.)
* Trigonella polycerata (L.)
* Trigonella procumbens (Bess. Reichenb.)
* Trigonella purpurascens (Lam.)

## Referències

* ↑ CRC Handbook of Flowering, Abraham H. Halevy, 1989, CRC Press, ISBN 0849339162
* ↑ Flora dels Països Catalans Bolòs i Vigo Barcelona 1980
# Trilema de Münchhausen

El trilema de Münchhausen és un terme filosòfic que designa la impossibilitat de provar cap veritat fins i tot en els camps de la lògica i la matemàtica. S'anomena així en honor del baró de Münchhausen, de qui es deia que havia pogut treure’s a si mateix i el cavall que muntava d'un pantà, estirant-se els seus propis cabells. També s'anomena trilema d'Agripa pel filòsof escèptic Agripa.
Va ser encunyat en el context de la teoria del coneixement a mitjan segle XX pel popperià Hans Albert, tot i que tradicionalment el seu argument és referit pel grec clàssic Diògenes Laerci, el filòsof escèptic Agripa i és un atac a la possibilitat d'aconseguir una justificació última per a qualsevol proposició, fins i tot en les ciències formals com la matemàtica i la lògica. Un trilema és un problema que admet només tres solucions, totes les quals semblen inacceptables. L'argument discorre així: qualsevol sigui la manera en què es justifiqui una proposició, si el que es vol és certesa absoluta, sempre serà necessari justificar els mitjans de la justificació, i després els mitjans d'aquesta nova justificació, etc. Aquesta simple observació condueix sense escapament a una de les següents tres alternatives (les tres banyes del trilema):
* Una regressió infinita: A es justifica per B, B es justifica per C, C es justifica per D, etc. ( regressus ad infinitum ).
* Un cercle lògic: A es justifica per B, B es justifica per C, i C es justifica per A ( petitio principii ).
* Un tall arbitrari en el raonament: A es justifica per B, B es justifica per C, i C no es justifica. Aquesta última proposició pot presentar-se com autoevident, de "sentit comú" o com un principi fonamental (postulat o axioma) de la raó, però tot i així representaria una suspensió arbitrària del principi de raó suficient.

## Referències

* ↑ Diogenes Lærtivs, IX.

## Vegeu també

* Aporia
* Teorema d'incompletesa de Gödel
* Problema de la justificació de la deducció
* Escepticisme
* Karl-Otto Apel