OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Exèrcit Regular Austriacista

L'Exèrcit Regular Austriacista fou llevat per Carles III per la necessitat d'expulsar la Casa de Borbó de la península Ibèrica.

## Antecedents

Després de la Batalla de Montjuïc i la pèrdua de la fortalesa que dominava la ciutat, el Virrei de Catalunya Francisco Fernández de Velasco, comte de Melgar, signa la capitulació el 9 d'octubre de 1705. És aleshores quan la ciutat s'aixeca contra Velasco i per calmar la revolta, el 22 d'octubre entra a Barcelona l'Arxiduc Carles, que el 7 de novembre de 1705 jura les constitucions catalanes i és coronat com a Carles III d'Espanya.

## Regiments d'infanteria

* Regiment nº1, Regiment d'Infanteria Ahumada
* Regiment nº2, Regiment Blas Ferrer
* Regiment nº3, Regiment de Reials Guàrdies Catalanes
* Regiment nº4, Regiment de la La Reina
* Regiment nº5, Regiment Shover
* Regiment nº6, Regiment Castiglioni
* Regiment nº7, Regiment de la Diputació del General de Catalunya
* Regiment nº8, Regiment de la Ciutat de Barcelona
* Regiment nº9, Regiment d'Infanteria Ciutat de València
* Regiment nº10, Regiment d'Infanteria Regne de València
* Regiment nº11, Regiment d'Infanteria Ciutat de Cartagena
* Regiment nº12, Regiment d'Infanteria Ciutat d'Alacant
* Regiment nº13, Regiment de la Ciutat de Saragossa
* Regiment nº14, Regiment Francisco Ferrer
* Regiment nº15, Regiment Baró de Claret
* Regiment nº16, Regiment Marquès de Rubí
* Regiment nº17, Regiment Manuel Desvalls
* Regiment nº18, Regiment Francesc Sagarriga
* Regiment nº19, Regiment Joan Reart
* Regiment nº20, Regiment Ramon Xammar
* Regiment nº21, Regiment Whiters
* Regiment nº22, Regiment Blosset
* Regiment nº23, Regiment Bonessana
* Regiment nº24, Regiment Carles Llorach
* Regiment nº25, Regiment Bwol
* Regiment nº26, Regiment Faber
* Regiment nº27, Regiment de la Ciutat de Granada
* Regiment nº28, Regiment de la Ciutat de Toledo
* Regiment nº29, Regiment de la Ciutat de Guadalajara

## Regiments de cavalleria

* Regiment nº1, Regiment de cavalleria El Rei
* Regiment nº2, Regiment de cavalleria Morras
* Regiment nº3, Regiment de cavalleria Subies
* Regiment nº4, Regiment de cavalleria Rafael Nebot
* Regiment nº5, Regiment de cavalleria Joan Nebot
* Regiment nº6, Regiment de cavalleria Josep Nebot
* Regiment nº7, Regiment de cavalleria Josep Moragues
* Regiment nº8, Guàrdies de Cavalleria Catalana
* Regiment nº9, Regiment de cavalleria Mas
* Regiment nº10, Regiment de cavalleria Rosell
* Regiment nº11, Regiment de cavalleria Tàrrega
* Regiment nº12, Regiment de cavalleria Aragón
* Regiment nº13, Regiment de cavalleria Puebla

## Referències

* 1 2 Juan Vidal, 2001, p. 63.
* ↑ Soldevila i Zubiburu, 1963, p. 1110 (vol.1).

## Bibliografia

* Juan Vidal, Joseph. Política Interior y Exterior de Los Borbones (en castellà). Akal, 2001. ISBN 8470904108.
* Soldevila i Zubiburu, Ferran. Història de Catalunya. vol.1. Alpha, 1963.
# Federico Colonna

