OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mile Jedinak

Mile Jedinak o Michael John Jedinak (Sydney, Austràlia, 3 d'agost de 1984) és un futbolista australià que juga pel Crystal Palace FC i la selecció australiana.

## Referències

* ↑ «Barclays Premier League Squad Numbers 2013/14». Premier League, 16-08-2013 [Consulta: 17 agost 2013]. Arxivat 25 de setembre 2013 a Wayback Machine.
Jedinak amb la selecció australiana - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Austràlia – Copa del Món de Futbol 2010
1 Schwarzer •
2 Neill (c) •
3 Moore •
4 Cahill •
5 Culina •
6 Beauchamp •
7 Emerton •
8 Wilkshire •
9 Kennedy •
10 Kewell •
11 Chipperfield •
12 Federici •
13 Grella •
14 Holman •
15 Jedinak •
16 Valeri •
17 Rukavytsya •
18 Galeković •
19 Garcia •
20 Milligan •
21 Carney •
22 Vidošić •
23 Bresciano •
Entrenador: Verbeek
Selecció de futbol d'Austràlia – Copa del Món de Futbol 2014
1 Ryan •
2 Franjic •
3 Davidson •
4 Cahill •
5 Milligan •
6 Špiranović •
7 Leckie •
8 Wright •
9 Taggart •
10 Halloran •
11 Oar •
12 Langerak •
13 Bozanic •
14 Troisi •
15 Jedinak  •
16 Holland •
17 McKay •
18 Galeković •
19 McGowan •
20 Vidošić •
21 Luongo •
22 Wilkinson •
23 Bresciano •
Entrenador: Postecoglou
Selecció de futbol d'Austràlia – Copa del Món de Futbol 2018
1 Ryan •
2 Degenek •
3 Meredith •
4 Cahill •
5 Milligan •
6 Jurman •
7 Leckie •
8 Luongo •
9 Juric •
10 Kruse •
11 Nabbout •
12 Jones •
13 Mooy •
14 Maclaren •
15 Jedinak  •
16 Behich •
17 Arzani •
18 Vukovic •
19 Risdon •
20 Sainsbury •
21 Petratos •
22 Irvine •
23 Rogic •
Entrenador: Bert van Marwijk :
# Ilaria Sanguineti

Ilaria Sanguineti (Sanremo, 15 d'abril de 1994) és una ciclista italiana, professional des del 2013 i actualment a l'equip Lidl-Trek (femení).
Del juliol de 2013 fins a l'octubre de 2014 va estar suspesa per dopatge per un positiu en clostebol.

## Palmarès

* 2015
** 1a al Tour de Bretanya i vencedora d'una etapa
* 2016
** Vencedora d'una etapa al Tour de Bretanya
* 2022
** 1a a la Dwars door het Hageland

### Resultats a les Gran Voltes
#### Giro d'Itàlia

* 2013 : no surt (6a etapa)
* 2015 : 90a
* 2016 : 83a
* 2017 : 72a
* 2018 : 93a
* 2019 : 117a
* 2020 : 43a
* 2021 : 51a

#### Tour de França

* 2022 : 90a
* 2023 : 109a

## Referències

* ↑ «Ilaria SANGUINETI» (en anglès). UCI. [Consulta: 12 novembre 2024].
* ↑ «Doping per un farmaco cicatrizzante Ilaria Sanguineti rischia 22 mesi di sospensione» (en italiano). La Stampa, 04-10-2013. [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ Fitxa a procyclingstats.com
* ↑ Fitxa a museociclismo.it
# Reial Foneria de Sant Sebastià de la Muga

