OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de justícies d'Aragó

Llista de Justícies d'Aragó.
* 1115 Pero Ximénez
* 1123 Sanxo Fortún
* 1128 Sanxo Galíndez
* 1129 Lope Sanz
* 1132 Fortún Aznárez
* 1140 Johan Pelayo
* 1143 Atón Sanz
* 1152 Johan Díez
* 1154 Pero Monyo
* 1157 Díez, hijo de Juan Díez
* 1161 Pero Medalla
* 1164 Galindo Garcés
* 1167 Sanxo Garcés de Santa Olalla
* 1172 Pero Ferréndez de Castro
* 1179 Sanxo Tobías
* 1181 Esteban
* 1188 Pero Sessé II
* 1208 Pero Pérez de Tarazona
* 1235 Ferrando Pérez de Tarazona
* 1242 Pero Pérez
* 1247 Johan Pérez de Tarazona
* 1260 Martín Pérez d'Artasona I
* 1266 Pero Sánchez
* 1269 Rodrigo de Castellezuelo
* 1247 Fortún d'Ahe
* ???? Martín Sagarra
* 1278 Pero Martinez d'Artasona II
* 1284 Johan Gil Tarín
* 1290 Johan Zapata de Cadret
* 1295 Eximén Pérez de Salanova
* 1325 Sanxo Jiménez d'Ayerbe
* 1336 Esteban Gil Tarín
* 1336 Pelegrín d'Anzano
* 1339 Pelegrín d'Oblitas
* 1339 García Fernández de Castro
* 1348 Galacián de Tarba
* 1349 Johan López de Sessé
* 1360 Blasco Ferrández d'Heredia
* 1362 Domingo Cerdán
* 1391 Johan Ximénez Cerdán
* 1424 Berenguer de Bardaixí i López de Sesé
* 1432 Francisco Zarzuela
* 1434 Martín Díaz d'Aux
* 1439 Ferrer de Lanuza I
* 1479 Johande Lanuza I
* 1498 Johan de Lanuza II
* 1507 Johan de Lanuza III
* 1533 Lorenzo Ferrández d'Heredia
* 1547 Ferrer de Lanuza IV
* 1554 Johan de Lanuza IV
* 1591 Johan de Lanuza V
* 1592 Johan Campi
* 1593 Urbando Ximénez d'Aragus
* 1593 Johan de Pueyo
* 1598 Johan Ram
* 1601 Martín Batista de Lanuza
* 1622 Lucas Pérez Manrique
* 1632 Agustín Villanueva y Díez
* 1655 Miguel Jerónimo Castellote
* 1660 Miguel Marta
* 1687 Luis Ejea Talayero
* 1700 Pedro Valero Díaz
* 1705 Segismundo Montero y Burruel
* 1706 Miguel de Jaca y Niño
* 1707 Antonio Gabín
* 1707. Després de la batalla d'Almansa, Felip V de Castella emet els Decrets d'abolició dels Furs dels Regne d'Aragó i dels Furs del Regne de València
* 1710. Després de la batalla d'Almenar, Carles III d'Aragó restableix els Furs del Regne d'Aragó
1710. Després de la Batalla de Villaviciosa, Felip V de Castella torna a abolir els Furs del Regne d'Aragó

## Justícies des de la restauració de la democràcia a Espanya

* 67 (1988-1993) Emilio Gastón Sanz
* 68 (1993-1998) Juan Bautista Montserrat Mesanza
* 69 (1998-2018) Fernando García Vicente
* 70 (2018-actual) Ángel Dolado Pérez