Federico Colonna (Nàpols, 1601 - Tarragona, 25 de setembre de 1641), príncep de Colonna i Pietrapersia, fou un polític i militar napolità que va lluitar al servei de les Espanyes. Es va casar amb Margherita Branciforte d'Austria, neta natural de Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic i princesa de Colonna (Itàlia), amb qui va tenir un únic fill, Antonio Colonna (1620-1623), que va morir d'infant. Fou virrei del Regne de València del 1640 al 1641, any en què succeí com a virrei de Catalunya a Pedro Fajardo de Zúñiga y Requesens, dirigint durant la Guerra dels Segadors, la defensa de la ciutat de Tarragona, on s'havia refugiat l'exèrcit castellà després de la derrota a la Batalla de Montjuïc, i que estava sent assetjada, evitant la seva caiguda completament envoltat per terra per les tropes de Philippe de La Mothe-Houdancourt i per mar per l'estol de Henri d'Escoubleau de Sourdis, fins que va arribar ajut per via marítima després de la Segona batalla naval de Tarragona, guanyada per García de Toledo el 23 d'agost. Federico Colonna va morir poc després de l'alliberament de la ciutat.
# Serra de Malacara

La Serra de Malacara se situa en la zona centre-occidental de la província de València, servint com límit entre dues comarques: la Plana de Requena-Utiel, a l'oest, i la Foia de Bunyol, a l'est; entre la conca del riu de Bunyol, afluent per l'esquerra del Magre i del riu Joanes.

## Particularitats

És un relleu calcari que supera els 1.100 metres d'altitud, amb el seu punt més elevat en el Pic Nevera, de 1.118 m.
És un dels relleus muntanyencs més importants que es poden veure al migdia de l'autovia A-3, una vegada superat el port de Bunyol, amb cotes que arriben als 1.000 metres d'altitud.
Des del punt de vista geològic, la serra de Malacara és una estructura anticlinal el nucli de la qual són les calcàries del Juràssic. La seua direcció és aproximadament NO-ES (similar, per tant, a l'alineació tectònica de tota la Serralada Ibèrica), enfonsant-se el seu eix cap al sud-est, on afloren materials del cretàci.

## Vegeu també

* Llista de muntanyes del País Valencià
* Villingordo
* Rambla de Poio

## Referències

* ↑ «Serra de Malacara». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Serra de Malacara». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Einar Liberg

Einar Liberg (Elverum, Hedmark, 16 d'octubre de 1873 – Oslo, 11 de setembre de 1955) va ser un tirador noruec que va competir durant el primer quart del segle xx. En el seu palmarès destaquen set medalles olímpiques, quatre d'elles ors guanyades en les quatre edicions dels Jocs Olímpics que disputà: el 1908, 1912, 1920 i 1924.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va disputar dues proves del programa de tir. Va guanyar una medalla d'or en la prova de rifle lliure 300 metres, 3 posicions per equips, mentre en el rifle militar per equips fou sisè.
El 1912, a Londres va disputar novament dues proves del programa de tir, amb una medalla de plata guanyada en la prova de rifle lliure per equips com a resultat més destacat.
El 1920, un cop finalitzada la Primera Guerra Mundial, Liberg disputà els seus tercers Jocs Olímpics. A Anvers disputà quatre proves del programa de tir, amb un excel·lent resultat, ja que guanyà dues medalles d'or, en cérvol mòbil, tret simple per equips i cérvol mòbil, doble tret per equips i una de bronze en a prova individual de cérvol mòbil, doble tret.
El 1924, a París, disputà els seus darrers Jocs Olímpics, amb la participació en cinc proves del programa de tir i dues noves medalles aconseguides: la d'or en cérvol mòbil, tret simple per equips i la de plata en cérvol mòbil, doble tret per equips.

## Referències

* ↑ Perfil a databaseolympics.com
* 1 2 3 4 «Einar Liberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 de desembre 2008. [Consulta: 1r setembre 2016].
# La gitana dormida

La gitana adormida (en francès: La bohemienne endormie) és un quadre pintat el 1897 per l'artista naïf francès Henri Rousseau. El mateix artista el descrivia de la manera següent:
| « | Una negra errant, una mandolinista, es troba, en un son profund, vençuda per la fatiga, amb la seva gerra al seu costat (una gerra amb aigua per a beure). Un lleó que passa per allà capta la seva olor però no la devora. Hi ha un efecte de la llum de la lluna, molt poètic. | » |

## Història

Rousseau va exhibir el quadre per primera vegada al XIII Salon des Indépendants i va provar sense èxit de vendre'l al batlle de la seva ciutat natal, Laval. En comptes d'això, va entrar a formar part de la col·lecció privada d'un comerciant de carbó de París, on va romandre fins al 1924, quan va ser descobert pel crític d'art Louis Vauxcelles. El marxant d'art Daniel-Henry Kahnweiler, establert a París, va comprar el quadre el 1924, encara que va sorgir una controvèrsia sobre la seva autenticitat. El 1939 va ser adquirit per l'home de negocis Simon Guggenheim, que el va donar al Museu d'Art Modern de Nova York.