La Reial Foneria de Sant Sebastià de la Muga (en castellà, Real Fundición de Hierro Colado de San Sebastiàn de la Muga) va ser una foneria que es trobava dins del terme de Sant Llorenç de la Muga, concretament, prop de la capella de Sant Sebastiá, de la qual pren el nom. És considerat el primer alt forn dedicat a la producció de ferro de fosa a Catalunya,
Actualment les seves restes es troben sota les aigües del pantà de Darnius Boadella
Va ser una iniciativa de Pere Grau Balló i París (1721-1780) qui el 1766 obtingué autorització reial per a explorar i explotar les mines de ferro del terme de Sant Llorenç de la Muga. La construcció de l'edifici es va dur a terme entre els anys 1768 i 1771 i va començar a produir el 1773 Sembla que la ma d'obra especialitzada procedia en gran part de la regió francesa del Perigord.
La foneria es va orientar vers la producció d'armament i munició (projectils d'artilleria) sota control de la Secretaria de Guerra i sota la direcció de l'enginyer suís Jean Maritz (director de les foneries militars). Altres personatgess clau en la posada en funcionament de la foneria van ser Louis Brocard, persona de confiança de Maritz, i Francisco Juan del Rey. La producció es transportava tot seguit a la ciutadella de Roses i servia per a proveir l'exèrcit.
Durant la Guerra Gran va esdevenir objectiu militar i fou ocupada i destruïda pel general francès Pierre François Charles Augereau i les seves tropes, en la Batalla de Sant Llorenç de la Muga, (1794)
La Reial foneria ja no va recuperar mai més la seva activitat. El 1835 els terrenys on es trobava van ser venuts en subhasta pública. Arran de la construcció del pantà de Darnius-Boadella, inaugurat el 1969 les restes de la foneria van ser cobertes per les aigües.

## Referències

* ↑ «Sant Llorenç de la Muga - Quaderns de la Revista de Girona by Diputació de Girona - Issuu» (en anglès). [Consulta: 12 juliol 2022].
* ↑ Baig i Aleu, Marià «L'impacte de la Reial Foneria de Sant Sebastià de la Muga sobre els boscos empordanesos a finals del segle xviii». Annals de l’Institut d’Estudis Empordanesos,, 2007.
* ↑ «La foneria de Sant Llorenç». Marià Baig.
* ↑ Prats, Bernard. «LA ROYAL FONDERIE DE SANT SEBASTIA DE LA MUGA. 1766-1794» (en francès), 08-08-2007. [Consulta: 12 juliol 2022].
* ↑ «Antics vestigis que la sequera ens descobreix». ACA, 31-01-2024. [Consulta: 22 juny 2024].
# Conxa Rovira

Conxa Rovira (Carcaixent, la Ribera Alta, 1952 - València, 23 d'octubre de 2016) fou escriptora i professora de llengua i literatura de l'IES Arabista Ribera de Carcaixent, institut on exercia de cap d'estudis.
Va elaborar, junt amb altres autors, materials didàctics com Valencià pràctic, Repunt. Taller de llengua i Ona (Bromera), així com altres materials publicats per Anaya i Tàndem. Era una defensora i una apassionada de la llengua i una docent compromesa amb l'educació pública. Per la seua feina en l'àmbit educatiu fou guardonada amb el Premi Baldiri i Reixac, que atorgaren als seus alumnes de 3r d'ESO.
No només es va dedicar a elaborar i publicar llibres de text sinó també a la literatura. El 2013 va guanyar el XX Premi de Literatura Eròtica de la Vall d'Albaida pel llibre Pecata minuta (Bromera, 2014). Els compositors Jorge Sastre i Roger Dannenberg li van dedicar la seua darrera òpera, La mare dels peixos, per mor que Rovira en va donar la idea inicial. L'òpera, basada en una rondalla d'Enric Valor, participa en el projecte Soundcool i es va estrenar a les darreries del 2016, al Palau de les Arts.
Va morir el 23 d'octubre de 2016.

## Referències

* ↑ «Valencià pràctic 1 - Edicions bromera». www.bromera.com. Arxivat de l'original el 2017-01-16. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ Mata, Alfred Aranda; Pérez, Conxa Rovira. Repunt 1. Taller de llengua: Valencià. 1r ESO. Edición: 1. Alzira: Edicions Bromera, S.L., 2009-05-01. ISBN 9788498244663.
* ↑ «Ens ha deixat Conxa Rovira, sòcia d'ACPV i amiga». Acció cultural del País Valencià, 25-10-2016. [Consulta: 14 juliol 2019].
* ↑ «Alumnes de Carcaixent i Llombai guardonats amb els Premis Baldiri Reixac | riberaexpress.es». Arxivat de l'original el 2017-01-18. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ «La consellera d'Ensenyament, Meritxell Ruiz, lliurarà els Premis Baldiri Reixac a la categoria d'alumnes - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya». premsa.gencat.cat. Arxivat de l'original el 2017-01-18. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ «Peccata minuta - Edicions bromera». www.bromera.com. [Consulta: 14 gener 2017].
* ↑ «'Peccata minuta' de Conxa Rovira guanya el XX Premi de Literatura Eròtica La Vall d'Albaida». Ara, 28-06-2013.
* ↑ «Mèxic descobreix Enric Valor a través de l'opera 'La mare dels peixos'». Diari la Veu.
# Mu Shun (personatge de ficció)

