OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aigua dolça

L'aigua dolça o continental, és l'aigua que té concentracions mínimes de sals en dissolució, especialment clorur de sodi. La majoria d'aigua dolça és de rius, llacs i deus subterrànies, i també en forma de neu o gel. En contrast, l'aigua de mar es troba sobretot en els mars i oceans. En darrer terme, tota l'aigua dolça prové de l'atmosfera, en forma de precipitació o condensació. El fet que una aigua sigui dolça no implica que pugui ser potable.
L'aigua dolça, que la majoria d'éssers vius terrestres necessita per créixer i desenvolupar-se, representa només el 2,75% de tota l'aigua del nostre planeta, i a més està desigualment distribuïda. D'aquest 2,75% d'aigua continental (ja que n'hi ha que tenen més concentració de sal que l'aigua marina), el 2,05% es troba en forma de gel, el 0,68% són subterrànies i només el 0,0111% són superficials, de les quals el 0,01% són llacs i estanys, el 0,001% són humitat en el sol i només el 0,0001% és als rius.
L'accés a l'aigua dolça és determinant en l'expansió de les espècies terrestres. També és determinant per la població humana. De fet, es preveu que l'accés a aigua dolça en condicions sanitàries adequades pot provocar molts conflictes en un futur proper.

## Contaminació de l'aigua judicial

L'aigua està contaminada o no és potable quan conté una quantitat de residus tòxics o patològics suficients per posar en perill l'organisme humà, provocant-li alguna malaltia o, fins i tot, la mort. També es considera que una aigua està contaminada si pot causar perjudicis als ecosistemes als que s'allibera.
Les causes principals de la contaminació de l'aigua dolça a la Terra pot provenir d'orígens diferents:
* Domèstic: aigües procedents de la neteja personal, la neteja de la llar,etc.
* Agrícola i ramader: aigües contaminades pels adobs i pesticides, i per les deposicions i els purins dels animals de les granges.
* Industrial: aigües alterades per residus d'origen diferent, com els residus metàl·lics pesants (mercuri, plom, etc.).
* Natural: Les aigües contaminades amb materials com el sulfur d'hidrogen procedents de l'activitat volcànica o metalls pesants que han estat rentats en el seu pas sobre el terreny poden esser una causa de contaminació natural, o no antròpica, de l'aigua.
Els residus humans i d'origen animal, quan es barregen amb l'aigua, originen les aigües residuals o fecals.

## Referències

* ↑ PhysicalGeography.net, The Hydrologic Cycle (anglès)

## Enllaços externs

* «Aigua dolça». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Nikšić

Nikšić (en ciríl·lic Никшић, pronunciació AFI [nîkʃit͡ɕ]) és amb 58.200 habitants la segona ciutat més gran de Montenegro, superada només per Podgorica.
La ciutat se situa aproximadament 50 km al nord-oest de la capital i està unida amb aquesta per una carretera i una línia fèrria, tancada de moment a causa de treballs de modernització. El municipi de Niksi té 76.700 habitants i abasta una superfície de 2.065 km². És així, actualment, el municipi més gran, quant a superfície, de Montenegro.
Ja al segle iv hi havia aquí un assentament urbà, que rebia el nom d'Onogost. Les restes d'aquesta ciutat antiga encara són visibles avui. Al segle xvii sorgí el Monestir d'Ostrog, aproximadament 10 km al sud-est de Nikšić; el monestir era un lloc d'adoració de Sant Basili d'Ostrog (o Vasilije), les restes del qual són enterrades allà, i és considerat per això el centre espiritual més important de Montenegro. A la mateixa Nikšić es troba l'església de Saborna, que igualment està dedicada a Sant Basili; està envoltada d'un parc. Al voltant de la ciutat hi ha tres llacs, Krupa, Slano i Liverovii, que són llocs importants per anar d'excursió. La ciutat és també la llar de la fàbrica de cervesa Trebjesa, a més de ser la seu de la Facultat de Filosofia i Educació de la Universitat de Montenegro.

## Personalitats

De Nikšić procedeixen els primers ministres montenegrins Milo Đukanović i Željko Šturanović, així com els futbolistes Milorad Peković i Mirko Vučinić.

## Referències

* ↑ «University of Montenegro» (en anglès), 09-04-2022. [Consulta: 26 agost 2022].

