OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Bolinches

Antoni Bolinches és un psicòleg clínic i escriptor català. És el creador d'un mètode terapèutic propi, La Teràpia Vital. Ha escrit més de 15 llibres publicats en 4 idiomes.

## Biografia

Antoni Bolinches és un psicòleg clínic i escriptor de llibres d'autoajuda. La seva àrea d'especialitat és la psicoteràpia i la teràpia de parella. En l'any 2004 va crear un mètode propi, la Teràpia Vital, Inspirada en principis psicoanalítics, cognitivo-conductuals i humanistes, orientada a fomentar el benestar emocional i psicològic. El seu mètode es fonamenta en una nova teoria de la seguretat personal que ajuda a detectar fàcilment l'origen de les inseguretats i els complexos, i proposa unes tècniques d'alta eficàcia per facilitar que cada persona es converteixi en terapeuta de si mateixa.

## Llibres publicats

* (1988). El canvi psicològic.
* (1995). La felicitat personal.
* (1998). L'art d'enamorar.
* (2001). Sexe savi.
* (2006). Amor al segon intent.
* (2009). Els colors de la vida.
* (2010). Peter Pan pot créixer.
* (2011). Tu i jo som sis.
* (2015). El secret de l'autoestima.
* (2018). El nou art d’enamorar.
* (2019). Amor al segon intent.
* (2019). El canvi psicològic.
* (2020). La síndrome de les superdones.
* (2021). Els teus 4 poders.

## Referències

* ↑ «Presentación de la Terapia Vital». Instituto Superior de Estudios Psicológicos. [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «Internet, un refugio para hombres sexualmente frustrados». El Faro de Vigo, 03-10-2010 [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «Antoni Bolinches - Biografia». La Vanguardia [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «El cambio psicológico, de Antoni Bolinches». Crónica de México, 20-07-2020 [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «Antoni Bolinches: "El País de Nunca Jamás de los Peter Pan de nuestros días es Internet"». Levante [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ Piergiorgio M. Sandri «Relaciones de tira y afloja». La Vanguardia, 02-05-2014 [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «La fórmula de la felicidad». El Periódico [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «"A la pareja hay que ir a aportar, no a pedir"». Diario de Sevilla [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «La síndrome de les superdones». L'ofici de Viure. CCTV. [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «Tus 4 Poderes». Revista Conciencia Global. [Consulta: 26 abril 2023].
# 32 Piscium

32 Piscium (32 Psc / c Piscium) és un estel a la constel·lació dels Peixos. De magnitud aparent +5,70, s'hi troba a 120 anys llum de distància. Fa 782.000 anys va estar a 108 anys llum, la seva mínima distància respecte al Sistema Solar.

## Característiques

32 Piscium és un estel blanc-groc de la seqüència principal de tipus espectral F1V. Les seves característiques són semblants a les de β Trianguli Australis o a les de π Piscis Austrini. Té una temperatura efectiva de 7.127 ± 77 K i una lluminositat 6,2 vegades superior a la lluminositat solar.
Amb un radi 1,6 vegades més gran que el radi solar, 32 Piscium gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació projectada de 55 km/s. El seu contingut metàl·lic és notablement inferior al del Sol, amb un índex de metal·licitat [Fe/H] = -0,34. La massa de 32 Piscium és un 52% major que la massa solar i la seva edat està compresa entre els 1.400 i els 1.700 milions d'anys, sent la seva edat més probable 1600 milions d'anys.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 pc--The Southern Sample» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 02-06-2006, pàg. 161–170. DOI: 10.1086/504637.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2-2007, pàg. 671–682. DOI: 10.1051/0004-6361:20065224.
* ↑ Afirmat a: Gaia DR3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 13 juny 2022.
* ↑ Robert Rich «Spectroscopy of New High Proper Motion Stars in the Northern Sky. I. New Nearby Stars, New High-Velocity Stars, and an Enhanced Classification Scheme for M Dwarfs» (en anglès). Astronomical Journal, 3, 3-2003, pàg. 1598–1622. DOI: 10.1086/345972.
* ↑ «c Psc - Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ 32 Piscium. Extended Hipparcos Compilation (XHIP) (Anderson+, 2012)
* 1 2 Masana, E.; Jordi, C.; Ribas, I. «Effective temperature scale and bolometric corrections from 2MASS photometry». Astronomy and Astrophysics, 450, 2, 2006. pp. 735-746.
* 1 2 Zorec, J.; Royer, F. «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities». Astronomy and Astrophysics, 537, 2012. A120.
* 1 2 Holmberg, J.; Nordström, B.; Andersen, J. «The Geneva-Copenhagen survey of the solar neighbourhood. III. Improved distances, ages, and kinematics». Astronomy and Astrophysics, 501, 3, 2009. pp. 941-947.
# Pastís de Sant Bartomeu

