OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mecó

Mecó (en grec antic Μήκων, ωνος Mḗkо̄n о̄nos, que significa «rosella») a la mitologia grega, era un bell jove atenès, estimat per la deessa Demèter que es va transformar en rosella.

## Mitologia

El polit Mecó es va convertir en l'amant de la deessa agrícola Demèter. En algun moment es va transformar en una flor de rosella per a la seva pròpia conservació. Demèter estava molt associada amb les roselles, la flor vista com un dels seus símbols.

## Referències

* ↑ Wright, M. Rosemary. «A Dictionary of Classical Mythology: Summary of Transformations». mythandreligion.upatras.gr. University of Patras. [Consulta: 3 gener 2023].
* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 343.

## Bibliografia

* Servi Maure Honorat. In Vergilii carmina comentarii . Servii Grammatici qui feruntur in Vergilii carmina commentarii; recensuerunt Georgius Thilo i Hermannus Hagen. Georgius Thilo. Leipzig. BG Teubner. 1881.
* William Smith. Diccionari de biografia i mitologia grega i romana. Londres. John Murray: imprès per Spottiswoode and Co., New-Street Square i Parliament Street.

## Vegeu també

* Esmílace
* Jacint
* Crocos
* Clícia

## Enllaços externs

* MITES DE PLANTES I FLORS del projecte Theoi
# Saudron

Saudron és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 39 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saudron era de 39 persones. Hi havia 17 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 9 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 27 habitatges, 19 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 27 habitatges eren cases. Dels 19 habitatges principals, 14 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 8 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 4 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saudron el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 8 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 21 persones, 12 eren actives i 9 eren inactives. Les 12 persones actives estaven ocupades(8 homes i 4 dones).. De les 9 persones inactives 6 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa immobiliària.
L'any 2000 a Saudron hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saudron a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saudron a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Nantwich

Nantwich és un poble pertanyent a la unitat autoritària de Cheshire East, dins el comtat de Cheshire, Anglaterra.

## Història

Els orígens de Nantwich es remunten a l'època romana, quan la sal de la població era emprada per a la guarnició romana a Chester (Deva Victrix) i Stoke-on-Trent tant com a element conservador com a condiment. Aquesta sal s'usava en la producció del formatge de Cheshire i en la indústria de l'adob.
Al Domesday Book, consta que Nantwich disposava de vuit cases de la sal. Tenia un castell i era la capital de la baronia de Chester. És també un els pocs llocs de Chesire que apareix al Gough Map, que data del 1355–66. La indústria de la sal visqué el seu apogeu a finals segle xvi, quan comptava amb fins a 216 cases de la sal. Aquesta indústria acabà el 1856 quan l'última casa va tancar. L'última adoberia (fàbrica d'adobs) va plegar el 1974, i la indústria més important que avui encara roman a l'àrea de Nantwich és la tèxtil.
Nantwich ha patit diversos desastres al llarg de la seva història. El poble era una àrea urbana a l'època de la Conquesta Normanda. Els normands el van cremar fins a deixar-ne sols cendres i només un edifici en peu. Dos-cents anys després, el poble va ser atacat durant un llarg període per delinqüents de Gal·les, i el 1583 un gran incendi va cremar la ciutat durant vint dies, destruint la major part de la població, que va ser reconstruïda amb un cost de 30,000 lliures en els diners de l'època. D'aquests, 2.000 van ser personalment donats per la reina Elisabet I d'Anglaterra juntament amb fusta dels arbres del bosc reial per poder dur a terme la reconstrucció.
Durant la Guerra civil anglesa Nantwich fou l'únic poble de Chesire a declarar davant el Parlament i conseqüentment va ser assetjat diverses vegades per les forces reialistes. L'últim setge, que durà sis setmanes va acabar amb la victòria de les forces parlamentàries a la batalla de Nantwich el 26 de gener de 1644.

## Referències

* ↑ «El Gough Map (versió interactiva)». Arxivat de l'original el 2008-05-05. [Consulta: 2 setembre 2009].

