OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ophidian

Ophidian (civil: Conrad Hoyer; * 1 de setembre de 1981) és un DJ holandès de música Hardcore Techno i un productor musical. També se'l coneix com a "Cubist Boy", "Meander", "Raziel" i "Trypticon".

## Privat

A l'edat de cinc anys, Hoyer va fer les seves primeres classes de piano. El 1993, als 11 anys, va començar a mesclar. Ben aviat va començar a fer servir dues platines, un aparell enregistrador i un teclat. Aquesta etapa de l'aprenentatge considera que l'ajudà molt a entendre l'estructura de les cançons. L'any 1995, Hoyer va començar amb el seu Ordinador a gravar música. Va estudiar des de l'any 2001 tecnologia musical a la Universitat de les arts d'Utrecht (HKU). Durant els seus estudis, va aprendre els continguts teòrics i aspectes tècnics de la música.

## Carrera Musical

El 1998 va fer amb un CD de Demostració, Patrick van Kerckhoven. Als 16 anys va tenir el seu primer contracte amb el segells Gangsta Audiovisuals i Supreme Intelligence—, que són dos sub-etiquetes de Patrick van Kerckhoven –. El 2001 és un any important per a Hoyer. Va fer les primeres cançons sota el nom de Trypticon, i a partir d'aquell moment va utilitzar el pseudònim Ophidian per iniciar el nou projecte. El nom està influenciat per l'holandès DJ de Hardcore-Tecno anomenat "Tapage", al costat del qual va fer diversos treballs amb Supreme Intellingence. Més endavant aquest va esdevenir el seu principal pseudònim. L'any 2001 va fer el seu propi Estudi de gravació. El seu primer gran èxit va ser la cançó "Butterfly VIP", que va ser publicada en 2004. Així, ha aconseguit regularment anar a Festivals com Thunderdome i Masters of Hardcore.
Hoyer té les seves pròpies Etiquetes: "Meta4" i "MetaO". Des del 2002 fins al 2012, ha publicat 5 àlbums: Blackbox, Betrayed by Daylight, To Sing of Desecration, Between the Candle and the Stars und Gazing long into the Abyss amb el pseudònim Meander.
El seu estil musical va des del Hardcore Industrial fins al Doomcore, Breakcorea, IDM i Hard Techno i també té influències de la música clàssica.

## Referències

* 1 2 3 4 Ophidian bei Discogs
* 1 2 3 4 5 6 Informationen und Biografie auf Myspace
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Interview mit Ophidian, niederländisch
* ↑ Ophidian - Butterfly V.I.P. / Hammerhead V.I.P. bei Discogs

## Enllaços externs

* Lloc web de Ophidian
# PalmPilot

El PalmPilot Personal i el PalmPilot Professional són la segona generació de dispositius Palm PDA fabricats per Palm Inc (aleshores filial de US Robotics, més tard 3Com). Aquests dispositius es van llançar el 10 de març de 1997.

## Accessoris i preus

Palm també va vendre el mòdem 10201U a 14,4 kbit/s, presentat a un preu de 129 dòlars (aquest mòdem també és compatible amb els dispositius Palm III i Palm IIIx). També estava disponible un kit d'actualització, que permetia als usuaris dels dispositius Pilot 1000/5000 anteriors actualitzar el sistema operatiu, la ROM i la memòria RAM perquè coincidís amb el PalmPilot Professional. Els preus de venda inicialment suggerits al llançament eren de 399 dòlars per al PalmPilot Professional (1 MB), 299 dòlars per al PalmPilot Personal (512 KB) i 199 dòlars per al kit d'actualització. Els kits d'actualització també estaven disponibles per als usuaris de Pilot registrats existents per 99 dòlars durant un temps limitat després del llançament. Aquests kits incloïen capacitat IR, una nova porta de memòria de plàstic per allotjar els díodes IR, una targeta de memòria amb 1 MB, la nova ROM per a Palm OS 2.0 i un CD-ROM amb programes d'escriptori actualitzats.

## Recepció

El PalmPilot es va convertir en un gran èxit i va ajudar a Palm a consolidar-se com a líder en el creixent mercat de PDA/ ordinadors de mà. PalmPilot havia venut més d'un milió d'unitats el 1998.
Va ser substituït pel Palm III el 1998.

## Referències

* ↑ «Palmpilot's Reward For Success: Competition From Microsoft -- Fight For Hand-Held Computer Market Is About To Erupt | The Seattle Times». archive.seattletimes.com. [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ Inc, Ziff Davis. PC Mag (en anglès). Ziff Davis, Inc., 1998-09-22.

## Bibliografia

* Llibre del 3Com Palm Pilot (PDF)
* Manual d'escriptori 3Com Mac (PDF)

## Enllaços externs

* Escriptori pilot 1.0
# Poble Espanyol de Palma

El Poble Espanyol és un museu que està situat en el barri de Son Espanyolet de la ciutat de Palma (Illes Balears, Espanya).
Es va construir a partir de 1965 i va ser inaugurat el 9 de març de 1967. Es va concebre com un poble on es pretenien reunir les principals característiques dels pobles d'Espanya. Va ser dissenyat per l'arquitecte Fernando Chueca Goitia.
El projecte es va presentar el 1963 i va ser promogut per Conextur, una empresa constructora i explotadora turística, amb l'objectiu d'atreure i retenir el turistes de tot el món.
El museu ocupa una àrea total de 6365 m² i s'hi reprodueixen a escala diverses edificacions, places i carrers representatius de diverses ciutats espanyoles. El recinte inclou 18 blocs d'edificis, 15 carrers i 12 places que sumen un total de 72 exemples de l'arquitectura espanyola, construïts amb materials originaris de les respectives regions de cada un.
Actualment, el Poble Espanyol és un museu arquitectònic a l'aire lliure, alhora que de mostra d'artesania popular. També s'utilitza per a diversos esdeveniments, com congressos, reunions, exhibicions…
El conjunt és el tercer més gran del món d'aquestes característiques, per darrere del Poble Espanyol de Barcelona i el de Bèlgica. A més, va ser l'únic construït com una atracció turística, ja que el de Barcelona es va aixecar per a l'Exposició Universal de 1929 i el de Bèlgica en 1958 per a l'Exposició Universal de Brussel·les.

## Referències

* ↑ Buades Castell, Llorenç. «Març de 1967». Ixent. [Consulta: 11 novembre 2012].
* ↑ ANDREU ALCOVER, Jorge. 'El Pueblo Español de Palma de Mallorca!|Baleares - 14-06-1963
* ↑ Riera, Joan «La primera piedra del pueblo español» (en castellà). Diario de Mallorca, 23-07-2014.
* 1 2 «Pueblo Español Mallorca | Where Culture Meets History» (en anglès). [Consulta: 2 maig 2024].
# Polo amb bicicleta

El polo amb bicicleta (polo-vélo en francès; Radpolo en alemany, cycle polo en anglès) és un esport d'equip, semblant al polo tradicional, excepte que s'utilitzen bicicletes en lloc dels cavalls. Hi ha dues versions d'aquest esport: herba i pista. El joc de pista dura va experimentar un fort augment d'interès a la primera dècada del segle XXI i estan sorgint nous equips arreu del món a la Xina, Canadà, Irlanda, Suïssa, França, Índia, Alemanya, Pakistan, Ucraïna, Rússia, Malàisia, Sri Lanka, Indonèsia, Hongria, Austràlia, Nova Zelanda, Suècia, Anglaterra, Escòcia, Argentina, Itàlia, Espanya, EUA, Polònia, Croàcia, Eslovènia, Lituània, Nepal, Brasil i Cuba.

## Història

El joc va ser inventat al comtat de Wicklow (Irlanda), el 1891 pel campió de ciclisme retirat Richard J. Mecredy, editor de la revista The Irish Cyclist. A l'octubre d'aquell any es va jugar el primer partit de ciclopolo al Scalp (Comtat de Wicklow) entre Rathclaren Rovers i l' Ohne Hast Cycling Club. Cap a finals del segle xix, el joc va arribar a Gran Bretanya, França i els Estats Units, on l' American Star Bicycle va ser un dels equips més destacats.
El primer partit internacional es va jugar entre Irlanda i Anglaterra el 1901. El polo amb bicicleta va ser un esport de demostració als Jocs Olímpics de Londres de 1908 amb la victòria d'Irlanda i Alemanya.
L'esport va assolir el seu punt àlgid de popularitat a Gran Bretanya durant la dècada de 1930 amb la introducció de les lligues regionals. El cicle de polo també va florir a França durant aquest període amb l'establiment de la lliga francesa. Es van celebrar partits internacionals entre França i la Gran Bretanya regularment. No obstant això, la Segona Guerra Mundial va marcar l'inici de la desaparició del polo amb bicicleta a Gran Bretanya. Tot i això, l'esport es va mantenir a França, amb campionats de lliga celebrats regularment fins avui.
La dècada de 1980 va veure l'ascens de dues noves potències en el polo amb bicicleta, l'Índia i els Estats Units. La Bicycle Polo Association of America es va crear el 1994. Els partits internacionals de polo ciclista van tornar en la dàcada de 1990, amb el primer campionat del món organitzat l'any 1996 als EUA. Actualment es juga al Brasil, Argentina, Austràlia, Canadà, França, Alemanya, Gran Bretanya, Índia, Irlanda, Malàisia, Nova Zelanda, Pakistan, Sud-àfrica, Sri Lanka, Suècia, Suïssa i EUA. El bicie polo va ser reconegut oficialment per la Unió Ciclista Internactional l'any 2001.

## Referències

* ↑ «Polo's young punk cousin». BBC, 31-07-2009. [Consulta: 10 juny 2015].
* ↑ , 23-07-2010 [Consulta: 5 març 2019].
* 1 2 polovelo. «Cycle polo story». Polo-velo.net. [Consulta: 1r octubre 2010].
* ↑ Herlihy, David V. Bicycle, The History. Yale University Press, 2004, p. 372. ISBN 0-300-10418-9.
* ↑ «Welcome to rediff.com : Sports - Athens 2004 History». Rediff.com. [Consulta: 1r octubre 2010].
* ↑ «BBC SPORT | Olympics 2004 | History | London 1908». BBC News, 09-07-2004. [Consulta: 1r octubre 2010].
# Garnatxa

La garnatxa és una varietat de cep negra que dona un raïm de taula i vinífer. Els gotims són compactes i el gra és ovalat, dolç i de color morat.
És sensible a les humitats i a les boires de primavera, però s'adapta bé en zones assolellades, airejades i no gaire altes. És la varietat mediterrània més cultivada arreu del món, utilitzada pràcticament a totes les denominacions d'origen de Catalunya, inclosa la Catalunya del Nord, i a Requena.
El nom procedeix de Vernazza, població de la Ligúria. L'origen és incert. Podria ser de l'Aragó i de fet a La Rioja es coneix com a tinta aragonesa. A Sardenya es discuteix si la garnatxa va ser introduïda pels catalans o si la garnatxa catalana deriva d'una varietat prèvia de l'illa. Altres noms són: garnatxo o garnatjo al Maresme i la Catalunya del Nord, gironet a la Marina Alta, lledoner a l'Empordà, granatxa al Priorat, vernatxa al Maestrat i Terres de l'Ebre, negrella a València, canonau a l'Alguer, cannonau en sard, i grenache a França, Califòrnia i Austràlia. També s'anomena garnatxa negra o garnatxa del país quan cal distingir-la de les altres varietats:
* Garnatxa blanca o alacantí.
* Garnatxa tintera o alacant.
* Garnatxa peluda.
* Garnatxa roja o lledoner roig.
Una varietat que deriva possiblement de l'adaptació de la garnatxa a l'illa de Mallorca és el manto negre, cultivat sobretot a la DO Binissalem. La garnatxa negra presenta el mateix grau d'acidesa que la garnatxa blanca i la garnatxa roja.
El vi varietal de garnatxa, negre o rosat, té entre 15º i 16º d'alcohol, té poc color, amb cos i poc àcid. S'oxida amb facilitat. Destaquen els vins de qualitat elaborats en cupatge amb garnatxa a la DOQ Priorat.
Es coneix també com vi garnatxa un vi de licor tradicional que es produeix ajuntant part de most de raïm sobremadurat i fermentat i part de most no fermentat o mistela de garnatxa. Resulta un vi dolç natural amb una aroma primària de confitures i espècies i un grau alcohòlic volumètric adquirit entre 14% vol i 20% vol. Destaquen els vins AOC Banyuls Grand Cru i el Garnatxa d'Empordà.

## Referències

* ↑ «La varietat Garnatxa». Grenaches du Monde, 2012. Arxivat de l'original el 2016-12-07. [Consulta: 4 febrer 2014].
Viccionari
# Ephraim Graham

Ephraim Foster Graham (Pinewood, Tennessee, 10 d'agost de 1881 - Fort Sam Houston, Texas, 23 de desembre de 1962) va ser un genet estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del concurs per equips del programa d'hípica, amb el cavall Connie; formant equip amb Ben Lear, John Montgomery i Guy Henry. En el concurs individual acabà en dotzena posició.
El 1903 s'havia graduat a l'Acadèmia Militar de West Point i fou enviat al 10è regiment de cavalleria dels Estats Units. Graham també jugava al polo i el seu equip va ser considerat com el millor equip de l'Exèrcit de la dècada de 1910. El 1916 quedà greument ferit durant la disputa d'un partit de polo. Tot i les seqüeles, va poder servint fins a 1932 a l'exèrcit.

## Referències

* 1 2 «Ephraim Graham Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 3 febrer 2017].
* ↑ «AOG Obituari». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 3 febrer 2017].
# Benjamin Thomas

Benjamin Thomas (Tarn, 12 de setembre de 1995) és un ciclista francès, professional des del 2015 i actualment a l'equip Cofidis.
Combina el ciclisme en pista amb la carretera. És en pista on ha aconseguit els èxits més importants. Destaca una medalla de bronze en la cursa americana dels Jocs de Tòquio 2020, fent parella amb Donavan Grondin. També ha guanyat quatre medalles d'or i tres de plata al Campionat del Món en pista i vuit medalles d'or, quatre de plata i dues de bronze als Campionats d'Europa de ciclisme en pista.
En carretera destaquen dos campionats de França de contrarellotge, el 2019 i 2021, i l'Étoile de Bessèges del 2022.

## Palmarès en pista

* 2013
** Campió del món júnior en Puntuació
* 2014
** Campió d'Europa en Puntuació
** Campió d'Europa sub-23 en Scratch
* 2016
** Campió d'Europa en Persecució per equips (amb Thomas Denis, Corentin Ermenault, Florian Maître i Sylvain Chavanel)
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Thomas Denis, Corentin Ermenault i Florian Maître)
** Campió de França en Òmnium
** Campió de França en Madison (amb Jordan Levasseur)
* 2017
** Campió del món en Òmnium
** Campió del món de Madison (amb Morgan Kneisky)
** Campió d'Europa de Madison (amb Florian Maitre)
** Campió d'Europa en Persecució per equips (amb Louis Pijourlet, Florian Maitre i Corentin Ermenault)
** Campió de França en Òmnium
** 1r als Sis dies de Fiorenzuola d'Arda (amb Morgan Kneisky)
* 2020
** Campió del món en Òmnium
* 2021
** Campió del món en Puntuació
** Campió d'Europa en Puntuació
** 1r als Sis dies de Fiorenzuola d'Arda (amb Donavan Grondin)

### Resultats a la Copa del Món

* 2015-2016
** 1r a Hong Kong, en Scratch
** 1r a Hong Kong, en Puntuació
** 1r a Cambridge, en Madison
* 2017-2018
** 1r a Manchester, en Òmnium
* 2018-2019
** 1r a Milton, en Òmnium
* 2019-2020
** 1r a Milton, en puntuació per equips, amb Thomas Denis, Corentin Ermenault, Kévin Vauquelin i Valentin Tabellion
** 1r a Glasgow, en americana, amb Donavan Grondin
** 1r a Glasgow, en Òmnium

## Palmarès en ruta

* 2014
** Vencedor d'una etapa al Tour de Còrsega
* 2017
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
** Vencedor d'una etapa al Tour de Valònia
* 2019
** Campió de França de contrarellotge
* 2021
** Campió de França de contrarellotge
* 2022
** 1r a l'Étoile de Bessèges i vencedor d'una etapa
** 1r als Boucles de la Mayenne i vencedor d'una etapa
* 2023
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
* 2024
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2018. 121è de la classificació general
* 2019. No surt (12a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2020. Abandona (5a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2022. 54è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Olympedia – Benjamin Thomas». [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ esport3. «Benjamin Thomas guanya l'Étoile de Bessèges i Vlasov la Volta a València», 06-02-2022. [Consulta: 25 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Benjamin Thomas a ProCyclingStats
# Joe Quesada

Joseph Quesada (/əˈsɑːdə/; 1 de desembre de 1962) és un artista, editor i guionista de còmics, i un productor de televisió estatunidenc. Es va fer conegut als 90 per treballar en diversos còmics de Valiant Comics, tals com Ninjak i Solar, Man of the Atom. Més tard va treballar en diversos còmics per a DC Comics i Marvel Comics, tals com Batman: Sword of Azrael i X-Factor, abans de formar la seua pròpia companyia, Event Comics, on ell va publicar la seua creació Ash.

## Referències

* ↑ Comics Buyer's Guide #1650; Febrer de 2009; Pàgina 107

## Enllaços externs

* Web de Quesada (anglès)
* Joe Quesada a la Comic Book DB (arxivat de l'original) (anglès)
* Blog de Joe Quesada a Marvel.com (anglès)
# Jonathan Hickman

Jonathan Hickman (3 de setembre de 1972) és un escriptor i dibuixant estatunidenc. És conegut per crear les sèries d'Image Comics The Nightly News, The Manhattan Projects, i East of West, com també per treballar per Marvel Comics als títols Fantastic Four, FF, i S.H.I.E.L.D.. El 2012 Hickman va acabar la seua etapa amb títols Fantastic Four per a escriure The Avengers i The New Avengers, com a part del rellançament de "Marvel NOW!". El 2013 Hickman va escriure una minisèrie de sis parts dita Infinity, a més de números d'Avengers per a Marvel Comics. El 2015 va guionitzar el crossover Secret Wars.

## Referències

* ↑ Khouri, Andy. «Behind The Nightly News», 07-02-2007. Arxivat de l'original el 28 de setembre de 2012.
* ↑ Richards, Dave. «Hickman: Secret Wars Battleworld is Not on a 'Solid Foundation'», 18-08-2015. Arxivat de l'original el 19 d'agost de 2015.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'autor (anglès)
* Jonathan Hickman a la Grand Comics Database (anglès)
* Jonathan Hickman a la Comic Book DB (arxivat de l'original) (anglès)
| Precedit per: Mark Millar | autor de Fantastic Four 2009–2012 | Succeït per: Matt Fraction |
| Precedit per: Brian Michael Bendis | autor de The Avengers 2012–2015 | Succeït per: Mark Waid |
| Precedit per: Brian Michael Bendis | autor de The New Avengers 2013–2015 | Succeït per: Al Ewing |
# Glynis Nunn

Glynis Nunn OAM (Toowoomba, Queensland, 4 de desembre de 1960) és una atleta retirada d'Austràlia especialista en heptatló. Nasqué amb el nom Glynis Leanne Saunders, adoptant el seu nom de casada després de contraure matrimoni amb el decatleta Chris Nunn.
Començà practicant pentatló, abans que aquesta prova fos substituïda per l'heptatló el 1981. Fou medalla d'or en la primera edició dels Jocs Olímpics on l'heptatló femení fou inclòs en el programa de la competició. També guanyà la medalla d'or als Jocs de la Commonwealth de 1982 i setena al Campionat del Món de 1983. Als Jocs de Los Angeles, a més de la medalla d'or en heptatló, es classificà cinquena en la prova de 100 metres tanques, on també era especialista i setena al salt de llargada. Després dels Jocs abandonà l'heptatló i es concentrà a les tanques, essent bronze als Jocs de la Commonwealth de 1986. Deixà la competició el 1990.

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Glynis Nunn
* Perfil Arxivat 2007-10-16 a Wayback Machine.
# Anja Mittag

Anja Mittag és una davantera de futbol amb 140 internacionalitats i 46 gols per Alemanya, amb la qual ha guanyat un Mundial, un bronze olímpic i tres Eurocopes.
Al novembre del 2015 va superar amb 49 gols a Conny Pohlers com la màxima golejadora històrica de la Lliga de Campions, que ha guanyat dues vegades amb el Turbine Potsdam. Amb el FC Rosengard ha sigut màxima golejadora de la Damallsvenskan al 2012 i 2014.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols | Selecció (fases finals) |
| 2000 - 2002 | Erzgebirge Aue | | EC s19 2002 (C) |
| 02/03 - 10/11 2006 | Turbine Potsdam QBIK Karlstad (cessió) | 2 Lligues de Campions, 5 Lligues, 3 Copes 0 | EC s19 2004 (SC), CM s20 2004 (C), EC 2005 (C), CM 2007 (C) JO 2008 (3r), EC 2009 (C), CM 2011 (QF) |
| 2012 - 2015 | FC Rosengard | 2 Lligues, 2 Supercopes | EC 2013 (C), CM 2015 (4t) |
| 15/16 - act. | Paris Saint-Germain | |

## Referències

* ↑ DFB
* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-22. [Consulta: 9 agost 2016].
* ↑ UEFA
# Maurício Farias

Mauricio Chícharo Farias (Nova Friburgo, 25 d'octubre de 1960) és un actor, editor de cinema, guionista, productor i cineasta brasiler. Està casat amb l'actriu Andréa Beltrão i és conegut per haver dirigit pel·lícules com O Coronel e o Lobisomem, A Grande Família i Verônica. El seu treball més recent fou la novel·la Um Lugar ao Sol, de Lícia Manzo, emesa entre novembre de 2021 i març de 2022.
EL 1986 va guanyar la Conquilla d'Or al millor curtmetratge al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1986 per A Espera.

## Referències

* ↑ Filme B. «Maurício Farias», 10-06-2012. Arxivat de l'original el 2012-05-07. [Consulta: 20 gener 2024].
* ↑ «Um Lugar ao Sol é marcada por surpresas e decepções». observatoriodatv.uol.com.br.
* ↑ André Santana. «Observatório da TV. Fortes surpresas e algumas decepções marcaram Um Lugar ao Sol». Observatório da TV, 25-03-2022.
* ↑ Patrícia Kogut. «Cauã Reymond gravará cenas da próxima novela das 21h em Praga», 31-01-2020.
* ↑ Premis del 1986 al web del Festival de Sant Sebastià
# Sonia Bermúdez Tribano

Sonia Bermúdez Tribano (Madrid, 15 de novembre de 1984) és una exfutbolista internacional amb Espanya, amb la qual va arribar als quarts de final de l'Eurocopa 2013. Va jugar com a davantera i en la seva etapa a Rayo Vallecano, Barcelona, i Atlético va guanyar 9 de 10 lligues seguides, 7 consecutives entre 2009 i 2015, i 3 copes de la Reina. Cal destacar també que ha estat 4 ocasions la màxima golejadora de la lliga (2012-2013-2014-2015).
El 27 de maig de 2020 va anunciar la seva retirada del futbol professional, després de jugar dos anys per al Llevant Unió Esportiva.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols | Selecció (fases finals) |
| | CF Pozuelo |
| 02/03 | Estudiantes Huelva | | Eurocopa sub-19 2003 (1a fase) — 0 gols |
| 03/04 | CE Sabadell | |
| 04/05 - 10/11 | Rayo Vallecano | 3 Lligues, 1 Copa |
| 11/12 - 13/14 | FC Barcelona | 3 Lligues, 2 Copes | Eurocopa 2013 (quarts) — 3 partits, 0 gols |
| 2014 | Western New York Flash |
| 14/15 | FC Barcelona | 1 Lliga | Mundial 2015 (1a fase) — 3 partits, 0 gols |
| 15/16 - 17/18 | Atlético de Madrid | 2 Lligues, 1 Copa | Campiona Copa Algarve 2017 |
| 18/20 - ret. | Llevant Unió Esportiva (femení) | |

## Referències

* ↑ UEFA
* ↑ «Sonia Bermúdez, esa loca bajita». [Consulta: 17 juliol 2018].
* ↑ «Sonia Bermúdez, la ‘pichichi’ del Barça, se va al Atlético». Mundo Deportivo.
* ↑ «El Barcelona estrena su palmarés liguero». [Consulta: 17 juliol 2018].
* ↑ 20Minutos «Mari Paz y Sonia son mejores que Messi y Cristiano» (en castellà). [Consulta: 17 juliol 2018].
* ↑ «Sonia Bermúdez, la ‘pichichi’ del Barça, se va al Atlético», 18-05-2015. [Consulta: 24 juny 2019].
* ↑ «L'adeu de l'imant de títols». L'Esportiu de Catalunya, 27-05-2020. [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ «Sonia Bermúdez deja el fútbol» (en castellà), 27-05-2020. [Consulta: 22 agost 2021].
* ↑ «Atlético de Madrid y Levante UD llegan a un acuerdo para el traspaso de Sonia Bermúdez» (en castellà). [Consulta: 17 juliol 2018].
* ↑ «La lucha de Sonia Bermúdez: de trabajar en un matadero a reina del fútbol en España» (en castellà), 04-12-2018. [Consulta: 24 juny 2019].
* ↑ «Sonia Bermúdez, delantera del Levante UD: «No me da vértigo hablar de títulos, el Levante ha apostado fuerte»» (en castellà), 22-07-2018. [Consulta: 24 juny 2019].