## Referències

* ↑ El Justícia de Aragón
# Lloyd Fredendall

Lloyd Fredendall (28 de desembre de 1883 – 4 d'octubre de 1963) va ser un general estatunidenc durant la Segona Guerra Mundial. És conegut sobretot pel seu comandament de la Força d'Assalt Central de Desembarcaments durant l'Operació Torxa, i pel seu comandament del 2n Cos durant les primeres etapes de la Campanya de Tunísia. Al febrer de 1943, mentre que estava al capdavant del 2n Cos, les seves forces van ser esclafades pel Mariscal alemany Erwin Rommel a la batalla del Pas de Kasserine. Això provocà la substitució de Fredendall pel General Patton al març de 1943. Fredendall és considerat majoritàriament com a incompetent.
El comandant britànic de Fredendall, el Tinent General Kenneth Anderson el considerava un incompetent ja abans del desastre de Kasserine. Fredendall acostumava a parlar i a donar ordres a la seva manera, anomenant la infanteria com els caminadors. En lloc de fer servir els mapes habituals, feia servir uns codis que portaven a la confusió, com el lloc que comença amb C. Això sovint portava a la confusió entre els seus subordinats, a part que feia perdre un temps preciós intentant desxifrar on es referia.
Abans de Kasserine, Fredendall va fer servir una companyia d'enginyers per construir-se un quarter general de Cos soterrat a 70 milles del front. Va separar les unitats i les va aïllar, situant-les massa llunyanes unes de les altres pel donar-se suport mútuament o separant-les de l'artilleria, l'arma més poderosa dels Estats Units.
Després de la batalla del Pas de Kasserine, el 5 de març de 1943, Eisenhower visità el quarter general del 2n Cos on es reuní amb Omar Bradley. Eisenhower li preguntà "Què en penses del comandament de tot això?" Bradley respongué "És molt dolent. He parlat amb tots els comandants de divisió. Tots han perdut la confiança en Fredendall com a comandant de cos". El 6 de març de 1943, el General George Patton rellevà a Fredendall.
Fredendall passà la resta de la guerra entrenant lleves als Estats Units.

## Carrera

* 1936-1938 – Comandant del 57è Regiment, Filipines
* 1938-1939 – Oficial executiu del Cap d'Infanteria
* 1940-1941 – Comandant de la 4a Divisió
* 1941-1943 – Comandant del 2n Cos
* 1942 – Comandant General de la Força de Desembarcament Central, Operació Torxa,
* 1943 – Comandant del XI Cos
* 1943 – Adjunt del Comandant General 2n Exèrcit
* 1943-1946 – Comandant del 2n Exèrcit
* 1943-1946 – Comandant en Cap de la Comandància Central de Defensa
* 1946 – Retirat

## Referències

* ↑ Atkinson, Rick. An Army At Dawn: The War in North Africa, 1942-1943 (en anglès). Hachette UK, 2013. ISBN 1405527277.

## Bibliografia

* Rick Atkinson. An Army at Dawn, 2002. ISBN 0-8050-6288-2.

## Enllaços externs

* Errades de Comandament Arxivat 2008-07-25 a Wayback Machine., Steven L. Ossad (from findarticles.com)
# Lluïsa de Borja i d’Aragó

Lluïsa de Borja i d’Aragó (Gandia, c. 1512 $^{(Gregorià)}$ - Saragossa, 1560 $^{(Gregorià)}$) va ser una noble i poetessa aragonesa d'origen valencià.
Germana de Francesc de Borja, va ser molt coneguda per la seva religiositat, i se la va conèixer amb el sobrenom de la Santa Duquessa. Va passar la seva infància a Saragossa fins que el 1541 va casar-se amb Martí I de Ribagorça i va traslladar-se a viure a Pedrola.
Va ser Comtessa de Ribagorça (1547) i duquessa de Vilafermosa (1558). El 1547 va afavorir que la Companyia de Jesús s'instal·lés a Saragossa i posteriorment va acollir-los al seu palau.
Entre 1554 i 1559 va fer-se càrrec de les propietats familiars quan el seu marit va acompanyar a Felip II de Castella a Anglaterra per casar-se amb Maria I d'Anglaterra i posteriorment a Flandes a la Batalla de Sant Quintí.
Va escriure dues Oraciones i una Paráfrasis del Cántico del Magníficat.

## Referències

* 1 2 «Lluïsa de Borja i d’Aragó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Lluïsa de Savoia