## Enllaços externs

* http://www.nantwichonline.com/ Arxivat 2007-12-15 a Wayback Machine.
* http://www.crewe-nantwich.gov.uk/ Arxivat 2006-01-06 a Wayback Machine.
* http://www.nantwichweb.com/history/ Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
# Taconnay

Taconnay és un municipi francès, situat al departament del Nièvre i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 73 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Taconnay era de 73 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 74 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 31 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 74 habitatges eren cases. Dels 39 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 21 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Taconnay el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 8 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 39 persones, 23 eren actives i 16 eren inactives. De les 23 persones actives 20 estaven ocupades (11 homes i 9 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 16 persones inactives 10 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Taconnay hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Taconnay a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Taconnay a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Josep Tomàs Renteria

Josep Tomàs i Renteria (Binissalem 1895 - Mèxic 1944) va ser un metge i polític mallorquí que arribà a ser batle de Palma. Llicenciat en medicina i s'especialitzà en odontologia. En la seva vessant política quan es proclamà la Segona República Espanyola va formar part de comissió gestora de l'ajuntament de Palma, com a membre del Partit Republicà Federal de Mallorca. El gener de 1933 fou elegit batle, essent ja regidor, i la seva gestió es caracteritzà per l'accent en les mesures sanitàries i de beneficència. Dimití el desembre de 1933. Sembla que al voltant de 1933 entrà a la lògia maçònica Pitàgores 20 però l'abandonà dos anys després. L'inici de la Guerra Civil l'obligà a fugir de Mallorca cap al Marroc gràcies a les gestions del cònsol britànic Alan Hillgarth. Passà un temps a Casablanca però es traslladà a Mèxic on morí el 1944.

## Referències

* Gran Enciclopèdia de Mallorca vol.17, p.208
| Precedit per: Bernat Jofre | Batle de Palma 1933-1933 | Succeït per: Emili Darder |
# Schwarzburg

Schwarzburg és un municipi de l'estat alemany de Turíngia. Té una població estimada, a finals del 2023, de 510 habitants.

## Referències

* ↑ «Población de los municipios de Turingia al 31 de diciembre de 2023». [Consulta: 26 juny 2024].
# Hans Refior

Hans Refior va ser un oficial de l'exèrcit alemany (Wehrmacht Heer) durant la Segona Guerra Mundial.
El 18 de març de 1945, el coronel Refior es va convertir en Cap d'Estat Major del Tinent General (Generalleutnant) Helmuth Reymann durant la batalla de Berlín. Reymann va ser nomenat comandant de la Zona de Defensa de Berlín el 6 de març.
A principis d'abril, Refior i Reymann van recomanar a Joseph Goebbels, el ministre de Propaganda, que els civils se'ls permetés sortir de Berlín. Refior i Reymar van indicar que era especialment important per a les dones i els nens. La feble reacció de Goebbels va deixar clar a Refior i Reymann que no hi havia la logística necessària per a tal evacuació massiva.
En un intent per determinar de quants soldats i armes disposaven, Refior va tractar de fer un recompte del que estava a la seva disposició en l'"Àrea de Defensa a Berlín." Aviat va descobrir que el títol "Berlín Àrea de Defensa" no significava cap poder a la pràctica, ja que la munició era escassa i els soldats eren menys dels esperats. "Berlín Àrea de Defensa" va ser només una frase, com "fortalesa" (Festung), encunyat per Adolf Hitler. El 22 d'abril, Reymann va ser reemplaçat pel general Helmuth Weidling com a comandant de la Zona de Defensa a Berlín. Weidling manté Refior i el fa Cap Civil de l'Estat Major.
El 2 de maig de 1945, juntament amb Weidling, altres militars de l'Estat Major i, altres membres del personal del bunker es van rendir als soviètics.
# Agustín Navarro Cano

Agustín Navarro Cano (Cartagena; 1926 - 14 de juliol de 2001) va ser un director de cinema espanyol.

## Biografia

Es va llicenciar en Filosofia i Lletres, la seva trajectòria cinematogràfica es remunta a principis de la dècada de 1950. En 1954 treballa a les ordres de Luis García Berlanga, com a ajudant de direcció en la pel·lícula Novio a la vista. Cinc anys després faria el mateix amb Marco Ferreri i El pisito.
Com a director, debuta el 1955 amb el curt Pequeño continente, als que seguirien els documentals Lanzarote i Cumbres de Gran Canaria.
La seva primera pel·lícula com a director va ser Quince bajo la lona. Aquest debut, protagonitzat per Alfredo Mayo, Antonio Ozores i Carlos Larrañaga, va ser un dels majors èxits comercials de la pantalla gran de l'època. Altres títols importants en la seva trajectòria van ser Cuidado con las personas formales (1961), Proceso a la ley (1964), Enseñar a un sinvergüenza (1970) i La casa de los Martínez (1971).
També va treballar en televisió, produint diversos espais dramàtics per a TVE.
Estava casat amb l'actriu Carmen de la Maza i van tenir tres fills: Agustín, Regina and Pablo. Va morir el 14 de juliol de 2001 d'una malaltia pulmonar.

