OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carlos de Gurrea Aragón y de Borja

Carlos de Gurrea Aragón y de Borja (1634 - 1692), 9è Duc de Vilafermosa. 2n. Comte de Ficallo.
Fill de Fernando Manuel de Aragón de Gurrea y Borja (* 1613), 8è. Duc de Vilafermosa i de Juana Luisa de Aragón y Alagón, 3a. Comtessa propietària de Luna. Net de Maria Luisa de Aragón († 1663).
Es va casar amb 22 anys, el 1656, amb María Enriquez de Guzmán i Córdoba (morta el 1696) amb qui no va tenir descendència. Governador dels territoris flamencs adscrits a la Corona Espanyola entre 1675 i 1677. Cavaller de l'Orde del Toisó d'Or el 1678. Va ser Virrei de Catalunya entre 1688 i 1690. Va ser succeït en aquest virregnat per Juan Alonso Pérez de Guzman i Pimentel, duc de Medina Sidonia, qui ho seria fins al 1693. Va morir el 1692, amb 58 anys.
A la seva mort es van desencadenar grans plets per la successió i les terres entre famílies nobles aragoneses, de manera que la successió al títol (el 10è duc de Vilafermosa) va ser atorgat el 1750, 58 anys més tard.
El poder hispà en aquests territoris era ja tan escàs que van tenir lloc la segona Batalla de Cassel de 1677 i la batalla de Saint - Dénis el 1678 per part de tropes franc-holandeses.
Durant la Guerra dels Nou Anys, Anne Jules de Noailles va ocupar la població de Camprodon, que fou recuperat poc més tard per Carlos de Gurrea Aragón y de Borja actuant com a virrei de Catalunya, però no va poder evitar que Noailles s'apoderés el 1690 de Sant Joan de les Abadesses, Sant Pere de Ribes i Ripoll. i va fortificar Bellver de Cerdanya.

## Referències

* ↑ Lafuente, Modesto. Historia general de España (en castellà). Establecimiento Tipográfico de Mellado, 1856, p. v.1, p.208.
* ↑ Cortada i Colomer, Lluís. Estructures territorials, urbanisme i arquitectura poliorcètics a la Catalunya preindustrial. Institut d'Estudis Catalans, 1998, p. v.1-2, p.277. ISBN 8472834387.
# Castello-di-Rostino

Castello-di-Rostino (en cors Castellu di Rustinu) és un municipi sota l'estat francès, situat a Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 277 habitants. En el seu terme es va celebrar la batalla de Ponte Novu.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 303 | 320 | 286 | 274 | 252 | 277 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Antoine Orsini | | |
# Catedral de Bergen

La Catedral de Bergen (en noruec;Bergen domkirke) és la catedral de culte luterà en el municipi de Bergen al Comtat de Hordaland, Noruega. Està localitzada a la ciutat de Bergen i és la seu de la Diòcesi de Bjørgvin. Forma part de l'Església de Noruega. La primera referència històrica registrada data del 1181. Conserva la seva antiga dedicació a Sant Olaf. La catedral té una capacitat per a 1.000 persones.

## Història

Durant el regnat del rei Haakon IV de Noruega, un monestir franciscà es va establir prop de l'església, aleshores coneguda com a Olavskirken, o l'església de Sant Olaf, la qual es va incorporar a la mateixa. L'església va cremar l'any 1248 i de nou l'any 1270, però va ser reconstruïda després d'ambdós focs. L'any 1463, va cremar novament però aquest cop no va ser reconstruïda fins a la dècada del 1550, tot i haver estat declarada com a catedral l'any 1537.
Després dels incendis de 1623 i 1640, la Catedral de Bergen va recuperar el seu aspecte general actual. El campanar de la nau va ser enderrocat i es va construir l'actual torre. Durant la renovació de la dècada de 1880, sota la direcció dels arquitectes Christian Christie i Peter Andreas Blix, l'interior rococó va ser reemplaçat per a retornar a la seva anterior aparença medieval.
Com a part de la Segona guerra Anglo-Holandesa, la batalla de Vågen del 1665 va tenir lloc a la zona principal del port de Bergen. Una bola de canó de la batalla naval entre les flotes Anglesa i Holandesa roman incrustada a la paret exterior de la catedral.

## Música

L'actual orgue de la catedral de Bergen, de Rieger Orgelbau, és de l'any 1997. L'orgue és el cinquè en la història de la catedral; el primer conegut es va instal·lar l'any 1549. La catedral s'utilitza regularment per a concerts musicals.

## Galeria d'imatges

* Exterior de la Catedral
* Catedral-Santuari
* Finestra exterior
* Bola de canó al mur
* Pilars de suport interiors
* Finestra de la Catedral
* Torre de la Catedral de Bergen
* Altar de la Catedral de Bergen
* Cor de la Catedral de Bergen
* Orgue de la Catedral de Bergen

## Referències

* ↑ 2011 edition of the cathedral tourist guide leaflet: "Welcome to Bergen Cathedral - St Olav's Church".
* ↑ «Bergen domkirke». Kirkesøk: Kirkebyggdatabasen. [Consulta: 13 maig 2017].
* ↑ «Oversikt over Nåværende Kirker» (en noruec). KirkeKonsulenten.no. [Consulta: 13 maig 2017].
* ↑ Gunnar Hagen Hartvedt. «Domkirken» (en noruec). Bergen Byleksikon p. 157–158, 1994. [Consulta: 13 maig 2017].
* ↑ Ellen Marie Magerøy, Hans-Emil Lidén. «Bergen domkirke» (en noruec). Norges Kirker. [Consulta: 13 maig 2017].
* ↑ «Vrakrestene etter slaget på Vågen». Bergens Tidende, 07-01-2005. Arxivat de l'original el 7 de gener 2017. [Consulta: 13 maig 2017].
* ↑ «Bergen Domkirke». Bergenskartet. [Consulta: 13 maig 2017].
* ↑ Skreien, Norvall. Kunnskapsforlaget. Bergen kulturguide, 1999, p. 22. ISBN 8257309893.

## Enllaços externs

* Catedral de Bergen (anglès)
# Charles Mawhood

El tinent coronel Charles Mawhood va ser un dels comandants britànics en la Guerra d'Independència dels Estats Units. Va participar en la batalla de Trenton i en la batalla de Princeton.

## Vegeu també

* Guerra d'Independència dels Estats Units
* Batalla de Princeton
* John Honeyman

## Referències

* ↑ The Battle of Trenton - 1776
* ↑ The Battle of Trenton

## Bibliografia

* Fischer, David Hackett. Washington's Crossing. Oxford University Press USA, 2004, 576 pages. ISBN 0-19-517034-2
* Ketchum, Richard. The Winter Soldiers: The Battles for Trenton and Princeton. Owl Books, 1999, 448 pages. ISBN 0-8050-6098-7
* Ferling, John. Almost a Miracle. Oxford University Press USA, 2007, 679 pages. ISBN 0-19-518121-2
* Stryker, William S. The Battles of Trenton and Princeton. Houghton, Mifflin and Company, Boston, 1898, 514 pages. 2001 Edition: Old Barracks Association, Trenton, NJ (609) 396-1776
# Chen (estat)

Chen (陳, pinyin Chen Guo) va ser un estat menor del període de Primaveres i Tardors en la Xina antiga. Va ser un estat relativament menor sobre la base d'un simple centre urbà prop del que ara és Huaiyang, a les planes de la província oriental de Henan. En el seu temps, Chen s'estenia per la part del sud de la civilització xinesa, vorejant l'estat de Chu.
La família reial de Chen va reclamar l'ascendència de l'emperador Shun. D'acord amb la tradició, després de la conquesta de la dinastia Shang al voltant del 1046 aC, el rei Wu de Zhou va cercar el terrisser Gui Man (媯滿), un descendent de Shun, i li va donar el feu de Chen. Després, es va convertir en un estat satèl·lit de Chu, lluitant com aliat de Chu en la batalla de Chengpu. Va ser, finalment, annexionat a Chu en el 479 aC. Després de la destrucció de l'antiga capital de Chu en Ying, Chen es va convertir en la capital de Chu per un temps.
# Chen Lin (dinastia Han)

    En aquest nom xinès, el cognom és Chen.
Chen Lin :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 陳琳 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 陈琳 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Chén Lín |
Chen Lin (mort el 217), nom estilitzat Kongzhang (孔璋), va ser un ministre durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa història xinesa. Chen fou un dels "Set Erudits de Jian'an" i originalment havia servit sota General en cap He Jin en la cort imperial.

## Biografia

D'acord amb els Registres dels Tres Regnes de Chen Shou, tractà dissuadir a He Jin de formar un exèrcit fora de la ciutat capital de Luoyang per intimidar als Deu Assistents Regulars, un grup d'eunucs que controlaven la cort imperial. Ell va dir: "Actuant d'aquesta manera no hi ha cap diferència amb encendre un forn per cremar un bri de cabell" (以此行事，无异于鼓洪炉以燎毛发). Això no obstant, He Jin no va fer cas dels seus consells i Chen Lin es va veure obligat a fugir a la Província de Ji (xs: 冀州), on va treballar com a secretari pel senyor de la guerra Yuan Shao.
Chen Lin va assolir la fama quan va escriure una declaració de guerra de Yuan Shao a Cao Cao, enumerant les raons per la subseqüent campanya contra Cao, la qual finalment va culminar en la batalla de Guandu. Al Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, es mostrava Cao tenint un mal de cap abans d'assabentar-se de la declaració, però quan se la llegiren el seu mal de cap va desaparèixer després d'escoltar-la. Després de la derrota de Yuan Shao, Chen va ser capturat per Cao, i aquest últim el va reprendre per insultar als seus avantpassats i ancestres en la declaració que havia escrit. No obstant això, Cao va perdonar-li la vida a Chen i el va donar instruccions de llegir la declaració de nou davant la tomba de Yuan.
Chen va ser nomenat més tard com a funcionari per servir a Cao Cao, ja que Cao admirava el seu talent literari. Cao va dir una vegada: "Llegir els escrits de Chen Lin cura els meus mals de cap molt millor que altres coses." Res sobre Chen va quedar enregistrat en la història a partir de llavors.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes
# Cheng Dechen

Chéng Déchén (mort el 632 aEC) (xinès tradicional: 成得臣, xinès simplificat: 成得臣), també conegut pel seu títol honorífic Zǐ Yù (子玉), va ser un primer ministre de l'Estat de Chu durant el període de Primaveres i Tardors de la història xinesa. Va servir sota les ordres del rei Cheng de Chu (que va regnar entre el 671 – 626 aEC) i va morir en la batalla de Chengpu el 632 aEC.
En l'estiu del 632 aEC, el rei Cheng va atacar l'Estat de Song, quan va demanar-hi d'ajuda a l'Estat de Jin, el rei Cheng es va rendir.
El General Chéng Déchén va demanar de continuar lluitant però el Rei Cheng va dir: Chong’er (posterior Duc Wen de Jin) ha marxat de casa durant molts anys. Atacar sobtadament el seu país no està bé sota el cel. Chéng Déchéng pressionà en el seu cas i avançà amb una petita divisió cap a l'Estat de Jin només per ser derrotat. En sentir la notícia, un furiós rei Chu immediatament el va executar.

## Referències

* ↑ Registres del Gran Historiador • Registres de la Família Chu
# Cinc Generals de Wei

Els Cinc Generals de Wei (xinès tradicional: 五子良將, xinès simplificat: 五子良將） es referix a cinc generals militars de l'estat de Cao Wei que va viure durant els períodes de la tardana Dinastia Han Oriental i els Tres Regnes de la història xinesa. Els cinc eren: Yue Jin, Yu Jin, Zhang Liao, Xu Huang i Zhang He. El terme "Cinc Generals de Wei" es va originar a partir dels Registres dels Tres Regnes de Chen Shou, en els quals Chen escriu que eixos cinc eren els millors de tots els generals del durant el període dels Tres Regnes.
Els cinc generals són cadascú d'ells famós per un determinat atribut. Segons els Registres dels Tres Regnes, Yue Jin era reconegut pel seu valor en la batalla, i era sovint el primer a escalar els murs de les ciutats assetjades, mentre que Yu Jin, Xu Huang i Zhang He eren famosos per les seves habilitats de lideratge i la capacitat per aconseguir victòries en batalla. Zhang Liao, d'altra banda, era conegut com el millor dels cinc, la seva fama es va alimentar en gran manera per la Batalla de Hefei en el 215, quan ell va derrotar el fort exèrcit de 100.00 homes de Sun Quan's 100,000 amb només uns pocs milers d'homes.
A diferència dels Cinc Generals Tigres de Shu Han, els cinc generals de Cao Wei tenen les seves arrels en la història. Això no obstant, és interessant observar que cap dels generals dels clans Cao i Xiahou està inclòs entre aquest cinc. En el seu lloc, en els contes populars, el terme "Vuit Generals Tigres de Cavalleria" (八虎騎) s'utilitza per a referir-se als vuit millors generals del clan de Cao Cao.

## Referències

* ↑ (評曰：太祖建茲武功，而時之良將，五子為先。) Sanguozhi vol. 17.

## Vegeu també

* Cinc Ancians de Wu
* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
# Cinoscèfales

Cinoscèfales (en llatí Cinoscephalae, en grec antic Κυνὸς κεφαλαί "Kynós Kephalai", literalment 'caps de gossos') era un lloc de Tessàlia en una zona muntanyosa, situat sota dos turons en forma de cap de gos, al sud del territori d'Escotussa al qual pertanyia, segons diu Plutarc. Va ser l'escenari de dues grans batalles:
* La primera Batalla de Cinoscèfales a l'any 364 aC, una batalla entre Tebes i Alexandre de Feres en la qual va morir Pelòpides i els tebans van ser derrotats.
* La segona batalla de Cinoscèfales el juny del 197 aC en què Filip V de Macedònia va ser derrotat pel cònsol romà Tit Quinti Flaminí.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cynoscephalae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 31 desembre 2020].
# Den Kongelige Gæst

Den Kongelige Gæst (en danès, El convidat reial) és una òpera en un acte de Hakon Børresen sobre un llibret de Svend Leopold, basat en una història de Henrik Pontoppidan. Es va estrenar el 15 de novembre de 1919, al Det Kongelige Teater, i des de llavors ha estat entre les òperes daneses més populars.

## Enregistrament

L'òpera ha rebut només dos enregistraments:
* Den Kongelige Gæst. Stig Fogh Andersen, tenor, Edith Guillaume, mezzosoprano, Tina Kiberg, soprano, Lise-Lotte Nielsen, soprano Guido Paevatalu, baríton. Odense Symphony Orchestra, dirigits per Tamás Vetö.
* Den Kongelige Gæst. Poul Wiedemann, tenor, Dorothy Larsen, soprano, Albert Høeberg, baríton, Det Kongelige Kapel dirigits per Johan Hye-Knudsen, enregistrat en viu al Teatre Reial de Copenhaguen, 27-4-1948. (Naxos Històric 8.112004)

## Referències

* ↑ Da Capo
* ↑ Naxos
# Aage Larsen

Aage Larsen (danès: Aage Ernst Larsen) (Søborg, 3 d'agost de 1923 - Fredensborg, 31 d'octubre de 2016) fou un remer danès que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres on, fent parella amb Ebbe Parsner, guanyà la medalla de plata en la prova de doble scull del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, quedà eliminat en sèries en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat d'Europa de rem, el 1949 i 1950 i quatre títols nacionals.

## Referències

* ↑ Obituari d'Aage Larsen (danès)
* 1 2 3 «Aage Larsen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de gener 2012. [Consulta: 29 juliol 2019].
# Omega de la Verge

Omega de la Verge (ω Virginis) és un estel an la constel·lació de la Verge de magnitud aparent +5,24. S'hi troba a 496 anys llum del sistema solar.
Omega de la Verge és una gegant vermella de tipus espectral M4III que, amb una temperatura efectiva de 3.500 K, s'hi troba entre els estels més freds del firmament. Rica en metalls —el seu contingut relatiu de ferro respecte al d'hidrogen és un 32% major que el del Sol—, és una variable semiregular, amb dos períodes de 30 i 275 dies. Rota tan lentament que la seva velocitat de rotació mai ha estat mesura. La seva lluminositat, corregida per la radiació infraroja que emet, és d'entre 1.100 i 1.500 vegades superior a la lluminositat solar. Aquesta incertesa afecta a la seva possible grandària; no obstant això, la mesura directa del seu diàmetre angular dona com a resultat un radi 106 vegades més gran que el del Sol. Té una massa compresa entre 1,5 i 2 masses solars.
Omega de la Verge és un estel evolucionat que pot trobar-se en diferents etapes de la seva evolució estel·lar. Pot estar prop del punt d'ignició de l'heli, pot haver començat la fusió nuclear d'aquest element en carboni, o pot estar augmentant en lluentor —per segona vegada— amb un nucli inert de carboni-oxigen. La seva variabilitat suggereix l'última etapa. En qualsevol cas, en un futur evolucionarà primer en una variable Mira, per posteriorment formar una nebulosa planetària. En última instància finalitzarà la seva vida com una nana blanca.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Gerard T. van Belle «Radii and Effective Temperatures for K and M Giants and Supergiants. II» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 8-1998, pàg. 981-986. DOI: 10.1086/300453.
* 1 2 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Dimitri Pourbaix «Spectroscopic binaries among Hipparcos M giants'. I. Data, orbits, and intrinsic variations» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 18-02-2009, pàg. 627–640. DOI: 10.1051/0004-6361/200810698.
* 1 2 Verne V. Smith «The chemical composition of red giants. II. Helium burning and the s-process in the MS and S stars» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1986, pàg. 843–863. DOI: 10.1086/164823.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Omega Virginis-Variable star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 5 gener 2021].
* 1 2 3 «Omega Virginis» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 5 gener 2021].
# Kerry King

Kerry King (Los Angeles, 3 de juny de 1964) és més conegut per ser guitarrista del grup estatunidenc Slayer.

## Biografia

Kerry King, fill d'un inspector d'avions, i una treballadora en una companyia telefònica. En 1981 Kerry aprova la sessió de prova d'una banda de Thrash (més tard anomenada Slayer) junt amb Jeff Hanneman. Les seves primeres cançons junts van ser covers d'Iron Maiden i Judas Priest. Fins que un dia Kerry li va comentar a Jeff la possibilitat de començar a fer les seves pròpies cançons, i Jeff va respondre: ¨Fuck Yeah!¨. Com la majoria dels músics Heavy Metal Kerry tenia el cabell llarg, però quan va començar a quedar-se calb se'l va tallar. Al cap de poc es va fer un tatuatge que cobria les seves mans, braços i el seu cap. Kerry King també va passar un temps com a guitarrista en Megadeth, encara que això era només un arranjament temporal.

## Estil

A través dels anys, l'estil de la guitarra de Kerry s'ha mantingut, donant-li un so molt distintiu. En àlbums anteriors de Slayer, fins i tot, South of Heaven el seu estil es va centrar més en la velocitat i el caos que en la melodia. Tanmateix, en les seves composicions post Seasons in the Abyss, Kerry ha tractat de capturar més sensibilitat en la seva feina de guitarra, mostrant estils més diversos i més melòdics. A part dels seus forts ritmes, també és reconegut pel seu so distintiu i únic de guitarra principal.

## Cançons

Les seves lletres són majoritàriament basades en temes satànics, les quals atribueix a la seva passió per pel·lícules de terror. Encara que molts fans el reconeixen per ser satànic, ell mira aquesta gent com a "ximples". Ha indicat que no creu en Déu, de manera que tampoc no creu en satanàs, però escriu temes satànics perquè diu que "és més divertit cantar sobre Satanàs que sobre Déu". Kerry King és un dels fundadors del Thrash Metal. Junt amb Slayer, els grups que va dir que el van influir van ser: Venom que li van fer descobrir AC/DC, Iron Maiden, Judas Priest, etc.

## Referències

* ↑ «MACHINE HEAD's FLYNN: 'I'm Disappointed In SLAYER's KERRY KING». Blabbermouth.net, 09-03-2006. Arxivat de l'original el 2009-02-11. [Consulta: 10 desembre 2006].
# Johan Anker

Johan August Anker (Berg, Halden, Østfold, 26 de juny de 1871 - Halden, Østfold, 26 de juny de 1971) va ser un regatista i dissenyador de vaixells noruec que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1908, 1912 i 1928. Era el pare del també regatista Erik Anker.
El 1908 va disputar els seus primers Jocs Olímpics, amb una quarta posició en la categoria de 8 metres del programa de vela. Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm, va guanyar la medalla d'or en la categoria de 12 metres del programa de vela, a bord del Magda IX.
La seva darrera participació en uns Jocs fou el 1928, a Amsterdam, on guanyà una segona medalla d'or en la categoria de 6 metres del programa de vela, a bord del Norna.
Anker presidí el Kongelig Norsk Seilforening entre 1916 i 1919 i entre 1921 i 1925, i fou cofundador de la Federació Nòrdica de Regates el 1915.

## Referències

* 1 2 3 «Johan Anker Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 20 setembre 2017].
* ↑ Kolltveit, Bård. «Johan Anker». A: Helle, Knut. Norsk biografisk leksikon (en norwegian). Oslo: Kunnskapsforlaget [Consulta: 23 juliol 2013].
# Andreas Knudsen

Andreas "Annan" Knudsen (Drammen, Buskerud, 23 de novembre de 1883 - Oslo, 11 de febrer de 1982) va ser un remer i regatista noruec que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va disputar la prova del vuit amb timoner del programa de rem dels Jocs Olímpics de Londres. Quedà eliminat en sèries.
Dotze anys més tard, el 1920, va prendre part en els Jocs d'Anvers, on va guanyar la medalla de plata en els 6 metres (1907 rating) del programa de vela, a bord del Marmi II, junt a Einar Torgensen i Leif Erichsen.

## Referències

* 1 2 «Annan Knudsen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 30 setembre 2017].
# Inger Kragh

Inger Kragh (27 de juny de 1915 - 29 de novembre de 2004), coneguda també amb el seu nom de casada Inger Nordbø, va ser una nedadora i saltadora danesa de naixement, però nacionalitzada noruega el 1935, que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on disputà les dues proves del programa de salts. En ambdues finalitzà més enllà de la desena posició. El 1948, una vegada finalitzada la Segona Guerra Mundial, va disputar els Jocs de Londres, on novament disputà les dues proves del programa de salts. En el seu palmarès destaca la medalla de bronze en els 200 metres braça al Campionat d'Europa de natació de 1934.

## Referències

* 1 2 «Inger Nordbø Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 d'octubre 2013. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ Bryhn, Rolf. «Inger Nordbø». A: Anne Marit Godal. Store norske leksikon (en norwegian). Oslo: Norsk nettleksikon [Consulta: 21 octubre 2013].