OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Last Daughter

The Last Daughter és un llargmetratge documental, dirigit per Brenda Matthews i Nathaniel Schmidt, i produït per Simon Williams i Brendon Skinner de Gravity Films. El documental es va estrenar per primera vegada el 30 d'octubre de 2022 al Festival de Cinema d'Adelaide, seguit d'una estrena al públic a Austràlia el 15 de juny de 2023.

## Producció

The Last Daughter va ser produïda per Gravity Films i es va rodar en exteriorss de Queensland, Nova Gal·les del Sud i Austràlia del Sud. La fotografia principal va començar el 28 de febrer de 2022 i va concloure l'1 de juliol de 2022.

## Repartiment

Aquest documental inclou entrevistes i relats de:
* Brenda Matthews
* Mark Matthews
* Brenda Simon (Nan)
* MacOckers
* Connie Ockers

## Llançament

El documental va debutar el 30 d'octubre de 2022 al Festival de Cinema d'Adelaide, on també va rebre el Premi del Públic al Millor Documental.

## Recepció

"The Last Daughter" va rebre ressenyes positives de la crítica. Luke Buckmaster de The Guardian va dir: "The Last Daughter mostra amb gràcia com es poden curar les ferides antigues i com els records llunyans poden tornar al color i al focus".

## Premis i nominacions

Des del seu llançament, "The Last Daughter" ha estat nominada i ha guanyat premis, com ara:
* Premi del públic al millor documental al Festival de Cinema d'Adelaide 2022
* Millor pel·lícula australiana al Gold Coast Film Festival 2023
* Nominat al premi AACTA al millor documental

## Referències

* 1 2 Gravity Films
* 1 2 3 Audience Award for Best Documentary at the 2022 Adelaide Film Festival
* ↑ «Award Winning Doc The Last Daughter Releases in June - The Curb». The Curb [[[Perth]]], 16-03-2023.
* ↑ «The Last Daughter review – one woman's tender and uplifting search for the truth». The Guardian [London], 15-06-2023.
* ↑ «Gold Coast Film Festival Announces the coveted Screen Industry Gala Award Winners across 10 categories» (en anglès australià). FilmInk, 21-04-2023.
* ↑ «Winners & Nominees» (en anglès australià). www.aacta.org. [Consulta: 26 març 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Batalla de Trifanum

La batalla de Trifanum es va lliurar l'any 339 aC entre la República Romana i la Lliga llatina. La força romana estava encapçalada per Tit Manli Imperiós Torquat que va aconseguir la victòria.

## Antecedents

Els romans ja havien vençut als pobles llatins en un primer enfrontament conegut com a batalla del Vesuvi. Els llatins que en van poder fugir es van refugiar primer a la ciutat de Minturno i després a Vèscia. El cap dels llatins, el magistrat Luci Numisi va intentar enfortir la moral dels seus homes, argumentant que de fet els romans no havien guanyat l'anterior batalla. Segons Titus Livi, va fer un discurs on deia que els romans només havien vençut de nom i que en realitat havien estat derrotats. Les tendes dels dos cònsols romans estaven de dol, l'una, la de Tit Manli, per la mort del seu fill. L'altra, per la mort del mateix cònsol, Publi Deci Mus, i l'exèrcit romà estava desfet. Després Luci Numisi va reclutar noves tropes entre els llatins i els volscs.

## Batalla

La batalla va tenir lloc a Trifanum, entre Sinuessa i Minturno, segons diu Titus Livi. La força romana la dirigia Tit Manli Imperiós Torquat, el cònsol supervivent. Els dos exèrcits, així que es van divisar i sense escollir un lloc per muntar un campament, van amuntegar els bagatges i es van enfrontar. La Lliga llatina va ser massacrada, i l'exèrcit romà es va dirigir a devastar el territori fins al punt que els diferents pobles del Latium es van haver de rendir sense oposar gairebé resistència. Com a conseqüència, el territori dels llatins i el dels privernats i fins al riu Volturno va ser repartit entre els plebeus romans que hi van instal·lar colònies.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VIII, 10
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VIII, 11
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VIII, 11-12
# Batalla del Cremera