## Filmografia

| Any | Títol | Director | Guionista | Actor |
| 1996 | Noctámbulos | | | ✓ |
| 1979 | Operación Negro | | | ✓ |
| 1978 | Arriba Hazaña | | | ✓ |
| 1976 | Los libros | ✓ | ✓ | |
| 1976 | Manuela | | | ✓ |
| 1976 | El límite del amor | | | ✓ |
| 1976 | La espuela | | | ✓ |
| 1971 | La casa de los Martínez | ✓ | ✓ | |
| 1970 | Enseñar a un sinvergüenza | ✓ | ✓ | |
| 1969 | El día de mañana | ✓ | | |
| 1968 | Camino de la verdad | ✓ | | |
| 1966 | De profesión, sospechosos | | ✓ | |
| 1966 | El misterioso señor Van Eyck | ✓ | | |
| 1964 | Los gatos negros | | ✓ | |
| 1964 | Proceso a la conciencia | ✓ | ✓ | |
| 1964 | Cuatro balas | ✓ | | |
| 1962 | Una jaula no tiene secretos | ✓ | | |
| 1961 | Cuidado con las personas formales | ✓ | ✓ | |
| 1960 | El cerro de los locos | ✓ | ✓ | |
| 1959 | Quince bajo la lona | ✓ | ✓ | |
| 1958 | Ávila | | ✓ | |
| 1958 | La noche y el alba | ✓ | | |
| 1958 | The Little Apartment | ✓ | | |
| 1958 | Hablemos de amor (Salvemos el paisaje) | ✓ | | |
| 1956 | Cumbres de Gran Canaria | ✓ | ✓ | |
| 1956 | Lanzarote | ✓ | ✓ | |
| 1955 | Pequeño continente | ✓ | ✓ | |
| 1954 | Novio a la vista | ✓ | | |
| 1951 | Rostro al mar | ✓ | | |
| 1948 | Paseo por una guerra antigua | ✓ | ✓ | |

## Referències

* ↑ Figueroa, Natalia «Memoria de Agustín Navarro» (en castellà). ABC. Vocento, 18-07-2001, p. 62.
* ↑ Booker, M. Keith. "May contain graphic material": comic books, graphic novels, and film. Praeger Publishers, octubre 2007, p. 389. ISBN 978-0-275-99386-3 [Consulta: 26 febrer 2011].
* ↑ EFE «Fallece a los 75 años el cineasta Agustín Navarro Cano» (en castellà). El Mundo, 15-07-2001.
* ↑ Mora, M. «Agustín Navarro Cano, director de cine» (en castellà). El País. Prisa, 16-07-2001.
# Testament (pel·lícula de 2023)

Testament és una pel·lícula dramàtica quebequesa del 2023, escrita i dirigida per Denys Arcand. És protagonitzada per Rémy Girard en el paper de Jean-Michel Bouchard, un arxiver jubilat d'uns 70 anys que viu en una residència de jubilats, que inicialment s'enfada quan un grup de manifestants demana la retirada d'una instal·lació d'art que s'ha considerat insultant per a les Primeres Nacions, i que llavors troba un nou amor i un nou gust per la vida. S'ha doblat i subtitulat al català.
El repartiment secundari inclou Sophie Lorain, Guylaine Tremblay, Caroline Néron, Charlotte Aubin, Robert Lepage, Denis Bouchard, René Richard Cyr, Clémence Desrochers, Guillaume Lambert, Danièle Lorain, Marie-Soleil Dion, Louis-José Houde, Yves Jacques Lepage, Johanne-Marie Tremblay, Pierre Curzi, Geneviève Schmidt, Marcel Sabourin, Brigitte Paquette, Danielle Fichaud, Louise Turcot, Alex Rice i Luc Senay, així com la cantant Marie-Mai en la seva primera interpretació cinematogràfica.
La pel·lícula es va estrenar el 26 d'agost de 2023 al Festival de Cinema Francòfon d'Angulema, abans d'estrenar-se als cinemes el 5 d'octubre.