Lluïsa de Savoia, (en francès Louise de Savoie), (Pont-d'Ain (França); 11 de setembre de 1476 - Grez-sur-Loing (França); 22 de setembre de 1531), regent de França i mare de Francesc I de França.
Era la filla major de Felip II de Savoia (anomenat sense Terra) (1438-1497), i de la seua primera esposa, Margarita de Borbó, (1438-1483). Va succeir al seu pare com a princesa de la casa ducal de Savoia.
Es va casar el 1490, a l'edat de 15 anys, amb Carles de Valois (1459-1496), comte d'Angulema.
Va tenir dos fills:
Lluïsa tenia un agut coneixement de les complexitats polítiques i diplomàtiques, a més d'un gran interès pels avenços en arts i ciències del renaixement italià, ajudada pel seu confessor Cristoforo Numai de Forlì (Itàlia). Es va dedicar plenament a l'educació dels seus fills, assegurant-se que reberen una acurada educació en les tendències renaixentistes. Després d'enviduar als 19 anys, els va assegurar hàbilment un futur prometedor traslladant-se amb ells a la cort de Lluís XII, cosí del seu marit. Francesc es va convertir en el favorit del rei, qui el 8 de maig del 1514, li va concedir en matrimoni a la seua filla, Clàudia de França. Gràcies a aquest enllaç, Francesc es convertiria en hereu al tron de França.
Va ser duquessa d'Angulema, duquessa d'Anjou i comtessa de Maine, títols concedits quan el seu fill va ascendir al tron de França el 1515.
Per dues vegades va haver d'exercir com a regent de França durant les campanyes del seu fill el 1515 i, novament, el 1525-1526, representant un important paper després de la captura del rei en la batalla de Pavia. Va organitzar la continuïtat de l'Estat i la contra-ofensiva contra Carles V.
Més tard va tenir ocasió de negociar, en nom del seu fill, amb Margarida d'Àustria, tia de Carles V i governadora dels Països Baixos, la Pau de Cambrai dita també la pau de les Dames, signada el 5 d'agost del 1529, que no va ser més que una treva en l'enfrontament (1521-1546) entre Francesc I, dirigent de la Dinastia Valois i Carles V, dirigent de la Dinastia Habsburg. Aquest tractat, va confirmar temporalment l'hegemonia Habsburg a Itàlia.
# Los Puertos de Altagracia

Los Puertos de Altagracia, és una ciutat veneçolana, és la capital del municipi Miranda de l'estat Zulia, situat en la Costa Oriental del Llac de Maracaibo.

## Història

La vila pròcer i levítica del Zulia, com també és coneguda, va ser fundada el 8 de setembre de 1529 com a Villa de Altagracia per l'alemany Ambrosio Alfinger avançat de la casa Welser d'Augsburg, segons ho declara oficialment l'Acadèmia de la Història de l'Estat Zulia. Situada en la Costa oriental del Llac i des del seu exuberant paisatge i el seu pedestal de noblesa ha vist transcórrer la vida i els seus fets, a la vora del llac de Maracaibo. L'any 1600 va ser elevada a vila, donant-se inici a la formació de carrers, esglésies, escoles, cellers, oficina telegràfica i cementiri entre altres llocs.
En 1823, instal·lat la caserna general dels patriotes, es va dur a terme la Batalla Naval del Llac de Maracaibo, que va segellar l'emancipació de la corona espanyola. A les seves terres es va forjar la idea d'alliberar Veneçuela. Ha estat bressol d'il·lustres sacerdots, connotats mestres, cèlebres poetes, músics brillants, i homes i dones que han lluitat per la seva terra. La ciutat posseeix un nucli urbà catalogat com a Patrimoni Històric del Zulia, on es troben antigues cases d'estil colonial, així com seu d'institucions i museus.

## Zona Residencial

La Villa de Altagracia amb el temps passà a denominar-se Los Puertos de Altagracia. Actualment és una ciutat portuària, capital del municipi Miranda, està situada a 6 m d'altitud en la riba oriental del canal natural que comunica el llac de Maracaibo amb la badia del Tablazo. Manté relacions directes amb Maracaibo, Cabimas i Cor. Posseeix una població estimada per a l'any 2005 propera als 60.000 habitants. En l'última dècada és ciutat dormitori del ComplexPetroquímic Ana María Campos instal·lat a la seva rodalia, servint a més de port terminal petrolier, industrial i pesquer. És seu de la Universitat Rafael-María Baralt.

## Enllaços externs

* Emilio Strauss, William Fuenmayor, José Romero.(2000). Atles de l'Estat Zulia.
# Saklı Yüzler

Saklı Yüzler (cares amagades) és una pel·lícula dramàtica turca del 2007 dirigida per Handan İpekçi i protagonitzada per Füsun Demirel i Berk Hakman.

## Argument

Zuhre és una jove camperola turca que s'ha enamorat d'un xicot del poble i s’ha quedat embarassada abans del matrimoni. Fuig a Alemanya amb ajuda del seu germà Islail, però tot i així és condemnada a mort per la seva comunitat. Qui ha d’executar la sentència ha de ser un dels homes que estima, el seu pare o el seu germà. Per això també demanen ajuda al seu oncle Ali, que viu a Alemanya i és un membre respectat.

## Repartiment

* Şenay Aydın
* İştar Gökseven
* Berk Hakman
* Cem Bender
* Nisa Yıldırım
* Aslı Öngören
* Füsun Demirel
* Dilan Erçetin
* Bahar Aydın

## Premis

Va guanyar el Premi Pierre Kast al millor guió a la XXIX edició de la Mostra de València. i l'actriu Şenay Aydin va guanyar el premi a l'actriu més prometedora al Festival de Cinema d'Adana.