La batalla de Cremera va ser un conflicte militar succeït entre la República Romana i la ciutat etrusca de Veïs, en 477 aC.
Els registres històrics mostren la derrota de la fortificació romana al riu Cremera i les incursions resultants per part de Veïs sobre el territori romà.
El relat de la batalla, escrit per Titus Livi, és una explicació dels fets reals i una exaltació del sacrifici de la gens Fàbia. Probablement el seu objectiu fos oferir el motiu de l'absència dels fabis en els llistats consulars durant els anys posteriors a la batalla. A més, aquest relat està clarament influenciat per l'actuació d'Esparta en la Batalla de les Termòpiles.

## Context

Després d'una coexistència pacífica entre Roma i Veïs, aquestes ciutats es van trobar obertament en guerra fins al punt en què una batalla ocorreguda en 480 aC, en la qual l'exèrcit romà va estar prop de la derrota, va ser salvada pel cònsol Ceso Fabi Vibulà. Després d'aquesta batalla, els veïsenc van envair permanentment el territori romà, sempre retirant-se davant l'arribada de les legions romans per evitar el conflicte directe.
Enmig d'un conflicte amb els Eques i els Volscs, els romans estaven lluitant en dos fronts. Així, el 479 aC, la gens Fabia va oferir ocupar-se de Veïs pel seu compte mentre que les legions de la República lluitaven contra els seus altres enemics. Livi diu que els 306 fabis adults (és a dir, homes de més de quinze anys) van anar a la guerra amb els seus clients.
Els Fabis van construir una fortalesa en el riu Cremera, prop de Veïs, des del qual van aconseguir limitar les incursions veïsenques. Els veïsencs es van establir en una batalla prop de la fortalesa romana, però van ser vençuts pels Fabis i per un exèrcit liderat pel cònsol Luci Emili Mamerc, i obligats a demanar una treva.
Després de la ruptura de la treva, els veïsencs van reprendre els seus atacs, però van ser derrotats una vegada i una altra pels Fabis, que, encoratjats pels seus èxits, es van tornar atrevits i van atacar i s'endinsaren el territori de Veïs.

## Batalla

Finalment, els Fabis van caure en una trampa estesa pels veïsencs. Creient als seus enemics lluny de la fortalesa, els romans van sortir a capturar un ramat i es van separar per perseguir els animals. En aquell moment va aparèixer un nombre molt més gran de veïsencs i van envoltar als Fabis. Adoptant una formació en falca, els romans van trencar el setge i van aconseguir arribar a un turó on van aconseguir repel·lir els atacs etruscs fins a l'arribada d'una formació veïsenca per la seva rereguarda.
Els Fabis van ser massacrats a excepció de Quint Fabi Vibulà, que era massa jove per haver anat a la guerra.

## Bibliografia

* Titus Livi, From the Founding city, 1998, ISBN 0-19-282296-9; Disponible a wikisource Book 1: The Rise of Rome
* Eutropius, Breviarium ab Urbe condita. I,16
# Batalló Comuna de París

El Batalló Comuna de París (en francès Bataillon Commune de Paris) va ser una unitat militar formada l'octubre del 1936 per voluntaris comunistes francesos, belgues i valons principalment, però també alguns anglesos i nord-americans, que va participar en la Guerra Civil espanyola en suport de la Segona República enquadrada primer en la XI i més tard en la XIV Brigada Internacional. El seu nom volia ser un homenatge al govern revolucionari francès de la Comuna del 1871.

## Principals combats

Els seus principals combats foren en la defensa de Madrid, Jarama, Guadalajara, La Granja i l'Ebre, on va ser pràcticament aniquilat en la maniobra de distracció del pas de l'Ebre per la zona de Campredó el 25 de juliol del 1938.
Després de la desfeta de Campredó, la XIV Brigada Internacional va estar uns quants dies en la reserva. El batalló, amb els supervivents, els ferits recuperats i 180 nous soldats, fou refet, prenent el comandament el capità Henri Rol-Tanguy.
A finals de juliol, la Brigada va tornar a passar el riu, aquesta vegada per la recuperada Móra d'Ebre, unint-se a la XII Brigada Internacional al sector de Camposines. Des d'allà, la 45a Divisió sencera, es dirigí, a través de la serra de Cavalls a situar-se a l'est de Gandesa. El 15 d'agost s'uní a la 35a Divisió per a defensar la serra de Pàndols.

