OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nativitat amb sant Francesc i sant Llorenç

Nativitat amb sant Francesc i sant Llorenç és una pintura a l'oli de Caravaggio, l'única coneguda creada a la ciutat de Palerm.
Estava exposat en l'Oratori de Sant Llorenç de Palerm fins que el van furtar, al 1969. Se'n desconeix el parador actual i l'estat de conservació.
El quadre, típic del tenebrisme de Caravaggio, mostra els sants Francesc d'Assís i Llorenç al costat de la Sagrada Família.(1)

## Bibliografia

* CARRASAT, Patricia: Maestros de la pintura, Spes Editorial, S.L.2005. ISBN 84-8332-597-7 (espanyol).

## Referència

* ↑ Langdon, Helen. Caravaggio, pàg.438. Edhasa, 1998. ISBN 84-350-2647-7.
# Sneferukhaf

Sneferukhaf (Snfr.w ḫˁ=f, Brilla [el Rei] Snefru) va ser un príncep egipci que va viure durant la IV dinastia. Era fill del príncep Nefermaat II i una dona desconeguda. Era per tant nét de la princesa Nefertkau I. Va rebre el nom del seu besavi, el faraó Sneferu. Va tenir almenys un fill, anomenat Nefermaat, sacerdot del culte de Quèops. Va ser enterrat a la mastaba G 7070 a Guiza.

## Sepultura

Sneferukhaf en jeroglífic :
Va fer construir la seva mastaba no gaire lluny de la piràmide del seu besoncle Quèops, al costat de la piràmide de la reina Henutsen. La tomba és propera a la de la seva àvia Nefertkau I (G 7050) i a la del seu pare Nefermaat II (G 7060). Aquesta necròpolis familiar va ser excavada per primera vegada per Karl Richard Lepsius al segle XIX i després per George Andrew Reisner el 1926.
La mastaba va revelar els enormes sarcòfags del príncep i de la seva família amb les seves pesades tapes amb espines i esteles de portes falses.

## Títols

Sneferukhaf tenia els següents títols coneguts:
* Príncep/noble hereditari, 'guardià dels patricis' (iry-pˁt)
* Protector/guardià de Nekhen/Hieracòmpolis (mniw nḫn)
* Pastor d'Apis (mdw ḥp)
* Boca de cada Pe-ite/Butite (vegeu Buto) (rȝ p nb)
* Segeller del rei del Baix Egipte (ḫtm(ty)-bity)
* Fill del rei (zȝ nswt)
* Únic company (smr wˁty)

## Referències

* ↑ Ranke, 1935, p. 263.
* ↑ «Las Genealogías de las Dinastías» (en castellà). Horizonte del Aton. [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ Baud, 2015, p. 571.
* ↑ «Seneferu» (en anglès). Universitat de Saint Louis. Arxivat de l'original el 2019-04-25. [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ Baud, 1999.

## Bibliografia

* Baud, Michel. Famille royale et pouvoir sous l'Ancien Empire égyptien (en francès). vol. 1. Institut français d'archéologie orientale du Caire - IFAO, 1999. ISBN 978-2-7247-0250-7.
* Baud, Michel. Famille royale et pouvoir sous l'Ancien Empire égyptien (en francès). vol. 2. Institut français d'archéologie orientale du Caire - IFAO, 2015. ISBN 978-2724702484.
* Ranke: . Band 1. , S. 263, Zeile 18; siehe auch Anmerkung 1, Hermann. Die altägyptischen Personennamen (en alemany). vol. 1. Glückstadt: J. J. Augustin, 1935.
# Cryptorhynchus

Cryptorhynchus és un gènere de coleòpters polífags de la família dels curculiònids, subfamília Cryptorhynchinae. Algunes de les seves espècies són plagues, com per exemple Cryptorhynchus lapathi que ataca el pollancres i espècies afins.
# Alison Korn

Alison Korn (Ottawa, 22 de novembre de 1970) és una remadora canadenca, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1990.
Korn va estudiar ciències polítiques a la Universitat McGill, i va obtenir un màster en periodisme per la Universitat de Carleton.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atlanta, on va guanyar la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Sydney, guanyà la medalla de bronze en la mateixa prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or, una de plata i dues de bronze al Campionat del món de rem, entre 1997 i 1999.
Es retirà poc després dels Jocs de Sydney. El 2002 fou incorporada a l'Ottawa Sport Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Alison Korn: CIS alumnus, olympic rower and successful journalist». [Consulta: 16 juny 2017].
* 1 2 «Korn, Alison» (en anglès). Arxivat de l'original el 23 de març 2018. [Consulta: 16 juny 2017].
* 1 2 Alison Korn a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Fitxa a worldrowing.com». Arxivat de l'original el 2021-01-12. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ «Alison Korn - Ottawa Sport Hall of Fame». Arxivat de l'original el 8 d’octubre 2018. [Consulta: 16 juny 2017].
# Te tailandès