## Referències

* ↑ Saklı Yüzler a sinemalar.com
* ↑ Hidden Faces a Variety
* ↑ La película israelí Los 7 días gana la Palmera de Oro en la Mostra de Valencia, Diario de Mallorca, 22 d'octubre de 2008
* ↑ About al web de Senay Aydin

## Enllaços externs

* Tràiler original a Vimeo
# Línia Curzon

La línia Curzon (en polonès Linia Curzona) va ser una proposta de frontera entre Polònia i la Unió Soviètica. Rep el seu nom pel Secretari d'Estat d'Afers Exteriors del Regne Unit, Lord Curzon, el qual la va plantejar com una probable frontera de treva durant la Guerra poloneso-soviètica de 1919 - 1920 (8 de desembre del 1919). Havia de servir de base per a les negociacions entre les dues nacions enfrontades.
Després de la derrota soviètica davant Varsòvia a mitjans d'agost de 1920, el seu projecte no va ser acceptat,i l'últim tractat de pau de 1921 (18 de març del 1921) li va concedir a Polònia gairebé 135.000 km² de territori cap a l'est d'aquest confí.
La línia partia de Grodno al nord, fins a Brest, seguia després el curs del Buh i acabava en els Carpats.
Quan va esclatar la Segona Guerra Mundial, l'URSS va revifar la proposta línia divisòria, i exigí el retorn de tot el territori cedit. El 1945, un tractat soviètic - polonès va fixar com a frontera entre ambdues nacions un límit equivalent al de la línia Curzon.

## Notes i referències

* 1 2 3 4 5 6 Schwonek (2006), p. 754
* ↑ Palmowski, Jan. Historia Universal del siglo XX (en castellà). Madrid: Complutense, 1998, p. 177. ISBN 9788489784574.

## Bibliografia

* Rothschild, Joseph «The Military Background of Pilsudski's Coup D'Etat». Slavic Review, 21, 2, 1962, pàg. 241-260.
# Richard Rydze

Richard Rydze (Pittsburgh, 15 de març de 1950 - Pittsburgh, 28 de novembre de 2023) és un saltador estatunidenc, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic i 1968, on guanyà la medalla de plata en la prova de palanca de 10 metres del programa de salts.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata als Jocs Panamericans de 1971 i 1963 i una d'or, una de plata i una de bronze als Jocs Centreamericans i del Carib de 1954 i 1962.
Estudià a la Universitat de Michigan i es doctorà en medicina a la Universitat de Pittsburgh. Va ser un dels metges de l'equip dels Pittsburgh Steelers des del 1985 fins al juny del 2007. El 17 de octubre de 2012 va ser acusat de distribuir il·legalment esteroides, hormones de creixement i altres substàncies dopants per la qual cosa va comparèixer davant el tribunal a Pittsburgh el 19 d'octubre de 2012.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Dick Rydze». [Consulta: 11 setembre 2021].
* 1 2 «Prescribing Illegal Steroids». Huffington Post, 19-10-2012.
* ↑ Bowling, Brian «Doctor once employed by Steelers addicted to Vicodin, says prosecutor». , 23-10-2012.
* ↑ Caniglia, John «Former Pittsburgh Steelers team doctor accused of prescribing illegal steroids». , 20-10-2012.
# Diplogrammus gruveli

Diplogrammus gruveli és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Canal de Suez.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1865. On a new family type of fishes related to the blennioids. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 8 (art. 15). 141-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Goren, M. i M. Dor, 1994. An updated checklist of the fishes of the Red Sea (CLOFRES II). The Israel Academy of Sciences and Humanities, Jerusalem, Israel. 120 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Diplogrammus xenicus

Diplogrammus xenicus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia, Indonèsia, el Japó (incloent-hi les Illes Ryukyu) i Taiwan.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1865. On a new family type of fishes related to the blennioids. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 8 (art. 15). 141-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Chen, C.-H., 2004. Checklist of the fishes of Penghu. FRI Special Publication. Núm. 4. 175 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species, English edition I. Tokai University Press, Japó, pp v-866.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Districte Moshulatubbee