## Enllaços externs

* Nikšić - Lloc web oficial
# Batalla d'al-Shaddadah

La batalla d'al-Shaddadah va ser una batalla, que va durar tres dies, entre forces lleials al govern presidit per Baixar al-Àssad i el grup islamista Jabhat Fateh al-Sham a la ciutat d'al-Shaddadah, prop de la frontera amb l'Iraq.

## Els combats

El 12 de febrer, durant una gran ofensiva rebel contra al-Shaddadah, dos atacants suïcides van de Jabhat Fateh al-Sham van fer explotar dos cotxes bomba a la ciutat, les explosions tenien com a objectiu les forces de seguretat de la ciutat. Prop de 14 soldats van ser assassinats com a resultat de les explosions. Un militant del grup va ser abatut l'endemà per part de l'exèrcit.
El 13 de febrer es van reportar enfrontaments entre els rebels i les forces governamentals a la ciutat. En 48 hores els combatents del grup islamista van aconseguir conquerir prop del 60% de la ciutat. En un dels assalts desenes de treballadors quan els rebels van atacar zones residencials i una refineria de petroli. Fins aquest moment haurien mort 16 militants i un nombre indeterminat de soldats sirians. Circulaven informacions sobre possibles reforços que arribarien des de la ciutat d'al-Hasakah. Altrament no hi havia notícies de la presència d'altres grups rebels o de l'Exèrcit Lliure Siri.
El 14 de febrer el grup islamista afirmava haver conquerit la ciutat després de tres dies de combats amb les forces progovernamentals. Els combats van seguir a la rodalia de la ciutat en els punts de control que tenia l'exèrcit. L'Observatori Sirià per als Drets Humans (SOHR) afirmava que van morir 40 rebels, cinc d'ells estrangers (de Kuwait i Iraq), i més de cent membres de les forces de seguretat durant la batalla.
La nit del 15 de febrer les forces de seguretat sirianes van abatre un comandant del grup islamista en el seu pis franc a al-Shaddadah, en l'operació també van morir 9 membres de l'exèrcit sirià.
El 17 de febrer el SOHR va rebre imatges dels rebels executant 5 persones a la ciutat.

## Referències

* ↑ «أكثر من 220 سوري سقطوا امس», 20-03-2013. Arxivat de l'original el 2013-03-20. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «Jihadists seize Syria town on Iraq border», 11-10-2017. Arxivat de l'original el 2017-10-11. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «Preliminary death toll for Thursday 14/2/2013» (en anglès). [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «Assad troops battle rebels near airports, Golan». [Consulta: 5 setembre 2021].
# Batalla de Balaklia

La batalla de Balakliia va ser la primera batalla de la contraofensiva ucraïnesa de Khàrkiv, que va tenir lloc entre el 6 i el 8 de setembre del 2022.

## Antecedents

Durant els primers dies de la invasió russa d'Ucraïna el 2022, les forces russes van capturar gran part de l'est de la província de Khàrkiv, incloent-hi les ciutats de Kupiansk, Xevtxénkove i Balaklia. Balaklia va ser capturada el 3 de març de 2022, sense molta lluita. Des de març fins a principis de maig, la major part dels combats a la província de Khàrkiv es van concentrar a les ciutats de Khàrkiv i Izium.
A principis d'abril, les forces russes van capturar Izium, i les forces ucraïneses van defensar amb èxit Khàrkiv a principis de maig. Després d'això, la línia del front va començar a estancar-se quan Rússia i Ucraïna van centrar els seus esforços en les ciutats de Sievierodonetsk, Lissitxansk i la regió més àmplia del Donbàs.

## Batalla

El 6 de setembre, les forces ucraïneses van llançar una ofensiva cap a Balaklia, després d'haver concentrat moltes forces prop de la zona. El primer dia, van alliberar Verbivka, un suburbi al nord-oest de Balaklia. Les forces russes estacionades a Balaklia van volar ponts per frenar l'avanç ucraïnès des de Verbivka, tot i que les forces ucraïneses van anar al voltant de la ciutat per assetjar-la. Algunes forces ucraïneses es van quedar prop de Balaklia, lluitant contra les forces russes al centre de la ciutat, mentre que un altre grup es va dirigir al nord cap a Volokhiv Yar.
El 7 de setembre, Balaklia estava sota setge, amb combats en les parts oriental i central de la ciutat. Els combats van acabar el 8 de setembre, amb les forces ucraïneses alliberant tot Balaklia.

## Referències

* ↑ «Ukrainian city of Balakliya freed from nationalist battalions - Russian Defense Ministry». [Consulta: 26 maig 2023].
* ↑ Khurshudyan, Isabelle; Berger, Miriam «Why Kharkiv, a city known for its poets, has become a key battleground in Ukraine» (en anglès). Washington Post, 28-02-2022. ISSN: 0190-8286.
* ↑ «The russians are controlling Izyum - General Staff of the Ukrainian Armed Forces» (en anglès americà). [Consulta: 26 maig 2023].
* ↑ «Kharkiv region: Armed Forces of Ukraine push Russian troops back and liberate 2 towns» (en anglès). [Consulta: 26 maig 2023].
* ↑ Beaumont, Peter «Russian forces have ‘upper hand’ in Donbas fighting, Ukrainian officials say» (en anglès). The Guardian, 26-05-2022. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «Institute for the Study of War» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-03-25. [Consulta: 26 maig 2023].
* ↑ Balmforth, Tom «In liberated Ukraine town, locals sob with relief, relate harrowing accounts» (en anglès). Reuters, 14-09-2022.
* ↑ «Ukrainian Balakliya-Kupyansk Offensive: Sequence of Events, Mechanics and Consequences» (en anglès). Jamestown.
* ↑ Oliphant, Roland; Barnes, Joe «Ukraine launches surprise attack near Kharkiv in bid to push back Russians» (en anglès). The Telegraph, 06-09-2022. ISSN: 0307-1235.
* ↑ «Fuerzas Armadas de Ucrania recuperan el control sobre Balaklia de la región de Járkiv» (en castellà), 08-09-2022. [Consulta: 26 maig 2023].
# Batalla de Breitenfeld (1631)

La primera batalla de Breitenfeld també anomenat Batalla de Leipzig va tenir lloc el 17 de setembre de 1631 al poble de Breitenfeld als afores de Leipzig al Regne de Saxònia durant la Guerra dels Trenta Anys. Va ser un moment culminant i la primera victòria major dels protestants contra el moviment de contrareforma del qual la Lliga Catòlica (1609) era el braç armat.

## Conseqüències

L'exèrcit catòlic imperial va perdre uns tretze mil homes: 7000 morts i ferits, així que 6000 presoners que van haver de reforçar l'exèrcit de l'aliança protestant entre Suècia i Saxònia. Durant les setmanes que van seguir, uns quants electors alemanys van reforçar el camp reformatori i França va prometre i liquidar un suport fianciari. Després d'aquesta batalla, com les forces van equilibrar-se, començava a esdevenir clar que l'opció militar no conduiria enlloc i que calia una solució pactada al conflicte religiós. La mort de Gustau, l'any seguint va reforçar el camp catòlic. Tot i això, a poc a poc el camp protestants va cansar-se de la guerra i de la ingerència de poders estrangers el que va conduir el 1635 a la Pau de Praga.
Gustau II Adolf va esdevenir un heroi de la mitologia protestant. A Breitenfeld va erigir-se un monument amb el text elogiós: «Gustau Adolf, cristià i heroi, a Breitenfeld va salvar la llibertat de religió per al món».

## Referències

* ↑ «Batalla de Breitenfeld (1631)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ La rima de l'original «Gustav Adolf, Christ und Held, rettete bei Breitenfeld Glaubensfreiheit für die Welt“.» es perd en la traducció
# Les Cayes

Les Cayes (en crioll haitià: Okay) és una comuna d'Haití situada al districte de Les Cayes, del departament del Sud. El matí del 14 d'agost de 2021 un poderós terratrèmol de 7,2 a l'escala de Richter va sacsejar el sud del país i va afectar directament a tota la comuna, amb un resultat de nombrosos ferits, morts i danys materials.

## Història

Fou fundada pels francesos el 1726 sobre el despoblat espanyol de «Salvatierra de la Sabana» (1503-1540).

## Seccions

Està format per les seccions de:
* Bourdet
* Fonfrède
* Laborde (que abasta el barri de Laborde)
* Laurent
* Mercy
* Boulmier

## Demografia

* Gràfica d'evolució demogràfica de Les Cayes entre 2009 i 2015
Les dades demogràfiques contemplades en aquest gràfic de la comuna són estimacions que s'han agafat del 2009 al 2015 de la pàgina de l'Institut Haitià d'Estadística i Informàtica (IHSI).

## Personatges destacats

* André Rigaud, general de la Revolució haitiana.
* John James Audubon, ornitòleg i pintor.
* Lysius Salomon, president d'Haití.
* Pierre Théoma Boisrond-Canal, president d'Haití.
* Bella Dutton, tennista.

## Referències

* ↑ «Arrondissements de la Republique d'Haiti» (en francès). GexpertHaiti.com. Arxivat de l'original el 21 setembre 2018. [Consulta: 29 octubre 2017].
* ↑ «Départements de la République d'Haiti» (en francès). GexpertHaiti.com. Arxivat de l'original el 8 setembre 2018. [Consulta: 29 octubre 2017].
* ↑ «7320.- Arrondissements et communes d'Haiti» (en francès). Haiti-Reference.com. Arxivat de l'original el 10 desembre 2015. [Consulta: 19 octubre 2017].
* ↑ «Sections communales et villes de la République d'Haiti» (en francès). GexpertHaiti.com. Arxivat de l'original el 22 octubre 2009. [Consulta: 21 octubre 2017].
* ↑ «Population totale, populations de 18 ans et plus menages et densites estimes en 2009» (pdf) (en francès). IHSI.ht. Arxivat de l'original el 25 octubre 2010. [Consulta: 7 octubre 2017].
* ↑ «Population totale, populations de 18 ans et plus menages et densites estimes en 2012» (pdf) (en francès). IHSI.ht. Arxivat de l'original el 21 febrer 2013. [Consulta: 7 octubre 2017].
* ↑ «Population totale, populations de 18 ans et plus menages et densites estimes en 2015» (pdf) (en francès). IHSI.ht. Arxivat de l'original el 6 novembre 2013. [Consulta: 7 octubre 2017].
# Batalla de Day's Gap

La batalla de Day's Gap, ocorreguda el 30 d'abril de 1863, va ser la primera de les escaramusses de la Guerra Civil dels Estats Units que es van donar al Comtat de Cullman a Alabama, que va durar fins al 2 de maig, coneguda com a Streight's Raid. El coronel Abel Streight comandava les forces de la Unió mentre que les forces confederades estaven dirigides pel general de brigada Nathan Bedford Forrest.

## Antecedents

L'objectiu de la incursió de Streight era tallar el ferrocarril occidental i l'Atlàntic que subministrava a l'exèrcit confederat de Braxton Bragg en el Tennessee mitjà. Començant a Nashville, Tennessee; Streight i els seus homes van viatjar a Eastport, Mississipi, i després cap a l'est en direcció a Tuscumbia (Alabama). El 26 d'abril de 1863, Streight va deixar Tuscumbia i va marxar cap al sud-est. Els moviments inicials de Streight van ser custodiats per les tropes del General de Brigada de la Unió, Greenville Dodge.

## Batalla

El 30 d'abril a Day's Gap a Sand Mountain, Forrest va atrapar a l'expedició de Streight i va atacar la seva rereguarda. Els homes de Straight van aconseguir rebutjar aquest atac i com a resultat continuar la seva marxa per evitar nous retards i embolcalls causades per les tropes confederades.

## Conseqüències

Aquesta batalla va ser el principi d'una cadena d'escaramusses i conflictes en Crookes Creek (30 d'abril), Hog Mountain (30 d'abril), Blountsville (1 de maig), Black Creek/Gadsden (2 de maig), i Blount's Plantation (2 de maig). Finalment, el 3 de maig, Forrest va envoltar als esgotats homes de Streight tres milles a l'est de Cedar Bluff, Alabama, i va forçar la seva rendició. Van ser enviats a la presó de Libby, en Richmond (Virgínia). Streight i alguns dels seus homes van escapar el 9 de febrer de 1864.

## Bibliografia

* David J. Eicher, The Longest Night: A Military History of the Civil War , Simon & Schuster, 2001, ISBN 0-684-84944-5.

## Enllaços externs

* Descripció de la batalla realitzada pel Servei de Parcs Nacionals Arxivat 2011-04-25 a Wayback Machine.
# Batalla de Fancheng

La batalla de Fancheng (樊城之戰) va ser lluitada entre les forces de Liu Bei i les de Cao Cao en el preludi del període dels Tres Regnes en l'antiga Xina. S'anomenà així per Fancheng (o Ciutat Fan, 樊城) una ciutat que és ara el Districte Fancheng de la ciutat Xiangfan.

## Antecedents

Després d'unificar el nord de la Xina l'any 200 amb la victòria a la batalla de Guandu, Cao Cao va preparar una campanya al sud de la província de Jing, governada per Liu Biao. Invasions menors dirigides per Xiahou Dun foren rebutjades per Liu Bei, vassall de Liu Biao i les forces estaven estacionats a Xinye, a la frontera nord de la província de Jing. Després d'això, Cao Cao va liderar personalment als seus exèrcits al sud per atacar la província de Jing el setè mes del calendari lunar de 208. La batalla dels Penya-segats Rojos i la captura de la província de Jing per Liu Bei va confirmar la separació del sud de la Xina del cor del nord, la vall del riu Groc (黃河), i també va anunciar un eix nord-sud d'hostilitats que va durar durant segles.

## Batalla

Prenent la iniciativa després de diversos contratemps de Cao Cao, Guan Yu va atacar el seu territori, i després d'una inundació al riu Han en la qual Cao Cao va quedar atrapat sofrint 40.000 baixes i 30.000 homes foren capturats, les restes del seu exèrcit es van refugiar a Fancheng, i aprofitant una disputa entre Liu Biao i Sun Quan, va llençar una contraofensiva que va obligar a Guan Yu a retirar-se.

## Conseqüències

Quan Guan Yu va tornar al sud, va descobrir que les seves bases de rereguarda a Jiangling i Gong'an s'havien rendit a Lü Meng, el comandant de l'exèrcit de l'oest de Sun Quan. Lü Meng va mantenir ostatges a les esposes i fills dels homes de Guan Yu, però ells i els ciutadans de la província de Jing foren tractats amb la màxima cura. Els soldats de Guan Yu, en sentir que la província de Jing havia caigut a mans de Sun Quan i les seves famílies estaven en bones mans, van perdre la seva voluntat de lluitar i desertar.
Guan Yu, amb només un grapat d'homes, van quedar aïllats a Maicheng amb les forces de Sun Quan en tres costats i Cao Cao al nord. Quan Guan Yu va intentar escapar, ell i els seus seguidors supervivents, entre ells el seu fill Guan Ping, el seu comandant Zhao Lei, van ser capturats en una emboscada a Zhang pels generals de Sun Quan Zhu Ran i Pa Zhang. Guan Yu va ser posteriorment executat per Sun Quan en Linju, juntament amb Guan Ping i Zhao Lei.

## Referències

* ↑ Li, Xiaobing. China at War: An Encyclopedia (en anglès). ABC-CLIO, 2012, p. 41. ISBN 1598844156.
* ↑ de Crespigny, Rafe. A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD) (en anglès). vol.19. Leiden: Brill, 2007, p. 1312 (Handbook of Oriental Studies, Section 4). ISBN 978-9004156050.
* ↑ Neo, 2012, p. 51.
* ↑ Neo, 2012, p. 53-54.
* ↑ Neo, 2012, p. 55.

## Bibliografia

* de Crespigny, Rafe (1996) Later Han Military Organisation. Canberra: Australian National University. Edició en línia.
* Neo, Frankie Kt. Guan-Yu the Hero: Romance of the Three Kingdoms (en anglès). Trafford Publishing, 2012. ISBN 1466931329.
# Batalla de Gnila Lipa

La batalla de Gnila Lipa va tenir lloc al principi de la primera Guerra mundial el 29 i 30 d'agost de 1914, quan l'Exèrcit Imperial rus va envair Galítsia i va atacar els defensors, l'exèrcit austrohongarès. Va formar part d'una sèrie més gran de batalles conegudes col·lectivament com la Campanya de Galítzia. La batalla va acabar en una derrota de les forces austrohongareses, perdent la ciutat de Lviv.

## Ubicació

La batalla és anomenada així per un riu d'Ucraïna Occidental, una regió històrica de Galítsia. És un afluent del Dnièster anomenat Hnyla Lypa (en polonès: Gnila Lipa).

## Resum

La contraofensiva inicial austrohongaresa contra els invasors en el del nord de Galítsia va ser un èxit, obtenint victòries en les batalles de Kraśnik i de Komarów, en part perquè l'Exèrcit rus esperava l'atac principal prop de Lviv i hi havia concentrat les seves forces allà.
Tanmateix, quan el tercer exèrcit austrohongarès sota el comandament de Rudolf von Brudermann va avançar el 26 d'agost amb el seu tres cossos d'exèrcit (XII, III i XI), va trobar-se amb un gran exèrcit rus format amb vuit cossos del tercer i vuitè exèrcits. Lluitant en el riu Zlota Lipa, els austríacs superats en nombre van ser aviat derrotats, i al final del dia eren en retirada. El grup d'exèrcit Kövess també va patir una derrota prop de Brzezny, encara que va aconseguir escapar malgrat ser gairebé envoltat pel vuitè exèrcit d'Aleksei Brussílov.
Franz Conrad von Hötzendorf va ordenar una línia nova de defensa establerta en el riu Gnila Lipa. Els russos van necessitar dos dies per reagrupar les seves tropes, cosa que va permetre els austríacs retrocedir i recuperar-se. Hötzendorf encara esperava mantenir la iniciativa, i va ordenar el tercer cos austríac atacar els russos prop de Peremyxliany. Malauradament per ell, les forces russes allà comptaven amb 292 batallons amb 1.304 peces d'artilleria, contra el tercer cos austríac amb 115 batallons i només 376 canons de campanya. L'atac austríac va ser fàcilment contestat, i un massiu contraatac rus va destrossar les línies austríaques. Kövess també va fallar per aturar una força russa superior prop de Rohatyn. Les forces austríaques van retrocedir a Lviv, havent patit 20.000 baixes i perdent 70 dels seus canons. La fortalesa de Lviv va caure en mans dels russos el 3 de setembre. El segon exèrcit austríac d'Eduard von Böhm-Ermolli va venir de seguida des del front serbi, i el seu setè cos va arribar a temps per impedir un esfondrament austríac complet a Galítsia.

## Referències

* ↑ ««С восторгом доношу, что победоносная армия взяла Львов»» (en rus). [Consulta: 16 novembre 2019].
* ↑ Buttar, 2014, p. 259.

## Bibliografia

* Buttar, P. Collision of Empires: The War on the Eastern Front in 1914. Osprey Publishing, 2014. ISBN 978-1472813183.
* J. Rickard: Battle of Gnila Lipa, 26-30 August 1914.
# Batalla de Julu

La batalla de Julu (巨鹿之戰 o 鉅鹿之戰) va ser lluitada a Julu (en l'actualitat Xingtai, Hebei, Xina) en el 207 aEC principalment entre les forces de Qin dirigides per Zhang Han, i els rebels de Chu liderats per Xiang Yu. Xiang Yu va sorgir victoriós, derrotant el gran exèrcit de Qin amb un petit nombre de soldats. Aquesta batalla va establir les bases de la decadència militar de Qin, ja que les seves principals forces de Qin van ser eliminades ací.

## Rerefons

En el 207 aEC, el ressorgit general de Qin Zhang Han va creuar el Riu Groc per atacar l'estat de Zhao després d'haver eliminat a Xiang Liang. Allí va derrotar l'exèrcit de Zhao, i va ordenar Wang Li i She Jian d'envoltar Julu amb 200.000 homes. Wang Li era un descendent de Wang Jian, el qual va derrotar a l'avi de Xiang Yu, Xiang Yan, during the conquesta de Chu en el 224 aEC. Zhang Han va crear una guarnició per als seus 200.000 soldats addicionals al sud de la ciutat, i mantingué un corredor d'abastament per a les forces que envoltaven la ciutat.
Per això, el Rei Huai II de Chu va enviar a Xiang Yu com el segon al comandament de Song Yi en una forçà expedicionària per alleujar a Zhao, mentre posava a Liu Bang al comandament d'altra força expedicionària (la qual Xiang havia volgut de comandar) contra Guanzhong, el mateix cor de Qin. El príncep també va prometre que aquell arribés el primer a Guanzhong el faria el Rei de Guanzhong.

## Bibliografia

* Ssu-ma Ch'ien, Records of the grand historian of China. Translated from the Shih chi of Ssu-ma Ch'ien by Burton Watson. Nova York: Columbia University Press, 1961, ISBN 0-231-08165-0

## Enllaços externs

* Batalla de Julu a Baidu Baike (xinès)