OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oriol Lázaro Llovera

Oriol Lázaro Llovera (Barcelona, 1974) és un polític i empresari català, alcalde de Campdevànol des de 2023 i director general de la Catalunya Exterior des de 2024. Ha dedicat la seva trajectòria professional a la consultoria i a la direcció en el sector turístic.

## Trajectòria

És diplomat en Disseny Industrial i postgrau en Administració i Direcció d’Empreses.
Entre el 2005 i el 2011, va ser assistent de direcció del grup d’empreses del sector de la construcció Puigfel, S.A. El 2011, va fundar una empresa d’apartaments turístics a Barcelona, Barcelona Home, SCP, de la qual va ser gerent fins al 2013.
Entre 2013 i 2014 fou cap de gabinet de la Vicepresidència de la Generalitat i entre 2014 i 2019 fou cap de gabinet de l’eurodiputat Francesc Gambús i Millet. En aquesta posició va coordinar l’oficina europarlamentària, va promoure el coneixement de l’activitat parlamentària europea i va exercir la funció de relacions institucionals i de coordinació de reunions d’actors regionals amb responsables de la Comissió i el Parlament Europeu.
El 2019 va començar a treballar com assessor i consultor sobre ciberseguretat, sostenibilitat, comunicació, fons europeus i mediació política en diferents àmbits administratius, des del local fins a l’europeu. Paral·lelament, entre el 2021 i el 2022, va exercir de tècnic especialista en governança per la sostenibilitat al Centre Tecnològic BETA-UVic.
A les eleccions municipals de 2023 es va esdevenir alcalde de Campdevànol. El seu partit, Sumem per Campdevànol, una llista associada a Junts per Catalunya, va pactar amb 100% Campdevànol (PSC) i la CUP i van assolir a majoria absoluta necessària per governar.
El setembre de 2024 fou nomenat director general de la Catalunya Exterior. Posteriorment va renunciar al sou d'Alcalde.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Govern continua amb la configuració de la seva estructura executiva amb nous nomenaments». Govern de la Generalitat de Catalunya, 01-09-2024. [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ «Oriol Lázaro serà l’alcalde de Campdevànol». El 9, 2023. [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ «Entrevista a Oriol Lázaro, alcalde de Campdevànol», 22-04-2024. [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ «Oriol Lázaro renuncia al sou d'alcalde i l'oposició li demana que plegui» (en catalan). Ripollès Digital, 29-09-2024. [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ «Nomenen l’alcalde de Campdevànol director general de la Catalunya exterior». [Consulta: 29 setembre 2024].
# Iyad

Iyad fou una antiga tribu àrab. L'ancestre fou Iyad ibn Nizar ibn Maadd. Van governar la Meca però en foren expulsats pels khuzaa i es van establir a Bahrayn on van formar la confederació dels Tanukh amb altres tribus i es van establir a l'Iraq, a la regió de Sawad. Aquest darrer fet no es pot datar amb precisió però hauria passat a la meitat del segle iii.
Una part es va instal·lar a Hira i van esdevenir cristians, o potser ja ho eren, i molts van entrar al servei dels sassànides, però una part van seguir vivint com beduïns i van arribar a enfrontar als perses que van derrotar en la batalla de Dayr al-Djamadjim en una data que podria estar entre 531 i 554. Els perses van enviar una segona expedició que el va derrotar i van haver de fugir al desert o cap a Síria; un grup es va establir a la regió de Kufa i Takrit i encara que en foren expulsats hi van retornar. Els que van restar a l'Iraq van entrar a l'exèrcit sassànida i van ser enviats contra els bakrites, la tribu Bakr ibn Wail, participant en la batalla de Dhu Kar vers el 604, quan es van passar als bakrites i junts van derrotar els perses en la primera gran derrota dels perses contra els beduïns.
Les tribus iyadites es van oposar als musulmans i van participar en batalles a Ayn al-Tamr i a Sandawda entre altres llocs, vers el 634. Els Tanukh de Síria, regió d'Homs, de la que els Iyad eren una part, foren sotmesos vers el 634. El 638 els Iyad de l'Iraq i altres tribus beduïnes es van allistar a l'exèrcit romà d'Orient que volia recuperar Síria, però quan els musulmans van dominar Mesopotàmia van desertar i es van fer musulmans; els romans d'Orient es van haver de retirar cap a Cilícia. El califa Umar va demanar l'extradició dels que havien seguit als romans d'Orient, que van haver de ser entregats, i foren instal·lats a Síria i Mesopotàmia perdent la seva característica tribal particular.