## Referències

* ↑ Crusells, Magí. Las Brigadas Internacionales en la pantalla (en castellà). Univ de Castilla La Mancha, 2001, p. 115-116. ISBN 8484271498.

## Enllaços externs

* Associació catalana de Vexil·lologia (català)
# Bernardino de Mendoza

Bernardino de Mendoza (1501-1557), Era fill de Íñigo López de Mendoza i Quiñones, primer marquès de Mondéjar, de la Casa de Mendoza. Capità de galeres d'Espanya, va ser Comendador de Mèrida, membre del Consell d'Estat, comptador major de Castella, tinent de Cartagena i primer alcaid de la Goleta.

## Fets notables

En la seva joventut va sortir al Mediterrani amb dos galeres armades a costa seva a guerrejar contra els pirates barbarescos.
L'octubre de 1525, va participar en el fallit intent de recuperar Vélez de la Gomera, que dirigeix el seu germà Lluís Hurtado de Mendoza i Pacheco, segon Marquès de Mondéjar i Capità General de Granada. El 1533 ja era capità de galeres, i en absència de Fernando Álvarez de Toledo y Pimentel, duc d'Alba, va quedar com a governador del Regne de Nàpols.
El 1535, en la Jornada de Tunis manava 12 galeres, algunes d'elles preses als turcs i rearmades per ell. Va quedar com a governador del fort de la Goleta, amb 1.000 homes sota el seu comandament. Va tornar a la mar amb sis galeres, i el 1538 va evitar que els soldats de la Goleta, amotinats per endarreriments en les seves pagues, lliuressin la plaça als moros. Els va embarcar cap a Sicília prometent que se'ls havien de pagar els endarreriments, però en no complir la promesa, els soldats van provocar desordres a Sicília.
El 1540 es va enfrontar a una armada comandada per Piali Hamet que tornava de saquejar Gibraltar a la batalla de l'Illa d'Alboran, i el 1541 va participar en la Jornada d'Alger amb 15 galeres.
Felip II de Castella el va nomenar conseller d'Estat, però ell, poc amic de la vida cortesana, va partir a Flandes amb l'exèrcit de Manuel Filibert de Savoia, sent l'encarregat de les trinxeres a la batalla de Sant Quintí de 1557. Després de la presa de Sant Quintí, se li va encarregar de reparar les fortificacions, però no va arribar a fer-ho doncs va morir.

## Bibliografia

* (castellà) Enciclopèdia General del Mar. Edicions Garriga Barcelona (1957)
* (castellà) Cesáreo Fernández Duro, L'Armada Espanyola, des de la unió de les corones de Castilla i Aragó, (1895), reeditat pel Museu Naval de Madrid, 1975
# Bernat Guillem de Montpeller

Bernat Guillem de Montpeller (?- El Puig de Santa Maria, 1237). Va ser un cavaller occità, oncle del rei Jaume I d'Aragó.

## Orígens familiars

Fill (il·legítim, segons l'Església catòlica, que no va voler reconèixer el casament dels seus pares) de Guilhèm VIII de Montpeller, senyor de Montpeller i de la seva dona Agnès. Germanastre de Maria de Montpeller i, per tant, oncle de Jaume el Conqueridor.

## Matrimoni i descendents

Es casà amb Jussiana d'Entença (Jessiana, Jausiana o Juliana d'Entença), filla del senyor de la baronia d'Alcolea Ponç Hug d'Entença. Fills:
* Guillem I d'Entença
* Bernat Guillem d'Entença

## Biografia

En ser fill de la dona no legitimada per l'Església de Guilhèm VIII de Montpeller, era considerat il·legítim. Tot i que no pertanyia a la nissaga dels Entença, per mor del seu casament amb Jussiana d'Entença també se l'anomenà Bernat Guillem d'Entença, cognom que adoptaren els seus fills. Participà en la campanya de la conquesta de València distingint-se al setge de Borriana. Morí però, a la Batalla del Puig de Santa Maria l'any 1237.

