# Coelenteracina

La coelenteracina és una luciferina, una molècula emissora de llum, que es troba en molts organismes aquàtics. És el substrat de moltes luciferines i fotoproteïnes, incloent-hi la luciferasa Renilla reniformis, Gaussia luciferas, l'aequorina i l'obelina.

## Propietats

* Nom UIPAC = 6-(4-hydroxyphenyl)-2-[(4-hydroxyphenyl)methyl]-8-(phenylmethyl)-7H-imidazo[3,2-a]pyrazin-3-one.
* Altres noms = Renilla Coelenteracina.
* Fórmula molecular = C26H21N3O3
* Massa Molar = 423.463.
* Aparença = cristalls ataronjats grogrencs
* Punt de fusió = 175-178 °C.
* Altres: la molècula absorbeix la llum en l'espectre ultraviolat i visible, amb pic d'absorció a 435 nm en metanol, que dona a la molècula un color groc. La molècula s'oxida espontàniament en condicions aeròbiques o en alguns dissolvents orgànics tals com la dimetilformamida i DMSO i s'emmagatzema preferentment en metanol o en un gas inert.

## Història

La coelenteracina l'aïllaren i caracteritzaren simultàniament dos grups de recerca que estudien els processos luminescents de la mar en les espècies Renilla reniformis i Aequorea victòria, totes dues radiades. Tots dos grups, sense saber-ho, descobriren que s'usava el mateix compost en tots dos sistemes luminescents d'espècies; el nom de la molècula, però, prové d'una derivació del nom celenterats. De la mateixa manera, els dos metabòlits principals, coelenteramida i coelenteramina, s'anomenaren després dels seus respectius grups funcionals.

## Ocurrència de la coelenteracina en el regne animal

La coelenteracina es troba extensament en els organismes marins, incloent-hi:
* Radiolaris
* Ctenòfors
* Cnidaris com l'Aequorea victòria, reniformes com Obelia geniculata i Renilla reniformis
* Calamars com Watasenia scintillans i Vampyroteuthis infernales
* Carideus com Systellaspis debilis i Oplophorus gracilirostris
* Copèpodes com Pleuromamma xiphias i Gaussia princeps
* Quetògnats
* Equinoderms com Amphiura filiformis
* Peixos, incloent-hi alguns neoscopèlids i mictòfids
El compost també s'ha aïllat a partir d'organismes no luminescents, com ara l'areng de l'Atlàntic i algunes espècies de carideus com ara Pandalus boreales i Pandalus platyuros.

## Vegeu també

* Bioluminescència

## Referències

* ↑ Colin Nicol, J.A. (1969): Biology of marine animals. Pitman Paperbacks. London. 699 p.
* ↑ Shimomura, O. (2006): Bioluminescence: Chemical Principles and Methods. World Scientific Publishing, ISBN 978-981-256-801-4.
* ↑ Shimomura O, Johnson FH «Chemical Nature of Bioluminescence Systems in Coelenterates». Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A., 72, 1975, pàg. 1546–1549. PMC: 432574. PMID: 236561.
* ↑ Hori K, Charbonneau H, Hart RC, and Cormier MJ «Structure of native Renilla reinformis luciferin». Proceedings of the National Academy of Sciences, 74, 10, 1977, pàg. 4285–4287. DOI: 10.1073/pnas.74.10.4285. PMC: 431924. PMID: 16592444.
* ↑ Shimomura O, Johnson FH «Chemical nature of bioluminescence systems in coelenterates». Proceedings of the National Academy of Sciences, 72, 4, 1975, pàg. 1546–1549. DOI: 10.1073/pnas.72.4.1546. PMC: 432574. PMID: 236561.
* ↑ Haddock SHD, Case JF «A bioluminescent chaetognath». Nature, 367, 6460, 1994, pàg. 225–226. Arxivat de l'original el 2008-05-16. DOI: 10.1038/367225a0 [Consulta: 6 setembre 2020]. Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Bioluminescence Page showing major luciferin types
* Discussion of green fluorescent protein in the sea pansy