OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Mirabent i Magrans

Josep Mirabent i Magrans (Sitges, juliol del 1907 - 1981) fou un industrial i polític català.
Nascut a Sitges el 1907, era fill de Josep Mirabent i de Rita Magrans. Fou alumne del col·legi dels Maristes.
Juntament amb Josep Maria Massip, Pere Curtiada i Ferrer i Ramon Planes i Izabal, fundà l'Ateneu El Centaure i va ser tresorer de la primera junta directiva. El 1931 es convertí en un dels membres destacats de la delegació local del Partit Catalanista Republicà, formació política que anys més tard passaria a ser coneguda amb el nom d'Acció Catalana Republicana.
Integrat en la candidatura de Concòrdia Sitgetana, el febrer de 1934 esdevingué regidor de l'ajuntament governat per Salvador Olivella, del qual fou síndic i president de l'àrea de cultura i turisme. Des d'aquest darrer càrrec impulsà la creació de la primera colònia escolar de la vila, que s'instal·là a la Plana Novella l'estiu de 1934. També tingué un paper destacat en la conversió del Cau Ferrat com a museu, i en la creació, l'any 1936, de la Biblioteca Santiago Rusiñol. Després de la Guerra Civil i fins a l'any 1967 va compaginar la seva feina com a industrial del ram de la construcció amb diversos càrrecs polítics. D'altra banda en els anys 50 va pertànyer a les directives del Foment del Turisme, de la Unió Esportiva Sitges, i de la Comissió Executiva Permanent de les Exposicions de Clavells.
De 1970 a 1975 fou president del Casino Prado, període en què es van restaurar les pintures d'Agustí Ferrer i Pino que decoren la façana de l'edifici. Des de molt jove ja va demostrar una gran qualitat com a actor de teatre, i l'any 1930 interpretà el paper de protagonista a la tragèdia Orfeu, dirigida per Artur Carbonell. L'estrena d'aquesta obra al Prado provocà una gran polèmica, i va esdevenir un punt d'inflexió en la modernització del teatre sitgetà. A partir d'aquest moment va protagonitzar altres obres importants entre les quals destaca Egmont (1932). Malgrat que es va moure sempre dins el terreny amateur, fou repetidament elogiat i més d'un crític assenyalà les seves facultats escèniques. L'any 1972 fundà les Joventuts Musicals de Sitges i des de la presidència de l'entitat promogué diverses activitats destinades a difondre la música clàssica, com ara els Cicles de Concerts d'Estiu, que es començaren a celebrar al racó de la Calma a partir de 1976.
L'any 1993, amb la finalitat de recordar Josep Mirabent i Magrans, la seva família va començar a organitzar el Concurs Josep Mirabent i Magrans de cant i música de cambra.

## Referències

* ↑ «Joventuts Musicals de Sitges». [Consulta: 23 juny 2020].

## Bibliografia

* Mirabent Magrans, Josep. Antologia de Sitges (en castellà). Barcelona: Gráficas Gallardo, 1951, p. 259.
# Ocupació Japonesa d'Attu

L'Ocupació Japonesa d'Attu forma part de la campanya de les illes Aleutianes durant la 2a Guerra Mundial. L'nvasió comença amb el desembarcament de tropes el 6 de juny de 1942; just quan els japonesos envaïen Kiska.L'ocupació finalitza amb la victoria aliada a la batalla d'Attu el 30 de maig de 1943.