## Referències

* ↑ «Bernat Guillem de Montpeller». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Catalana: Bernat Guillem de Montpeller
# Bernat de Boixadors i d'Erill

Bernat de Boixadors i d'Erill, comte de Savallà (Segle XVI - Segle XVII) fou un noble i militar català
Bernat de Boixadors i d'Erill fou el cap de les forces defensives al front sud als inicis de la Guerra dels Segadors, dirigint els miquelets a la defensa a la batalla del coll de Balaguer amb Josep d'Ardena, tot i que foren derrotats i la tropa es dirigí a Cambrils. El 1599 fou nomenat comte de Savallà, com a recompensa a la seva participació en 1571 a la batalla de Lepant.

## Referències

* ↑ «Bernat de Boixadors i d'Erill». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Bernat de Boixadors i d'Erill». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Beyşehir

Beyşehir (grafia oficial en turc; de vegades apareix com a Beyshehir, Beyshehri o Beyşehri) és una ciutat de Turquia a la província de Konya a la regió d'Anatòlia Central. És cap d'un districte. Es troba a la costa sud del Llac Beyşehir. La població el 2000 era de 41.312 habitants, i el districte de 118.144 habitants.

## Història

L'existència de restes hitites no lluny de la ciutat proven el domini hitita a la regió. En època clàssica era part de Psídia i probablement correspondria a l'antiga Karalla o Caràl·lia, ja que el llac era conegut com a Karalis. Però com que existeix un llogaret de nom Kirilli a la riba nord-est, no es pot assegurar, doncs Karalla és esmentada com a part de Pamfília si bé a la vora del llac, que abans devia ser més gran.
La ciutat actual fou fundada pel sultà seljúcida Kaykubad I (1219-1237) com a Viranxehir (ciutat desolada); el 1300 va passar als beilicats d'Hamid, que li van donar el nom de Suleymanshehir i la van haver de defensar contra el Beylik de Karaman-oğlu. Com a residència dels Aixràfides va prendre el nom de Beyxehri. El 1381, Beyşehir i altres viles foren comprades pel sultà Murat I a Kemal al-Din Husayn d'Hamid el 1381. Després de la batalla d'Ankara el juliol de 1402 va passar a mans dels Karaman-oğhlu, però els otomans la van reconquerir sota Mehmet I (1413-1421) i definitivament el 1443.
El 1935 tenia 2.620 habitants.

## Referències

* ↑ Institut Turc d'Estadística. «Census 2000, Key statistics for urban areas of Turkey» (XLS) (en turc). Arxivat de l'original el 2007-07-22. [Consulta: 23 març 2008].
* ↑ GeoHive. «Statistical information on Turkey's administrative units» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-03-18. [Consulta: 23 març 2008].

## Enllaços externs

* Beyşehir - Lloc web oficial
# Boyle (Roscommon)

Boyle (en gaèlic irlandès Mainistir na Búille) és una vila d'Irlanda, al comtat de Roscommon, a la província de Connacht. És als peus de les muntanyes Curlew vora Lough Key al nord del comtat. També estan a la vora el cementiri megalític de Carrowkeel, el dolmen Drumanone i dels llacs Lough Arrow i Lough Gara.

## Història

El 15 d'agost de 1599 va tenir lloc a les muntanyes de Curlew la batalla de Curlew Pass entre les forces angleses i irlandeses durant Guerra dels Nou Anys, entre les forces angleses de Sir Conyers Clifford i una força de nadius irlandesos liderats per Aodh Rua Ó Donaill. Els anglesos hi van patir una emboscada quan intentaven passar les Muntanyes Curlew i patiren moltes baixes. El secretari de la reina Sir Robert Cecil valorà aquesta derrota juntament amb la derrota simultània de Harrington a Wicklow com els dos cops més forts mai soferts pels anglesos a Irlanda.
Boyle va patir considerables dificultats durant els anys de la Gran Fam Irlandesa (1847-1849). Durant la resta del segle xix va tenir un cert desenvolupament econòmic.
En 1917 el Sinn Féin va guanyar el seu primer escó al Parlament per la circumscripció de Roscommon Nord, centrat en Boyle, amb l'elecció de George Noble Plunkett. El fill de Plunkett, Joseph Mary Plunkett, havia estat executat pels britànics maig 1916 per la seva participació en l'Alçament de Pasqua. Va rebre suport durant la campanya de Michael Collins i del Pare O'Flanagan. Després es convertiria en president del Sinn Féin.

## Galeria d'imatges

* King House
* Pont d'Abbeytown
* Pont sobre el riu
* Abadia de Boyle

## Personatges il·lustres

* Maureen O'Sullivan (1911–1998), actriu

## Enllaços externs

* Web de la vila
* Bloc Boyle
# Braquil·les

Braquil·les (grec antic: Βραχύλλης p Βραχύλλας, llatí: Brachyllas), fill de Neó, fou un grec natural de Beòcia que es va guanyar el favor del rei de Macedònia Antígon III Dosó i, quan aquest va conquerir Esparta (222 aC), li va donar el govern de la ciutat, segons la narració de Polibi.
Mort Antígon III el 220 aC va continuar servint a Filip V de Macedònia, a qui va acompanyar a la conferència amb Tit Quinti Flaminí a Nicea de Lòcrida l'any 198 aC, segons Polibi i Titus Livi. A la batalla de Cinoscèfales l'any 197 aC dirigia les tropes beòcies del rei macedoni i va caure presoner, però Flaminí el va enviar a casa sa i estalvi juntament amb la resta de compatriotes presoners, ja que volia guanyar el favor dels beocis.
A la seva tornada va ser elegit beotarca de la Lliga Beòcia, mercès a la influència del partit macedoni a Tebes. Els caps del partit romà, Zeuxip i Pisístrat entre d'altres, el van assassinar el 196 aC quan una nit tornava d'un banquet, probablement amb el consentiment romà, segons Polibi, cosa que omet Titus Livi.

## Referències

* ↑ Brachylles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 501-502
# Brut

«Brut» té aquests significats:
* Antroponímia:
** Brut o Brutus, nom romà portat per tota una família de la gens Júnia, principalment:
*** Luci Juni Brut, instaurador de la República, fou un dels dos primers cònsols de Roma
*** Marc Juni Brut, polític i militar del partit republicà, fou derrotat a la Segona Guerra Civil, perdonat per Cèsar, participà en l'assassinat de Cèsar i fou derrotat finalment a la Tercera Guerra Civil pels cesarians, Octavià i Marc Antoni; se suïcidà després de la batalla de Farsàlia
*** Dècim Juni Brut, polític i militar del partit cesarià, fou company de Cèsar en la Guerra de les Gàl·lies i combaté al seu costat a la Segona Guerra Civil, posteriorment canvià de bàndol i participà en el seu assassinat; morí durant la Tercera Guerra Civil
** Brut de Bretanya, personatge mitològic sorgit en les llegendes medievals britàniques, descendent d'Enees i fundador de Bretanya
*** Roman de Brut, novel·la de cavalleries sobre la llegenda de Brut de Bretanya, escrita en anglonormand cap al 1155
** Pàvel Brut (1982), ciclista rus
** Carpenter Brut, nom artístic de Franck Hueso, músic francès
* Obres:
** Brut Natural, disc del grup musical Els Pets (1994)
** Brut y Brenhinedd ('crònica dels reis'), col·lecció de versions en gal·lès de la Historia Regum Britanniae de Jofre de Monmouth
** Brut y Tywysogion ('crònica dels prínceps'), crònica en gal·lès que fa de continuació a la Historia Regum Britanniae de Jofre de Monmouth
** Harry el Brut, pel·lícula de Don Siegel (1971)
** L'Home Brut, grup de música valencià
* Toponímia:
** Cala en Brut, a Ciutadella (Menorca)
** Barranc Brut, a Reus (Catalunya)
** Can Pau Brut, masia a Argentona (Catalunya) catalogada com a BCIL
** Cal Brut, casa a Salt (Catalunya) inclosa a l'IPAC
* Art:
** Art brut, art creat fora dels límits de la cultura oficial
** Realisme brut, moviment literari nascut els anys 1970 als Estats Units que pretén reduir la narració als seus elements fonamentals
* Com a adjectiu ('sense refinar'), s'aplica en els següents conceptes:
** Petroli brut
** Greix brut o extracte eteri
** Pes brut
** Producte interior brut
** Producte brut mundial
** Renda Nacional Bruta
** Valor afegit brut
** Tonatge Brut Registrat
** Marge brut
** Preu brut d'un bo