## Referències

* ↑ (en anglès) La gitana dormida al MoMA MoMA. Consultat l'1 de febrer de 2015.
* ↑ Gordon Kantor, Sybil. Alfred H. Barr, Jr. and the Intellectual Origins of the Museum of Modern Art. MIT Press, 2003. ISBN 0262611961. (pàgina 66)
* ↑ Vallier, Dora. Henri Rousseau. Crown Publishers, 1979. ISBN 0-517-53697-8. (pàgina 61)

## Enllaços externs

* The Sleeping Gypsy MoMA Provenance Research.
* The Sleeping Gypsy - interpretació per un artista Arxivat 2018-08-20 a Wayback Machine..
# Ratolí marsupial de Woolley

El ratolí marsupial de Woolley (Pseudantechinus woolleyae) és una espècie de petit marsupial carnívor que pertany a la família dels dasiúrids. Viu a Austràlia Occidental, especialment a les regions de Pilbara, Ashburton i Murchison.

## Referències

* ↑ Entrada «Pseudantechinus woolleyae (Woolleyss false antechinus)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 17 setembre 2024].
* ↑ Menkhorst, Peter. A Field Guide to the Mammals of Australia. Oxford University Press, 2001, p. 60.
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Giresun

Giresun o Cerasunt (grec: Κερασούντα, Kerasunda; grec antic: Κερασοῦς, Kerasûs) és una ciutat de Turquia a la costa de la mar Negra, a l'oest de Trebisonda, amb uns vuitanta mil habitants. És la capital de la província de Giresun, amb 6.965 km² i uns cinc-cents cinquanta mil habitants.

## Història

Cerasunt fou una important ciutat de la costa de l'anomenat pont Polemoníac, entre Amisos i Trapezunt. Segons el Periple de Pseudo-Escílax, en aquest lloc hi va haver una colònia de Sinope de nom de Quèrades (grec antic: Χοιράδες, Khoirades), però ja havia desaparegut al segle i aC. A Quèrades van arribar els deu mil de Xenofont després de la seva retirada de Pèrsia. En algun moment aparegué, una mica més a l'est, la ciutat de Cerasunt, sovint confosa pels antics autors amb Quèrades. Cerasunt és derivat del mot κερασός 'cirera' amb el sufix -όεις, referit a l'abundància d'un element; segons altres propostes, el primer element podria ser també el mot κέρας, 'banya'.
Probablement fou refundada per Farnaces del Pont, avi de Mitridates VI Eupator, sota el nom de Farnacea. Mitridates hi va tenir el seu harem durant les guerres contra Roma. Fou poblada amb gent de la veïna Cotiora, i estava fortament fortificada. El treball del material de les mines de ferro dels veïns càlibes li van donar prosperitat.
No obstant això, el nom original finalment prevalgué. El nom turc, Giresun, és derivat del grec Cerasunt.

#### Període de les gabelles turques i otomà

El 1397, Giresun va ser conquerida pels cabdills Turcmans Emir oğlu Süleyman Bey i Pir Kadem Çakır Bey. En els anys posteriors, després de la conquesta de l'Imperi de Trebisonda pels otomans el 1461, Giresun va passar a estar sota el domini de l'Imperi Otomà. Als registres fiscals del segle XVI, Giresun i les seves poblacions circumdants (Koyulhisar / Büyükliman / Vakfıkebir) apareixen com a Província de Çepni. Després del període de les gabelles (1461), Giresun, que havia passat a formar part de la Província de Trebisonda de l'Imperi Otomà, va ser fusionada amb les prefectures d'Ordu, Tirebolu i Görele el 1920 per formar el Govern de Giresun. El 1923 va ser reconeguda com a província.