    En aquest nom xinès, el cognom és Mu.
Mu Shun és un personatge de ficció de la novel·la històrica el Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong. En la novel·la és un general militar servint sota el senyor de la guerra Zhang Yang. Mu participa en la batalla del Pas Hulao durant la campanya contra Dong Zhuo, durant la qual s'enfronta al general de Dong, Lü Bu, en un duel. Ell acaba sent mort per Lü.

## Vegeu també

* Llista de personatges de ficció dels Tres Regnes

## Referències

* Luo Guanzhong. Romanç dels Tres Regnes, Capítol 5.
# Matthew Bingley

Matthew Bingley (Sydney, Austràlia, 16 d'agost de 1971) és un exfutbolista australià. Va disputar 14 partits amb la selecció d'Austràlia.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Stefan Schumacher

Stefan Schumacher (Ostfildern, Baden-Württemberg, 21 de juliol de 1981) és un ciclista alemany, professional des del 2002. Actualment corre a l'equip Kuwait-Cartucho.es.
El 6 d'octubre de 2008, es va anunciar que durant la disputa del Tour de França d'aquell any, en què havia guanyat dues etapes, va donar positiu per EPO de 3a generació. Se li van treure els triomfs d'etapa i va ser sancionat durant dos anys.
El 2011 va reaparèixer, ja competint en equips de categoria continental.

## Palmarès

* 2004
** 1r a la Druivenkoers Overijse
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Baviera
* 2005
** 1r a la Ster Elekrotoer
** 1r a la Volta a la Baixa Saxònia
** Vencedor de 4 etapes de la Volta a Renània-Palatinat
* 2006
** 1r al Circuit de La Sarthe
** 1r a l'Eneco Tour i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Polònia i vencedor de 2 etapes
** Vencedor de 2 etapes del Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa del Volta a Saxònia
* 2007
** 1r a la Volta a Baviera i vencedor d'una etapa
** 1r a l'Amstel Gold Race
** Vencedor d'una etapa de la Tirrena-Adriàtica
* 2008
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Baviera
** Vencedor de 2 etapes del Tour de França
* 2011
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Astúries
** Vencedor de 2 etapes del Tour de l'Azerbaidjan
* 2012
** 1r a la Volta a Sèrbia i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a la Xina II i vencedor de 2 etapes
* 2013
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Algèria
** Vencedor d'una etapa del Sibiu Cycling Tour
* 2014
** Vencedor d'una etapa de la Szlakiem Grodów Piastowskich
** Vencedor d'una etapa del Tour de Beauce
* 2016
** 1r a la Volta al Marroc

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 76è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes

### Resultats al Tour de França

* 2007. 87è de la classificació general
* 2008. 25è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. No surt (18a etapa)
* 2008. No surt (19a etapa)

## Referències

* ↑ Es confirmen dos nous casos de dopatge de ciclistes amb paper destacat durant l'últim Tour a 324.cat (7 d'octubre de 2008)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Aulus Cluenci Habit el jove