El te tailandès (en tailandès: ชาไทย, pronunciat xa tai) és un te preparat a Tailàndia, el qual genera un característic color taronja una vegada que s'aboca aigua calenta sobre ell.
La seva preparació és tradicional i els seus ingredients varien entre les diferents persones o empreses que l'elaboren. La base del te està composta primordialment de fulles de te negre, que principalment creix a Àsia, a la qual es poden agregar pols d'anís estrellat, la qual cosa li atorga un dolç sabor de licor o floral, llavors de tamarindes moltes, brots de taronger, per donar-li un toc cítric i floral a la mescla, i, en algunes ocasions, altres condiments també. L'addició de colorants vermell i groc també ajuda a suggerir la inusual mescla de sabors cítrics i florals que es troben en el te tailandès.
És l'ingredient principal del te gelat tailandès i usualment en occident tots dos noms es tendeixen a confondre encara que en realitat són coses diferents.

## Vegeu també

* Gastronomia de Tailàndia

## Referències

* ↑ http://www.cha-thai.com/index_th.php Arxivat 2011-12-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.thaitable.com/Thai/ingredient/Thai-tea Arxivat 2014-08-26 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.oneletterwords.com/thaitea/recipes.html
* ↑ http://www.wisegeek.com/what-is-thai-tea.htm
* ↑ http://www.thespicehouse.com/recipes/thai-iced-tea
* ↑ http://www.thaitable.com/Thai/recipe/thai-tea Arxivat 2014-08-26 a Wayback Machine.
# Deirdre Demet-Barry

Deirdre Demet-Barry, coneguda com a Dede Barry (Milwaukee, Wisconsin, 8 d'octubre de 1972) és una ciclista nord-americana que era especialista en les proves contrarellotge. Medallista olímpica als Jocs Olímpics d'Atenes, també ha aconseguit diverses medalles als campionats mundials i nacionals.
Està casada amb el també ciclista Michael Barry i des del 2002 viuen a Girona.

## Palmarès

* 1989
** Campiona del món júnior en ruta
** Campiona dels Estats Units junior en ruta
** Campiona dels Estats Units junior en contrarellotge
* 1991
** 1a a la Natural State Stage Race
** Vencedora d'una etapa a la Women's Challenge
* 1994
** 1a a la Killington Stage Race
** Vencedora d'una etapa a la Women's Challenge
* 1995
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en contrarellotge individual
** 1a a la Women's Challenge i vencedora de 2 etapes
** Vencedora de 2 etapes al Tour de l'Aude
* 1996
** Campiona dels Estats Units en ruta
* 1997
** 1a al GP femení del Canadà
** 1a al Tour de Toona
** Vencedora d'una etapa a la Redlands Bicycle Classic
** Vencedora d'una etapa al Tour ciclista femení
* 1998
** 1a al USA Cycling National Racing Calendar
** 1a a la Sydney World Cup
** 1a al Tour de Snowy
* 1999
** Vencedora d'una etapa a la Redlands Bicycle Classic
* 2002
** 1a a la Copa del món ciclista femenina de Mont-real
* 2003
** Vencedora d'una etapa al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini
* 2004
** Medalla de plata als Jocs Olímpics d'Atenes en Contrarellotge individual
** 1a al Sparkassen Giro Bochum
** Vencedora de 2 etapes al Tour de l'Aude

## Referències

* ↑ Va ser un error callar tants anys

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Castell Hohenwerfen

El Castell Hohenwerfen o Festung Hohenwerfen o Burg Hohenwerfen, és una enorme fortificació situada en un promontori pertanyent a la muntanya Hochkönig, a la ribera del riu Salzach, dominant la ciutat de Werfen a Àustria. Està datat al segle XI.

## Història

La primera fortificació va ser construïda entre 1075 i 1078 durant la controvèrsia de la investidura imperial, per ordre de l'arquebisbe Gebhard de Salzburg com un baluard estratègic. Gebhard era aliat del papa Gregorio VII i oposat al rei Rodolf de Rheinfelden. Hi havia tres grans castells per protegir l'Arquebisbat de Salzburg de les forces del rei Enric IV : est d'Hohenwerfen, la Fortalesa d'Hohensalzburg a Salzburg i el Castell de Petersberg a Friesach (Caríntia).
L'arquebisbe Gebhard va ser expulsat el 1077 i no va poder tornar a Salzburg fins al 1086, per morir al Castell d'Hohenwerfen dos anys més tard.

## Propietaris

Antigament, el castell pertanyia a la família dels Habsburg d' Àustria. La finca és ara propietat de l'estat de Salzburg.

## En la cultura popular

* Parts del castell com del poble de Werfen van ser escenaris de la pel·lícula de 1968 El desafiament de les àguiles .
* Algunes parts pròpies del castell es van utilitzar en la pel·lícula francesa Acabats de casar.
* Els exteriors del Castell d'Hohenwerfen es van utilitzar a la minisèrie El desè regne.
* Apareix en l'últim episodi de la primera temporada de la sèrie The man in the high castle .
* Apareix al FPS Call of Duty: Black Ops 3 com un escenari de la popular manera de joc zombies, anomenant-se el mapa Der Eisendrache (El drac de ferro), en el qual apareix severament modificat, però certes parts de l'estructura es mantenen fidel al castell reial
* És el castell on es va rodar la sèrie de TV "La tia de Frankenstein" als anys '80.

## Galeria d'imatges

* Cambra interior.

## Referències

* ↑ «HOHENWERFEN FORTRESS - FESTUNG HOHENWERFEN» (en anglès). visit-salzburg.net. [Consulta: 15 febrer 2012].
* ↑ «THE HOHENWERFEN CASTLE FUNICULAR» (en anglès). gondolaproject.com. Arxivat de l'original el 9 de febrer de 2014. [Consulta: 7 febrer 2014].
* ↑ History of Hohenwerfen Castle http://www.visit-salzburg.net/surroundings/hohenwerfen.htm
* ↑ «29 Gorgeous Castles From Around The World» (en anglès). buzzfeed.com. [Consulta: 7 febrer 2014].
* ↑ «Ice Caves or Hohenwerfen Fortress» (en anglès). panoramatours.com. Arxivat de l'original el 25 de febrer de 2014. [Consulta: 7 febrer 2014].

## Bibliografia

* Nicole Riegel: Die Bautätigkeit des Kardinals Matthäus Lang von Wellenburg (1468-1540), Münster (Westf.) 2009. ISBN 9783930454754
* Patrick Schicht, Bollwerke Gottes. Der Burgenbau der Erzbischöfe von Salzburg Wien 2010, ISBN 978-3-85161-031-4

## Enllaços externs

* Castell Hohenwerfen - Lloc web oficial (alemany)
* «Lloc web oficial en anglès», 31-03-2017. [Consulta: 17 març 2023]. (anglès)
# Prostanthera

Prostanthera és un gènere de plantes angiospermes que pertany a la família de les lamiàcies. Hi ha al voltant de 90 espècies dins del gènere, totes les quals són endèmiques d'Austràlia.
Les espècies de Prostanthera s'utilitzen com a aliment per a les larves de les arnes del gènere Aenetus (família Hepialidae), incloent Aenetus eximia i Aenetus ligniveren. Es cultiven com a plantes ornamentals, i pels olis essencials i com a espècia.

## Espècies seleccionades

| Prostanthera albiflora Prostanthera albohirta Prostanthera althoferi Prostanthera ammophila Prostanthera arenicola Prostanthera askania Prostanthera aspalathoides Prostanthera baxteri Prostanthera behriana Prostanthera caerulea Prostanthera calycina Prostanthera campbellii Prostanthera canaliculata Prostanthera carrickiana Prostanthera centralis Prostanthera chlorantha Prostanthera cineolifera Prostanthera clotteniana Prostanthera collina Prostanthera cruciflora Prostanthera cryptandroides Prostanthera cuneata Prostanthera decussata Prostanthera densa Prostanthera denticulata Prostanthera discolor Prostanthera eckersleyana Prostanthera eriocalyx Prostanthera eurybioides Prostanthera florifera Prostanthera galbraithiae Prostanthera granitica Prostanthera grylloana Prostanthera hindii Prostanthera hirtula Prostanthera howellae Prostanthera incana Prostanthera incisa Prostanthera incurvata Prostanthera junonis Prostanthera lanceolata Prostanthera laricoides Prostanthera lasianthos | Prostanthera linearis Prostanthera lithospermoides Prostanthera magnifica Prostanthera marifolia Prostanthera megacalyx Prostanthera melissifolia Prostanthera microphylla Prostanthera monticola Prostanthera nanophylla Prostanthera nivea Prostanthera nudula Prostanthera ovalifolia Prostanthera palustris Prostanthera parvifolia Prostanthera patens Prostanthera pattila Prostanthera pedicellata Prostanthera petrophila Prostanthera phylicifolia Prostanthera porcata Prostanthera prunelloides Prostanthera rhombea Prostanthera ringens Prostanthera rotundifolia Prostanthera rugosa Prostanthera saxicola Prostanthera scutata Prostanthera scutellarioides Prostanthera semiteres Prostanthera sericea Prostanthera serpyllifolia Prostanthera sieberi Prostanthera spinosa Prostanthera splendens Prostanthera staurophylla Prostanthera striatiflora Prostanthera stricta Prostanthera suborbicularis Prostanthera teretifolia Prostanthera tysoniana Prostanthera verticillaris Prostanthera violacea Prostanthera walteri Prostanthera wilkieana |

## Sinònims

* Cryphia [R. Br.]
* Eichlerago [Carrick]
* Klanderia [F. Muell.]

## Referències

* ↑ «PlantNET - FloraOnline». [Consulta: 17 novembre 2024].
# Coast Stars FC

El Coast Stars FC és un club de futbol de Kenya de la ciutat de Mombasa. El club va ser fundat l'any 1998. Juguen al Campionat de Kenya de Futbol i els seus partits com a local els disputen al Mombasa Municipal Stadium. La temporada 2004/05 va jugar amb el nom de Dubai Bank Limited Club a causa de l'espònsor Dubai Bank. A partir de la següent temporada van continuar jugant amb el nom de Coast Stars.

## Referències

* ↑ Kenya - List of Foundation Dates. RSSSF
# Mylomys

Mylomys és un gènere de rosegadors de la família dels múrids. Les espècies d'aquest grup són oriündes de l'Àfrica subsahariana, on viuen a altituds de fins a 2.400 msnm. Tenen una llargada de cap a gropa de 12–19 cm, la cua de 10–18 cm i un pes de 50–190 g. El seu pèl, que és relativament llarg, és gris groguenc al dors i beix blanquinós al ventre.

## Referències

* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# Petter Hol

Peter Hol (Oslo, 19 de març de 1883 – Winnipeg, Manitoba, 22 de juny de 1981) va ser un gimnasta noruec que va competir durant el primer quart del segle xx. En el seu palmarès destaquen quatre medalles del programa de gimnàstica, sempre en competicions per equip com a membre de l'equip noruec. En acabar la vida esportiva es traslladà al Canadà, on morí als 98 anys.
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, en què guanyà la medalla d'or en la prova per equips del programa de gimnàstica. Dos anys més tard, als Jocs Olímpics de Londres, va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips. Aquest mateix any també disputà el concurs complet individual, però es desconeix la posició final en què acabà.
Als Jocs d'Estocolm de 1912, guanyà una nova medalla de bronze en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica. La darrera medalla l'aconseguí als Jocs d'Anvers, el 1920, on guanyà una nova medalla de plata en el concurs per equips, sistema lliure, mentre en la prova individual acabà en 14a posició.

## Referències

* 1 2 3 «Peter Hol Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Francesco Piccinino

Francesco Piccinino (c 1407 - 16 d'octubre de 1449) va ser un condottiero italià.
Fill adoptiu del condottiero Niccolò Piccinino i germà de Jacopo Piccinino.
Participant en les guerres de Llombardia al costat de la República de Siena, fou derrotat pels florentins Niccolò da Tolentino i Micheletto Attendolo en 1432 a la batalla de San Romano.
En 1436 es va posar al servei d'Alfons el Magnànim durant la conquesta del Regne de Nàpols, prenent part en 1437 en el setge de Cerreto Umbra contra Francesco Sforza, i després d'alguns èxits, se'n va anar a assetjar Assís i després Pergola.
Al servei del duc de Milà en 1440 va lluitar en la batalla d'Anghiari, on Niccolò va ser greument derrotat, i després que el seu pare fos derrotat en la batalla de Monteluro en 1443 per Francesc Sforza i Sigismundo Malatesta, es quedà al comandament de les tropes mentre el seu pare es retirava a la Llombardia, el 19 d'agost de 1444 va ser derrotat de nou per les forces dels Sforza a la batalla de Montolmo i fet presoner, mentre Jacopo va ser capaç d'escapar.
En 1446 amb Luigi dal Verme va assetjar Cremona, però Scaramuccia da Forlì, enviat pel govern venecià va aconseguir aixecar el setge, i el 28 de setembre del mateix any, Piccinino va patir una derrota a la batalla de Casalmaggiore a mans de Micheletto Attendolo i, el 1447 en la batalla de Brianza, a la qual juntament amb Luigi dal Verme i Carlo Gonzaga fou derrotat pels venecians a les portes de Milà, i va haver de rebre el reforç de Scaramuccia Balbi per evitar el perill.
Malgrat aquests contratemps, les hi va arreglar per guanyar un contracte en virtut de la recentment formada República Ambrosiana, al costat de Jacopo, per tal de frustrar els objectius dels Sforza a la ciutat. No obstant això, ell va caure malalt d'edema i va morir a 1449. Sis anys abans s'havia casat amb Camilla dona Montone, filla del condottiero Braccio da Montone.

## Referències

* ↑ Murphy, David. Condottiere 1300-1500 (en anglès). Osprey Publishing, 2007, p. 62. ISBN 1846030773.
* ↑ Osborne, June. Urbino: The Story of a Renaissance City (en anglès). frances lincoln ltd, 2003, p. 54. ISBN 0711220867.
* ↑ Mallett, M. E.; Hale, J. R.. The Military Organisation of a Renaissance State: Venice C. 1400 To 1617 (en anglès). Cambridge University Press, 2006, p. 40. ISBN 0521032474.
* ↑ Fabretti, Ariodante. Biografie dei capitani venturieri dell'Umbria scritte ed illustrate con documenti da Ariodante Fabretti (en italià). vol.2. A. Fumi, 1843, p. 258.
# Torrent de la Guineu

El Torrent de la Guineu és un torrent barceloní. Neix al Guinardó, al que dona nom: guineu i guinarda, en català antic, tenen la mateixa arrel i el mateix significat. També és una referència important pel barri de Navas.
És l'accident geogràfic més important del barri. Aquest torrent servia per marcar la divisòria entre els municipis de Sant Martí de Provençals i Sant Andreu de Palomar. A la seva capçalera tenia tres ramals que s'unificaven prop de l'actual plaça Carles Cardó i Sanjoan. El més important era el que sortia de la fondalada de la font del Cuento i baixava entre el carrer Art i Rambla de la Muntanya. Una altra baixava des del carrer Ercilla i passava pel del Centre i el tercer ho feia per la plaça Catalana en direcció a la plaça Guinardó resseguint després els passatges Agregació i Artemis, aquest últim ja dins del barri de Navas.
El carreró del Torrent de la Guineu i la plaça de la Guineu al barri de Navas porten el seu nom. Un cop creuada aquesta plaça, el Torrent de la Guineu segueix aigües avall seguint més o menys el carrer d'Espronceda, fins a arribar als aiguamolls del Poblenou.

## Referències

* 1 2 Corbera, Joan; Fernández, Juanjo; Giménez, Carlota; Macià, Jaume; Sanz, Carles. Atles de l'aigua d'Horta-Guinardó. El Pou. Grup d'Estudis de la Vall d'Hebron i la Muntanya Pelada, juny 2019, p. 33. ISBN 2604-6938.
* ↑ Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó
* ↑ La plaça de la Guineu

## Vegeu també

* Torrent de Mèlic
# Catedral de Sant Felip Apòstol

La Catedral de San Felip apòstol (en castellà: Catedral de San Felipe Apóstol) és una catedral catòlica localitzada en Arecibo, Puerto Rico. És la seu de la Diòcesi de Arecibo.

## Història

La Catedral de Sant Felip apòstol va ser construïda a començament del segle xviii. La primera església, construïda a mitjans del segle xvii, va ser destruïda per un terratrèmol el 1787. La construcció de la seva substituta va començar aviat tot i que no va ser acabada fins al 1846. Quatre dies després de la seva dedicació, un nou terratrèmol va causar danys greus que no van ser reparats fins al 1882. El terratrèmol de 1918 va afectar la volta que va ser reemplaçada per un sostre pla; un sostre voltat de composició de taula va ser col·locat dins.
La catedral de Arecibo és la segona església més gran de Puerto Rico després de la Catedral de San Juan. El pla és rectangular amb tres naus, les naus laterals són tallades curtes per permetre gran capelles que ocupen gairebé mitja longitud de l'església. L'absis és semicircular i té una inusual mitja cúpula que el cobreix. La façana és una composició triangular de tres nivells. El nivell superior té una torre central curta que es va afegir més tard. El nivell baix té una ornamentació Neoclàssica, però els altres dos nivells fan servir bandes i pilastres menys tradicionals. Les finestres son d'estil renaixentista i poc comuns a les esglésies de Puerto Rico, en canvi la torre central sobre l'entrada és molt comú i utilitzat per tot l'illa.

## Referències

* ↑ «Catedral de San Felipe Apóstol». GCatholic. [Consulta: 17 octubre 2011].
* ↑ Thomas S. Marvel; María Luisa Moreno Architecture of parish churches in Puerto Rico. La Editorial, UPR, gener 1994, p. 92–97. ISBN 978-0-8477-2118-4.

## Enllaços externs

* Diòcesi catòlica romana de Arecibo (Lloc Oficial en castellà)
* GCatholic Pàgina per Catedral de San Felipe Apostol
# Agis III

Agis III (Ἄγις) fou el vintè rei de la línia Euripòntida d'Esparta.
Era el fill gran d'Arquidam III, i va tenir un regnat breu entre el 338 aC i el 331 aC. Va succeir al seu pare, mort en la batalla de Mandúria (Magna Grècia) el 338 aC. Aquell any Esparta va perdre part del seu territori després de la victòria macedònia a Queronea i com a estat va perdre importància. Agis III però no va acceptar de bon grat l'hegemonia macedònica, i quan es va iniciar la guerra contra Pèrsia va començar a conspirar.
El 333 aC el rei, amb un petit trirrem, es va acostar als comandants perses de l'Egeu, Farnabazos i Autofradates per demanar diners per portar a terme atacs contra Alexandre el Gran a Grècia, però només va rebre 30 talents i 10 trirrems i al rebre les notícies de la batalla d'Issos va haver de cancel·lar els seus plans. Va enviar els 10 trirrems al seu germà Agesilau amb instruccions de què marxés amb ells a Creta per assegurar els interessos espartans a l'illa, i sembla que Agesilau el va obeir i va reeixir en la comanda.
El 331 aC els estats grecs es van aliar contra Macedònia. Esparta, Èlide, Acaia i part de l'Arcàdia van formar una aliança a la qual Argos, Messènia i Megalòpolis van rebutjar ingressar. En conèixer la derrota de Zopirió davant dels escites i la revolta que havia esclatat a Tràcia (331 aC), els aliats van iniciar la guerra, i Agis III va rebre el comandament de l'exèrcit aliat format per l'exèrcit lacedemoni i un cos de vuit mil grecs mercenaris que havien estat en la batalla d'Issos. Agis va derrotar els macedonis dirigits per Corragos. Llavors altres ciutats de Grècia es van unir als aliats grecs, i van assetjar Megalòpolis. Antípater va anar en ajut de la ciutat i prop de la mateixa es va lliurar una batalla en la qual Agis en va sortir derrotat i mort a una data que Apià, Diodor de Sicília i alguns altres situen entre setembre i octubre del 331 aC, però que d'altres autors ajornen fins a la primavera del 330 aC. El va succeir el seu germà Eudàmides I.

## Referències

* ↑ Agis III a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 72-73
Viccionari
# Frithjof Olsen

Frithjof Olsen (Drammen, Buskerud, 30 de novembre de 1883 – Oslo, 22 de febrer de 1922) va ser un gimnasta noruec que va competir durant els primers anys del segle xx. En el seu palmarès destaquen tres medalles del programa de gimnàstica, sempre en competicions per equip com a membre de l'equip noruec.
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, en què guanyà la medalla d'or en la prova per equips del programa de gimnàstica. Dos anys més tard, als Jocs Olímpics de Londres, va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips. Aquest mateix any també disputà el concurs complet individual, però es desconeix la posició final en què acabà.
Als Jocs d'Estocolm de 1912, guanyà una nova medalla de bronze en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* 1 2 «Frithjof Olsen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2012. [Consulta: 13 novembre 2015].