El pastís de Sant Bartomeu és un dolç típic de la ciutat d'Igualada. El nom prové del nom del sant patró de la ciutat.
Va ser creat per el pastisser Josep Maria Guash de la pastisseria Targarona. El dolç esta format completament per ingredients de la comarca de L'Anoia com vindrien a ser pa de pessic d'avellanes, poma cuita i una merenga d'ametlla.
L'empaquetatge esta fet per el dissenyador Albert Ramoneda, perquè el pastís pugui durar uns dies.

## Referències

* ↑ Redacció; CompsaOnline. «Igualada presenta el pastís de Sant Bartomeu», 10-11-2021. [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ «Igualada presenta el pastís St.Bartomeu elaborat 100% amb producte de la comarca i amb un embalatge que permet que pugui viatjar sense fer-se malbé — Ajuntament d'Igualada». [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ «Igualada s’endolceix amb la creació del pastís St Bartomeu | Ràdio Igualada», 16-11-2021. [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ Ana. «Josep Maria Guasch crea Sant Bartomeu, el pastel de Igualada» (en espanyol europeu), 17-11-2021. [Consulta: 16 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Reportatge al Canal Taronja, 2021
# The Oval (Belfast)

The Oval és un estadi de futbol de la ciutat de Belfast. L'any 2024 és conegut com The BetMcLean Oval per raons de patrocini.
Entre 1882 i 1886, el Glentoran FC va utilitzar Ormeau Park com a casa seva. Es van traslladar a Westbourne a Ballymacarrett durant sis anys fins al 1892. Després es van traslladar a The Oval. Inicialment estava al carrer Dee, però el 1903 el terreny de joc de l'Oval es va girar 90 graus fins a la seva ubicació actual. Durant l'inici del segle XX, el terreny on es trobava The Oval va ser donat perpètuament al Glentoran pel Lord Major de Belfast, Daniel Dixon.
A causa de la seva proximitat a les drassanes de Belfast, l'Oval va patir greus danys per les bombes durant el Belfast Blitz de la II Guerra Mundial el 1941. Els bombardeigs aeris van destruir ambdues tribunes, provocant la pèrdua dels actius del club de Glentoran, i també va deixar un gran cràter al terreny de joc. El terreny va ser fora d'ús fins a l'any 1949, quan va ser reconstruït pel club Glentoran juntament amb els seguidors, que havien format conjuntament el comitè Back to the Oval. Durant el seu exili, el club va jugar al camp del seu company de Belfast Lisburn Distillery, Grosvenor Park. L'any 1953 es va construir la tribuna principal.
El setembre de 1995, el Glentoran va fer aixecar un tauler publicitari amb el nom "JESÚS" en lletres blanques sobre un fons negre a l'Oval. Això es va conèixer col·loquialment com el "signe de Jesús". Va romandre-hi fins al 2010 quan els responsables del club el van retirar, dient que necessitaven l'espai per vendre publicitat a causa de greus problemes financers del club.
L'any 2000, l'Oval va rebre finançament per crear una tribuna amb capacitat per a 1.600 persones.
L'Oval es troba prop del port de Belfast, i les grues Samsó i Goliat d'Harland i Wolff són visibles des de l'interior de l'estadi. La capacitat de l'estadi és de 26.556, però l'any 2010 l'Assemblea d'Irlanda del Nord va estimar que tenia una capacitat segura de 5.056 segons la legislació de seguretat.