## Referències

* ↑ "Rémy Girard en perte de repères dans Testament, le nouveau film de Denys Arcand". Ici Radio-Canada, May 12, 2023.
* ↑ Marc-André Lussier, "Rémy Girard, Sophie Lorain et Marie-Mai dans Testament de Denys Arcand". La Presse, December 6, 2022.
* ↑ «Testament». Goita què fan, ara!. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ Sandrine Vincent, "Voyez la bande-annonce du prochain film de Denys Arcand avec toute une brochette de vedettes". 7 Jours, May 12, 2023.
* ↑ Guillaume Picard, "Denys Arcand: «Testament» en première mondiale à Angoulême". TVA Nouvelles, July 20, 2023.
* ↑ Charles-Henri Ramond, "Testament en salle le 5 octobre". Films du Québec, May 24, 2023.
# Jean Goldschmit

Jean Goldschmit (Weimerskirch, 20 de febrer de 1924 - Ciutat de Luxemburg, 14 de febrer de 1994) va ser un ciclista luxemburguès que fou professional entre 1946 i 1953. En el seu palmarès destaquen, entre d'altres, dos campionats nacionals en ruta i dos de ciclocròs, dues edicions de la Volta a Luxemburg. Va prendre part en sis edicions del Tour de França, on guanyà dues etapes, el 1949 i 1950. En aquesta darrera edició també vestí el mallot groc durant tres etapes.

## Palmarès

* 1945
** 1r de la Volta a Luxemburg i vencedor d'una etapa
* 1946
** Campió de Luxemburg de ciclocròs
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Luxemburg
** 1r del Gran Premi de la Foire
* 1947
** Campió de Luxemburg en ruta
** Campió de Luxemburg de ciclocròs
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Luxemburg
* 1948
** 1r de la Volta a Luxemburg i vencedor d'una etapa
** 1r del Premi de Saint-Gall
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia
* 1949
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1950
** Campió de Luxemburg en ruta
** 1r de la París-Metz
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1951
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Est
* 1952
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa de la Volta al Marroc
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Luxemburg

### Resultats al Tour de França

* 1947. 20è de la classificació general
* 1949. 8è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1950. 10è de la classificació general i vencedor d'una etapa. Porta el mallot groc durant 3 jornades
* 1951. Abandona (15a etapa)
* 1952. 16è de la classificació general
* 1953. Abandona (18a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1949. 16è de la classificació general
* 1950. 40è de la classificació general

## Referències

* ↑ «GOLDSCHMIT Jang». [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Jang Goldschmit (Lux)». [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Jean GOLDSCHMIT» (en italià). [Consulta: 20 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Jean Goldschmit Arxivat 2007-10-31 a Wayback Machine. (francès)
* Palmarès de Jean Goldschmit a Memoire du Cyclisme (francès)
# José Sámano de la Brena

José Sámano de la Brena (Santander, 1943 - Madrid, 5 d'octubre de 2019) va ser un productor de cinema, teatre i televisió espanyol. També és adaptador i director teatral. Llicenciat en dret, va col·laborar amb el Teatro Español Universitario de la facultat i va guanyar alguns certamens de cinema per curtmetratges. També va fer treballs d'ajudant de direcció i director de producció, en cinema i televisió. El 1975 va fundar Sabra Producciones amb la qual ha realitzat cinema, televisió i teatre, assumint labors sempre de productor i, en molts casos, de director, guionista o adaptador. Actualment casat amb Marisol Garcia-Bango, va mantenir una relació sentimental amb Mercedes Milá durant vint anys.

## Trajectòria
### Cinema

* 1995 Louis, enfant roi, de Roger Planchon.
* 1992 Entre el cielo y la tierra, de Marion Hänsel.
* 1991 Chatarra, de Félix Rotaeta.
* 1990 Lo más natural, de Josefina Molina.
* 1989 Esquilache, de Josefina Molina.
* 1981 Función de noche, de Josefina Molina.
* 1979 Operación Ogro, de Gillo Pontecorvo.
* 1978 Arriba Hazaña, de José María Gutiérrez.
* 1976 Retrato de familia, d'Antonio Giménez-Rico.

### Teatre

* 2012 Guillaume i els nois, a taula!, amb Secun de la Rosa.
* 2011 El evangelio según Pilatos, amb Joaquim Kremel.
* 2010-2011 Cinco horas con Mario, de Miguel Delibes. amb Natalia Millán (2a versió).
* 2005-2006 El cartero de Neruda, amb Miguel Ángel Muñoz, José Ángel Egido, Tina Sáinz i Marina San José.
* 2004 Almacenados, amb José Sacristán.
* 2000 Concierto para 48 voces, amb Lola Herrera i Chete Lera.
* 1998 Un rato, un minuto, un siglo..., amb Lola Herrera i Carmen Linares.
* 1997 Cartas de amor (2a versió), amb Analía Gadé i José Luis Pellicena.
* 1995 Esa dama, de Kate O'Brien. amb Enriqueta Carballeira.
* 1992 Cartas de amor (1a versió), amb Analía Gadé i Alberto Closas.
* 1989 Las guerras de nuestros antepasados, de Miguel Delibes. amb José Sacristán i Juan José Otegui.
* 1979 Cinco horas con Mario (1a versió), amb Lola Herrera.

### Televisió

* 1992 Como la vida misma (Antena 3 Televisió). amb Verónica Forqué.
* 1990-1991 Iñaki, los jueves (TV autonòmiques). Presentat per Iñaki Gabilondo.
Programes de debat i entrevistes presentats per Mercedes Milá:
* 1995 Más que palabras (Antena 3 Televisió).
* 1992-1994 Queremos saber (Antena 3 Televisió).
* 1990 El martes que viene (TVE-1).
* 1988-1989 Dilluns, dilluns (TV3).
* 1986 De jueves a jueves (TVE-1).
* 1982-1984 Buenas noches (TVE-1).

## Referències

* ↑ Pàgina web de Sabre Producciones.
* ↑ José Sámano Arxivat 2021-01-23 a Wayback Machine. a academiatv
* ↑ "Ningún cargo político me daría el poder que me da la tele"., El País, 12 de febrer de 2009
# Falconara Marittima

Falconara Marittima és un municipi italià, situat a la regió de les Marques i a la província d'Ancona. L'any 2024 tenia 58.965 habitants.

## Referències

* ↑ «Bilancio demografico mensile». [Consulta: 9 novembre 2024].
# Damián de la Santa Díaz

Damián de la Santa Díaz (Iecla, 17 d'agost de 1769 - Madrid, 31 de març de 1835) va ser un polític espanyol.

## Biografia

Jurista liberal va ser secretari de la Secció de Gràcia i Justícia del Consell Suprem d'Espanya i Índies. Fou nomenat amb caràcter interí ministre de Gràcia i Justícia entre juliol i agost de 1822. Fou elegit diputat per Múrcia a les Corts de 1813 i 1820-1822, i novament en 1834, durant la regència de Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies va ser Procurador del Regne.

## Referències

* ↑ Matías Fernández García Parroquias madrileñas de San Martín y San Pedro el Real: algunos personajes ..., p. 248
* ↑ Ministeris de Ferran VII Arxivat 2019-02-09 a Wayback Machine. la web del CSIC
* ↑ Índex Històric del Congrés dels Diputats
# Dummie la mòmia i l'esfinx de Shakaba

Dummie la mòmia i l'esfinx de Shakaba (títol original en neerlandès, Dummie de Mummie en de Sfinx van Shakaba) és una pel·lícula juvenil neerlandesa del 2015 dirigida per Pim van Hoeve. La pel·lícula està basada en el llibre homònim de la sèrie de llibres Dummie de Mummie de Tosca Menten i és la seqüela de la pel·lícula del 2014 Dummie la mòmia i l'escarabat d'or. Els papers principals són interpretats per Julian Ras, Yahya Gaier i Roeland Fernhout. S'ha doblat i subtitulat al català pel canal SX3.

## Referències

* ↑ «Recensie Dummie de Mummie en de Sfinx van Shakaba (2015)» (en neerlandès), 08-12-2015. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «Dummie la mòmia i l'esfinx de Shakaba». Goita què fan, ara!. [Consulta: 9 novembre 2024].