Aulus Cluenci Habit el jove (llatí: Aulus Cluentius Habitus) era fill d'Aulus Cluenci Habit el vell i de Sàssia, i havia nascut a Larínum cap a l'any 103 aC.
El 74 aC, quan era a Roma, va acusar el seu padrastre Estaci Albi Opiànic d'intentar enverinar-lo. El jutge encarregat del tema va ser Gai Juni, en un període on justament s'havien denunciat molts suborns en els judicis, quan els jutges eren elegits exclusivament pel senat. Poc abans del judici, van córrer rumors que s'havien disposat gran quantitat de diners pel suborn, buscant una sentència contrària a Opiànic, i en aquest cas quan l'acusat va ser declarat culpable per pocs vots, es van denunciar diverses irregularitats greus, com ara que un dels jutges havia dictat sentència sense escoltar la defensa, i finalment va arribar la prova de suborn, les ires populars van caure sobre Aulus Cluenci, acusat de posar els diners. El jutge Gai Juni (judex quaestionis) es va haver de retirar per la pressió popular i Cluenci i altres implicats en casos de suborns a jutges van ser castigats pels censors. Judicium Junianum o Albianum Judicium va esdevenir sinònim de judici arreglat.
Vuit anys després, el 66 aC Opiànic el jove, fill d'Estaci que havia mort en els darrers anys, va acusar Cluenci de tres intents d'enverinament, dos d'ells amb èxit. L'acusació la va dirigir Tit Acci i la defensa va anar a càrrec de Ciceró, que llavors era pretor i va establir una línia de defensa que es pot llegir en el discurs Pro Cluentio que encara es conserva. El judici no tenia cap evidència i havia de ser desestimat però l'acusador va recordar les circumstàncies de l'anterior judici i va obligar a Ciceró a un extraordinari esforç.

## Referències

* ↑ *Dizionario generale di scienze, lettere, arti, storia, geografia ...: 5: Ch-Cozzone. dalla Società l'Unione Tipografico-Editrice, 1865, p. 328–.
* ↑ 2. A. Cluentius Habitus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 806
* ↑ Marcus Tullius Cicero. The Speech of Cicero for Aulus Cluentius Habitus; with Prolegomena and Notes: By Will. Ramsay. Rich. griffin and Company, 1858.
# Ivan Sharpe

Ivan Gordon "Ivor" Sharpe (St Albans, Hertfordshire, Anglaterra, 15 de juny de 1889 - Southport, Lancashire, 9 de febrer de 1968) va ser un futbolista anglès que va competir a començament del segle xx. Jugà com a davanter i en el seu palmarès destaca la medalla d'or en la competició de futbol dels Jocs Olímpics d'Estocolm, el 1912.
A nivell de clubs jugà en diversos equips professionals, com ara el Watford FC, el Derby County FC, amb qui guanyà la Football League First Division de 1911-1912, el Leeds City o el Leeds United FC. A la selecció anglesa amateur jugà 12 partits.
En deixar el futbol en actiu exercí durant molts anys de periodista esportiu, arribant a ser president de la Football Writers Association. Fou editor de l'Athletic News Football Annual i l'Athletic News Cricket Annual. El 1936 fou escollit per la BBC per ser un dels dos periodistes (l'altre era Norman Creek), que per primera vegada havien de retransmetre en directe la final de la Copa anglesa de futbol. Continuà vinculat al món del futbol fins a la seva mort, alhora que publicà un llibre de memòries "440 Years in Football" el 1954.

## Referències

* 1 2 «Ivor Sharpe Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de setembre 2011. [Consulta: 2 abril 2017].
* ↑ «The Cup Final Broadcast». The Times, 21-04-1936, p. 12.
# Xiahou En

Xiahou En :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 夏侯恩 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 夏侯恩 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Xiahou.
Xiahou En (mort en la ficció el 208 EC) és un personatge de ficció en la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong. Ell és representat com un general militar servint sota el senyor de la guerra Cao Cao i es diu que portava l'espasa Qinggang (青釭), una de les armes personals de Cao més apreciades. Durant la batalla de Changban contra les forces de Liu Bei, Xiahou és mort per Zhao Yun, que li arrabassa l'espasa Qinggang.

## En el Romanç dels Tres Regnes

Xiahou En obtingué fama durant un viatge de caça quan va salvar a Cao Cao d'un tigre, guanyant-se el dret a portar una de les espases personals de Cao Cao, coneguda indistintament com la Fulla Blau o Qinggang (青 釭). Posteriorment, durant un atac a la província de Xu, Xiahou En va guanyar fama pel seu tir amb arc, guanyant en comparacions amb el seu cosí Xiahou Yuan. Xiahou En serví en el front en la lluita contra Liu Bei, i en la batalla de Changban de 208, va ferir al general enemic Jian Yong durant un atac ferotge, però el va matar Zhao Yun, que havia arribat en socors de les forces assetjades.
En els videojocs de Dynasty Warriors, Xiahou En no en porta una, sinó dues espases de Cao Cao però diu que una va ser furtada a Chang Ban; això no obstant, el seu destí segueix sent en gran manera el mateix que en la novel·lització.

## Vegeu també

* Llista de personatges de ficció dels Tres Regnes

## Referències

* Luo Guanzhong. San Guo Yan Yi. Yue Lu Shu She, 1986. ISBN 7-80520-013-0.
* Lo Kuan-chung; tr. C.H. Brewitt-Taylor. Romance of the Three Kingdoms. Tuttle Publishing, 2002. ISBN 0-8048-3467-9.

## Enllaços externs

* Biografia de ficció de Xiahou En a kongming.net (anglès)
# Batalla de Vimory

La batalla de Vimory (a prop de Montargis) fou un enfrontament armat durant les guerres de religió de França, que, el 26 d'octubre de 1587 oposà l'exèrcit reial francès comandat pel duc de Guisa als mercenaris alemanys i suïssos contractats pels protestants.

## Batalla

Els mercenaris havien estat pagats pels fons anglesos i el rei de Dinamarca. Després de saquejar Lorena, travessen la Borgonya i s'instal·len a la regió de la Beauce. Els dos caps, el burgraf Fabià de Dohna i el duc de Bouillon, no s'entenien gaire bé i van acampar en posicions allunyades. Els homes de Dohna van acampar en diversos pobles al voltant de Vimory, confiats en la seva disposició per evitar qualsevol sorpresa i no destaquen cap tropa de vigilància. En aquesta situació, separats, els suïssos són sorpresos per l'exèrcit del duc de Guisa, provinents de Montargis.
Els catòlics aconsegueixen sorprendre els reîtres protestants, que fugen, sense temps que els altres grups de tropes dels pobles propers puguin ajudar-los. Els catòlics aconsegueixen un enorme botí i més de 2500 cavalls. L'acció sorprenent de Vimory fou un èxit catòlic, però no impedí que l'exèrcit mercenari continués la seva ruta cap a la Beauce. Un mes després, les mateixes forces es tornarien a enfrontar a Auneau.

## Referències

* ↑ Hardy, Philippe «Vimory». The Fate of Reiters. Five battles of the French Wars of Religion.
# Batbayar Chogsom

Batbayar Chogsom (Ulaanbaatar, 1974) és un cineasta suís-mongol.

## Vida i obra

Batbayar Chogsom va créixer a Ulaanbaatar i va arribar a Suïssa l'any 2000. A Zuric va estudiar cultures populars, etnologia i ciències polítiques. Va completar els seus estudis amb una llicenciatura en arts de la Universitat de Zuric en ciències socials. Després d'acabar els seus estudis, va treballar com a arxiver a la col·lecció de gràfics i la col·lecció de fotografies històriques del Landesmuseum. Amb el seu primer llargmetratge Out of Paradise (2018), que es va estrenar al Solothurner Filmtage 2018, Chogsom va guanyar el premi principal "Millor pel·lícula" al 21è Festival Internacional de Cinema de Xangai (SIFF) el mateix any.
Chogsom viu amb la seva família de tres persones a Rapperswil (Cantó de St. Gallen), Suïssa.

## Premis

* 2018: “Golden Goblet” a la categoria “Millor pel·lícula” al 21è Festival Internacional de Cinema de Xangai

## Filmografa

* 2015: Out of Paradise (curt)
* 2018: Out of Paradise
* 2023: White Flag

## Fonts

* Urs Bühler: Der verblüffende Weg des Batbayar Chogsom zum Filmemacher. In: Die Neue Zürcher Zeitung (NZZ). 29. September 2018.
* Beni Frenkel: Vom Limmatplatz nach Shanghai. In: Tages-Anzeiger. 18. Juni 2018.
* Andreas Scheiner: Dank Klubschule zum Filmpreis. A: Tages-Anzeiger. 2. Oktober 2018.
* Interview mit Batbayar Chogsom anlässlich der Preisübergabe des SIFF (Dukascopy TV / veröffentlicht auf Youtube am 16. Juli 2018).

## Referències

* ↑ «Swiss-Mongolian Co-production OUT OF PARADISE Won Golden Goblet Award for Best Feature Film», 04-03-2019. Arxivat de l'original el 2019-03-06. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «Out of Paradise», 04-03-2019.
* ↑ «Out of Paradise», 04-03-2019.
* ↑ Paul Heath. «Tallinn Black Nights Film Festival announces the full line-up of the Official Selection Competition». The Hollywood News.
# 190 aC

El 190 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà, era conegut com a any del consolat d'Escipió Asiàtic i Leli (o també any 564 ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «190 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Imperi Selèucida

* Una flota provinent de l'illa de Rodes, comandada per Pamfílides i Eudam, s'enfronten a la flota d'Antíoc III, rei selèucida que dirigia Hanníbal Barca en la batalla de l'Eurimedont. Els rodis vencen en la lluita, però les discussions entre els dos almiralls de Rodes impedeixen una victòria definitiva.
* Al mateix any també es lliura la batalla del Mionès, on el pretor Luci Emili Regil dirigeix la flota romana contra la del Imperi Selèucida que comanda Eudam. La victòria romana facilita el domini de la mar Egea.
* Batalla de Magnèsia. Té lloc prop de Magnèsia, a les planures de Lídia, entre l'Exèrcit romà, dirigit pel cònsol Luci Corneli Escipió Asiàtic i el seu germà, el general Escipió l'Africà, amb el seu aliat Èumenes II de Pèrgam, contra l'exèrcit d'Antíoc III que lluitava recolzat pels gàlates. La decisiva victòria romana acaba la guerra pel control de Grècia.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits cònsols Luci Corneli Escipió Asiàtic i Gai Leli.
* Gai Leli obté la Gàl·lia com la seva província, i organitza el territori de la Gàl·lia Cisalpina que s'havia acabat de conquerir. Es repoblen les ciutats de Placència i Cremona.
* Escipió no tenia la confiança del Senat, que dubtava de donar-li el comandament de Grècia, però el seu germà Publi Corneli Escipió s'ofereix per ser el seu legat. El Senat ho admet i l'envia a Grècia.

## Naixements

* Hiparc de Nicea, astrònom, geògraf i matemàtic grec.

## Necrològiques

* Apol·loni de Perge, geòmetra i astrònom grec (data aproximada).

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Polibi. Història, XXXI, 5, 8
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXVII, 28-30
* ↑ Apià. Història de Roma, XI, 29.30
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXVII, 47
* ↑ Titus Livi Ab Urbe Condita, XXXVII, 46-50
* ↑ Titus Livi Ab Urbe Condita, XXXIX, 50-52
* ↑ Lawson, Russell M. Science in the Ancient World: An Encyclopedia. Santa Barbara, Calif.: ABC-Clio, 2004, p. 190. ISBN 9781851095346.
* ↑ O'Connor, John J. (et al.). «Apollonius». MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. [Consulta: 21 maig 2024].
# Charles Simmons

Charles Simmons (Londres, 24 de desembre de 1885 – Willesden, Londres, 15 de febrer de 1945) va ser un gimnasta artístic anglès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de bronze en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica. En aquests mateixos Jocs fou vint-i-vuitè en el concurs complet individual.
El 1914 es casà amb Winifred Aida Loveland. Tingueren quatre fills, la més jove de les quals fou l'actriu Jean Simmons. Morí a Londres el 15 de febrer de 1945.

## Referències

* ↑ «Charles Simmons Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de març 2012. [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Charles Sydney Smith

Charles Sydney Smith (Wigan, Gran Manchester, 26 de gener de 1879 – Southport, Merseyside, 6 d'abril de 1951) va ser un waterpolista anglès que va competir durant el primer quart del segle xx.
Com a porter, va guanyar tres medalles d'or en la competició de waterpolo dels Jocs Olímpics de Londres de 1908, d'Estocolm de 1912 i d'Anvers de 1920. També disputà els Jocs de París de 1924, on l'equip britànic quedà eliminat en la primera eliminatòria per Hongria a la pròrroga. Amb 41 anys i 270 dies és el waterpolista més vell en aconseguir una medalla d'or.

## Referències

* 1 2 «Charles Smith Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de febrer 2009. [Consulta: 22 novembre 2015].