## Ocupació

El maig de 1942 els japonesos comencen la campanya de Midway per capturar les illes i així poder destruir les restes de la Marina dels Estats Units d'Amèrica al Pacífic. Per tal d'ensarronar la Flota del Pacífic es planeja una maniobra de distracció que tindrà com a objectiu les Aleutianes, iniciant-se així la Campanya de les Illes Aleutianes.
Mentre les tropes japonesos són repel·lides i contrarestades a la batalla de Midway el 6 de juny, una flota japonesa, sota les ordres de Boshiro Hosogaya, transporta i desembarca un contingent d'invasió a les illes Kiska i Attu sense cap mena de resistència. 1.140 soldats d'infanteria sota el comandament del major Matsutoshi Hosumi prenen possessió de l'illa i capturen fins a 45 civils aleutians i a un mestre d'escola. La dona del mestre d'escola és morta; suposadament assassinada per l'exèrcit japonès. Els presoners són duts posteriorment cap al Japó.
Un cop arriben a l'illa; les tropes japonesos comencen a construir un aeròdrom i diverses fortificacions. Durant tota l'ocupació de les illes, les forces dels Estats Units, amb bases a l'illa d'Unalaska com el port de Dutch Harbor i la base aèria de l'illa d'Adak. De bon antuvi, els japonesos només volien mantenir les seves posicions durant l'hivern de 1942; no obstant això, es mantingué les guarnicions fins al 1943 per tal d'evitar que els americans les utilitzessin com a bases. L'agost de 1942 la guarnició d'Attu s'envia cap a Kiska, ja que es creu que els estatunidencs intentaran envair l'illa. Durant els mesos d'agost, octubre i setembre de 1942 l'illa d'Attu romangué sense tropes, fins a l'arribada del coronel Yasuyo Yamazaki amb 2.900 soldats. Les noves tropes continuen a Attu i milloren l'aeròdrom i les defenses fins que el maig de 1943 15.000 soldats canadencs i estatunidencs arriben a l'illa. El 12 de maig el submarí japonès I-31 és obligat a emergir 5 milles nord-est de la cala de Chichagof; un cop allà el USS Edwards (DD-619) l'enfonsa en un combat de superfície.
Les tropes aliades, sota el comandament del General John L. DeWitt capturen l'illa després d'una última càrrega suïcida el 30 de maig. Només 29 soldats japonesos són capturats. D'aleshores ençà els aliats comencen a utilitzar els aeròdroms per bombardejar les illes mare japoneses.

## Vegeu també

* Monument Nacional del Valor al Pacífic durant la Segona Guerra Mundial

## Referències

* Fern Chandonnet. Alaska at War, 1941-1945. University of Alaska Press, 2007-09-15, p. 23–26. ISBN 978-1-60223-013-2.
* Diane Olthuis. It Happened in Alaska. Globe Pequot Press, 2006-07-01, p. 119. ISBN 978-0-7627-3908-0.
# Bàsquet 3x3 als Jocs Europeus de 2015

Les proves de Bàsquet 3x3 als Jocs Europeus de 2015 se celebraran del 22 al 26 de juny al Basketball Arena de Bakú. Cada equip estarà compost per 4 participants, encara que només podran jugar tres a la vegada.

## Qualificació

Les 16 places disponibles per a cada torneig es repartien als quinze millors equips dels Campionats Europeus FIBA 3x3 i la nació organitzadora.
| Categoria | Masculí | Femení |
| CON organitzador | Azerbaidjan | Azerbaidjan |
| Top 15 del Campionat | Andorra Bèlgica Txèquia Estònia Grècia Israel Itàlia Lituània Romania Rússia Sèrbia Eslovènia Espanya Suïssa Turquia | Bèlgica Txèquia Grècia Irlanda Israel Lituània Països Baixos Romania Rússia Eslovàquia Eslovènia Espanya Suïssa Turquia Ucraïna |

## Medaller

| Event | Or | Plata | Bronze |
| Masculí | Rússia | Espanya | Sèrbia |
| Femení | Rússia | Ucraïna | Espanya |

## Referències

* ↑ http://www.baku2015.com/basketball3x3/index.html Arxivat 2019-01-15 a Wayback Machine.
# Orontobates de Cària

Orontòbates (grec antic: Ὀρoντoϐάτης, Orontobátēs) fou un persa que es va casar amb la filla del sàtrapa usurpador Pixòdar de Cària. El rei Darios III de Pèrsia el va enviar a Cària per substituir al seu sogre al capdavant de la satrapia l'any 335 aC.
Governava quan va arribar a la zona Alexandre el Gran, i unit a Mèmnon de Rodes es va fer fort a Halicarnàs (334 aC) ciutat que quan ja no la va poder sostenir, va incendiar, i va aprofitar la confusió per fugir a Cos on ja havia enviat els seus tresors. Les seves forces van conservar la ciutadella de Salmacis, i les ciutats de Mindos, Caune, Tera i Cal·lípolis, a més de Triòpion i l'illa de Cos.
L'any següent va ser derrotat pels generals Ptolemeu I Sòter i Asandre en una gran batalla i probablement llavors les ciutats que dominava van caure en mans dels conqueridors macedonis (333 aC).
Podria ser el mateix personatge que un general anomenat Orontòbates, que va participar en la batalla de Gaugamela amb l'exèrcit de Darios III de Pèrsia, segons Flavi Arrià.

## Referències

* ↑ 1.Orontobates a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 58
# Oswald Carver

Oswald Armitrage Guy Carver (Marple, Gran Manchester, 2 de febrer de 1887 – Gallipoli, Çanakkale, Turquia, 7 de juny de 1915) va ser un remer anglès que va competir a començaments del segle xx. Morí per culpa de les ferides durant la Primera Guerra Mundial.
Nascut a Marple, era fill d'un comerciant d'articles de cotó. Estudià a la Charterhouse School i al Trinity College de la Universitat de Cambridge. El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
Carver dirigí l'empresa cotonera familiar que tenien a Marple i fou molt actiu en el moviment scout que va introduir a Marple. Durant la Primera Guerra Mundial va servir en la 1a i 2a Companyia d'East Lancashire del cos de Royal Engineers. El maig de 1915 es dirigí a Gallipoli per prendre part en la Batalla de Gal·lípoli, on fou ferit a l'esquena el 4 de juny durant la Tercera Batalla de Krithia. Evacuat a l'hospital, morí tres dies més tard.

## Referències

* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2017. [Consulta: 24 desembre 2015].
* 1 2 3 4 «More than a Name - Owald Armitage Carver». Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 24 desembre 2015].
* ↑ «Oswald Carver Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2012. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Oswald Turnbull

Oswald Graham Noel Turnbull (Highgate, Gran Londres, Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda, 20 de desembre de 1890 − Whitby, North Yorkshire, Regne Unit, 17 de desembre de 1970) fou un tennista britànic, guanyador d'una medalla d'or olímpica.

## Biografia

Va néixer el 20 de desembre de 1890 a la ciutat de Highgate, població situada actualment al Gran Londres, que en aquell moment formava part del Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda i avui dia del Regne Unit.
Abans d'esclatar la Primera Guerra Mundial va treballar en l'empresa naviliera familiar. Durant la guerra va servir com a pilot i va guanyar la Creu Militar en la batalla del Somme.
Va morir a la seva residència de Whitby, població situada al comtat de North Yorkshire, el 17 de desembre de 1970.

## Carrera esportiva

Va participar, als 29 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la competició de dobles masculins, fent parella amb Max Woosnam, en derrotar en la final olímpica els japonesos Ichiya Kumagae i Seiichiro Kashio. En aquests mateixos Jocs participà en la competició individual, on en ser eliminat a semifinals pel futur guanyador de la prova Louis Raymond. Turnbull decidí no presentar-se a la final pel tercer lloc, motiu pel qual li fou concedida la medalla de bronze directament a Charles Winslow. També participà en la prova de dobles mixts fent parella amb Winifred McNair, sent eliminats en primera ronda.
Entre el 1921 i el 2915 va abandonar la pràctica del tennis per dedicar-se al golf, llavors va tornar a dedicar-se al tennis. Va participar en la Copa Davis els anys 1921 i 1926, i guanyà el Campionat de Portugal els anys 1921 i 1928 en individuals.