## Vegeu també

* Brutus
# Bunclody

Bunclody (en gaèlic irlandès Bun Clóidí, que vol dir "fons del riu Clóidi") és una vila d'Irlanda, al comtat de Wexford, a la província de Leinster. És un poble pintoresc prop del peu de les Muntanyes de Leinster. La major part del poble està al comtat de Wexford, una petita àrea a l'extrem nord de la ciutat es troba al comtat de Carlow.
Bunclody ha rebut constantment puntuacions altes en el concurs Tidy Towns. La carretera regional R746 es creua amb la N80 al mig de Bunclody.
La vila és molt coneguda pel Festival Eileen Aroon durant els mesos de juliol i agost.

## Nom

Durant el segle xvii el nom de la vila fou canviat de Bunclody a Newtownbarry, però va recuperar el seu nom original en el segle XX durant la proclamació de l'Estat Lliure d'Irlanda. El canvi de nom es va fer oficial per l'Ordre del Govern Local de 1950.

## Demografia

Bunclody es troba entre les viles més barrejades ètnicament amb un 10% de la població polonesos, i un 11% nòmades irlandesos.
Bunclody-Carrickduff és una ciutat censal situada entre el comtat de Carlow i el comtat de Wexford. Comprèn la vila de Bunclody i la vila veïna de Carrigduff, i tenia 1.863 habitants segons el cens de 2006.

## Història

Tot i que ja hi existia un llogaret, Bunclody es va elevar a la categoria de vila postal en 1577 pel conseller municipal James Barry, xèrif de Dublín.
El poble va ser l'escenari de la batalla de Bunclody, una derrota sagnant de rebels de Wexford en la Rebel·lió irlandesa de 1798.
Al segle xix es va construir un petit canal per treure aigua del riu Clody i proporcionar aigua potable als habitants del poble. El canal encara flueix al llarg del centre del carrer principal del poble.
En 1884 es va construir un pont metàl·lic a través del riu Slaney just aigües amunt del pont actual. Va ser construït amb ferro de New Ross, i acoblat al prat al costat del pont. Aquest pont va funcionar fins que una inundació el va arrasar el 1965. Les restes del pont han estat visibles des de la riba del riu durant molts anys, fins que es van retirar el 2007, durant la construcció d'un camp de golf al costat del riu.

## Referències

* ↑ A History of Bunclody, Wexford, Ireland
* ↑ S.I. No. 281/1950 — Local Government (Change of Name of Non-Municipal Town) Order, 1950.
* ↑ Theme 2 - 2 : Usually resident population by nationality, 2006 Arxivat 2011-07-25 a Wayback Machine. by Central Statistics Office, Dublin
* ↑ Theme 2 - 3 : Usually resident population by ethnic or cultural background, 2006 Arxivat 2011-07-25 a Wayback Machine. by Central Statistics Office, Dublin
* ↑ CSO Census 2006: Table 5, Population of Towns ordered by County and size, 2002 and 2006
* ↑ Hayward, Richard. Leinster and the City of Dublin, Barker, 1949, p.108
* ↑ Brewer, J. N., The Beauties of Ireland: Being Original Delineations, Topographical, Historical, and Biographical, of Each County, Sherwood, Jones, & Co., 1825, p.378
* ↑ Bassett, George Henry, Wexford County Guide and Directory, Hibernian Imprints, 1991, ISBN 1-874238-00-6, p. 343-347 (original publication 1885)

## Enllaços externs

* Web local