## Referències

* ↑ Gareth Hanna «BetMcLean Oval Glentoran Stadium renamed in £250,000 sponsorship deal». , 25-08-2021 [Consulta: 17 abril 2022].
* 1 2 «The Oval history». Glentoran. [Consulta: 21 març 2014].
* ↑ «Glentoran takes tour through the decades». Belfast Telegraph, 04-08-2011. [Consulta: 3 març 2013].
* ↑ «WW2 People's War – Memories of the Belfast Blitz». BBC. [Consulta: 3 març 2013].
* ↑ «Oval and out for Glentoran». Belfast Telegraph, 24-12-2013.
* ↑ «Jesus given a red card». Sunday Life (archived at HighBeam) [Belfast]. Arxivat 11 de juny 2014 a Wayback Machine.
* ↑ «Glentoran plan new stand at Oval». BBC Sport, 28-09-2000. [Consulta: 3 març 2013].
* ↑ «Collins wants to boss fading champs.». The People (archived at The Free Library), 12-02-2006. [Consulta: 21 març 2014].
# Melissa Carlton

Melissa Paula Carlton (8 de maig de 1978, Pietermaritzburg) és una nadadora paralímpica australiana nascuda a Sud-àfrica. Carlton va nàixer sense la cama dreta i els dits curts de la mà esquerra. Ha guanyat medalles d'or, plata i bronze per Austràlia als Jocs Paralímpics d'Atlanta 1996 i Sydney 2000.

## Trajectòria

Carlton va nàixer a la ciutat sud-africana de Pietermaritzburg el 8 de maig de 1978. Es va traslladar amb la seua família a Austràlia en 1986; es van instal·lar primer a la ciutat victoriana de Beechworth, on Carlton va competir en proves de natació a les escoles locals. En 1990 es van traslladar al suburbi de Glenorchy, a Hobart. Carlton es va incorporar al Glenorchy City Swimming Club (ara conegut com a Hobart Aquatic Club), on va conèixer a Chris Wedd, que seria el seu entrenador durant tota la seua carrera paralímpica.
En 1991, Carlton va guanyar una medalla d'or en la prova de 8 km als Campionats a l'aire lliure de Tasmània per a nedadors sense discapacitat. Va guanyar una medalla d'or als Jocs de la Commonwealth de 1994 a Victòrica (Canadà) en els 100 m estil lliure S9. En 1994 va rebre una beca de l'Institut Australià d'Esports de Natació.
Als Jocs d'Atlanta de 1996, va guanyar dues medalles d'or en les proves femenines de 400 m estil lliure en la categoria S9 i en el 4x100m estil lliure S7-10, per la qual va rebre una Medalla de l'Ordre d'Austràlia, dues medalles de plata en les proves de 100 m papallona S9 i 100 m estil lliure S9, i una medalla de bronze en la prova femenina 100 m d'esquena S9. Als Jocs de Sydney de 2000, va guanyar dues medalles d'argent en els 400 m estil lliure S9 i 100 m estil lliure S9 i dues en bronze en els 4x100 m lliure 34 pts i 4x100 m 34 pts.

## Referències

* ↑ «BIO - Melissa Carlton OAM», 02-10-2012. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 13 agost 2020].
* ↑ «Athlete's Profile». Australian Paralympic Committee. Arxivat de l'original el 2000-12-05. [Consulta: 13 agost 2020]. Australian Paralympic Committee
* ↑ Montgomery, Bruce (2 d'octubre de 2000). "Tasmanian icon to go out on high note". The Australian. p. 106.
* ↑ «Tears of joy from a champ Melissa finds adversity has a silver lining». The Hobart Mercury. 23 d'octubre de 2000. p. 40.
* ↑ «Tasmanian Sporting Hall of Fame: Honour Role 2011». Sport and Recreation Tasmania, 04-09-2012. Arxivat de l'original el 2012-09-04. [Consulta: 13 agost 2020].
* ↑ «Commonwealth Games: Swimming: Pickering shows mettle» (en anglès), 21-08-1994. [Consulta: 13 agost 2020].
* ↑ Nihil Australian Institute of Sport : celebrating excellence. Focus Publishing, 2006, p. 106. ISBN 1-921156-16-3.
* ↑ «It's an Honour - Honours - Search Australian Honours», 04-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 13 agost 2020].
# Messier 34

Messier 34 (M 34 o NGC 1039) és un cúmul obert a la constel·lació de Perseu. Va ser descobert per Giovanni Battista Hodierna abans de 1654 i inclòs per Charles Messier en el seu catàleg d'objectes en 1764.
L'M34 hi és a una distància d'uns 1.400 anys llum de la Terra i conté unes 100 estrelles. Les darreres estimacions li atorguen una edat d'uns 180 milions d'anys. Abasta uns 35' en el cel el que equival a un ràdio veritable de 7 anys llum. El cúmul és només visible a ull nu en condicions molt fosques, lluny de les llums de les ciutats. Es pot apreciar bé amb binoculars.

## Referències

* 1 2 «Messier 34». [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical parameters of Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 18-07-2005, pàg. 1163–1173. DOI: 10.1051/0004-6361:20042523.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 Stefano Bertone «Gaia Data Release 2. Observational Hertzsprung-Russell diagrams» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832843.
* 1 2 Marcelo Assafin «Proper motions of the optically visible open clusters based on the UCAC4 catalog» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2014, pàg. 79–79. DOI: 10.1051/0004-6361/201323226.
* ↑ Andrea Kunder «A RAVE investigation on Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 4-2017, pàg. 106–106. DOI: 10.1051/0004-6361/201630012.
* 1 2 «The orbits of open clusters in the Galaxy» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 11-11-2009, pàg. 2146–2164. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.15416.X.
* ↑ Martin Netopil «On the metallicity of open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2014, pàg. 93–93. DOI: 10.1051/0004-6361/201322559.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès)
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès)
# Peu del Funicular

El Peu del Funicular és un veïnat del barri de Sarrià de Barcelona, format al voltant de l'estació del funicular de Vallvidrera, al vessant de llevant de la serra de Collserola.

## Història

El veïnat començà a urbanitzar-se amb l'entrada en funcionament del funicular de Vallvidrera, el 1906. Fins aleshores només hi havia algunes cases de pagès, com Can Sibina, la Torre Ràfols o Can Mestres. Les primeres cases modernes las va fer construir el 1905 l'indià Antoni Castañer, al costat de la carretera de Vallvidrera. Amb la inauguració el 2016 del baixador del Peu del Funicular de la línia ferroviària de Sarrià a les Planes, es començà a urbanitzar amb cases d'estiueig el costat de llevant de la vall, al voltant del carrer del Bosc. A principis dels anys 1920, a iniciativa d'Ignasi de Llança, es va obrir el carrer de Carroç, en terrenys del llinatge Carroç (o Carròs), associat a la família Llança, consolidant-se un nucli de població, més popular que els anteriors, que seguí pels carrers de Sant Jaume Apòstol, de Pau Feu i del Comandant Llança, fins a arribar a la carretera de les Aigües.

## Descripció

El barri segueix el pendent de la muntanya, amb carrers de fort pendent (de més del 10%). Per aquest motiu, l'associació de veïns del Peu del Funicular reclama una línia d'autobús de barri. Sobre mateix de l'estació del funicular hi ha l'inici de 'la Drecera', un antic camí de ferradura que puja paral·lel al funicular, i arriba a Vallvidrera. Als anys 1960 es van fer graons al llarg de tot el camí.
Dins del veïnat, a la carretera de Vallvidrera, hi ha la parròquia de Sant Joan de la Creu, regentada pels caputxins de Sarrià des de la seva construcció, el 1950.
A l'altra banda de la carretera hi ha el Col·legi Montserrat, fundat el 1929 per la Congregació de les Missioneres Filles de la Sagrada Família de Nazaret.
L'antic Hogar Santa Marta, al carrer del Bosc, 2, ha estat remodelat per a l'escola Eina Bosc, Centre Universitari de Disseny i Art de Barcelona.

## Bibliografia

* Jacquet Raoul, Jacqueline. El Peu del Funicular de Vallvidrera. Història d’un barri. Jacqueline Jacquet Raoul, 2014. ISBN 978-84-617-1659-3.
* Serra de Manresa, Valentí. La parròquia de Sant Joan de la Creu. L’acció pastoral dels caputxins al barri del Peu del Funicular de Vallvidrera (Barcelona 1950-2015). Barcelona: Mediterrània, 2015.

## Referències

* 1 2 3 4 Mestre, Jesús. Barris i carrers de Sarrià, Sant Gervasi i Vallvidrera. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2024, p. 39. ISBN 978-84-09-66050-6.
* ↑ «Carroç, carrer de». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Reclamen un bus del barri al Peu del Funicular». Betevé, 11-03-2021.
* ↑ «Signes del Temps. Col·legi Montserrat». CCMA, 26-03-2017. [Consulta: 26 març 2017].
* ↑ «Escola EINA Bosc». Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.
# Alcohol de polivinil

L'alcohol de polivinil (amb les sigles de l'anglès:PVOH, PVA, o PVAl) és un polímer sintètic soluble en aigua (no s'ha de confondre amb l'acetat de polivinil, que es fa servir com adhesiu per enganxar la fusta).

## Propietats

L'alcohol de polivinil té propietats adhesives i emulsionants formant un film. També resisteix a l'oli, el greix i els solvents. És inodor i no és tòxic. Té alta resistència a la tracció i alta flexibilitat a més de propietats de barrera a l'oxigen i a les aromes. Tanmateix, aquestes propietats depenen de la humitat. El PVA és completament degradable i es dissol ràpidament. El PVA té un punt de fusió de 230 °C i 180–190 °C per als graus completament hidrolitzats i parcialment hidrolitzats, respectivament. Es descompon ràpidament per sobre els 200 °C i pot experimentar piròlisi a altres temperatures.
La seva relació de Poisson es troba entre 0,42 i 0,48.

## Usos

L'alcohol de polivinil és el material de partida per a fer altres polímers com:
* nitrat de polivinil (PVN): És un èster d'àcid nítric i alcohol de polivinil.
* Acetals de polivinil: es formen reaccionant els aldehids amb alcohol de polivinil.
* Acetat de polivinil.
* Fibra de vinylon.
Altres usos de l'alcohol de polivinil inclouen:
* Adhesiu de papers amb àcid bòric
* Com film soluble en aigua en detergents en pastilles.
* Per a gotes dels ulls i lubricant en lents de contacte dures

## Referències

* ↑ Characterization of PVA cryogel for intravascular ultrasound elasticity imaging Arxivat 2012-03-13 a Wayback Machine., Fromageau, J.; Brusseau, E.; Vray, D.; Gimenez, G.; Delachartre, P.; IEEE Transactions on Ultrasonics, Ferroelectrics and Frequency Control, Volume: 50, Issue: 10. 2003, pàg.(s): 1318 - 1324.
* ↑ SRI Consulting CEH Report Polyvinyl Alcohol, published March 2007, abstract retrieved July 30, 2008.

## Enllaços externs

* MSDS
* Listed as a plastic by the Society of the Plastics Industry Arxivat 2008-08-21 a Wayback Machine.
* "Slime" recipe Arxivat 2011-02-24 a Wayback Machine.
* Forming PVA layers in PET bottles
* An Introduction to PVA for Carp Fishing Arxivat 2008-08-08 a Wayback Machine.
# Messier 39

Messier 39 (M39 o NGC 7092) és un cúmul obert situat a la constel·lació del Cigne. Va ser descobert per Charles Messier el 1764, encara que algunes fonts atribueixen el seu descobriment a Guillaume Le Gentil el 1750.
Es tracta d'un cúmul poc dens, al voltant de trenta estrelles en un volum de 7 anys llum de diàmetre; està situat aproximadament a 825 anys llum del sistema solar, acostant-se a una velocitat de 28 km/s. L'edat estimada és de 300 milions d'anys.
L'estrella més brillant és de tipus espectral A0, amb una magnitud aparent de +6,3. Les dotze estrelles més brillants són del tipus A i B. La majoria de les estrelles observades es troben a la seqüència principal, encara que algunes es troben al límit de passar a la fase de gegant vermella.