## Cultura i gastronomia

Giresun té una cuina tìpica de la Mar Negra, amb el ús abundant de peixos.
Giresun és coneguda especialment per les seves avellanes a nivell internacional, símbol de la ciutat. L'especialització productiva en les avellanes es pot explicar històricament. Durant el segle XIX, quan es produeix l'expansió comercial d'Europa, es busquen els millors productes primaris, entre ells l'alimentació. Aquest fet més les capitulacions otomanes favorables als mercaders europeus van trobar un brou de cultiu per l'expansió del que aleshores era un mercat local.

## Vegeu també

* Aeroport d'Ordu-Giresun
* Giresunspor, club de futbol de la ciutat
* Dible, un plat tìpic de Giresun

## Enllaços externs

* Giresun Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine..

## Referències

* ↑ Cecchini Rodríguez, Arnau «The modernization of Giresun: A metamorphosis applied in urban space». The modernization of Giresun, 01-01-2023.
# Felip II de Borgonya

Felip II de Borgonya l'Ardit (del francès hardi, generalment ‘agosarat’ o ‘intrèpid’) (Pontoise 1342 - castell de Halle, Bèlgica 1404), príncep de França i duc de Borgonya (1363-1404); comte de Turena (1360-1363); comte de Nevers (1384-1385), comte de Rethel (1384-1393); comte de Borgonya, Flandes i d'Artois (1384-1404); comte de Charolais (1390-1404) i duc de Limburg (1396-1404).

## Orígens familiars

Nasqué el 15 de gener de 1342 a Pontoise, fill del rei Joan II de França i la seva primera esposa, Bonna de Luxemburg. Era net per línia paterna de Felip VI de França i Joana de Borgonya, i per línia materna de Joan I de Luxemburg i Elisabet de Bohèmia. Fou germà del rei Carles V de França i el duc Lluís I d'Anjou.

## Presoner d'Anglaterra

El 1356 va participar al costat del seu pare en la batalla de Poitiers, una participació que li va merèixer el seu sobrenom: l'Ardit. Ferit com el seu pare, ambdós foren fets presoners i duts a Anglaterra. El 1360 finalment foren alliberats i pogueren retornar a França.

## Duc de Borgonya

El ducat de Borgonya quedà vacant el 1361 per la mort del seu últim duc, Felip I de Borgonya. El 6 de setembre de 1363 Joan II va concedir a Felip la rica província de Borgonya i el títol de duc.
Felip II no va fer públic el seu nou títol i va continuar exercint el títol de Comte de Turena, que havia rebut el 1360, així com el de governador de Borgonya, fins que el seu germà Carles V de França va accedir al tron i va ratificar els títols concedits pel seu pare. No va ser fins al 26 de novembre de 1364 que va prendre definitivament possessió del càrrec.
Continuant la Guerra dels Cent Anys, el duc de Borgonya va prendres les armes de l'exèrcit reial a Normandia per enfrontar-se al duc de Lancaster.

## Núpcies i descendents

Es casà el 19 de juny de 1369 a Gant amb la comtessa Margarida III de Flandes. D'aquesta unió nasqueren:
* l'infant Joan I de Borgonya (1361-1419), duc de Borgonya
* l'infant Carles de Borgonya (1372-1373)
* l'infant Antoni de Borgonya (1384-1415), comte de Rethel i duc de Brabant
* l'infant Felip de Borgonya (1389-1415), comte de Nevers i Rethel
* la infanta Margarida de Borgonya Dampierre (1374-1441), casada el 1385 amb el duc Guillem IV de Baviera
* la infanta Caterina de Borgonya (1378-1426), casada el 1393 amb el duc Leopold IV d'Àustria
* la infanta Bonna de Borgonya (1379-1399)
* la infanta Maria de Borgonya (1380-1428), casada el 1401 amb el comte Amadeu VIII de Savoia

## Comte de Flandes

De mà de la seva esposa el 1384 va heretar els comtats de Flandes, d'Artois, Rethel i Nevers, per la qual cosa va arribar a convertir-se en un dels prínceps cristians més poderosos d'Europa. Va assegurar el poder als Països Baixos per un doble matrimoni dels seus familiars amb prínceps de Baviera.
Felip II va morir al castell de Halle, actualment a Bèlgica, el 27 d'abril de 1404, i fou enterrat a Dijon.
# Societat filomàtica de París

La Societat filomàtica de París (Société philomathique de Paris) és una societat científica i filosòfica pluridisciplinar creada el 10 de desembre de 1788 per iniciativa de l'agrònom Augustin-François Silvestre i del mineralogista Alexandre Brongniart.

