OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Erasínides

Erasínides (en llatí Erasinides, en grec antic Ἐρασινίδης) va ser un estrateg (general) atenenc del segle v aC.
Era un dels deu comandants atenencs nomenats per substituir Alcibíades després de la derrota que va patir a batalla de Nòtion l'any 407 aC i del seu exili, segons diu Xenofont.
Erasínides, amb Lleó d'Atenes i Conó va ser perseguit a Mitilene per Cal·licràtides, el general espartà. Després va ser un dels vuit comandants atenencs a les Arginuses.
Va ser un dels generals que manava als atenencs a la batalla naval de les Arginuses, i un dels responsables de la victòria. Es trobava entre els sis generals que van tornar a Atenes després de la batalla i van ser acusats de no haver prestat auxili als nàufrags que una tempesta havia tirat al mar tot just vençut l'enemic. Primer, a instàncies d'Arquèdam d'Atenes, Erasínides va ser obligat a pagar una forta multa per haver-se quedat uns diners procedents d'una col·lecta feta a l'Hel·lespont i tancat a la presó, cosa que va donar peu al judici posterior de tots sis, i l'assemblea (ekklesia) d'Atenes els va jutjar. condemnant-los a mort per negació d'auxili, segons diuen Xenofont i Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ Erasinides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 42
# Ernesto Güemes Ramos

Ernesto Güemes Ramos (Sahagún, Lleó, 1902 – Ibídem, 1970) va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra civil espanyola.

## Biografia

Militar professional, va participar en la Guerra del Rif.
Al començament de la Guerra civil es trobava retirat de l'Exèrcit, però ràpidament va tornar a unir-se, mantenint-se fidel a la República. En aquell moment ostentava el rang de capità d'infanteria. Durant la defensa de Madrid va guanyar notorietat entre les files republicanes. Al llarg de la contesa va ocupar diversos comandaments, com va ser la 24a Brigada Mixta, al capdavant de la qual va intervenir en la batalla del Jarama i posteriorment la 16a Divisió. L'abril del 1937 va passar a manar el III Cos d'Exèrcit, al Front del Centre. En la primavera de 1938 va ser posat al comandament d'una nova formació, l'anomenat Cos d'Exèrcit «A», que estaria a càrrec de defensar la Línia XYZ en la rodalia de València. L'agost aquesta formació va ser finalment canviada de nom com XXI Cos d'Exèrcit. Per a llavors Güemes ja ostentava el rang de Tinent coronel. Al capdavant d'aquest Cos d'Exèrcit va jugar un important paper durant la Campanya del Llevant mantenint les posicions de la Línia XYZ fins al final de la guerra.
Després del final de la contesa va ser capturat per les forces revoltades i condemnat a mort, encara que finalment la pena seria commutada per 30 anys de presó. Va sortir de la presó pocs anys després i va passar la resta de la seva vida fent classes particulars. Va morir el 1970.

## Referències

* 1 2 Michael Alpert (1989). El ejército republicano en la guerra civil, Siglo XXI Editores, pàg. 373
* ↑ Ramón Salas Larrazabal (2001). Historia del Ejército Popular de la República. Madrid: La Esfera de los Libros, pp. 3284-3286
* ↑ Cristóbal Zaragoza (1983). Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939, Ed. Planeta, pàg. 50
* ↑ Carlos Engel Masoliver (1999), Historia de las brigadas mixtas del Ejército Popular de la República, Almena Ediciones, pàg. 206
* 1 2 Michael Alpert (2013). The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936–1939. Cambridge University Press, pàg. 336
* ↑ Antony Beevor (2006). The Battle for Spain. The Spanish Civil War, 1936-1939. Londres: Penguin Books, pàg. 486
# Espejo

Espejo és una localitat de la província de Còrdova, Andalusia, Espanya.

## Història

En època iberoturdetana i romana, s'hi alçava la ciutat d'Ucubi, de gran importància per la seva situació estratègica. S'ha tingut coneixement de l'existència d'un recinte emmurallat. L'abastiment hidràulic es satisfeia a través d'un aqüeducte, del qual encara en romanen alguns vestigis a Nueva Carteya, Castro del Río i l'actual Espejo.
En ocupar aquesta població ibera, els romans li canviaren nom a Attubi. Des del segle xvi els arqueòlegs n'han fet objecte d'estudi a partir de les inscripcions que s'hi han anat descobrint. Durant la batalla de Munda entre Juli Cèsar i Pompeu, Attubi donà suport a Juli Cèsar, que la recompensà fent-la colònia immune afegint el seu nom al topònim, "Claritas Julia". D'Attubi, l'actual Espejo, en procedia la família paterna de l'emperador romà Marc Aureli, nascut el 26 d'abril de l'any 121 dC.
Després del domini visigot i sota el poder musulmà, passà a anomenar-se al-qal'a, topònim àrab al·lusiu a la fortalesa que coronava l'emplaçament.
Més tard, sobre les torres derruïdes conegudes com a Torres de Pay Arias, un descendent d'aquesta família i propietari de la finca, Pay Arias de Castro, hi alçà un castell a finals del segle xiii.
El 1303, Ferran IV li concedí el privilegi de repoblació del lloc, que, per voluntat reial, passà a anomenar-se Espejo:
| « | ... y porque el su castiello a que solian decir Alcala a quien nos tovimos por bien mudar el nombre y quel digan Espeio | » |
El nom actual és una mala traducció del terme llatí Specula, que, com al-qal'a, vol dir fortalesa o castell.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 4.065 | 4.023 | 3.998 | 3.963 | 3.920 | 3.884 | 3.840 | 3.821 | 3.797 | 3.749 |

## Referències

Viccionari
# Esteve III de Moldàvia

Esteve el Gran o Esteve III de Moldàvia (Borzești 1433, – 2 de juliol de 1504), en romanès es diu Ştefan cel Mare (Esteve el Gran) Ştefan cel Mare şi Sfânt (Esteve el Gran i Sant), fill de Bogdan II de Moldàvia, va governar com a príncep Moldàvia entre 1457 i 1504 i és el màxim representant de la casa de Muşat.
Durant el seu regnat mantingué unida i independent Moldàvia contra les ambicions del Regne d'Hongria, Polònia i l'Imperi otomà. Va vèncer els otomans en 46 de les 48 batalles que va emprendre i en la batalla de Vaslui de 1475 la seva victòria va ser decisiva, tant que el papa Sixt IV el va anomenar verus christianae fidei athleta (veritable campió de la fe cristiana). Va ser un home religiós i va pagar el deute del mont Atos assegurant-ne la continuïtat com un monestir autònom.

## Veneració

Esteve el Gran fou considerat com un defensor de la fe per l'Església ortodoxa romanesa, que en decidí la canonització formal el 20 de juny de 1992 durant el seu sínode. Amb el títol de sant voivoda Esteve el Gran, la seva festa litúrgica se celebra el 2 de juliol, aniversari de la seva mort.
* Miniatura de 1473
* Monument a Chisinau
* Monestir de Putna
* Tomba del rei a Putna

## Referències

* ↑ Pilat, Liviu; Cristea, Ovidiu. The Ottoman Threat and Crusading on the Eastern Border of Christendom during Vaslui (en anglès). Brill, 2006, p. 149.

## Vegeu també

* Estil moldau

## Enllaços externs

* Muşatin family.
* Article in Romanian: Vlad Ţepeş şi Ştefan cel Mare - Prieteni sau duşmani? Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
* Map of Moldavia under Ştefan cel Mare, 1501 Arxivat 2007-05-14 a Wayback Machine..
* The Princely Court of Ştefan's son, Alexandru, in Bacău Arxivat 2006-01-11 a Wayback Machine. - images, layouts (at the Romanian Group for an Alternative History Website).
* Map of Romania during Ştefan cel Mare Arxivat 2007-01-01 a Wayback Machine..
# Eugenio García Gascón

Eugenio García Gascón (Barcelona, 1957) és un periodista i escriptor català.
Va cursar estudis de literatura a la Universitat de Barcelona. Es va establir a Orient Mitjà el 1991, on ha residit més de vint anys i ha estat corresponsal de diferents mitjans, com Público. És considerat un especialista en el conflicte israelianopalestí. Va ser guardonat amb el Premi Cirilo Rodríguez el 2010 en un jurat que va valorar la seva cobertura del conflicte de la flotilla de Gaza. Com a autor, ha escrit Israel en la encrucijada. Crónicas de un sueño imperfecto (2004) i La cárcel identitaria. Dietario de Jerusalén (2013), un assaig amb notes d'actualitat i històriques sobre la situació política d'Orient Mitjà en general, i d'Israel en particular. El 2014 es va publicar Expediente Bagdad, una obra de la qual és coautor juntament amb Joan Cañete Bayle, editada per Siruela i que s'emmarca en el context de la caiguda de Bagdad l'abril de 2003 durant la guerra de l'Iraq.

## Referències

* ↑ «Eugenio García Gascón, corresponsal de Público en Jerusalén, gana el XXVII Premio de Periodismo Cirilo Rodríguez», 27-05-2011. [Consulta: 23 novembre 2015].
* ↑ «García Gascón, Eugenio». escritores.org. [Consulta: 23 novembre 2015].
* ↑ «Eugenio García Gascón, corresponsal de 'Público' en Jerusalén, gana el XXVII Premio Cirilo Rodríguez». Asociación de la Prensa de Madrid, 27-05-2011. [Consulta: 23 novembre 2015].
* 1 2 «García Gascón: "La democracia impuesta no siempre significa más libertad" en Oriente Medio», 30-09-2013. [Consulta: 23 novembre 2015].
* ↑ «Eugenio García Gascón, corresponsal de 'Público' en Jerusalén, gana el XXVII Premio Cirilo Rodríguez». Asociación de la Prensa de Madrid, 27-05-2011. [Consulta: 23 novembre 2015].
* ↑ «Eugenio García Gascón: "Los americanos que crearon la situación donde el Estado Islámico es posible, son ahora los que quieren apagar el fuego"». periodistadigital.com, 16-10-2014. [Consulta: 23 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Blog a Público (castellà)
# Eximén Aznárez d'Oteiza

Eximén Aznárez d'Oteiza (? - ?) va ser un cavaller aragonès d'origen navarrès, primer senyor d'Oteiza i fundador del llinatge dels Oteiza. Fou fill d'Aznar Fortunyones i tengué un fill: Aznar Ximénez d'Oteiza 1095. Segons diu la Crònica de Sant Joan de la Penya, lluità a la batalla d'Alcoraz.

## Bibliografia

* Jerónimo Zurita: Anales de la Corona de Aragón (Ed. 1562-1580) (castellà)
* Linajes feuales y estructuras señoriales en Aragón (castellà)
* restauración de la Monarquia navarra i las Órdenes Militares (1134-1194) (castellà)
# Fan Qiang

    En aquest nom xinès, el cognom és Fan.
Fan Qiang :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 范彊 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 范强 |
Fan Qiang va ser un general militar de Shu Han durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Ell és més conegut per conspirar amb el seu col·lega Zhang Da per assassinar al seu superior Zhang Fei en el 221 abans de la batalla de Xiaoting.

## En la ficció

En la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, Zhang Fei va ordenar-hi a Fan i Zhang Da per preparar l'abillament del matí de les tropes, ja que ell estava planejant d'unir-se a Liu Bei per atacar a Sun Quan i així venjar a Guan Yu i recuperar la Província de Jing. Fan i Zhang Da no va complir amb el termini límit i van ser assotats per Zhang Fei amb ira. Ells sabien que no podrien completar la missió a temps i tenien por de ser castigats, així és que van assassinar Zhang Fei mentre estava dormint, van fer defecció cap a Sun Quan.
Sun Quan els va enviar de tornada a Liu Bei, en un intent de fer la pau després. Però Fan i Zhang Da van ser ajusticiats pel fill de Zhang Fei, Zhang Bao.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Capítol 36, Biografia de Zhang Fei.
* Luo Guanzhong. Romanç dels Tres Regnes, Capítol 81.
# Federico Castañón y Lorenzana

Federico Castañón y Lorenzana (Vegamián, 7 d'agost de 1771 - Palma, 19 de setembre de 1837) fou un militar espanyol, capità general de les Illes Balears durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.
Ingressà a la Guàrdia de Corps en 1794 i participà en la Guerra de les Taronges de 1801. Va prendre part en l'aixecament del 2 de maig de Daoiz i Velarde. Durant la guerra del francès fou membre de la Junta de Lleó i participà en la batalla de Rioseco i en la batalla de Tudela, alhora que ascendia a coronel en 1808 i a brigadier en 1809. En 1810 organitzà la resistència contra els francesos a Astúries. En 1812 participa en la presa de Tordesillas i en la de Burgos. En 1813 fou cap de la 1a Brigada de la 4a Divisió en la batalla de Vitòria, participà en la presa d'Irun i en la batalla de San Marcial.
Durant el trienni constitucional fou governador militar de Zamora i de Lleó, i en 1824 fou nomenat comandant militar de Sigüenza. En 1833 fou capità general interí del País Basc i a finals d'any ascendí a tinent general. De 1833 a 1836 fou capità general de Castella la Vella. En setembre de 1836 fou nomenat capità general de les Illes Balears. Va morir a Palma el 19 de setembre de 1837, però fou sebollit a Lleó.

## Referències

* ↑ «Linaje Lorenzana- varones ilustres». Arxivat de l'original el 2018-07-01. [Consulta: 1r juliol 2018].
* ↑ Federico Castañón y Lorenzana, Real Academia de la Historia

## Bibliografia

* Antonio Lorenzana Fernández El General Federico Castañón y Lorenzana (1771-1837). Un militar leonés durante la crisis del Antiguo Régimen Arxivat 2017-08-09 a Wayback Machine. A: Más que una guerra: Astorga y el noroeste de España en el conflicto peninsular (1808-1814)/ Arsenio García Fuertes (ed. lit.), Francisco Carantoña Álvarez (ed. lit.), Óscar González García (ed. lit.), 2014, ISBN 978-84-942095-2-9, págs. 349-369
# Felipe de Gante y Merode

Felipe de Gante y Merode, comte d'Isinguien.
Durant la Guerra dels Segadors va participar comandant un terç d'infanteria de Valònia en el cos de reserva de la primera campanya, que va acabar amb la Batalla de Montjuïc de 1641, de la que es va retirar a Tarragona en ser derrotat el seu exèrcit.
Participant com a tinent general de la cavalleria espanyola, fou capturat a la batalla d'Olivença de 1645

## Referències

* ↑ (castellà) Francisco Manuel de Melo, Historia de los movimientos, separación y guerra de Cataluña, en tiempo de Felipe IV Arxivat 2010-01-07 a Wayback Machine.
* ↑ (francès) Diversos autors, Histoire générale de Portugal
# Ferdinand de Marsin

Ferdinand de Marsin (o Marchin), comte de Marchin, (Lieja, 10 de febrer del 1656 – Torí, 9 de setembre de 1706), també comte del Sacre Imperi Romanogermànic, marquès de Clermont d'Entragues, comte de Graville, senyor de Modave i de Vell Valeffe, fou un militar (Mariscal de França, 1703) i aristòcrata való al servei de Lluís XIV de França durant la Guerra de Successió Espanyola. Nomenat adjunt al comandament en cap de l'exèrcit borbònic al front italià, fou ferit i fet presoner a la batalla de Torí, i morí a aquesta ciutat de resultes de les ferides rebudes. Abans havia estat ambaixador francès a la cort de Felip V (juny de 1701), acompanyant al monarca espanyols a Itàlia i sent ferit a la batalla de Luzzara (15 d'agost de 1702).

## Biografia

Nascut al Principat de Lieja era fill de Jean-Gaspard Ferdinand de Marsin (o Marchin), tinent general del Sacre Imperi Romanogermànic. A la mort del seu pare passà al servei de Lluís XIV de França i rebé el comandament d'una companyia de gendarmes de Flandes creada per a ell. Ascendit al grau de brigadier el 1688, fou ferit en el transcurs de la batalla de Fleurus el 1690. El 1693 i com a mariscal de camp combaté a Flandres durant la Guerra dels Nou Anys, sobretot a Neerwinden i a Charleroi. Del 1701 al 1702 fou ambaixador de França a la Cort de la Monarquia Hispànica.
A l'esclat de la Guerra de Successió Espanyola fou destinat al front italià on combaté a la batalla de Luzzara. Malgrat el resultat indecís de la batalla, el Comte de Marsin obtingué una bona reputació.
De tornada a França fou honorat amb el govern d'Aire-sur-la-Lys. Després de la batalla de Speyerbach fou nomenat mariscal de França i comandant en cap de les tropes a Baviiera. El 1704, i sota el comandament del Duc de Tallard lluità a la batalla de Blenheim, on ls tropes franco-bavareses foren durament derrotades pel Duc de Marlborough i el Príncep de Savoia. El Comte de Marsin fou l'encarregat de protegir la retirada de les tropes franco-bavareses.
Després fou enviat a Alsàcia i posteriorment al front italià, on dirigí les operacions conjuntament amb el Duc de Roannais i el Duc d'Orleans. El 7 de setembre de 1706, i en contra de la seva opinió, les tropes franceses lliuraren la batalla de Torí, on les tropes borbòniques foren derrotades i el Comte de Marson resultà greument ferit i fet presoner. Morí dos dies més tard a conseqüència de les seves ferides.
# Irische Legende

Irische Legende (títol original en alemany, en català Llegenda irlandesa) és una obra dramaticomusical en cinc actes composta per Werner Egk sobre un llibret en alemany del mateix compositor, basat en The Countess Kathleen and Various Legends and Lyrics de William Butler Yeats. Es va estrenar el 17 d'agost de 1955 al Festival de Salzburg de Salzburg.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2017. [Consulta: 25 maig 2018].
# Frederick Goodfellow

Frederick William Goodfellow (Cambridge, Cambridgeshire, juliol de 1874 – Croydon, Londres, 22 de novembre de 1960) va ser un esportista anglès que va competir a primers del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova del joc d'estirar la corda formant part de l'equip City of London Police.

## Referències

* ↑ «Frederick Goodfellow Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de desembre 2013. [Consulta: 8 novembre 2015].
# Èpsilon d'Àries

Èpsilon d'Àries (ε Arietis) és una estrella binària de la constel·lació d'Àries. Està aproximadament a 293 anys llum de la Terra.
Les dues components, ε Arietis A i B, són nanes de la seqüència principal blanques del tipus A de la magnitud aparent 5,2 i 5,5 respectivament. Estan separades 1,5 segons d'arc. La magnitud aparent combinada del sistema és +4,63.

## Referències

* ↑ «The Relation between Rotational Velocities and Spectral Peculiarities among A-Type Stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 7-1995, pàg. 135–172. DOI: 10.1086/192182.
* ↑ «Sloan magnitudes for the brightest stars». Journal of the American Association of Variable Star Observers, 2014, pàg. 443.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 eSky: the electronic sky
* 1 2 «Clear Skies On Demand - an astronomy blog». Arxivat de l'original el 2010-11-27. [Consulta: 26 juny 2008].

## Enllaços externs

* SIMBAD
# Forn de Can Masdemont

El Forn de Can Masdemont és una obra d'Esponellà (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Forn ubicat al costat de Can Masdemont. El forn es construeix aprofitant el pendent del turó orientat al nord. La part frontal mostra un mur paredat amb un arc cec i dues boques. Aquestes fetes amb arcs de maó. Als límits del extradós hi ha, a cada costat, un contrafort de pedra; a la part superior hi havia les graelles destinades a la cocció de les rajoles.

## Història

El forn es va acabar de construir el setembre de 1871, i era destinat a la fabricació de rajols. S'ha trobat un document que així ho corrobora a l'arxiu de Can Llobera d'Orfes: "El mes de setembre de 1871 s'acabà de construir un forn de rajoleria, davant del mas Masdemont de Vilert, per buidar i construir el forn i replanar l'era per estendre els rajols i teules; va costar 66 lliures i 8 rals".

## Referències

* 1 2 «Forn de Can Masdemont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Hipòmac de Lèucada

Hipòmac (grec antic: Ίππόμαχος, Hippómakhos) va ser un endeví grec nascut cap al segle v aC a l'illa de Lèucada (encara que alguns el fan nascut a Acarnània) i que va exercir durant les guerres mèdiques.
Només se'n sap que consultava les entranyes de les víctimes dels sacrificis al servei dels mercenaris grecs que formaven part de l'exèrcit persa. Uns dies abans de la batalla de Platea, el 479 aC, va pronosticar després de consultar les vísceres, un desenllaç desfavorable pels perses en aquell encontre, coincidint en això, segons explica Heròdot, amb el que havia dit l'endeví Hegesístrat, que estava al servei del general persa Mardoni, i amb Tisamen, l'endeví al servei dels grecs.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antugüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 171. ISBN 8481641618.
# Illes Wake

Les Illes Wake (en anglès Wake Island, també conegudes com a Wake Atoll) són un territori no organitzat i no incorporat dels Estats Units a l'oceà Pacífic Nord. Tècnicament són administrades per l'Oficina d'Afers Insulars del Departament de l'Interior nord-americà, però totes les activitats actuals són controlades per la Força Aèria nord-americana. Estan incloses en les denominades illes d'Ultramar Menors dels EUA.
Formen un atol de tres illes format per un volcà subaqüàtic amb una línia de costa de 19,3 kilòmetres, a uns dos terços de camí des de Hawaii fins a les Illes Mariannes Septentrionals. La seva llacuna central és l'antic cràter i les illes són part del diàmetre.
A causa de la seva posició relativa a la línia internacional de canvi de data, estan un dia avançades dels 50 estats dels Estats Units.
Van ser descobertes, el 1567, per Álvaro Mendaña que les va anomenar San Francisco.
El 8 de desembre de 1941, 5 hores després de l'atac a Pearl Harbor, el qual provocà l'entrada dels Estats Units a la Segona Guerra Mundial, l'illa Wake fou atacada per un esquadró de bombarders japonesos iniciant-se així la batalla de l'Illa de Wake.

## Geografia

* Coordenades geogràfiques: 19° 17′ N, 166° 36′ E﻿ / ﻿19.283°N,166.600°E﻿ / 19.283; 166.600
* Àrea (terra): 6,5 km²
* Línia de costa: 19,3 km
* Reivindicacions marítimes
** zona econòmica exclusiva: 200 nm (370,4 km)
** mar territorial: 12 nm (22,2 km)
* Clima: tropical, amb tifons ocasionals
* Altitud:
** Punt més baix: Oceà Pacífic 0 m
** Punt més alt: Localització sense nom 6 m
# Issos

Issos (en llatí: Issus, en grec antic Ἰσσός) va ser una ciutat de Cilícia al golf que portava el seu nom (golf d'Issos, llatí Issus sinus, grec Ἰσσικὸς κόλπος 'Issikos kolpos') conegut també amb el nom de golf de Miriandros pel nom de Miriandros una ciutat que hi havia. Aquest golf avui dia es diu golf d'Iskenderun i abans es va dir d'Alexandreta. També un riu que desaiguava al golf portava el nom de Riu Issos.
El golf anava del promontori Megarsus (Cap Karadash) a la costa cilícia, fins al Rhosicus Scopolus (Ras al-Khanzir) a la costa siriana. A l'est del cap Megarsus es trobava la ciutat de Mallos o Mallos, seguien les de Serraepolis (o Serraipolis), Aegae (Ayas) i després en algun punt Issos, la darrera ciutat abans de Síria i la ciutat més oriental de la costa sud de l'Àsia Menor. Al golf hi havia diverses ciutats que no estan prou ben identificades: Miriandros, Nicopolis (potser la mateixa Issos amb un altre nom), Epiphaneia, Arae Alexandri, i la mateixa Issos.
A una certa distància de la ciutat es va lliurar la batalla d'Issos l'any 333 aC en la qual Alexandre el Gran va derrotar els perses. Darios III va creuar les muntanyes d'Amanus que separaven Síria de Cilícia, passant per les anomenades Amanicae Pylae (Portes de l'Amanus o Portes Síries) mentre Alexandre, que era a Mallos, va anar fins a Miriandros; els dos exèrcits es van estar buscant. Darios es va aturar al riu Pinaros que tenia l'Issos al nord.
Un segona batalla es va lliurar en aquest lloc entre Septimi Sever i Pescenni Níger l'any 194.
La tercera batalla coneguda es va lliurar el 622 entre les forces de l'emperador Heracli i els sassànides. Els romans d'Orient van portar un exèrcit per mar que va arribar inesperadament i va derrotar els perses.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Issus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 novembre 2022].