## Referències

* 1 2 3 4 «Messier 39». [Consulta: 10 març 2017].
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical parameters of Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 18-07-2005, pàg. 1163–1173. DOI: 10.1051/0004-6361:20042523.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 Stefano Bertone «Gaia Data Release 2. Observational Hertzsprung-Russell diagrams» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832843.
* 1 2 Marcelo Assafin «Proper motions of the optically visible open clusters based on the UCAC4 catalog» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2014, pàg. 79–79. DOI: 10.1051/0004-6361/201323226.
* ↑ Andrea Kunder «A RAVE investigation on Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 4-2017, pàg. 106–106. DOI: 10.1051/0004-6361/201630012.
* 1 2 «The orbits of open clusters in the Galaxy» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 11-11-2009, pàg. 2146–2164. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.15416.X.
* ↑ Martin Netopil «On the metallicity of open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201526370.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès)
* astronòmiques SIMBAD (anglès)
# Messier 47

Messier 47 (M47 o NGC 2422) és un cúmul obert situat en la constel·lació de Popa, molt a prop de Messier 46. Va ser descobert per Giovanni Battista Hodierna abans de 1645, però com que els treballs d'aquest astrònom van ser oblidats i redescoberts a principis dels anys 80, va ser descobert independentment per Charles Messier el 19 de febrer de 1771.
Tanmateix, Messier va cometre un error de càlcul de la posició de l'objecte que observava, i a causa d'això, l'objecte que ell va anomenar M47 no va ser identificat fins al 1934, ja que no hi havia cap nebulositat en la posició que ell indicava. William Herschel va resdescobrir el cúmul indepentment dels altres dos al 1785.

## Característiques

M47 està constituït per una cinquantena d'estrelles dins un volum de 12 anys llum de diàmetre aproximadament. Està situat à 1600 anys llum del sistema solar, allunyant-se a una velocitat de 9 km/s. Té un diàmetre aparent de 30 minuts d'arc, més o menys el mateix que el de la Lluna. La seva edat estimada és de 78 milions d'anys.

## Referències

* ↑ «Integrated parameters of star clusters: a comparison of theory and observations» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2010, pàg. 1491–1506. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.16213.X.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 5 6 Stefano Bertone «Gaia Data Release 2. Observational Hertzsprung-Russell diagrams» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832843.
* 1 2 «The orbits of open clusters in the Galaxy» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 11-11-2009, pàg. 2146–2164. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.15416.X.
* ↑ Martin Netopil «On the metallicity of open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201526370.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès)
* SIMBAD (anglès)
# Messier 70

Messier 70 (M70 o NGC 6681) és un cúmul globular situat a la constel·lació de Sagitari. Va ser descobert per Charles Messier el 31 d'agost de 1780. William Herschel va ser el primer que hi va resoldre estrelles, i el va descriure com una « miniatura d'M3 ».
M70 es troba a 29.300 anys llum de la Terra. S'allunya del sistema solar a una velocitat de 200 km/s. Està situat relativament a prop del centre de la galàxia, de fet, es troba lleugerament deformat a causa de les forces de marea. El seu diàmetre real és de 67 anys llum.
El nucli d'M70 és molt dens, i probablement ha patit un esfondrament gravitacional en el passat, com altres cúmuls globulars com M15, M30 o M62. Al cúmul només s'han localitzat dues estrelles variables.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès)
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès)

## Referències

* 1 2 3 «Messier 70». [Consulta: 28 agost 2017].
* ↑ Lee Spitler «Uniting old stellar systems: from globular clusters to giant ellipticals» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2008, pàg. 1924–1936. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2008.13739.X.
* 1 2 3 4 5 William E. Harris «A catalog of parameters for globular clusters in the Milky Way» (en anglès). Astronomical Journal, 1996, pàg. 1487. DOI: 10.1086/118116.
* 1 2 Andrea Bellini «Astrometry with MCAO: HST-GeMS proper motions in the globular cluster NGC 6681» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2016, pàg. 2–2. DOI: 10.1051/0004-6361/201629336.
* 1 2 «The ACS survey of galactic globular clusters. X. New determinations of centers for 65 clusters» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 09-11-2010, pàg. 1830–1837. DOI: 10.1088/0004-6256/140/6/1830.