## Notes

* ↑ el segrest d'una dona persa va provocar l'enviament de la cavalleria en la seva persecució
* ↑ el 637 iyadites locals donaven suport a la guarnició persa de Takrit contra els musulmans

## Bibliografia

* Ibn Kutayba, Shir
# Jacques Bernard Hombron

El doctor Jacques Bernard Hombron (1798 – 1852) va ser un cirurgià, marí i naturalista francès.
Hombron va participar com a cirurgià i naturalista al viatge francès de l'Astrolabe i de la Zelee comandat per Dumont d'Urville on s'investigà el perímetre de l'Antàrtida entre 1837 i 1840.
Va descriure un nombre considerable de plantes (van ser 55) i d'animals conjuntament amb Honoré Jacquinot.

## Algunes publicacions
### Llibres

* Charles Hector Jacquinot, Jacques Bernard Hombron, Jean François Camille Montagne, Joseph Decaisne. 1842. Voyage au Pôle Sud et dans l'Océanie sur les corvettes "L'Astrolabe" et "La Zélée", exécuté ... pendant les années 1837-1840 sous le commandement de J. Dumont-d'Urville. Volumen 3. Editor Gide, x + 459 pp. en línia
* Louis François Emmanuel Rousseau, Jacques Bernard Hombron, Honoré Jacquinot. 1854. Voyage au Pôle Sud et dans l'Océanie sur les corvettes l'Astrolabe et La Zélée, exécuté par ordre du Roi pendant les années 1837, 1838, 1839, 1840: Zoologie. Volum 5. Editor Gide & Baudry, 132 pp.

## Honors
### Epònims
#### Gènere

* (Pandanaceae) Hombronia Gaudich

#### Espècies

* (Arecaceae) Hydriastele hombronii (Becc.) W.J.Baker & Loo
* (Asteraceae) Cotula hombronii Franch.
* (Asteraceae) Pleurophyllum hombronii Decne.
* (Clusiaceae) Garcinia hombroniana Pierre
* (Loranthaceae) Amylotheca hombronii Danser
* (Loranthaceae) Decaisnina hombronii Tiegh.
* (Moraceae) Ficus hombroniana Corner
* (Melastomataceae) Melastoma hombronianum Naudin
* (Orchidaceae) Phalaenopsis hombronii Finet
* (Pandanaceae) Freycinetia hombronii Martelli
* (Piperaceae) Peperomia hombronii C.DC.
* (Rubiaceae) Psychotria hombroniana (Baill.) Fosberg

## Abreviatura

L'abreviatura Hombron es fa servir per indicar Jacques Bernard Hombron com autoritat en la descripció i taxonomia dins la zoologia.

## Referències

* ↑ Bot. Voy. Bonite t. 22 1844-52 (IK)
* ↑ Kew Bull. 59(1): 65. 2004
* ↑ Miss. Sci. Cape Horn, Bot. 345 1886 (IK)
* ↑ Voy. Pôle Sud 86 (IK)
* ↑ Fl. Forest. Cochinch. fasc. v. 12. 1883 (IK)
* ↑ Bull. Jard. Bot. Buitenzorg ser. III, x. 301 1929 (IK)
* ↑ Bull. Soc. Bot. France 42: 456 1895 (IK)
* ↑ Gard. Bull. Singapore 17: 410. 1960 (IK)
* ↑ Ann. Sci. Nat., Bot. sér. 3, 13: 278. 1850 (IK)
* ↑ Notul. Syst. (Paris) 2: 253 1912 (IK)
* ↑ Denkschr. Kaiserl. Akad. Wiss. Wien. Math.-Naturwiss. Kl. lxxxv. 230 1910 (IK)
* ↑ Annuaire Conserv. Jard. Bot. Genève 1898 281 (IK)
* ↑ Phytologia v. 295 1955 (IK)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Jai Crawford

David "Jai" Crawford (Hobart, 4 d'agost de 1983) és un ciclista australià. Professional des del 2005, actualment militant a l'equip Kinan.

## Palmarès

* 2007
** 1r al Tour de Siam
* 2009
** Vencedor d'una etapa del Tour de Wellington
* 2010
** Vencedor d'una etapa del Tour de Utah
* 2012
** Vencedor d'una etapa de la Jelajah Malaysia
* 2014
** Vencedor d'una etapa del Tour de Tasmània
* 2016
** 1r al Tour de l'Ijen i vencedor d'una etapa
* 2017
** 1r al Tour de les Filipines

## Notes

* ↑ El vencedor inicial Peter Pouly va ser desqualificat per tenir una bicicleta que no seguia la normativa de l'UCI

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Jaume Trias Grau

Jaume Trias Grau "Norat" (Pòrtol, 31 de desembre de 1916-Santa Eulària del Riu, 2003) fou un resistent antifeixista mallorquí.

## Biografia

Milità des dels 17 anys en la Unió General de Treballadors (UGT) i en les Joventuts Socialistes Unificades (JSU) a Santa Maria del Camí. El seu pare era membre del partit comunista.
El 28 de juliol de 1936 va fugir cap a la muntanya amb el seu pare, Honorat Trias Gama "Norat" (Pòrtol, 1891-Santa Eulària del Riu, 1981), per salvar la vida davant l'evidència que serien assassinats pels falangistes. La seva fuita es va allargar fins a les darreries de l'any 1949. Al llarg d'aquest període visqueren a la zona muntanyosa que comprèn els termes municipals de Bunyola, Santa Maria i Alaró, encara que, perseguits per escamots de falangistes, sovint es mogueren en direcció a les muntanyes de Lluc i el Tomir o, en sentit invers, cap al Teix i el Galatzó. Comptaren amb el suport d'algunes famílies de Bunyola, Santa Maria i Palma, que els proporcionaven aliments o informació. Anaven armats i, encara que la seva principal preocupació fou evitar ser capturats, en algunes ocasions mantingueren topades amb els seus perseguidors.
A finals de 1949 fugiren amb una barcada que partí de s'Arenal i s'establiren a Alger. Des de 1961, Jaume i Honorat Trias residiren a Santa Eulària del Riu (Eivissa).

## Memòria i reconeixements

L'any 1982 se celebrà un acte de reconeixement de Jaume Trias a Santa Maria (el seu pare havia mort el 1981). El 15 de febrer de l'any 2017 IB3 Televisió projectà el documental "Desconeguts. Els Norats, la presó de Coanegra", basat en el llibre "Muntanyes de Coanegra" de Mateu Morro. El 8 d'abril del 2017 se'ls va fer un homenatge a Baix des Puig (Bunyola), en el qual es va col·locar una placa de reconeixement que feia referència al suport obtingut pels "Norats" en aquest llogaret.

## Enllaços externs

* Acte en memòria dels Norats Arxivat 2020-09-23 a Wayback Machine.
* Bàrbara Suau Font "Els Norats de fugitius a homenatjats". "Es Castellet" Arxivat 2017-04-04 a Wayback Machine.
* Desconeguts. Els Norats, la presó de Coanegra

## Referències

* ↑ "Gran Enciclopèdia de Mallorca"
# Jaume d'Orleans

Jaume d'Orleans (Rabat, 25 de juny de 1941) Jaume d'Orleans, duc d'Orleans Príncep de sang de França de la casa dels Orleans amb el tractament d'altesa reial.
Nascut el dia 25 de juny de 1941, era el vuitè fill del príncep Enric d'Orleans, comte de París, i de la princesa Isabel d'Orleans-Bragança. Jaume també era nebot per via paterna del príncep Joan d'Orleans i de la princesa Isabel d'Orleans mentre que per via materna ho era del príncep Pere d'Alcantara del Brasil i de la comtessa bohèmia Elisabet Dobrzensky von Dobrzenicz.
L'any 1969, el príncep Jaume d'Orleans es casà amb Gersende de Sabran-Pontèves, filla de Marie Joseph Elzear de Sabran-Pontèves, duc de Sabran-Pontèves, i de Roselyne Manca-Amat de Vallambrosa. El casament se celebrà a Ansouis (Vaucluse), a França. La parella tingué tres fills:
* SAR la princesa Diana d'Orleans, nada el 1970. Es casà amb Alexis de Noailles (1952), fills del duc de Mouchy.
* SAR el príncep Carles-Lluís d'Orleans, nat el 1967. Es casà amb Ileana Manos (1970), princesa grega.
* SAR el príncep Foulques d'Orleans, nat el 1974.
El príncep Jaume d'Orleans és un escriptor i ha publicat tres llibres en francès :
* Jacques d'Orléans avec la collaboration de Bruno Fouchereau, Les ténébreuses affaires du comte de Paris, Albin Michel, Paris, 1999 (ISBN : 222611081X).
* Jacques d'Orléans, Les Chasses des princes d'Orléans, Gerfaut, Paris, 2000 (ISBN : 2901196845).
* Jacques d'Orléans, Ports de guerre, Gerfaut, Paris, 2005 (ISBN : 2914622775).

## Referències

* ↑ Foulques de Sabran-Pontevès est également connu sous d'autres prénoms mais c'est celui-ci que lui donne Philippe de Montjouvent.
* ↑ Jean-Pierre Thiollet, 88 notes pour piano solo, Neva Editions, 2015, p.94. ISBN 978-2-3505-5192-0
* ↑ Né Alexis, Marie de Noailles de Mouchy de Poix, d'après un extrait sans filiation délivré par la mairie du 7e arrondissement de Paris et qui dit : « Mairie de Paris - Extrait d'acte de mariage - Année 2004 - Acte no 221 - Le 6 septembre 2004 a été célébré en notre commune à Paris septième arrondissement, le mariage d'Alexis, Marie de Noailles de Mouchy de Poix, né le 05 septembre 1952 à Paris seizième arrondissement, et de Diane, Marie, Thérèse, Agathe, Hélène, Isabelle, Laure, Roselyne d'Orléans, née le 24 juin 1970 à Neuilly-sur-Seine (Hauts-de-Seine).
* ↑ Le 22 janvier 2000, Jacques d'Orléans passe ainsi dans l’émission télévisée Tout le monde en parle, présentée par le légitimiste Thierry Ardisson.
# Finn Tveter

Finn Tveter (noruec bokmål: Finn Ivar Tveter) (Oslo, 19 de novembre de 1947 - Oslo, 30 de juliol de 2018) fou un remer noruec que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on fou novè en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, guanyà la medalla de plata en la prova del quatre sense timoner. Formà equip amb Ole Nafstad, Arne Bergodd i Rolf Andreassen.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze en el quatre amb timoner al Campionat del Món de rem de 1970.

## Referències

* ↑ Strømnes, Svein. «Finn Tveter er død» (en noruec bokmål), 31-07-2018. [Consulta: 5 maig 2023].
* ↑ «Olympedia – Finn Tveter». [Consulta: 5 maig 2023].
* ↑ «Weltmeisterschaften (Herren - Teil 1)». [Consulta: 5 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Finn TVETER» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-03-26. [Consulta: 5 maig 2023].
# Joan I de Chalon

Joan I de Chalon o més correctament Joan de Chalon I d'Auxerre (1243 - 1309) fou un noble francès senyor de Rochefort i de Chatelbelin. Era fill de Joan I el Savi, comte de Borgonya, de Chalon i d'Auxonne, i de la seva segona esposa Isabel de Courtenay-Champigneulles (la descedència de la primera esposa va heretar els dominis paterns).
Es va casar a Lantenay l'1 de novembre de 1268 amb Alix de Borgonya-Auxerre, comtessa d'Auxerre i fou anomenat Joan I d'Auxerre. Van tenir un sol fill:
Joan va administrar Auxerre des de 1268 fins a 1290. Llavors el fill Guillem ja era major d'edat i va agafar ell mateix el control del govern però va morir abans que el seu pare, que va tornar a agafar el control del comtat en nom del seu net Joan II de Chalon (o més correctament Joan de Chalon II d'Auxerre) que aleshores tenia uns 12 anys. El 1308 Joan II va heretar el comtat de Tonnerre de la seva bestia, Margarida de Borgonya-Tonnerre, morta sense fills, i Joan de Chalon I d'Auxerre va agafar també el control d'aquest comtat (com a Joan de Chalon I de Tonnerre) però va morir un any més tard, abans del 10 de novembre de 1309

## Referències

* ↑ Leo van de Pas, Leo's Genealogics Website, Canberra, Australia, «www.genealogics.org».

## Enllaços externs

* Garner, J.H. «Garner Genealogy Database» (en anglès), 2014.
# Joan Paleòleg (gran domèstic)

Joan Paleòleg fou un militar romà d'Orient i noble de la noble família dels Paleòlegs. Segon fill del gran domèstic Andrònic Paleòleg i Teodora Paleòloga; germà de l'emperador Miquel VIII Paleòleg. Nascut després de 1225. Es va convertir en un general (estrateg) i també va rebre els títols de gran domèstic, sebastocràtor i dèspota. Va dirigir l'exèrcit de Nicea en la batalla de Pelagònia (1259) i va participar en quasi totes les guerres dutes a terme per Miquel VIII tant a l'oest i el front oriental.

## Referències

* ↑ Donald M. Nicol, Les Derniers Siècles de Byzance, éditions Texto, p.67
* ↑ Donald M. Nicol, Despotate of Epiros, I, p.186-190

## Bibliografia

* Donald M. Nicol, Les Derniers Siècles de Byzance (1261-1453), éditions Texto, trad. Hugues Defrance (2008), ISBN 9782847345278
* Georgije Ostrogorsky, Histoire de l'État byzantin, éditions Payot, 1996, ISBN 9782228902069
* Louis Bréhier, Vie et mort de Byzance, éditions Albin Michel, ISBN 2226171029
# Joan d'Eppes

Joan d'Eppes també anomenat Joan d'Aps o Joan de Rummen (nascut el 1188 i mort l'1 d'abril de 1238 a Dinant) fou príncep-bisbe del principat de Lieja des de 1229 a 1238.
Joan era el fill de Guillem II d'Eppes, cosí de l'emperador Frederic II del Sacre Imperi Romanogermànic per la seva àvia de Clemència de Rethel, i doncs el nebot d'Hug de Pierrepont. Joan, originari de la regió de Laon va ser el segon d'una sèrie de nobles francesos que van ocupar la seu de Lieja de 1200 a 1248.
Des de jove, el seu oncle Hug va protegir la seva carrera. El 1202, a l'edat de catorze anys ja va fer anomenar-lo prebost del capítol de Sant Lambert de Lieja, el 1207 del capítol de Sant Pau de la mateixa ciutat i coadjutor el 1216. El 24 de maig de 1229 el capítol va elegir-lo príncep-bisbe per unanimitat. El 23 de març de 1230 van ordenar-lo sacerdot i l'endemà l'arquebisbe de Reims l'ordenà bisbe a l'església de sant Teodard a Thuin.

## Política religiosa

Durant tota sa vida era un adepte dels ordes monàstics i particularment els cistercencs. Va crear l'abadia del Molí i a Lieja un monestir de dominicans. La seva abadia preferida era l'abadia de Val Saint-Lambert a Seraing. A Beaufays havia un monestir al qual van conviure clergues i monges. El 1235 d'Eppes va ordenar que les monges havien d'establir al refugi del monestir a Vivegnis i que els clergues havien de quedar-se sols a Beaufays

## Política militar

Poc després de la seva elecció va començar un conflicte amb una coalició de ciutats i més tard Enric VII i va haver de fugir a Huy amb el legat del papa Gregori IX. Després de la reconciliació entre el papa i Enric VII, d'Eppes va engegar un conflicte sobre l'impost dels béns de consum amb el capítol de Sant Lambert. Un darrere conflicte sobres les terres de les prebosteries de Gesves i d'Assesse va oposar-lo a Walerà III, germà d'Enric IV, duc de Limburg. Walerà va devastar el feu de Theux i d'Eppes va revenjar-se. Després d'una treva poca respectada, el conflicte va continuar el 1238 quan d'Eppes va assetjar el castell de Poilvache a prop d'Yvoir al qual el seu rival s'havia refugiat. Total, va agafar una malaltia greu i va morir durant el setge a l'1 d'abril. Van enterrar-lo a l'abadia de Val Sant Lambert. Tot i reclamar que la seva despulla es transfereixi la catedral de Sant Lambert, la sepultura a la catedral va romandre buida fins al 1344 que van utilitzar-la pel príncep-bisbe Adolf de la Mark.

## Referències

* ↑ Jacques Stiennon (redacció) & Joseph Deckers, Vie culturelle, artistique et religieuxe du VII au XV siècle, Histoire de Liège, Toulouse, Privat, 1991, pàgina 121, ISBN 2-7089-4724-9
* ↑ Annales Laubienses i Gesta episcoporum de Gilles d'Orval
* ↑ Bouille, Histoire de la ville et du pays de Liège, regne d'Alberon, Wallonnades, Joseph Francois Charles Grandgagnage, 1845 citat en Liège Citations.
* ↑ François Lecomte, Regestes des Actes de Jean d'Eppes, prince-évêque de Liège, 1229-1238, Regestes des Actes des Princes belges, Brussel·les, Commission d'Histoire, 1991, XLV + 121 pàgines,

## Enllaços externs

* Llista dels bisbes de Tongeren, Maastricht i Lieja
# Joana de Dammartin

Joana de Dammartin (vers 1220 † a Abbeville el 16 març de 1279) va ser comtessa d'Aumale de 1237 a 1279 i comtessa de Ponthieu de 1251 a 1279. Era filla de Simó de Dammartin, comte d'Aumale, i de Maria, comtessa de Ponthieu. Fou reina consort de Castella i de Lleó (1237- 1252) pel seu matrimoni amb Ferran III de Castella.

## Biografia

El seu pare fou expropiat pel rei de França el 1214 però la seva germana Mafalda va aconseguir que el rei li retornés el patrimoni vers el 1216 casant-la amb Felip Hurepel, el príncep reial (1218). Aumale i Ponthieu (amb Montreuil) van restar en mans del rei amb Mafalda i el seu marit participant en l'administració, però a tot tardar el 1223, quan el rei Felip va morir, els comtats van poder ser adjudicats a Joana de Dammartin (nascuda vers el 1220).
El seu pare la hi va prometre cap a 1230, però el rei Lluís VIII de França va fer anul·lar els esponsalicis. Es va casar en primeres noces el 1237 a Burgos amb Ferran III (1199 † 1252), rei de Castella i de Lleó, i van tenir cinc fills:
* Ferran (1238 † 1264), comte d'Aumale,
* Elionor (1241 † 1290), comtessa de Ponthieu i de Montreuil, casada el 1254 amb Eduard I d'Anglaterra.
* Lluís, senyor de Marchena i de Zuheros
* Simó (1244 † mort jove)
* Joan (1244 † mort jove)
A la mort del seu marit el 1252, es va retirar a França i va tornar als seus comtats on es va reunir amb Mafalda o Matilde Dammartin, comtessa de Boulogne i Dammartin que va viure fins al 1259. Joana es va casar cap a 1254 amb Joan de Nesle († 1292), senyor de Falvy i de La Hérelle, que va governar el Ponthieu i Aumale en el seu nom i amb qui va tenir dos fills:
* Guiu de Nesle, senyor de Harcelaines i de Hocquincourt
* Ida o Felipa de Nesle, casada amb Robert VII Bertran, senyor de Bricquebec.
En 1259, à la mort de sa cosina Matilde o Mafalda de Dammartin, comtessa de Dammartin i de Boulogne (amb Montreuil), va intentar obtenir els comtats d'aquesta última, però el Parlament de París va decidir el 1262 atribuir el comtat de Boulogne (amb Montreuil) a Adelaida de Brabant i el comtat de Dammartin a Mateu de Trie.
Va governar Aumale i Ponthieu fins a la seva mort el 1279.

## Fonts

* Foundation for Medieval Genealogy :
** Comtes de Ponthieu (Dammartin)
** Ferdinand III de Castille

## Notes i referències

* ↑ «Maria OF PONTHIEU» (en anglès). Ancestry. [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ «Juana de Ponthieu per a nens» (en castellà). Enciclopèdia Kiddle, 03-11-2023. [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ François César Louandre Histoire ancienne et moderne d'Abbeville et son arrondissement, 1834, pàg. 96.
# Joaquim de Cabanyes i Ballester

Joaquim de Cabanyes Ballester (Vilanova i la Geltrú, 1799 - Madrid 1876)

## Biografia

Militar i pintor. Va estudiar a l'escola Pia d'Igualada. L'any 1815, en acabar la guerra del Francès, ingressà com a cadet al Colegio Militar de Oficiales de Infantería de Segòvia. A partir de 1820 va ocupar diverses destinacions, com el Colegio Militar d'Artilleria d'Alcalà de Henares(1830-1832)en qualitat de docent.L'any 1832 és destinat a Barcelona, on aconsegueix el grau de capità, amb el qual intervingué a la primera guerra carlista.L'any 1838 va tornar al Colegio d'Artilleria d'Alcalà i l'any 1844 és ascendit a coronel. L'any 1850 estava destinat a Mallorca, on produirà gran part de l'obra pictòrica, i l'any 1859 va anar al Marroc, tot seguint la crida del general Prim. Un any més tard va passar a la reserva. Els experts consideren Joaquim de Cabanyes com un dels introductors del paisatgisme romàntic a Espanya. Es va situar sota la influència de l'escola de Barbizon i aviat va passar del neoclassicisme al romanticisme. Va ser amic del pintor Ramon Martí Alsina. Les seves obres més significatives mostren tot allò del paisatge de Mallorca que van descriure el seu germà Josep Antoni de Cabanyes i l'escriptora George Sand. També va pintar algun retrat. Fou membre de les acadèmies de Belles Arts de Sant Carles de València, de Sant Jordi de Barcelona i de Palma.
L'any 1858 s'encarregà d'editar les obres del seu germà petit, el poeta Manuel de Cabanyes (1808 - 1833). Gran part del seu llegat pictòric es conserva al Centre d'Interpretació del Romanticisme Manuel de Cabanyes de Vilanova i la Geltrú (Catedral de Mallorca, Les coves d'Artà).

## Obres destacades

* Paisatge rural (Joaquim de Cabanyes), al Museu Víctor Balaguer
* Vistes de la Catedral de Mallorca (Joaquim de Cabanyes), a la Masia d'en Cabanyes

## Referències

* ↑ Rius Vila, Joan. Introducció, notes i comentaris al llibre Josep Antoni de Cabanyes i Ballester: Notas y observaciones hechas en mi viaje y permanencia en Mallorca. Barcelona. Pòrtic, 1970.
* ↑ Fontbona, Francesc. Del Neoclassicisme a la Restauració, 1808-1888. Història de l'Art català. Volum VI. Barcelona. Edicions 62, 1983
* ↑ Puig Rovira, Francesc X. Diccionari Biogràfic de Vilanova i la Geltrú. Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 2003
* ↑ Quadrens de Patrimoni. Núm.3. Consell comarcal del Garraf. Vilanova i la Geltrú, 2005.