## Història de l'entitat

Composta d'un nombre limitat de membres elegits, pren per lema « Estudi i amistat ». Constitueix una mena d'avantsala abans d'accedir a l'Acadèmia de les ciències i s'encarrega de la promoció dels treballs dels seus membres, sobretot a través de la publicació del seu Butlletí mensual.
La clausura de l'Acadèmia de les ciències per la Convenció i el decret del 8 d'agost de 1793 faran de la Société philomathique de Paris la sola posseïdora de publicacions científiques de l'època fins a la reobertura de les acadèmies, sota el nom d'Institut, el 3 brumari any IV (novembre 1795), i la recuperació de les seves publicacions. Els philomathes són, el 1797, uns setanta: l'associació queda aleshores constreta a no elegir els seus membres més que per via de reemplaçament i de limitar aquest nombre a cinquanta.
Entre els philomathes més cèlebres es poden citar Antoine Lavoisier, Jean-Baptiste de Lamarck, Gaspard Monge, Pierre-Simon de Laplace, Georges Cuvier, Joseph-Louis Gay-Lussac, André-Marie Ampère, Augustin Louis Cauchy, Augustin Fresnel, Jean Baptiste Boussingault, Claude Bernard, Marcellin Berthelot, Jean-Baptiste Biot, Henri Dutrochet (corresponent), Louis Pasteur, Siméon Denis Poisson, Henri Becquerel, i més tard: Broglie, Joliot, Théodore Monod…
Havent quedat en repòs després de la Segona Guerra Mundial, la societat filomàtica va revisar els seus estatuts l'any 1971.

## Altres societats filomàtiques

El 1833 es fundà la Société Philomathique de Perpignan.
A finals de 1839 fou fundada la Sociedad Filomática de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Societat filomàtica de París». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Saurí 1849, pàg. 163
* ↑ Casassas 1999, pàg. 60

## Bibliografia

* Saurí 1849 : Saurí, Manuel; Matas, José. Manual histórico-topográfico, estadístico y administrativo, o sea, Guía general de Barcelona, dedicado a la Junta de Fábricas de Cataluña, recopilado y arreglado por Manuel Saurí y José Matas. Barcelona: Imprenta y Librería de D. Manuel Saurí, 1988.
* Casassas 1999 : Casassas, Jordi (Coordinador). Els Intel·lectuals i el poder a Catalunya: materials per a un assaig d'història cultural del món català contemporani: 1800-1975. Barcelona: Pòrtic, 1999.
* André Thomas (1990). Société philomathique de Paris et deux siècles d'histoire de la Science en France, Presses universitaires de France (Paris)<span : vi + 154 p (ISBN 2-13-043430-4)

## Enllaços externs

* Société Philomathique de París
* Sur le bruit du tonerre ("Sobre el soroll del tro") Un text de 1833 de la Société philomathique. En línia i comentat en el lloc web BibNum.
# Forest McNeir

Forest Waldemar McNeir (Washington DC, 16 d'agost de 1875 – Houston, Texas, 9 de maig de 1957) va ser un tirador estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà la prova de la fossa olímpica per equips del programa de tir. En ella guanyà la medalla d'or.

## Referències

* ↑ «Forest McNeir Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 d’octubre 2015. [Consulta: 15 octubre 2017].
* ↑ Forest McNeir at US Trapshooting Hall of Fame
# Carol Bower

Carol Bower (Riverside, 9 de juny de 1956) és una ex-remadora estatunidenca que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
Estudià a la Universitat de Califòrnia a Los Angeles, on es graduà el 1979. El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen tres medalles de plata i una de bronze al Campionat del món de rem.
Un cop retirada exercí d'entrenadora de rem.

## Referències

* 1 2 «Carol Bower Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA
# Jacques Grésa

Jacques Prudent Pierre Grésa (Canet de Rosselló, 16 de maig de 1898 - 27 de juliol de 1964) fou un funcionari i polític nord-català, diputa i regidor municipal del Partit Comunista Francès.

## Biografia

Fill d'un comerciant, volia ser mestre però la Primera Guerra Mundial va interrompre els seus estudis, i hi va lluitar com a aviador. Després ingressà a l'administració de finances i milità en el Sindicat de Contribucions Indirectes. El 1930 fou destinat a Colombes com a inspector de finances. Alhora, des del 1925 fou membre del Partit Comunista Francès, amb el qual fou elegit regidor municipal a París i conseller general del departament del Sena en 1935. A les eleccions legislatives franceses de 1936 fou escollit diputat del PCF pel departament del Sena. Durant la guerra civil espanyola fou vicepresident de l'Associació França-Espanya i secretari general del Comitè Nacional de Defensa de les Víctimes del Franquisme.
Com a diputat membre del grup obrer i camperol francès, fou arrestat, despullat del seu mandat el 21 de gener de 1941 i condemnat el 3 d'abril de 1940 pel 3r Tribunal Militar de París a cinc anys de presó, 4.000 francs de multa i 5 anys de privació dels drets cívics, civils i de família. per restar fidel a la línia del Partit Comunista i no haver denunciat el pacte germanosoviètic. Internat al sud d'Algèria, fou alliberat després del desembarcament aliat al Nord d'Àfrica.
Posteriorment fou director de gabinet de Frenand Grenier comissari de l'aire al govern d'Alger, i després del seu successor Charles Tillon. Un cio acabada la guerra, fou escollit diputat del PCF per l'Alta Garona a les eleccions legislatives franceses de novembre de 1946. Entre 1945 i 1951 fou qüestor i després secretari de l'Assemblea Nacional Francesa.

## Referències

* ↑ Jacques Grésa al web de l'Assemblea Nacional Francesa
* ↑ Jean-Marie Mayeur, Arlette Schweitz Les parlementaires de la Seine sous la Troisième République, Volum 1, p. 292
* ↑ Procès des 44 députés communistes de mars-avril 1940

## Bibliografia

* « Jacques Grésa », al Dictionnaire des parlementaires français (1889-1940), sota la direcció de Jean Jolly, PUF, 1960
* VVAA. Nouveau Dictionnaire de Biographies Roussillonnaises 1789-2011. 1 Pouvoirs et société. Perpignan: Publications de l'olivier, 2011, p. 699. ISBN 9782908866414.
* Jacques Gresa Ecrits de prison (octobre 39-février 43) présenté par Georges Sentis, docteur en Histoire, Perpignan, Editions M./R. 2009
# Arminiheringia auceta

Arminiheringia auceta és una espècie extinta de mamífer esparassodont de la família dels proborhiènids que visqué a Sud-amèrica durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils a la província argentina de Chubut. Es tracta de l'única espècie del gènere Arminiheringia.

## Referències

* 1 2 Entrada «Arminiheringia auceta» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 25 setembre 2024].
# Feng Xi

    En aquest nom xinès, el cognom és Feng.
Feng Xi :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 馮習 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 冯习 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Féng Xí |
Feng Xi (mort el 222 EC), nom estilitzat Xiuyuan (休元), va ser un general militar de Shu Han durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa.
En el 221, Liu Bei va llançar una campanya contra les forces de Sun Quan, començant amb la batalla de Xiaoting. Feng va participar en les etapes inicials de la batalla, unint-se a Wu Ban per acabar derrotant els generals de Sun Li Yi (李异) i Liu E (刘阿) a Wu (巫). Feng va ser mort en combat en el 222 quan l'exèrcit de Sun Quan, sota el comandament de Lu Xun, va llançar un contraatac usant foc.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. Registres del Tres Regnes, Capítol 45.
* Sima Guang. Zizhi Tongjian, Capítol 69.
# Frank Wright

Frank Seymour Wright (South Wales, Nova York, 26 de desembre de 1878 – Buffalo, Nova York, 13 de febrer de 1931) va ser un tirador estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa de tir. En la competició de la fossa olímpica per equips guanyà la medalla d'or, mentre en la prova individual guanyà la de bronze.

## Referències

* ↑ «Frank Wright Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de desembre 2014. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Harriet Metcalf

Harriet Metcalf (Providence, 25 de març de 1958) és una ex-remadora estatunidenca que va competir durant la dècada de 1980.
Es graduà el 1981 al Mount Holyoke College i posteriorment va fer un màster a la Harvard University. El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen quatre medalles de plata i una de bronze al Campionat del món de rem.

## Referències

* 1 2 «Holly Metcalf Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 23 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA