OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La vall del riu vermell

La vall del riu vermell és l'adaptació al català de la cançó espiritual negra de títol original en anglès Red River Valley.
La tradició l'ha convertit en una cançó de comiat molt emotiva, que sovint es fa servir en els funerals.
La lletra, adaptació de Joan Soler i Amigó, presenta tres estrofes:
   Trobarem a faltar (mancar) el teu somriure, dius que ens deixes te'n vas lluny d'aquí però el record de la vall on vas viure no l'esborra la pols del camí.
   El teu front duu la llum de l'albada, ja no el solquen dolors ni treballs i el vestit amarat de rosada és vermell com el riu de la vall.
   Quan arribis a dalt la carena mira el riu i la vall que has deixat i aquest cor que ara guarda la pena tan amarga del teu comiat.
Red River Valley és una cançó tradicional folk cantada sovint pel grup de músics/cowboys Els Fills dels Pioners (Sons of the Pioneers). Es creu de forma prou estesa que es tracta d'una adaptació feta a Texas d'una popular cançó americana de l'any 1896, «In the Bright Mohawk Valley»; tanmateix les darreres investigacions han trobat que ja era coneguda almenys a cinc províncies canadenques abans d'aquesta data. Aquesta troballa ha conduït a especular que va ser composta en temps de l'expedició de Wolseley al Red River Valley nord, a Manitoba, i descriu la tristesa d'una noia quan el seu estimat es prepara per tornar a Ontario.
La cançó i sobretot la tonada ha estat emprada a molts films. És especialment recordada a la pel·lícula de John Ford El raïm de la ira on la història d'uns desplaçats d'Oklahoma fa que s'associi al Red River del sud, a la conca del Mississipi. Bill Haley & His Comets en van fer una versió a finals de la dècada del 1940.
Johnny and the Hurricanes en van gravar una adaptació rock l'any 1959, «Red River Rock» que va ser un veritable èxit a les llistes dels Estats Units i Regne Unit (Top 10 hit). Una actualització versionada pel grup britànic Silicon Teens forma part de la banda sonora del film de l'any 1987 Planes, Trains & Automobiles. Johnny Cash va escriure i interpretar una versió humorística titulada «Please Don't Play Red River Valley» al seu àlbum de l'any 1966 Everybody Loves a Nut.
La tonada també ha estat adaptada per commemorar el Batalló Lincoln, que va lluitar en la batalla del Jarama en favor del bàndol republicà durant la Guerra Civil espanyola. El Club de fans del Liverpool Football Club canta una cançó basada en aquesta tonada, anomenada Poor Scouser Tommy.

## Referències

* ↑ «Registre general d'obres» (pdf). Federació catalana d'entitats corals. Arxivat de l'original el 2006-11-28. [Consulta: 1r gener 2008].
* ↑ Fowke, Edith «"The Red River Valley" Re-Examined». Western Folklore, 23, 3, 7-1964, pàg. 163. DOI: 10.2307/1498900.
* ↑ «Red River Valley» (en anglès). Arxivat de l'original el 2008-01-22. [Consulta: 1r gener 2008].
* ↑ Jarama Valley Lincoln Battalion Arxivat 2008-03-04 a Wayback Machine. Cançó de la Guerra Civil Espanyola 1936-1939
* ↑ «Poor scouser tommy» (àudio). Liverpool Songs.

## Bibliografia

Fowke, Edith; MacMillan, Keith. The Penguin book of Canadian folk songs (en anglès). Harmondsworth, Middlesex, England: Penguin, 1973. ISBN 0-14-070842-1.
# Oda Nobukatsu

    En aquest nom japonès, el cognom és Oda.
Oda Nobukatsu (织 田信雄, 1558- 10 de juny de 1630), també conegut com a Oda Nobuo va ser un samurai japonès que va viure durant el període Azuchi-Momoyama de la història del Japó.
Nobukatsu va ser el segon fill d'Oda Nobunaga i va ser adoptat pel clan Kitabatake per assegurar l'hegemonia del clan Oda a la província d'Ise.
Va participar activament en les dues campanyes de Iga. Després del declivi del clan després de la mort de Nobunaga durant l'incident de Honnō-ji, va mantenir els interessos del clan davant l'ascens de Toyotomi Hideyoshi.
Va lluitar en la batalla de Komaki i Nagakute de 1584 i es va aixecar en armes en contra del clan Hōjō d'Odawara el 1590.
Va morir a l'edat de 73 anys.

## Referències

* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. ISBN 1-85409-523-4.
# Publi Servili Casca

Publi Servili Casca (en llatí Publius Servilius Casca Longus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Servília, de la família dels Casca, d'origen plebeu.
Va ser un dels conspiradors contra Juli Cèsar, i sembla que va ser el que va donar el primer cop contra ell l'any 44 aC. Era aquell any tribú de la plebs. Després de la mort de Cèsar va fugir de Roma, per evitar la venjança d'Octavi que el perseguia. Com que els tribuns no podien sortir de Roma durant el tribunat el seu col·lega Publi Titi va aconseguir un decret per la seva destitució. Va lluitar en la batalla de Filipos i va morir molt poc després.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 618.
# Weil am Rhein

Weil am Rhein (en alt alamànic: Wiil am Rhii) és la ciutat i comú més sud-occidental d'Alemanya. Es troba al límit amb Suïssa i l'Estat francès. Amb Lörrach forma un Oberzentrum o centre principal urbà.
Weil am Rhein es troba al peu del turó de Tüllingen a la plana del Rin i s'estén cap a l'oest fins a aquest riu. La situació especial entre el Rin i la Selva Negra contribueix a que hi hagi un clima particularment càlid i apropiat per a la producció de vi. Els Vosges i els Alps es troben a la vista. El punt més alt de Weil am Rhein està una mica per sota del cim del turó de Tüllingen a 455 metres sobre el nivell del mar.

## Història

La primera menció del poble es remunta al 27 de febrer de 786, quan se l'anomena Willa, un nom que té un probable origen romà. Un home anomenat Ercaupert li va regalar la seva part de l'església de Willa (Weil) al convent de Saint-Gall. Weil va passar a formar part el 1361 o 1368 de la marca de Hachberg-Sausenberg i es va convertir en feu dels Rötteln. Va passar al marcgraviat de Baden el 1503 juntament amb Rötteln.
Claude Louis Hector de Villars va creuar el Rin en aquest punt el 1702 per a lluitar en la batalla de Friedlingen durant la Guerra de Successió Espanyola. Weil va patir grans danys en aquest conflicte.
En desaparèixer el marcgraviat de Baden el 1809, Weil va passar a formar part de l'Oberamt de Lörrach, del qual es va crear el Landkreis de Lörrach el 1939. L'agricultura va dominar la indústria local fins al segle xix, quan la població va començar a créixer afavorida per les connexions del transport entre Alemanya, Suïssa i França. El 1913 es va construir una gran estació de mercaderies enllaçada amb Basilea. Es van establir indústries tèxtils suïsses al barri de Friedlingen. El 1934 es va construir un port sobre el Rin.
La població va tornar a créixer després de la Segona Guerra Mundial a causa del flux de persones refugiades. Les poblacions d'Ötlingen, Haltingen i Märkt van ser incorporades entre 1971 i 1975 a Weil.

## Referències

* ↑ Landesarchivdirektion Baden-Württemberg, Landkreis Lörrach (Hrsg.): Der Landkreis Lörrach, Band II (Kandern bis Zell im Wiesental), Jan Thorbecke Verlag Sigmaringen 1994, ISBN 3-7995-1354-X, S. 742.
# Diputat del comú

Els diputats del comú varen ser a les ciutats i les viles de l'estat espanyol borbònic, a partir de 1766, representants municipals elegits per sufragi popular per tal d'assistir a les sessions i intervenir amb veu i vot en totes les qüestions relacionades amb els proveïments, a diferència dels síndics personers que sols tenien la facultar d'instar, en nom del poble, mesures en aquests àmbits.
El càrrec fou creat (juntament amb el de síndic personer) pel Consell de Castella amb l'Auto acordado del 5 de maig de 1766, i la instrucció del juny d'aquell mateix any, a conseqüència del motí de Squillace, per tal d'evitar els fraus a l'administració, i fou suprimit definitivament al s. XIX en ésser creats els ajuntaments constitucionals. Va ser una de les reformes municipals més importants introduïdes per Carles III. En el context centralitzador i absolutista de la monarquia espanyola varen representar l'intent d'introduir elements de control de l'absolut domini aristocràtic de la vida de les ciutats. La seva intervenció estava centrada en les mesures de proveïment i, a partir d'aquest element, en tot allò que s'hi relacionava: preus, policia, justícia, etc. La mesura, tanmateix, no va tenir efectes reals sobre l'administració local, ja que no modificava en cap aspecte substancial el sistema del despotisme monàrquic.

## Referències

* ↑ «Diputat del comú». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Edward Vissers

Edward Vissers (Anvers, 4 de juliol de 1912 - Anvers, 2 d'abril de 1994) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1932 i 1942. En el seu palmarès destaquen una quinzena de victòries, entre les que destaquen dues victòries d'etapa al Tour de França, el 1937 i el 1939. Disputà tres edicions del Tour de França, finalitzant sempre entre les sis primeres posicions.

## Palmarès

* 1932 (amateur)
** Campió de Flandes
** 1r a Duffel
* 1934
** 1r del Premi d'Aarschot
** 1r del Premi d'Hoboken
** 1r del Critèrium de Herve
** 1r del Critèrium d'Oostende
* 1935
** 1r del Campionat de la Província d'Anvers
** 1r del Critèrium d'Anvers
** 1r del Premi de Kontich
* 1936
** 1r del Gran Premi Ambiorix a Tongeren,
** 1r del Premi de Wilrijk
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 1937
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1939
** 1r a la París-Belfort
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1942
** 1r del Premi d'Ingelmunster

### Resultats al Tour de França

* 1937. 6è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1938. 4t de la classificació general
* 1939. 5è de la classificació general i vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «VISSERS Edward "Ward"». [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès d'Edward Vissers (Bel)». [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Edward VISSERS» (en italià). [Consulta: 17 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Edward Vissers (francès)
# Juan Roberto Seminario

Juan Roberto Seminario Rodríguez (Piura, 22 de juliol de 1936) és un exfutbolista peruà dels anys 1950 i 1960.Va juguar amb Diego Armando Maradona yi tambe va juguar amb Johhan Cruif

## Trajectòria

Començà la seva carrera l'any 1954 a Deportivo Municipal on jugà fins a 1959. Durant aquests anys disputà 19 partits amb la selecció peruana de futbol. El 17 de maig de 1959 marcà tres gols a la selecció anglesa en un partit disputat a Lima i que finalitzà amb el resultat de 4 a 1. El 1959 ingressà a l'Sporting CP de Portugal, on disputà 50 partits i marcà 21 gols, essent conegut com a O espresso do Lima.
L'any 1961 passà a les files del Reial Saragossa, on esdevingué màxim golejador de lliga la temporada 1961-62 amb un total de 25 gols en 30 partits. La següent temporada fou venut a la Fiorentina italiana i el 1964 ingressà al FC Barcelona. Al Barcelona jugà tres temporades, de les quals destaca la 1965-66 en què es proclamà campió de la Copa de Fires. Formà una brillant davantera al costat del paraguaià Cayetano Ré. En total marcà 48 gols en 100 partits disputats al club. El 1967 fitxà pel CE Sabadell on jugà dues temporades més abans de retornar al seu país, on acabà la seva trajectòria jugant a l'Atlético Grau, el Juan Aurich i el 1972 a l'Atlético Torino. En aquests dos clubs fou jugador i entrenador.

## Palmarès
### FC Barcelona

* Copa de les Ciutats en Fires: 1965-66

### Real Zaragoza

* Pitxitxi: 1961-62

## Estadístiques

| Club | Club | Club | Lliga | Lliga | Copa85% | Copa85% | Continental85% | Continental85% | Total | Total |
| Temp. | Club | País | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols |
| 1954-1959 | Deportivo Municipal | Perú | ? | ? | - | - | - | - | ? | ? |
| 1959-1961 | Sporting CP | Portugal | 42 | 18 | 8 | 3 | - | - | 50 | 21 |
| 1961-1963 | Reial Saragossa | Espanya | 38 | 33 | 9 | 3 | 2 | 0 | 49 | 36 |
| 1963-1964 | Fiorentina | Itàlia | 47 | 15 | 5 | 4 | - | - | 52 | 19 |
| 1964-1967 | FC Barcelona | Catalunya | 36 | 15 | 2 | 1 | 8 | 4 | 46 | 20 |
| 1967-1969 | CE Sabadell FC | Catalunya | 35 | 9 | ? | ? | - | - | 35 | 9 |
| 1969-1970 | Atlético Grau | Perú | ? | ? | - | - | - | - | ? | ? |
| Total | Total | Total | 198 | 90 | 24 | 11 | 10 | 4 | 232 | 105 |

## Referències

* ↑ Matchs statistics Perú 4 Anglaterra 1
* ↑ Sporting Vintage: Juan Seminário
* ↑ Seminario: Trofeu Pichichi
* ↑ http://www.cesabadell.org/1967-68.htm
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Once Ideal: El placer de dobletear

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Seminario: Un Jugador de leyenda Arxivat 2008-09-15 a Wayback Machine.
* Trajectòria al Saragossa Arxivat 2008-09-15 a Wayback Machine.
* Juan Seminario: 'Pichichi' a ritmo de tondero
# Neferhotep I

Neferhotep I (segle XVIII aC - 1730 aC) fou un rei de la dinastia XIII que va governar a la segona meitat del segle XVIII aC.
Nét d'un ciutadà no reial d'una família de tebans amb antecedents militars, la relació de Neferhotep I amb el seu predecessor Sobekhotep III no està clara i és possible que hagi usurpat el tron. Neferhotep I probablement era contemporani dels reis Zimri-Lim de Mari i Hammurabi de Babilònia. Poc se sap de les seves activitats durant el seu regnat durant una dècada i el document més important que sobreviu del seu govern és una stela d'Abydos que relata la creació d'una imatge d'Osiris i la determinació de Neferhotep que es fes "tal com ho van indicar els déus al principi dels temps". Cap al final del seu regnat, Neferhotep I va compartir el tron amb el seu germà Sihathor, una corregència que va durar d'uns mesos a un any.
El seu nom vol dir "Bellesa i satisfacció" i fou germà gran del seu successor Sobekhotep IV. Li correspon el número 27 al Papir de Torí i va tenir un regnat relativament llarg, per comparació, ja que va durar uns 12 anys. El seu nom de tron Khasekhemre vol dir "Poderosa és l'aparença de Ra".
S'han trobat objectes del seu regnat a l'illa Sehel (el seu nom està gravat a les roques set vegades), dos esteles a Abidos (del segon i quart any de regnat) i una a Biblos. Hi ha uns 60 escarabats d'aquest faraó i almenys dos cilindres. Es conserven també tres estàtues, una trobada a Elefantina i dues a Karnak.

## Referències

* ↑ Ryholt, K.S.B: The Political Situation in Egypt During the Second Intermediate Period, c.1800–1550 BC, Carsten Niebuhr Institute Publications, 20. Copenhagen: Museum Tusculanum Press, (1997).ISBN 8772894210
* ↑ Rice, Michael: Who is who in Ancient Egypt, Routledge London & New York 1999, ISBN 0-203-44328-4, see p. 131.
* ↑ Grajetzki, Wolfram: The Middle Kingdom of Ancient Egypt, London 2006 ISBN 978-0-7156-3435-6, p.71–73.
* ↑ Hayes, William C.: The Scepter of Egypt: A Background for the Study of the Egyptian Antiquities in The Metropolitan Museum of Art. Vol. 1, From the Earliest Times to the End of the Middle Kingdom, MET Publications (1978), available online], see p. 342–344 and p. 349–350.
* ↑ Yoyotte, Jean: Le Soukhos de la Maréotide et d'autres cultes régionaux du Dieu-Crocodile d'après les cylindres du Moyen Empire, Bulletin de l'Institut Français d'Archeologie Orientale (BIFAO) 56, (1957), p. 81–95.Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine. see p. 86 1.o
* ↑ Flinders Petrie: Buttons and Design Scarabs, 1925, pl. XXIV and XXVI.
* ↑ Habachi, Labib, Gerhard Haeny et Friedrich Junge: Elephantine IV : The Sanctuary of Heqaib, Philippe von Zabern, Mainz, 1985, p. 115, pl. 201–202 [a-b].
# Port de Vallcarca

El port de Vallcarca és un port industrial del municipi de Sitges (Garraf) situat al poble ara abandonat de Vallcarca, al litoral del massís del Garraf. N'és el titular l'organisme de Ports de la Generalitat, i estava gestionat per l'empresa cimentera Uniland, que des del 2012 pràcticament no l'utilitza. Fomento de Construcciones y Contratas (FCC), actual empresa concessionària, té un projecte de convertir l'espai en un 'hub' tecnològic i audiovisual.
El 1903 es va establir a Vallcarca la primera fàbrica de ciment d’Espanya, anomenada 'Cementos de Garraf M.C. Butsems & Fradera', que el 1920 passà a anomenar-se 'Ciments Fradera S.A'. El 1924 es construí el port de Vallcarca, per a transportar el ciment en vaixells. El 1973 es construïren sobre el dic del port dues grans sitges per emmagatzemar ciment, que van ser desmantellades el 2019.

## Referències

* ↑ «Port de Vallcarca (Sitges)». Ports de la Generalitat. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Vallcarca, el projecte del hub audiovisual a Sitges». Visit Sitges, 25-07-2023.
* ↑ «Fàbrica de Vallcarca». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Desmantellen les dues sitges de ciment del port de Vallcarca». La Vanguardia, 03-04-2019.
# Elseid Hysaj

Elseid Gezim Hysaj (Shkodër, el 20 de febrer de 1994), és un jugador professional de futbol albanès que juga com a lateral dret amb el Lazio i la selecció albanesa.

## Palmarès
### SSC Napoli

* 1 Copa italiana: 2019-20.
# Mare de Déu del Socors (el Pont de Claverol)

La Mare de Déu del Socors és una ermita del poble del Pont de Claverol, pertanyent al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Fins al 1969 formava part del terme municipal de Claverol.
Aquesta església és al peu mateix de la carretera que des del Pont de Claverol mena als pobles d'Aramunt, Sant Martí de Canals i Pessonada, en el lloc on aquesta carretera passa més a ran de la Noguera Pallaresa, a la cua del pantà de Sant Antoni.
És un edifici petit, d'una sola nau amb absis a llevant. És, molt probablement, d'època moderna, i no té cap detall que la faci arquitectònicament particular.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Maria Gispert i Coll

Maria Gispert i Coll (Sant Vicenç de Castellet, 12 d'octubre de 1904 - Caracas, 23 de gener de 1976) fou una escriptora i política catalana.
Era filla d'uns treballadors de la indústria tèxtil de Sant Vicenç de Castellet, Salvador Gispert i Emília Coll. De molt petita anà a viure a Sabadell amb els pares i estudià a l'Escola Industrial d'Arts i Oficis i al Centre de Dependents del Comerç i de la Indústria (CADCI) de Barcelona.
Iniciada en el món laboral com a administrativa, molt aviat ingressà al Sindicat Mercantil d'Empleats i Tècnics de Sabadell i, abans de la República, ja s'havia incorporat al Bloc Obrer i Camperol. Participà de forma brillant en mítings al costat de personatges com Andreu Nin o Joaquim Maurín i col·laborà en el Diari de Sabadell, El Poble, L'Impuls, La Batalla i La Humanitat. Durant la guerra milità en el POUM i dirigí el setmanari L'Impuls. En acabar la Guerra Civil, fou condemnada a 30 anys de presó, dels quals en complí set, i el 1946 aconseguí exiliar-se a Caracas.
A la capital veneçolana va ser secretària de Pau Vila i del Centre Català. Va obrir una llibreria, la Llibreria Mirador, que era punt de trobada dels exiliats catalans. És l'autora també de dues novel·les: Quan desperten els sentits (Tolosa, 1953) i Ombres i llum (Caracas, 1960).
L'octubre de 1985, l'Ajuntament de Sabadell posà el seu nom a un carrer de la ciutat.

## Referències

* 1 2 3 4 Nomenclàtor. «Ronda de Maria Gispert». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 28 febrer 2014].
* ↑ Simó i Bach, Ricard. Sabadellencs morts en l'exili. Sabadell: Agulló-Costa, 1986, p. 93-98. ISBN 84-86636-00-0.
* ↑ Santamaria, Antonio. «Història de Sabadell: Maria Gispert (1904-1976), política i escriptora». iSabadell, 21-10-2018. [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ Formosa, Feliu. Sense nostàlgia. Barcelona: Edicions Proa, 2015, p. 113. ISBN 978-84-7588-540-7.
# Joan Montllor i Pujal

Joan Montllor i Pujal (Sabadell, 18 de gener de 1874 - 24 d'agost de 1960) fou un excursionista i escriptor sabadellenc.

## Biografia

Va promoure l'excursionisme a la seva ciutat i va estar lligat al Centre Excursionista del Vallès (actual UES), del qual era cofundador i des d'on portà una intensa activitat. També va estar vinculat a la Fundació Bosch i Cardellach.
Col·laborà en diversos mitjans de comunicació amb articles d'opinió i de divulgació de la història local. Fou redactor del Diari de Sabadell, on s'erigí en protector de l'anomenada Colla de Sabadell.
El 1944 li van concedir el títol de cronista honorari de la ciutat i el 1949 la Caixa d'Estalvis de Sabadell li va atorgar el Premi Ciutadania.

## Obres

* L'hostal del primer miracle de sant Josep Oriol. Imp. Viader Sant Feliu de Guíxols, 1950.
* La Parròquia de Jonqueres: la seva antiguitat, el seu nom. Sabadell, Fundació Bosch i Cardellach, 1954.
* La devoció mariana en el Vallès. Parròquies, santuaris i capelles. Sabadell, Edit. Joan Sallent, 1958.
* Geografia urbana. Sabadell, Fundació Bosch i Cardellach, 1983.
* Notes històriques. Sabadell, Fundació Bosch i Cardellach, 1983.
* Costums, tradicions, temes comarcals. Sabadell, Fundació Bosch i Cardellach, 1984.
* Sant Llorenç del Munt. Sabadell, Fundació Bosch i Cardellach, 1985.

## Referències

* 1 2 3 4 Nomenclàtor. «Carrer de Montllor i Pujal». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 25 abril 2014].
* ↑ «Carrers amb història (XV): Joan Montllor, l'excursionista». Isabadell.cat.
# Dolors Viñas i Camps

Dolors Viñas i Camps (Sabadell, 11 de setembre de 1907 - 9 de juliol de 1991) va ser una pedagoga i periodista catalana.

## Biografia

Dolors Viñas va estudiar magisteri en edat madura; quan en va obtenir el títol, el 1957, ja tenia cinquanta anys. Després, amb el seu marit, Josep Taulé, va fundar l'Acadèmia Taulé-Viñas. Aleshores era ja corresponsal de La Vanguardia a Sabadell, tasca que va dur a terme durant vint anys, de 1952 a 1972.
Va ser secretària del Museu de la Ciutat (avui Museu d'Història de Sabadell) i de la Fundació Bosch i Cardellach, a la qual el 1976 va ingressar com a membre numerària. En l'acte formal d'ingrés, que va tenir lloc el 22 de desembre de 1976, va llegir un estudi sobre l'obra literària de l'escriptor sabadellenc Bartomeu Soler (1894-1975). Aquest estudi havia estat el tema de la seva tesina de llicenciatura en Filologia hispànica l'any 1975.
A partir de la seva experiència en l'ensenyament de mecanografia i taquigrafia va publicar Mètode complet de mecanografia (ISBN: 8430750126), el primer mètode de mecanografia editat en català, i Tractat de taquigrafia en català: sistema Boada (ISBN: 844046259X).
Va ser mare del sacerdot i compositor de sardanes Albert Taulé i Viñas.

## Reconeixement

El 1984 va rebre el Premi Mossèn Joan Sanabre pel seu treball «El Dr. Lluís Carreras i Mas en el centenari del seu naixement». L'editorial Publicacions de l'Abadia de Montserrat va editar el treball en forma de llibre el 1985. L'any 1987 l'Ajuntament de Sabadell va concedir-li la Medalla de la Ciutat al Mèrit Pedagògic.
El 28 de juny del 2000 Sabadell va inaugurar una plaça amb el seu nom en el barri de la Creu Alta

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Plaça de Dolors Viñas». Ajuntament de Sabadell - Nomenclàtor. [Consulta: 21 febrer 2014].
* ↑ «Corresponsalia de La Vanguardia: Noticias de Sabadell, 1952-1974». Universitat Autònoma de Barcelona. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ «Estudio sobre la obra novelística del escritor sabadellense Bartolomé Soler: Ingresa como Miembro Numerario doña Dolores Viñas Camps». Fitxa del Fons Universitat Autònoma de Barcelona. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ Arnau, B. «Dolors Viñas i Camps». Història de Sabadell s. XIX-XX, 08-11-2020. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ Mètode complet de mecanografia / Dolors Viñas i Camps - Fitxa de la Biblioteca de Catalunya [Consulta 11 de setembre 2021]
* ↑ Tractat de taquigrafia en català: sistema Boada / Dolors Viñas i Camps - Fitxa de la Biblioteca de Catalunya [Consulta 11 de setembre 2021]
* ↑ El Doctor Lluís Carreras i Mas: en el centenari del seu naixement : Premi Mossèn Josep Sanabre 1984 - Fitxa a WorldCat