El districte Mosholatubbee era una de les tres super-regions administratives que comprèn l'antiga Nació Choctaw a Territori Indi. També anomenat Primer Districte, que abasta el terç septentrional de la nació.
El Districte Mosholatubbee va rebre el seu nom en honor del cap Mosholatubbee, un guerrer i estadista choctaw que era cap de districte d'Okla Tannap ("Ciutats Baixes") en la Nació Choctaw original, i molts choctaws que recordaven aquells temps es referien al districte Mosholatubbee com a districte Okla Tannap. Els altres dos districtes eren el districte Apukshunnubbee i el districte Pushmataha.
Els districtes es van establir quan la Nació Choctaw es va traslladar a través del Camí de les Llàgrimes choctaw a Territori Indi, a l'actual Oklahoma, i van ser pensats originalment per ser terres per als colons dels tres principals clans o divisions choctaw. A la pràctica, les afiliacions de clans i aliances es van convertir ràpidament en menys importants després de l'arribada dels choctaws al territori indi. La importància dels districtes en la vida política de la nació, que abans havia reflectit assentament i desenvolupament geogràfic, es va esvair amb el temps, i els tres caps de districte va perdre el poder i l'autoritat davant del cap principal de la nació. Finalment, el cap principal es va convertir, simplement, el cap. Ja no és un "primer entre iguals", es va convertir en l'únic líder polític.
En els assumptes judicials, els tres districtes i les seves seus de govern van mantenir la seva influència històrica. Els crims i els criminals no eren tractats a nivell de comtat sinó automàticament a nivell de districte. Els dies de la Cort van ser els dies més intensos de l'any a les places de govern del districte.
La seu administrativa del govern del districte Moshulatubbee era la Cort judicial de Gaines, que també era la seu del comtat de Gaines. La seu es trobava al nord-est de l'actual McAlester (Oklahoma).
En el districte Moshulatubbee hi eren els comtats de Gaines, Sans Bois, Skullyville, Sugar Loaf, i Tobucksy.
Com planava la condició d'estat d'Oklahoma, el Districte Moshulatubbee i els seus comtats constituents lentament van perdre les seves funcions governamentals. Els tribunals dels Estats Units al Territori Indi van usurpar els seus poders. El 16 de novembre de 1907 (dia de la proclamació de l'estat d'Oklahoma) el districte i els seus comtats van desaparèixer per sempre.
El territori de l'antic Districte Moshulatubbee s'incorpora principalment als actual comtats d'Oklahoma de Haskell, Hughes, Latimer, Le Flore i Pittsburg.

## Referències

* ↑ Angie Debo, The Rise and Falls of the Choctaw Republic, p. 40.
* ↑ Angie Debo, The Rise and Fall of the Choctaw Republic, pp. 151-154.
* ↑ John W. Morris, Historical Atlas of Oklahoma, plate 38.
# Dret germànic

El dret germànic és el conjunt de normes per les quals es regien els pobles germànics que van envair l'Imperi Romà d'Occident.
No posseïen un codi legislatiu, i es regien doncs pel dret consuetudinari. No obstant això, després del contacte amb la forma de vida romana, on el dret estava molt present, van sorgir alguns codis de lleis promulgats pels reis, com és el cas del Codi d'Euric.
Era un dret molt menys complex que el dret romà, típic de poblacions seminòmades, amb una idea de la propietat molt més restringida, motiu pel qual va anar cedint terreny al dret romà a mesura que altres pobles invasors es van anar establint en els territoris europeus i adoptant el sistema de vida romà.
En el dret penal són famoses les ordalia aplicades al dret germànic. Les ordalia, una mena de prova judicial de caràcter magicoreligiós, servien per fer palesa la culpabilitat o innocència d'una persona acusada. Fins i tot es podia tractar d'un tercer, aliè al procés, el que era sotmès a la prova (ordalies de representació).
Un acusat havia de demostrar la seva innocència sotmetent a proves com ara sostenir una pedra roent, o aigua bullent. De vegades també s'obligava els acusats a romandre llarg temps sota l'aigua. Si era capaç de suportar-ho, s'entenia que Déu l'ajudava per ser no culpable. La naturalesa d'aquestes ordalia tenia caràcter de prova i judici de Déu.

## Influència en el dret posterior

El dret germànic es considera el tercer ordenament jurídic, en ordre d'importància i després del dret romà i el dret canònic, per a la formació del dret occidental actual.
Es considera que figures com les relacions jurídiques mancomunades o la comunitat de béns procedeixen directament del dret germànic, atès que el dret Romà es basava en la idea de propietat individual i parcialitat.

## Vegeu també

* Història del dret
* Dret romà
* Dret visigot
* Regnes germànics
* Trinoda necessitas

## Referències

* ↑ Law and Revolution: The Formation of the Western Legal Tradition