OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomas J. Hicks

Thomas John Hicks (Birmingham, West Midlands, 11 de gener de 1876 – Winnipeg, Manitoba, 28 de gener de 1952) va ser un atleta estatunidenc que va competir a primers del segle xx.
El 1904 va guanyar la polèmica marató dels Jocs Olímpics de Saint Louis, després que el jurat desqualifiqués el que havia estat el primer classificat inicialment, Fred Lorz, que havia fet bona part del recorregut en cotxe. Hicks, segon classificat, tampoc no estava net i en l'actualitat també hauria estat desqualificat, ja que els seus assistents van fer ús del dopatge en administrar-li aproximadament 1 mg d'estricnina i una mica de brandy perquè arribés a meta.
Hicks finalitzà en segona posició la marató de Boston de 1904, però el 1905 hagué d'abandonar. El 30 de juny de 1906 finalitzà a tres minuts d'Alexander Thibeau, vencedor de la marató de l'Amateur Athletic Union.

## Referències

* ↑ «Tom Hicks Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 5 de desembre 2008. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ http://findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=122713466
* ↑ The Deafening Roar of the Shrug a The New York Times, 29 juliol 2007
* ↑ «A New Marathon Champion: Frederick Lorz of the Mohawk Athletic Club of New York Captured the Great Run in an Exciting Contest». Boston Evening Transcript [Boston], 20-04-1905, p. 4 [Consulta: 9 febrer 2011].
* ↑ «Chicago Marathon and Meet». American Gymnasia And Athletic Record. American Gymnasia Co. [Boston], 2, 11, 7-1906, pàg. 249 [Consulta: 27 abril 2012].
# Francisco de Longa Anchía y Urquiza

Francisco de Longa Anchía y Urquiza (Mallabia, 10 d'abril de 1783 - València, 21 de desembre de 1831) va ser un guerriller basc de la Guerra del francès que va aconseguir el grau de tinent general.

## Biografia

Va néixer el 10 d'abril de 1783 en el caseriu Longa de Mallabia, Biscaia, per la qual cosa va ser sobrenomenat Longa, passant a ser aquest el seu nom més conegut. Des de molt jove va viure a La Puebla de Arganzón (Burgos) on va treballar com a aprenent de ferrater, arribant a casar-se amb la filla del seu patró adquirint així una bona ferreria.
En sobrevenir la invasió napoleònica, en 1809 es va posar al capdavant d'una partida de 100 homes de gran combativitat amb la qual es va dedicar a la guerrilla en terres de Burgos, Àlaba i limítrofs, unint les seves forces sovint a la partida d'Abecia. Tenia aleshores 26 anys.
Aquests dos contingents formaven una temible força sorprenent que emboscava ja en ports com el de Deskarga, ja a Pancorbo, a Orduña o a Valdeajos.
Es deixaven caure per sorpresa sobre els combois napoleònics exterminant als seus components i portant-se el correu o els avituallamients. A poc a poc va ser incrementant les seves forces fins a crear una veritable unitat militar, la Divisió d'Iberia. En 1812, sent ja Coronel, s'apodera de Castro Urdiales després de derrotar els imperials en Galleda i Miranda. Una mica més tard els sorprèn a la vall del Sedano derrotant-los després de la mort de Fromant i Bremont, general i coronel respectivament.
En arribar el moment decisiu de la batalla de Vitòria, Longa es posa a les ordres de Graham, al capdavant de la Divisió Ibèria presa Gamarragutxia —acció decisiva, perquè talla la ruta de retirada de l'enemic i persegueix als francesos. Participa en la presa de Pasaia, en la batalla de San Marcial i penetra a Lapurdi amb Wellington.
En 1813 torna a la península, on és nomenat general; més tard mariscal de camp i l'any 1825, tinent general. Va ser capità general de València de 1827 a 1831. Va morir l'any 1831 als 48 anys. Actualment pot contemplar-se, a la localitat biscaina de Ziortza-Bolibar, un monument erigit en el seu honor per la Reial Societat Bascongada d'Amics del País (RSBAP).