## Jocs Olímpics
### Dobles masculins

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1920 | Jocs Olímpics, Anvers, Bèlgica | Max Woosnam | Ichiya Kumagae Seiichiro Kashio | 6−2, 5−7, 7−5, 7−5 |

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Noel Turnbull». [Consulta: 10 desembre 2023].
# Otto Ottoson Vellingk

Otto Ottoson Vellingk (1649-1708) fou un general suec durant la Gran Guerra del Nord. Va néixer el 1649, fill del Coronel Otto Gotthardsson Vellingk i Cristina Nilsdotter Mannersköld, i tingué un germà, Mauritz Wellingk. Fou ascendit a general el 1698.

## Biografia

El 1664 serví com a tinent en un regiment suec a Bremen.Serví al Regne de França a partir de 1666 i el 1670 fou ascendit al rang de coronel de l'exèrcit francès. Es presentà voluntari per lluitar a les guerres de Suècia contra Dinamarca. A la batalla de Halmstad va comandar un esquadró del Regiment de Household, pocs dies després fou ascendit a coronel de l'exèrcit suec. També va participar en la batalla de Lund. El 1676 fou nomenat baró. El 1678 fou destinat com a coronel al regiment Tavastehus, el 1683 fou nomenat General Major de Cavalleria. El 1687 fou nomenat governador de: Gästrikland, Hälsingland, Medelpad, Ångermanland, Jämtland, Härjedalen i Lapònia. El 1693 fou nomenat Governador General d'Escània, i el 1698 ho fou d'Íngria i el Comtat de Kexholm, alhora que era ascendit a general de cavalleria. Participà en les batalles claus de la Gran Guerra del Nord incloent: la Batalla de Narva el 1700, i el Creuament del Düna prop de Riga el 1701. També participà en la batalla de Klissow el 9 de juliol de 1702. Participà en la batalla de Punitz.
Fou nomenat Conseller Reial el 1705, i ennoblit com a comte el 1706.

## Referències

* ↑ Robert Nisbet Bain. Charles XII and the collapse of the Swedish empire, 1682-1719. «... que manava la dreta sueca, fou ferit mortalment,* and i el seu lloc fou ocupat pel General Otto Vellingk.»

## Enllaços externs

* La Batalla de Klissow 9 de juliol de 1702 Arxivat 2013-07-16 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Gran Guerra del Nord
# Pau de Calahorra (1140)

La Pau de Calahorra o Acord de Sòria fou un tractat de pau signat el 25 d'octubre de 1140 a Calahorra entre Alfons VII de Castella i el rei de Pamplona Garcia Ramires.

## Context

El tractat s'emmarca en la problemàtica sorgida arran del Testament d'Alfons I d'Aragó (1131) per la seva successió.

## Pau de Calahorra

Després de la batalla d'Eja de los Caballeros (1140), Alfons VII de Castella aprofità la situació per aconseguir Navarra pacíficament. S'establiren converses de pau per mediació del comte de Tolosa Alfons Jordà, cosí del rei castellà. Arribaren a un acord de pau el 25 d'octubre de 1140 en el que intervingueren magnats i prelats, en especial, el bisbe de Pamplona i el prior de l'església de Tudela. Amb aquest acord el rei navarrès es declarà vassall del rei de Castella i es concretà el casament de la infanta Blanca Garcés de Navarra, filla del rei navarrès, amb l'infant Sanç de Castella, primogènit del rei Alfons VII de Castella, que aleshores tenia set anys. El casament es feu el 8 d'agost del 1151.

## Conseqüències

Per la seva part, Ramon Berenguer IV seguí atacant la frontera navarresa.

## Bibliografia

* Zurita y Castro, Jerónimo. Anales de la Corona de Aragón, 1562-1580. Lib. II, cap. III (castellà)
# Pauwels van Hillegaert

Pauwels van Hillegaert (Amsterdam, 1596–1640) va ser un pintor de l'edat d'or dels Països Baixos, principalment de paisatges i escenes militars.

## Biografia

Pauwels va ser batejat el 29 de juliol de 1596 a Amsterdam. Els seus pares eren Francois van Hillegaert i Janneke Spierinx. Es va casar amb Anneken Homis, d'Anvers, el 1620 (la llicència de matrimoni és del 27 de juny de 1620), amb qui va tenir diversos fills, entre els quals destaca el també pintor Pauwels van Hillegaert II (1621–1658). Aquest fill es va casar amb Cornelia de Vlieger (filla de Simon de Vlieger) i va tenir dues filles. Quan el jove Pauwels va morir, com el seu pare, bastant jove, Cornelis de Bie va dedicar-li un poema commemoratiu.
Pauwels Sr. va guanyar una comissió reial per pintar escenes bèl·liques, destacant la del Setge de 's-Hertogenbosch, el 1629. També va guanyar una comissió per la batalla de Nieuwpoort. També va pintar paisatges italianitzats, però és admirat sobretot per les seves obres amb cavalls i armadures.

## Referències

* ↑ RKD entry on Pauwels van Hillegaert I

## Enllaços externs

* Pauwels van Hillegaert at PubHist
# Pedro María Anaya

Pedro Bernardino María de Anaya (16 de juny de 1794 - 21 de maig de 1854) fou president interí de Mèxic en dues ocasions el 1857 i el 1848. Tingué un paper molt important en la Guerra Estats Units - Mèxic.
Anaya nasqué el 16 de juny de 1794 a San Mateo de Huichapan, un petit poble de l'actual estat d'Hidalgo. Els seus pares, Pedro José Anaya y Maldonado i María Antonia de Álvarez eren immigrants espanyols. Començà la seva carrera militara l'Exèrcit Reialista el 1810. El 1821, tanmateix, s'uní a l'exèrcit insurgent.
El 1847 després de la victòria nord-americana en la Batalla de Contreras, els batallons mexicans foren atacats en el convent de Santa María de Churubsco, en allò que es coneix com la batalla de Churubusco. Les forces mexicanes estaven encapçalades per Anaya. El general nord-americà Twiggs el demanà les municions després de la fi de la batalla, i Anaya respongué "si en tingués, de municions, vostè no seria aquí". En aquesta batalla també participà el Batalló de Sant Patrici irlandès al costat de les forces mexicanes. En finalitzar la invasió nord-americana, ocupà la presidència per segona ocasió del 8 de novembre de 1847 al 8 de gener de 1848. Renuncià al càrrec, ja que per signar la pau, els Estats Units demanaven grans porcions de territori mexicà, la qual cosa obtingueren en el Tractat de Guadalupe-Hidalgo.
Posteriorment, quan Mariano Arista fou president, Anaya fou designat Ministre de Guerra i Marina. Morí d'una pulmonia sobtada el 1854. En l'actualitat, en honor seu i de la seva defensa en la Batalla de Churubusco, una estació del metre de la ciutat de Mèxic porta el seu nom.
# Perol·la Calavi

Perol·la Calavi (en llatí Perolla Calavius) era fill de Pacuvi Calavi i, a diferència del pare, va ser el principal opositor als cartaginesos a Càpua. Formava part de la família dels Calavi, una gens destacada de la Campània.
Després de la victòria d'Hanníbal a la batalla del llac Trasimè, es va posar al costat de Deci Magi, un dirigent de Càpua hostil ala cartaginesos. Perol·la Calavi va ser un dels oponents més actius contra Hanníbal, i quan aquest, després de la batalla de Cannes l'any 216 aC, va fixar els seus quarters d'hivern a Càpua, el seu pare va aconseguir que fos perdonat. Fins i tot el dirigent cartaginès va convidar a pare i fill a una festa, però allí Perol·la va voler intentar assassinar Hanníbal, i es va dirigir al lloc del convit armat amb una espasa. Quan Pacuvi Calavi va sortir de la sala del banquet, Perol·la el va seguir i li va explicar les seves intencions, però el pare el va dissuadir i l'atac no es va portar a terme.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/576?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=CalaviusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 561. ]
# Ciutat de la Justícia de València

La Ciutat de la Justícia de València és un complex immobiliari que allotja diversos organismes judicials de la ciutat de València. Fou inaugurat el 2003, pel llavors president de la Generalitat valenciana José Luis Olivas, amb presència del llavors ministre de Justícia, José María Michavila, el ministre de Treball, Eduardo Zaplana, l'alcaldessa de València, Rita Barberá i diversos membres del Consell General del Poder Judicial.
Allotja la seu de l'Audiència Provincial de València.

## Referències

* 1 2 Iustel, todo el Derecho en Internet. «JOSÉ MARÍA MICHAVILA INAUGURA LA CIUDAD DE LA JUSTICIA DE VALENCIA» (en spanish). [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «La Ciudad de la Justicia abre sus puertas como edificio modelo para el resto de España» (en castellà), 31-03-2003. [Consulta: 1r novembre 2024].
# Pol·lis

Pol·lis (Pollis, Πόλλις) fou un navarc (almirall) espartà que va néixer al segle v aC i va morir després de l'any 376 aC.
Se'l menciona per primer cop el 390 aC amb el càrrec de έπιστολεύς, o segon en el comandament de la flota, segons diu Xenofont. El 376 aC va ser nomenat navarc o comandant en cap de la flota de 60 vaixells encarregada de tallar els subministraments de gra a Atenes durant la Guerra tebana. Al mes de setembre quan la flota dirigida per l'atenenc Càbries assetjava l'illa de Naxos va decidir atacar-lo. A la batalla de Naxos, Pol·lis, que comandava l'ala dreta va derrotar l'ala esquerra atenesa i va matar el seu comandant, però va arribar Càbries amb la flota principal i va guanyar la batalla. No se sap si Pol·lis va morir allà.

## Referències

* ↑ Pollis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 440
# Pont de Boyacá

El pont de Boyacá passa a través del riu Teatinos al costat de la carretera entre les ciutats de Bogotà i Tunja pels Andes des del centre de la Colòmbia, a una distància de 110 quilòmetres al nord-est de Bogotà i a 14 quilòmetres al sud-oest de Tunja.
El pont es va fer famós per ser l'escenari de la batalla de Boyacá, que va donar la independència de Colòmbia el 7 d'agost de 1819.

## Monuments commemoratius

* La capella, amb quatre misses per dia.

## Referències

* Informació del govern de Tunja Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine. (castellà)
# Pont de Burnside

El Pont de Burnside (Burnside Bridge en anglès) és una marca en l'Antietam National Battlefield, prop de Sharpsburg. Creuant sobre el rierol Antietam, el pont tingué un paper clau en la batalla d'Antietam (setembre de 1862), durant la Guerra Civil dels Estats Units, quan un petit nombre de soldats de la Confederació de Geòrgia repel·liren durant diverses hores els repetits intents, per part de l'exèrcit de la Unió de prendre el pont per la força. Finalment, els federals l'assoliren, però no abans que el seu atac hagués estat endarrerit durant diverses hores, molt més del que havia estat esperat per part del major general de la Unió, Ambrose E. Burnside. El pont ara duu el seu nom.
Construït en 1836, en una àrea de pedra calcària i granit per un grup local de grangers baptistes, amb tres arcs, els 38 metres totals de longitud del pont servien com a via de pas sobre el rierol Antietam pels grangers que portaven els seus productes i el bestiar al mercat de Sharpsburg. El seu nom original era Lower Bridge (el pont de baix), perquè hi havia dos més: Upper Brige (el pont de més amunt) i Middle Brige (el pont del mig) corrent amunt, que també facilitaven el moviment de mercaderies, animals i gent a través del rierol. El Lower Bridge prengué el nom de Rohrbach's Bridge per un granger, anomenat Henry Rohrbach, que visqué a prop de la seva estructura.
Després de la guerra, el Govern Federal adquirí el pont i les terres adjacents. El trànsit vehicular fou interromput i el camí original de la granja fou cobert per l'herba. El trànsit de vianants encara és permès per l'estructura, que s'ha convertit en un dels ponts més fotografiats de la Guerra Civil.
# Duboisialestes bifasciatus

Duboisialestes bifasciatus és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 Poll, M., 1967. Revision des Characidae nains Africans. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 162: 1-158.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB