OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Signe de Blumberg

El signe de Blumberg és el dolor que es genera amb la descompressió brusca de l'abdomen i té gran importància a revelar irritació peritoneal. Pot ser característic, a la fossa ilíaca dreta, per exemple d'una apendicitis. També és conegut com a signe del rebot. Va rebre el nom del cirurgià alemany Jacob Moritz Blumberg.

## Maniobra

En l'exploració de l'abdomen, el signe de Blumberg s'investiga fent pressió suau i profunda amb la punta dels dits units cobrint uns 2 cm, per després i sobtadament retirar la mà observant si la maniobra produeix dolor agut. L'estirament brusc del peritoneu parietal irritat, en causar l'efecte de rebot, origina aquest dolor. És possible que la lleu sacsejada realitzada durant la tècnica de la percussió de l'abdomen o quan el pacient tosseixi, desencadeni el dolor agut esmentat. En el cas de l'apendicitis, si el dolor desapareix en fer la maniobra, però no hi ha millora de la resta dels símptomes, indica que l'apendix s'ha gangrenat o la inflamació ha passat als teixits adjacents.

## Importància clínica

El signe indica agreujament del peritoneu parietal per estirament o moviment. El signe de Blumberg positiu és indicatiu de peritonitis, que pot ocórrer en malalties com l'apendicitis, i pot ocórrer en colitis ulcerosa amb sensibilitat de rebot al quadrant inferior dret.
Tanmateix, s'ha qüestionat el valor de la sensibilitat del rebot, ja que pot no afegir cap valor diagnòstic més enllà de l'observació que el pacient té una sensibilitat severa. L'ús del signe ha estat recolzat per altres.

## Referències

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». [Consulta: 3 novembre 2022].
* 1 2 synd/2449 a Who Named It
* ↑ Instituto Superior de Ciencias Médicas de La Habana.
* ↑ J. M. Blumberg. Ein neues diagnostisches Symptom bei Appendicitis. Münchener medizinische Wochenschrift, 1907, 54: 1177-1178.
* ↑ Dolor de estómago. Instituto Químico Biológico.
* ↑ Escuela de Medicina. Pontífica Universidad Católica de Chile.
* ↑ Young, Pablo; Finn, Bárbara; Pankl, Leonardo; Fitz, H; Bruetman, Julio «Apendicitis, historia y signos olvidados». Researchgate, 01-05-2008 [Consulta: 19 juny 2021].
* ↑ Dale Berg. Advanced clinical skills and physical diagnosis. Wiley-Blackwell, 2004, p. 119. ISBN 978-1-4051-0433-3.
* ↑ Liddington MI, Thomson WHF. Rebound tenderness test. British Journal of Surgery, 1991, 78: 795–796
* ↑ Bundy, DG.; Byerley, JS.; Liles, EA.; Perrin, EM.; Katznelson, J. JAMA, 298, 4, 7-2007, pàg. 438–51. DOI: 10.1001/jama.298.4.438. PMC: 2703737. PMID: 17652298.
* ↑ Golledge, J.; Toms, AP.; Franklin, IJ.; Scriven, MW.; Galland, RB. Ann R Coll Surg Engl, 78, 1, 1-1996, pàg. 11–4. PMC: 2502643. PMID: 8659965.
# Siphamia tubifer

Siphamia tubifer és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 5 cm de llargària màxima.
* Cos entre marró i negre i amb dues taques blanques.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Indonèsia i Tonga.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Weber M., 1909. Diagnosen neuer Fische der Siboga-Expedition. Notes Leyden Mus. v. 31 (note 4). 143-169.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Weber, M., 1909. Diagnosen neuer Fische der Siboga-Expedition. Notes Leyden Mus. v. 31 (note 4): 143-169.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Siphamia tubifer» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 1. Eels- Snappers, Muraenidae - Lutjanidae. Zoonetics, Austràlia. 302 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Randall, J.E., J.T. Williams, D.G. Smith, M. Kulbicki, G.M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann, 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.
* ↑ Allen, G.R., 1999. Apogonidae. Cardinalfishes. P. 2602-2610. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p.
* ↑ Nguyen Huu Phung, Le Trong Phan, Nguyen Nhat Thi, Nguyen Phi Dinh, Do Thi Nhu Nhung i Nguyen Van Luc, 1995. Checklist of marine fishes in Vietnam. Vol. 3. Order Perciformes, Suborder Percoidei, and Suborder Echeneoidei. Science and Technics Publishing House, Vietnam.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Siphamia woodi

Siphamia woodi és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Weber M., 1909. Diagnosen neuer Fische der Siboga-Expedition. Notes Leyden Mus. v. 31 (note 4). 143-169.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Siphamia woodi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., 1999. Apogonidae. Cardinalfishes. P. 2602-2610. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Societat d'Agricultura de l'Empordà

La Societat d'Agricultura de l'Empordà fou una associació fundada l'any 1845 per Narcís Fages de Romà (1813-1884), membre d'una important família amb avantpassats de notaris i d'advocats de Figueres. Aquesta institució va ser la primera d'Espanya del seu gènere, i després es va integrar a l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre.
Entre altres coses, la Societat d'Agricultura de l'Empordà, junt amb la Granja-Escola de Fortianell, va promoure, per tal d'introduir a la comarca nous conreus, la rompuda de prats i closes de l'Empordà (les closes són, en la denominació popular, prats seminaturals que, des de molt antic, s'han utilitzat per obtenir herba per al bestiar, ja sigui de forma directa, mitjançant la pastura - closa de pastura - o, indirectament, mitjançant el dall - closa de dall -).

## Referències

* ↑ Jordi Planas i Maresma. Els propietaris i l'associacionisme agrari a Catalunya (1890-1936). Documenta Universitaria, 2006, p. 316–. ISBN 978-84-935231-1-4.
* ↑ «Societat d'Agricultura de l'Empordà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jordi Planas La Cambra Agrícola de l'Empordà: una resposta dels propietaris agraris a la crisi del final del segle XIX
# Soldadura aluminotèrmica

La soldadura aluminotèrmica és un procediment de soldadura mitjançant termita utilitzat en rails de vies fèrries. Es basa en el procés, fortament exotèrmic, de reducció de l'òxid de ferro per l'alumini, segons la fórmula
    Fe₂O₃ + 2Al → Al₂O₃ + 2Fe
Desenvolupada el 1893 per Hans Goldschmidt, aquesta soldadura es realitza mitjançant un motlle refractari col·locat en els extrems dels carrils a unir, dins del qual s'aboca el ferro fos producte de la reacció, la qual s'inicia amb una bengala de fòsfor.
L'òxid de ferro i l'alumini, finament molts, se situen en la porció de soldadura, la qual es disposa dins d'un gresol situat a sobre dels carrils a soldar. Una vegada assolida la temperatura adequada es destapa el gresol mitjançant un fusible situat a la base, i es deixa colar el metall fos, que omple el motlle. Un cop iniciada la reacció, el procés és molt ràpid i el material fos flueix dins del motlle de la manera estudiada, quedant l'acer entre els extrems a soldar i abocant l'escòria de corindó en una cubeta. Hi ha diversos tipus de soldadura, atenent a la composició de l'acer dels carrils i a la geometria d'aquests, encara que generalment s'utilitzen soldadures que requereixen l'escalfament previ dels extrems a soldar i del motlle on s'abocarà el metall fos.
L'escalfament es realitza mitjançant una barreja d'oxigen i propà, o barreja d'oxigen i gasolina. Després de l'abocament de la porció de soldadura, s'espera un lapse de temps especificat pel fabricant i es procedeix a trencar el motlle i a tallar les rebaves per després polir la superfície de rodament del carril amb una mola. En el moment que se situen els motlles per a la soldadura en el seu lloc, els buits s'omplen amb una pasta segelladora, dissenyada especialment per a suportar la temperatura, i així evitar fuites.

## Bibliografia

* L. L. Wang, Z. A. Munir and Y. M. Maximov «Reacciones de la Termita: su utilización en la síntesis y proceso de materiales» (en anglès). Journal of Materials Science, 28, 14, 1993, pàg. 3693-3708. DOI: 10.1007/BF00353167.
* M. Beckert «Hans Goldschmidt y la aluminotermia» (en anglès). Schweissen und Schneiden, 54, 9, 2002, pàg. 522-526.
* «DEGUSSA página de la termita» (en anglès).* American Welding Society – AWS D15.2:2003 Recommended practices for the welding of rails and related rail components for use by rail vehicle - Recommended practices for joining of rails by thermite welding (TW)
* Asociación Latinoamericana de Ferrocarriles Comisión de normalización - ALAF 5-032 Grupo B - SOLDADURA ALUMINOTERMICA

## Referències

* ↑ H. Goldschmidt, "Verfahren zur Herstellung von Metallen oder Metalloiden oder Legierungen derselben" (Procés per a la producció de metalls o metal·loides o aliatges d'aquests), Deutsche Reichs Patent no. 96317 (13 March 1895).
* ↑ Goldschmidt, Hans; Ruhr, Essen a. d. «Über ein neues Verfahren zur Darstellung von Metallen und Legirungen mittelst Aluminiums [Un nou mètode per a la preparació de metalls i aliatges mitjançant alumini]». Justus Liebigs Annalen der Chemie, 301, 1, 1898, pàg. 19–28. DOI: 10.1002/jlac.18983010103.
# Gliese 674

Gliese 674 és una nana vermella. Està localitzada relativament a prop del Sol, a una distància d'uns 15 anys llum, a la constel·lació d'Ara.

## Sistema planetari

Aquest estel, té un sistema planetari, format per un sol planeta, anomenat Gliese 674 b.

## Referències

* 1 2 3 4 Jesus Maldonado «HADES RV programme with HARPS-N at TNG. XII. The abundance signature of M dwarf stars with planets» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 12-2020, pàg. 23. DOI: 10.1051/0004-6361/202039478.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ «UBV(RI)CJHK observations of Hipparcos-selected nearby stars» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 21-04-2010, pàg. 1949–1968. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.16182.X.
* 1 2 Xavier Bonfils «The HARPS search for southern extra-solar planets. X. A msini=11M_{earth}_ planet around the nearby spotted M dwarf GJ 674» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 06-08-2007, pàg. 293–299. DOI: 10.1051/0004-6361:20077068.
* ↑ Giuseppina Micela «Catalog for the ESPRESSO blind radial velocity exoplanet survey». Astronomy and Astrophysics, 9-2019. DOI: 10.1051/0004-6361/201834729.
* ↑ Caroline Soubiran «Gaia Data Release 2. The catalogue of radial velocity standard stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832795.

## Enllaços externs

* Llista de les estrelles més properes
* ARICNS Arxivat 2007-06-10 a Wayback Machine.
* nStars base de dades Arxivat 2005-04-28 a Wayback Machine.
* SolStation.com
# Museu de Fòssils i Minerals

El Museu de Fòssils i Minerals és un museu de la ciutat espanyola de Melilla situat al Parc Granja Escola Rei Felip VI i concretament en el Centre d'Interpretació de la Naturalesa “Enginyer Ramón Gavilán”.
Creat per la Ciutat Autònoma de Melilla en 2015, després de l'adquisició, per part de la ciutat, de les peces d'una col·lecció particular que, posteriorment, s'ha anat ampliant amb la donació i compra de nous exemplars a fi de completar diferents famílies per a ajudar a l'estudi i enteniment de la vida al llarg de la prehistòria.
Actualment, el Museu de Fòssils i Minerals de Melilla compta amb 130 peces que abasten diferents edats geològiques, diferenciant-se des d'estromatòlits, goniatites, orthoceras, trilobites… fins a mol·luscos recents. És una col·lecció formada fonamentalment per restes d'animals d'origen marí.

## Referències

* ↑ admin. «Museo de fósiles» (en castellà), 13-04-2016. [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ «Ciudad Autónoma de Melilla - Museo de Fósiles y Minerales Melilla - Día Internacional de los Museos». www.melilla.es. [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ «Directorio de Museos de España» (en castellà). directoriomuseos.mcu.es, 10-12-2009. [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ «Melilla Informativos: Museo de Fósiles y Minerales | RTVE Play» (en castellà). RTVE.es, 12-01-2017. [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ Nuñez, Dori. «Fósiles de un futuro museo de ciencias» (en castellà). El Faro de Melilla, 16-03-2015. [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ Soto, Rosa. «El Museo de Fósiles y Minerales proyecta una sala de petrología para este año» (en castellà). El Faro de Melilla, 06-01-2018. [Consulta: 7 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Museu de Fòssils i Minerals
# Synchiropus lineolatus

Synchiropus lineolatus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan i Tailàndia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1859. On the genus Callionymus of authors. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 128-130.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12: i-xxiv + 1-507 + 1 p., Pls. 344-368.
* 1 2 3 4 «Synchiropus lineolatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ http://www.fishbase.org/Country/CountryList.php?ID=58300&GenusName=Synchiropus&SpeciesName=lineolatus
* ↑ Chen, C.-H., 2004. Checklist of the fishes of Penghu. FRI Special Publication. Núm. 4. 175 p.
* ↑ Fricke, R., 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1981: Revision of the genus Synchiropus (Teleostei: Callionymidae). Theses Zoologicae v. 1: 1-194.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Psi2 d'Aquari

Psi² d'Aquari (ψ² Aquarii) és una estrella blanca-blava nana de la seqüència principal del tipus B amb una magnitud aparent mitja de +4,41. Està aproximadament a 322 anys llum de la Terra. És una estrella variable Be i el seu esclat varia en 0,06 magnituds al final del blau de l'espectre visible.

## Referències

* ↑ «Photoelectric measures of the 4430 A diffuse interstellar band» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1963, pàg. 141–167. DOI: 10.1093/MNRAS/125.2.141.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Michel Curé «Stellar parameters and H α line profile variability of Be stars in the BeSOS survey» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 03-01-2018, pàg. 5287-5299. DOI: 10.1093/MNRAS/STX3075.
* ↑ «A stellar rotation census of B stars: from ZAMS to TAMS» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 22-09-2010, pàg. 605–619. DOI: 10.1088/0004-637X/722/1/605.
* ↑ «A stellar rotation census of B stars: from ZAMS to TAMS» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 22-09-2010, pàg. 605–619. DOI: 10.1088/0004-637X/722/1/605.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
# Stonogobiops dracula

Stonogobiops dracula és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 26.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 15-37 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Seychelles i les Maldives.

## Costums

Viu simbiòticament amb Alpheus randalli.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Polunin N. V. C. & Lubbock R., 1977. Prawn-associated gobies (Teleostei: Gobiidae) from the Seychelles, western Indian Ocean: systematics and ecology. J. Zool. (Lond.) v. 183 (pt 1). 63-101.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Polunin, N. V. C. & R. Lubbock. 1977. Prawn-associated gobies (Teleostei: Gobiidae) from the Seychelles, western Indian Ocean: systematics and ecology. J. Zool. (Lond.) v. 183 (pt 1): 63-101.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H., 1998. Photo guide to fishes of the Maldives. Atoll Editions, Victòria, Austràlia. 257 p.
* ↑ Randall, J.E. i M. Goren, 1993. A review of the gobioid fishes of the Maldives. Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. (58):1-37, 5 pls.
* ↑ Randall, J.E. i C. Anderson, 1993. Annotated checklist of the epipelagic and shore fishes of the Maldives Islands. Ichthyol. Bull. of the J.L.B. Smith Inst. of Ichthyol. 59:47.
* ↑ Randall, J.E. i M. Goren, 1993.

## Bibliografia

* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Hoese, D. F. i J. E. Randall, 1982: Revision of the gobiid fish genus Stonogobiops. Indo-Pacific Fishes Núm. 1: 1-18, Pls. 1-3.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# HAT-P-12

HAT-P-12 és una estrella nana taronja (de tipus K) de magnitud 13 pobra en metalls, situada a aproximadament 468 anys llum de distància, a la constel·lació dels Llebrers

## Sistema planetari

Un exoplaneta, HAT-P-12 b, va ser descobert orbitant l'estrella pel mètode de transit el 2009. Hom sospita que hi ha planetes addicionals que no transiten al sistema des del 2020
Sistema HAT-P-12 :
| Companya (per ordre des de l'estrella) | Massa | Semieix major (ua) | Període orbital (dies) | Excentricitat | Inclinació | Radi |
| b | 0.211 ± 0.012 M$_J$ | 0.0384 ± 0.0003 | 3.2130598 ± 0.000006 | 0 | — | 0.95$^{+2.85}$$_{−0.02}$ R$_J$ |
| c (sense confirmar) | 0.218 M$_J$ | ? | 8.853 | 0.15499 | ?° | ? |

## Referències

* ↑ David Ehrenreich «Mass-loss rates for transiting exoplanets» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 20-04-2011, pàg. 136–136. DOI: 10.1051/0004-6361/201016356.
* ↑ Afirmat a: Gaia DR3. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 13 juny 2022.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* 1 2 3 Geoffrey Marcy «HAT-P-12b: A Low-Density Sub-Saturn Mass Planet Transiting a Metal-Poor K Dwarf» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 05-11-2009, pàg. 785–796. DOI: 10.1088/0004-637X/706/1/785.
* 1 2 Geoffrey Marcy «HAT-P-12b: A Low-Density Sub-Saturn Mass Planet Transiting a Metal-Poor K Dwarf» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 05-11-2009, pàg. 785–796. DOI: 10.1088/0004-637X/706/1/785.
* ↑ «Magnetic Activity and Physical Parameters of Exoplanet Host Stars Based on LAMOST DR7, TESS, Kepler, and K2 Surveys». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 8-2022. DOI: 10.3847/1538-4365/AC7151.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* 1 2 «APOGEE Data and Spectral Analysis from SDSS Data Release 16: Seven Years of Observations Including First Results from APOGEE-South». Astronomical Journal, 3, 9-2020. DOI: 10.3847/1538-3881/ABA592.
* ↑ Maria Tsantaki «SWEET-Cat: A catalogue of parameters for Stars With ExoplanETs» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2013, pàg. 150–150. DOI: 10.1051/0004-6361/201321286.
* ↑ Geoffrey Marcy «HAT-P-12b: A Low-Density Sub-Saturn Mass Planet Transiting a Metal-Poor K Dwarf» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 05-11-2009, pàg. 785–796. DOI: 10.1088/0004-637X/706/1/785.
* ↑ «HAT-P-12 -- Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 19 desembre 2020].
* 1 2 Non-Sinusoidal Transit Timing Variations for the Exoplanet HAT-P-12b, 2020.
* ↑ Hartman, J. D.; Bakos, G. Á.; Torres, G.; Kovács, Géza; Noyes, R. W.; Pál, A.; Latham, D. W.; Sipőcz, B.; Fischer, D. A. «HAT-P-12b: A Low-density sub-Saturn mass planet transiting a metal-poor K dwarf». The Astrophysical Journal, 706, 1, 2009, pàg. 785–796. arXiv: 0904.4704. Bibcode: 2009ApJ...706..785H. DOI: 10.1088/0004-637X/706/1/785.