## Referències

* ↑ Longa, de guerrillero a general, eldiariomontanes.es, 3 d'agost de 2008
* ↑ Longa Anchía, Francisco de, Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ Anchía y Urquiza, Francisco Thomas, Real Academia de la Historia

## Bibliografia

* Pardo de Santayana, José: Francisco de Longa, de guerrillero a general en la guerra de la Independencia. Ed. Leynfor Siglo XXI. 2007
* Sánchez Arreseigor, Juan José; "Vascos contra Napoleón". Actas, Madrid 2010. ISBN 978-84-9739-099-6
* Iñaki Pereda García Francisco Tomás de Longa Anchía y Urquiza (1783-1831) más que un guerrillero = gerralari bat baino gehiago Editores: Markina-Xemein (Vizcaya) : Museo Simón Bolívar, 2004 ISBN 84-609-1633-2]
# Claude Jameson

Claude Stanley Jameson (Missouri, 20 de gener de 1886 - Los Angeles, Califòrnia, 12 de febrer de 1943) va ser un futbolista estatunidenc que va competir a primers del segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla de bronze en la competició de futbol com a membre del St. Rose Parish. Era germà del també futbolista Henry Jameson.

## Referències

* 1 2 «Claude Jameson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 9 octubre 2015].
# Leshansaure

El leshanosaure (Leshansaurus) és un gènere de dinosaure teròpode sinraptòrid que visqué a mitjan període Juràssic, fa aproximadament 165 milions d'anys en el Batonià en el que és avui Àsia,. Va ser descrit en 2009 per un equip de paleontòlegs xinesos. L'espècie tipus és L. qianweiensis. Les restes de leshanosaure foren descobertes en les roques de la Formació Shangshaximiao, a la província xinesa de Sichuan, una zona molt rica en fòssils de dinosaures. La seva validesa taxonòmica és dubtosa. Probablement representa una forma juvenil de Yangchuanosaurus shangyuensis o pertany a Afrovenator.

## Referències

* ↑ Entrada «Leshansaurus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ Paul, 2016, p. 99.

## Bibliografia

* Paul, G. S. The Princeton Field Guide to Dinosaurs (en anglès). 2a edició. Princeton University Press, 2016. ISBN 9781400883141.
# Sant Miquel de Fontaneda

Sant Miquel de Fontaneda és una església romànica situada en una terrassa sobre el poble de Fontaneda, a la parròquia andorrana de Sant Julià de Lòria, declarada Bé d'interès cultural.
No hi ha cap document que permeti la datació, però l'arquitectura correspon al final del segle xi o principi del xii. La construcció és austera, sense ornamentacions. Els murs són de pedres de mides diverses sense una distribució uniforme.
La nau és petita i rectangular, amb un absis semicircular a l'est més baix i estret que la nau. L'absis no té cap finestra central com és habitual. Està il·luminat per una finestra de mig punt al costat sud coberta per una motllura de secció circular i flanquejada per dos blocs quadrats. En l'interior de l'arc de la finestra de l'absis hi ha restes d'unes pintures romàniques amb motius florals. Són obra del Mestre d'Anyós.
La porta d'accés és en el mur de migjorn. Està coberta amb un arc de mig punt fet de pedra calcària i amb muntants que alternen lloses de pissarra amb blocs més grans. El mur oest està coronat per un campanar d'espadanya de dos ulls. Al centre del mur s'obre una espitllera alta i estreta, i al seu damunt un òcul.

## Referències

* ↑ «Sant Miquel de Fontaneda». Patrimoni Cultural d'Andorra. Govern d'Andorra. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ «Sant Miquel de Fontaneda». A: Alt Urgell. Andorra. Barcelona: Pòrtic, setembre del 1999, p. 161-162 (Catalunya Romànica. Guies comarcals). ISBN 84-7306-543-3.
* ↑ «Sant Miquel de Fontaneda». Romànic. Comú de Sant Julià de Lòria. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 16 desembre 2011].

## Bibliografia

* AA.DD. Andorra romànica. Barcelona: Govern d'Andorra i Fundació Enciclopèdia Catalana, 1989. ISBN 99913-90-11-1
* GARCIA, Mireia. El romànic a Andorra. Andorra la Vella: Ed. Andorra, 2011. ISBN 978-99920-53-51-5.

## Vegeu també

* Llista d'esglésies catòliques d'Andorra
# Antonio Geraldini

Antonio Geraldini (Amèlia, província de Terni, Itàlia, 1448/49 - 1488).
En el 1480 era pronotari apostòlic en representació dels monarques catalans. A la mort del rei, Joan II, Antonio passà al servei d'en Ferran el Catòlic, que el nomenà preceptor del fill il·legítim d'aquest, Alfons, i de dues filles il·legítimes més a Saragossa. A l'arquebisbe de Saragossa Alfons d'Aragó, que el va coronar com a poeta llorejat en 1571, va dedicar un Carmen Bucolicum (Roma, 1485 i Salamanca, 1505).

## Referències

* ↑ Früh, Martin. Antonio Geraldini († 1488). Leben, Dichtung und soziales Beziehungsnetz eines italienischen Humanisten am aragonesischen Königshof. Mit einer Edition seiner „Carmina ad Iohannam Aragonum“. LIT-Verlag. Münster: LIT-Verlag, 2005, p. 8-9; 50. ISBN 3-8258-8233-0.
* ↑ E. DURAN, “Geraldini, Antonio”, op. cit.
* ↑ J. PASCUAL BAREA, “Neo-Latin Drama in Spain, Portugal and Latin-America”, en Neo-Latin Drama and Theatre in Early Modern Europe. Leiden/Boston: Brill, 2013, 545-631 (pp. 564).

## Enllaços externs

* «Antonio Geraldini». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Martin Früh, "Formas y funciones de la poesía religiosa de Antonio Geraldini escrita en la época fernandina", en: Anuario de Historia de la Iglesia 26 (2017), p. 285-317.
# Kassapa II

Kassapa II fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) del 652 al 661.
Kassapa fou nomenat sub-rei de Ruhunu pel seu germà el rei Aggabodhi III en el segon regnat d'aquest. El sub rei es va mantenir a Ruhunu sota el rei Dathopa Tissa I i quan el seu germà va recuperar el tron per tercera vegada va esdevenir de fet el poder efectiu de l'illa i aprofitant les actuacions del rei enderrocat va squejar alguns temples en benefici propi. Quan Dathopa Tissa va tornar amb un exèrcit de mercenaris indis, el rei Aggadabodhi III es va retirar a Ruhunu però Kassapa va restar al nord lluitant contra el pretendent al que va acabar derrotant i el va expulsar cap a l'Índia. La mort del seu germà li va permetre ocupar el tron (tot i que ja tenia el govern efectiu).
Llavors es va adonar que calia tenir contents als monjos si volia mantenir el poder i va restaurar tot el que s'havia damnat als temples, va crear jardins de flors i fruites i va construir diversos tancs d'aigua. També va fer ofrenes importants a les dagobes Ruwanwelisaya, Abhayagiri, Jetavanaramaya i Thuparamaya i va estimular als monjos i religiosos a predicar la religió i no a viure tancats
Un altre cop Dathopa Tissa va retornar al país des de l'Índia amb un exèrcit mercenari important, però fou altre cop derrotat i aquesta vegada va resultar mort.
Les cròniques xineses de l'època descriuen en detall els vestits i les costums dels singalesos. Les robes que usaven estaven desgastades i els homes tenien el seu cabell lligat en nusos i en la part posterior del coll com era encara fa un segle. Les dones no s'asseien a menjar amb els marits i es retiraven a algun apartament privat per menjar el seu propi menjar, com es fa en l'actualitat a la regió de Kandy (i en llocs de l'Índia)
El rei va ser el patró del erudit monjo Maha Dhammakathi i li va entregar un lloc per viure i les rendes del poble Maha-Nitthila. Va adornar dagobes amb joies i gemmes pels pinacles i va regalar terres als monjos.
El rei tenia diversos fills entre els quals el gran era Manaka. Però el rei es va posar malalt estant a les portes de la mort quan tots els seus fills eren encara joves i llavors va cridar al seu nebot Mana, un home reputat per ser bon administrador, que vivia a Ruhunu, i li va encarregar la regència del regne i la custodia dels seus fills.
Va morir al cap de nou anys de regnat, i Dappula, pare de Mana que era sub-rei de Ruhunu, va ser proclamat rei.

## Notes

* ↑ era fill de Dappula, el qual era germà d'Aggabodhi III

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# James Juvenal

James Benner "Jim" Juvenal (Filadèlfia, Pennsilvània, 12 de gener de 1874 – Filadèlfia, 1 de setembre de 1942) va ser un remer estatunidenc que va competir cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà una medalla d'or en la prova de vuit amb timoner com a membre de l'equip Vesper Boat Club. Quatre anys més tard, als Jocs Olímpics de Saint Louis guanyà la medalla de plata en l'Scull individual.
Entre 1893 i 1906 va guanyar més de 100 carreres, entre ells sis campionats consecutius de la Schuylkill Navy. El 1906 passà a exercir tasques d'entrenador, primer al club Malta BC, més tard al Penn Barge i durant un breu període a la selecció de Cuba.

## Referències

* 1 2 3 «Jim Juvenal Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Ratpenat constructor

Els ratpenats constructors (Uroderma) són un gènere de ratpenats la família dels fil·lostòmids, format per tres espècies distribuïdes per Centreamèrica i Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Ratpenat constructor de Baker (U. bakeri)
* Ratpenat constructor bilobat (U. bilobatum)
* Ratpenat constructor de Davis (U. magnirostrum)

## Referències

* ↑ Entrada «Uroderma» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 30 novembre 2023].
* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Natalia Gavrilița

Natalia Gavrilița (Malaeshty, 21 de setembre de 1977) és una economista i política moldava. Fou primera ministra de Moldàvia del govern dirigit per la presidenta Maia Sandu del 6 d'agost del 2021 al 10 de febrer de 2023. Va ser la tercera dona a ocupar el càrrec de primera ministra a Moldàvia. Havia estat anteriorment ministra de finances sota la presidència d'Igor Dodon i la primera ministra Sandu, càrrec que ocupà entre juny i novembre del 2019.

## Biografia

Proposada com a primera ministra per Maia Sandu el febrer de 2021, el seu càrrec va ser rebutjat per la majoria parlamentària del Partit dels Socialistes de la República de Moldàvia i el Partit Șor.

### Primera ministra

Proposada de nou durant l'estiu de 2021 després de les eleccions legislatives de Moldàvia de 2021, va ser finalment nomenada juntament amb el seu gabinet. Gavrilita va prendre possessió el 6 d’agost del 2021, tot formant un govern integrat per tretze ministres després d’haver rebut el suport dels seixanta-un diputats del Partit d’Acció i Solidaritat (PAS). Tanmateix, el mandat va estar marcat per la inestabilitat, amb la dimissió de cinc ministres i vice-ministres, i per la guerra d’Ucraïna.
Al juny de 2023, Moldàvia va rebre l'estatus de candidat a la membre de la Unió Europea, juntament amb Ucraïna, i Gavrilița va dimitir el 10 de febrer de 2023 després de no aconseguir que es promulgués el seu paquet de reformes.

## Referències

* ↑ «Dimiteix Natalia Gavrilita, la primera ministra que volia adherir Moldàvia a la UE». [Consulta: 10 febrer 2023].
* ↑ «Ukraine Loses an Ally After Warning That Putin Planned to 'Destroy' Moldova» (en anglès). Newsweek, 11-02-2023. [Consulta: 27 octubre 2024].
# Jacob Scott

Jacob Scott (Oldham, Gran Manchester, 14 de juny de 1995) és un ciclista anglès, professional des del 2016 i fins al 2024.

## Palmarès

* 2013
** Vencedor d'una etapa a la Sint-Martinusprijs Kontich

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Friedrich Köhnlein

Friedrich Köhnlein (Koehnlein) (12 de desembre de 1879 – 5 de juliol de 1916), fou un mestre d'escacs i problemista alemany.

## Resultats destacats en competició

El seu millor resultat es produí el 1908 quan va guanyar a Düsseldorf el 16è DSB Congress, Hauptturnier A). D'altres resultats destacats foren el 2n lloc a Múnic 1904 (Quadrangular, el campió fou Rudolf Spielmann), el 5è lloc a Nuremberg 1906 (15è DSB Congress, Hauptturnier A, guanyat per Savielly Tartakower), la victòria a Múnic 1907, i l'empat als llocs 11è-14è al fort Torneig d'escacs d'Hamburg de 1910 (17è DSB Congress, el campió fou Carl Schlechter),
Köhnlein va morir durant la I Guerra Mundial a la batalla del Somme.

### Rànquing mundial

El seu millor rànquing Elo s'ha estimat en 2583 punts, el febrer de 1911, moment en què tenia 31 anys, cosa que el situaria en 24è lloc mundial en aquella data. Segons chessmetrics, va ser el 23è millor jugador mundial el gener de 1911.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Friedrich Köhnlein» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 14 octubre 2010].
* ↑ Nota biogràfica al lloc web dieschwalbe.de (alemany)
* ↑ «Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables, An Electronic Edition» (en anglès). Anders Thulin, Malmö, 01-09-2004. [Consulta: 14 octubre 2010].
* ↑ Sericano, Claudio. «Amburgo 1910» (en italià). La grande storia degli scacchi. [Consulta: 24 novembre 2019].
* ↑ El sistema de classificació Elo no es va instituir oficialment fins al 1971, però s'han fet estimacions de la classificació Elo per a èpoques anteriors
* ↑ Fitxa de Friedrich Köhnlein a Chessmetrics (anglès)

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Friedrich Köhnlein a «chessmetrics.com». [Consulta: 14 octubre 2010]. (anglès)
# Scott Leary

John Scott Leary (Comtat de Shasta, Califòrnia, 29 de desembre de 1881 - San Francisco, 1 de juliol de 1958) fou un nedador estatunidenc que va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, el 1904.
En aquests Jocs va guanyar dues medalles, una de plata en la prova de les 50 iardes lliures i una de bronze a les 100 iardes lliures.

## Referències

* «Scott Leary» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-16. [Consulta: 25 agost 2012].
# Chionomys

Chionomys és un gènere de mamífers rosegadors de la família dels cricètids. Inclou espècies de talps natius d'Euràsia.

## Taxonomia

* Chionomys gud (Satunin, 1909)
* Chionomys nivalis (Martins, 1842)
* Chionomys roberti (Thomas, 1899)

## Referències

* ↑ Entrada «Chionomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Llorenç de Santamaria

Llorenç Rosselló Horrach, conegut amb el nom artístic de Lorenzo Santamaría (Santa Maria del Camí, 1946), és un cantant que va ser popular durant la dècada dels seixanta i setanta del segle xx. De petit va fer feina al camp i distribuïa sifons i begudes amb el camió del seu oncle Bartomeu Horrach i Canals "de Can Mort". Es mou de fa molts anys en el camp de la Cançó comercial en llengua castellana i és conegut com a Lorenzo Santamaría. Ja l'any 1975 inclou el tema Coses des camp, de Toni Morlà, a l'àlbum Para que no me olvides. El 1987, amb el seu nom catalanitzat, publica un LP en català (Entre cella i cella), que conté alguns temes propis de tendència costumista (El tio Nicolau, Mestre Pere Joan, Carolina i Servando, Bona nit…) i versions de cançons de Toni Morlà (Coses des camp, Utopia), Serrat (Mediterrani -adaptació de Mediterráneo-) i Georges Moustaki (L'estranger -adaptació de Le météque-).

## Discografia
### Discos d'estudi

* 1973 - Lorenzo Santamaría
* 1975 - Para que no me olvides
* 1977 - Tu sonrisa
* 1978 - Quise ser una estrella del Rock & Roll
* 1987 - Entre cella i cella
* 1995 - Corazón de Rock & Roll
* 1999 - Natural

### Recopilatoris

* 1977 - Sus grandes éxitos
* 1995 - Sus baladas más bellas
* 1998 - ¡Éxitos de dos en dos!
* 2001 - Singles collection
* 2003 - Todo lo mejor de...

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 257.

## Enllaços externs

* Biografia musical de Llorenç de Santamaria. Arxivat 2007-08-15 a Wayback Machine. (castellà)
* Discografia d'aquest cantant. Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine. (castellà)
* Galeria de fotografies de Llorenç de Santamaria Arxivat 2007-12-18 a Wayback Machine. (castellà)
* Filmografia de Llorenç de Santamaria. (castellà)
* Videoclip de Llorenç de Santamaria cantant "Para que no me olvides". (castellà)
# Sebastian Schönberger

Sebastian Schönberger (Schalchen, Alta Àustria, 14 de maig de 1994) és un ciclista austríac, professional des del 2013 i fins al 2024. Ha corregut a les files del B&B Hotels-KTM.

## Palmarès
### Resultats al Tour de França

* 2022. 34è de la classificació general

## Referències

* ↑ «B&B Hotels - Vital Concept». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 4 gener 2020.
* ↑ «Wielertransfers 2021: Sebastian Schönberger, José Neves Fernandes» (en dutch). WielerFlits. WielerFlits B.V., 29-12-2020.

## Enllaços externs

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Khildebrand II

Khildebrand II fou un noble carolingi de la fi del segle VIII i començament del IX, de la família dels Nibelúngides, fill probable de Nibelung I.
És conegut com a missus enviat a l'Autunois a la demanda de Moisès, advocat del comte d'Autun. Léon Levillain l'identifica amb un altre comte Khildebrand, citat el 826 en el capitular d'Ingelheim, i enviat l'any següent a la marca d'Hispània, però sembla més probable per raons cronològiques que aquest altre Khildebrand sigui un homònim diferent, fill o nebot de Khildebrand II.
Cap document no li atribueix fills. Tres Nibelúngides són coneguts a la generació següent: Nibelung III, comte el 818, Teodebert, comte de Madrie el 802 i el 822 i Khildebrand III, comte a l'Autunois el 796, mort entre 827 i 836.
Els nom dels fills de Khildebrand III mostren un vincle de parentiu entre aquest últim i els Guillèmides. El nom de Teodebert de Madrie deixa suposar que aquest parentiu passi per una esposa nibelúngide de la generació de Khildebrand II més aviat que de la de Khildebrand III. Sembla lògic considerar Teodebert de Madrie i Khildebrand III com germà i fill d'una guillèmida.
La pregunta és de saber qui és el seu pare, entre Nibelung II i Khildebrand II. D'una banda un fals diploma de Pipí I d'Aquitània indica que Teodebert de Madrie era fill d'un Nibelung. És una invenció, o la introducció d'un fet real en el fals, com ho practiquen sovint els falsaris de l'Edat Mitjana per donar una versemblança a la seva producció. D'altra banda, l'esposa guillèmida d'un nibelúngida només pot ser cronològicament una germana de sant Guillem I de Tolosa. Només són conegudes les germanes Abba i Berta, citades com religioses el 804. Això significa que si una d'ella s'havia casat, era vídua en aquesta data. Ara bé Khildebrand II ja no és citat a partir del 796, mentre que Nibelung II era encara viu el 805.

## Khildebrand en les arts

L'escriptor francès Marc Paillet (1918-2000) ha utilitzat el personatge de Khildebrand en una sèrie de novel·les detectivesques medievals, on Khildebrand i un abat saxó de nom Erwin, tots dos missi dominici, són encarregats de resoldre diverses enquestes a l'Imperi carolingi. La primera d'aquestes novel·les, Le Poignard et le Poison (El punyal i el verí, 1995), s'inspira, amb molta llibertat artística, justament en la missió a Autun.

## Referències

* ↑ Levillain, 1937.
* ↑ Settipani, 1993 pàg. 342-4.
* ↑ Settipani, 1993, pàg. 352.
* ↑ Settipani, 1993, pàgs. 352-3.
* ↑ Settipani, 1993, pàgs. 345-6.
* ↑ Settipani, 1993, pàg. 344.

## Bibliografia

* Levillain, Léon «Les Nibelungen historiques et leur alliances de famille». Annales du Midi, 49, 1937, pàg. 337-408.
* Levillain, Léon «Les Nibelungen historiques et leur alliances de famille (suite)». Annales du Midi, 50, 1937, pàg. 5-66.
* Settepani, Christian. La Préhistoire des Capétiens (en francès). ed. Patrick van Kerrebrouck,, 1993 (Vol 1 de Nouvelle histoire généalogique de l'auguste maison de France). ISBN 2-9501509-3-4.