OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Festa de la varicel·la

Es denomina festa de la varicel·la a una activitat social en la qual diversos nens són deliberadament exposats a una malaltia infecciosa, com la varicel·la, suposadament per millorar el seu sistema immunitari. Aquestes festes solen ser organitzades per moviments antivacunes sota la premissa de millorar el sistema immunitari dels seus fills contra malalties com la varicel·la, el xarampió (el qual és més perillós en adults que en menors) o la grip. Aquestes pràctiques són molt controvertides i estan desaconsellades per les autoritats sanitàries en favor de la vacunació. Als Estats Units, si l'exposició als patògens involucra al Servei Postal dels Estats Units per intercanviar objectes contaminats, la pràctica és il·legal.

## Efectivitat i risc

Els pares que exposen els seus fills als virus amb aquests mètodes poden creure que aquest mètode és segur i més efectiu que ser vacunats. Però experts en pediatria han advertit sobre els riscos de les festes de la varicel·la, esmentant els perills que sorgeixen de possibles complicacions, com per ara encefalitis, pneumònia o escarlatina. Encara que les complicacions no són freqüents, poden causar dany cerebral i fins i tot la mort.
Abans de l'existència de la vacuna de la varicel·la, als Estats Units es produïen entre 100 i 150 morts de menors a l'any a causa de la malaltia.

## Referències

* ↑ Ghianni, Tim «Swapping chicken pox-infected lollipops illegal». , 12-11-2011 [Consulta: 9 març 2017].

## Vegeu també

* Festa de coronavirus
# Népszava

Népszava («Paraula del poble» en hongarès) és un diari socialdemòcrata publicat a Hongria. La seva tirada va ser de 222.000 exemplars el gener de 1989, de 80.000 còpies el 1998 i de 31.742 exemplars el 2009, fet que el converteix en el sisè diari més llegit del país. La seva tirada mitjana és de 21 mil exemplars/dia i l'edició de dissabte de 32 pàgines arriba als 24 mil exemplars. Népszava es publica en gran format.

## Història

Népszava és la publicació impresa degana d'Hongria. Va ser fundat el 1873 a Budapest per Viktor Külföldi. Fins al 1948 va ser el diari oficial del Partit Socialdemòcrata Hongarès. Durant aquest període dos dels redactors en cap van ser assassinats: Béla Somogyi (juntament amb el periodista Béla Bacsó) el 1920 per oficials feixistes, i Illés Mónus el 1944 per membres de la milícia de la Creu Fletxada.
Durant el període de la República Popular d'Hongria, entre 1948 i 1989, va ser el diari oficial dels sindicats hongaresos. L'any 1990 es va privatitzar. El seu editor, l'empresari János Fenyő, va ser assassinat a trets a Budapest el 1998. El crim encara roman sense resoldre. Actualment, el diari és propietat de l'empresari Tamás Leisztinger.
Algunes de les plomes que hi han escrit al llarg de la seva història són Endre Ady, Gyula Illyés, Sándor Jemnitz, Attila József, Margit Kaffka, Dezső Kosztolány, Zsigmond Kunfi i Miklós Radnóti.

## Referències

* 1 2 Marina Popescu. «Campaign Effects in the 1994 and 1998 Parliamentary Elections in Hungary» (Conference paper). ECPR, 2000. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ Mihály Gálik; Beverly James The Public, 6, 2, 1999 [Consulta: 12 novembre 2014].
* 1 2 3 «Communicating Europe: Hungary Manual». European Stability Initiative, 01-12-2010. [Consulta: 26 novembre 2014].
* ↑ url=http://mfor.hu/cikkek/vallalatok/Ujabb_2000_vasarlot_veszitett_Simicska_lapja.html
* ↑ Péter Bajomi-Lázár. «The Business of Ethics, the Ethics of Business». Centrul pentru Jurnalism Independent. Arxivat de l'original el 16 February 2015. [Consulta: 16 febrer 2015].
# Tractat de Bucarest (1918)

El Tractat de Bucarest fou un tractat de pau signat el 7 de maig de 1918 a la ciutat de Bucarest entre l'imperi Alemany i el Regne de Romania en finalitzar la campanya romanesa 1916-1917 empresa durant la Primera Guerra Mundial.
Per la signatura d'aquest tractat Romania hagué de fer diverses concessions:
* Va haver de retornar la Dobrudja Meridional i cedir una part de la Dobrudja Septentrional a Bulgària, mentre que la resta de la província restà sota el control conjunt de les Potències Centrals.
* Va haver de cedir el control dels passos de muntanya dels Carpats a l'imperi austrohongarès.
* Va haver d'arrendar els seus pous de petroli a Alemanya durant 90 anys.
No obstant això, el rei Ferran I de Romania es va negar a signar el tractat (ja ratificat pel Parlament de Romania) i després de la derrota de les Potències Centrals en finalitzar la Guerra Mundial va ser anul·lat pel Primer Minitres Alexandru Marghiloman i l'armistici signat amb Alemanya l'11 de novembre de 1918.
L'any 1919 Alemanya es va veure obligada en la signatura del Tractat de Versalles a renunciar a tots els beneficis que va obtenir mitjançant la signatura del Tractat de Bucarest de 1918.

## Referències

* ↑ Hall, Richard C. War in the Balkans: An Encyclopedic History from the Fall of the Ottoman Empire to the Breakup of Yugoslavia (en anglès). Bloomsbury Publishing USA, 2014-10-09, p. 48. ISBN 978-1-61069-031-7.
* ↑ Heppner, Harald; Gräf, Rudolf. «Romania». A: Ute Daniel, Peter Gatrell, Oliver Janz, Heather Jones, Jennifer Keene, Alan Kramer, and Bill Nasson (eds). International Encyclopedia of the First World War (WW1). Freie Universität Berlin, 8/10/2014. DOI 10.15463/ie1418.10375. DOI: 10.15463/ie1418.10375..
* ↑ Cain, Daniel «Conflicts over Dobruja during the Great War» (en anglès). BALCANICA, 49, 2018, pàg. 79–90. ISSN: 0350-7653.
* ↑ Nagy, Mihály Miklós; Gulyás, László «Was the Austro-Hungarian Monarchy One of the True Great Powers? On the Historical-Geographical and Political-Geographical Aspects of the Fall of the Austro-Hungarian Monarchy» (en anglès). Central European Papers, 1, 1, 2013, pàg. 7–16. ISSN: 2336-3312.
* ↑ R&#238, Carmen Sorina; jnoveanu «Romania and the Collapse of the Eastern Front in 1917: Changing Military Dynamics and Strategic Implications» (en anglès). Revista de istorie militară, 3-4, 2018, pàg. 90–100. ISSN: 1220-5710.
* ↑ Fazakas, József Zoltán; Fegyveresi, Zsolt; Veress, Emőd. Transylvania as Part of Romania (1918/20-Present) (en anglès). Cham: Springer International Publishing, 2023, p. 301–373. DOI 10.1007/978-3-031-22166-8_7. ISBN 978-3-031-22166-8.
* ↑ «Articles 248–263». World War I Document Archive, 7 juliol 2009,. [Consulta: 12 novembre 2023].

## Enllaços externs

* (anglès) Text complet del Tractat de Bucarest de 1918 Arxivat 2013-02-23 a Wayback Machine.
# Abró de pinya

L'abró de pinya (Strobilomyces strobilaceus) també anomenat abró negre, mataparent de pinya, mataparent d'escates, molleró negre i molleró de pinya, és un molleró més aviat rar, d'aspecte sorprenent i identificació senzilla, del grup dels mollerons alberencs o abrons, de l'ordre dels boletals.

## Morfologia

Bolet gairebé sempre solitari, algun cop espars. Barret de fins a 10 cm de diàmetre; hemisfèric de jove, s'estén fins a ser convex; en el jove, superfície gris fosca amb àrees blanquinoses, ben aviat completament negra i coberta de grans escates cotonoses, negres; marge del barret excedent, cotonós, en el jove unit a la cama; amb l'expansió del barret es trenca la unió i resta en forma de filaments cotonosos en el marge.
Tubs escotats, inicialment lliures però posteriorment decurrents; blanquinosos però que vermellegen a la secció. Porus blancs en el jove, més tard grisacis i finalment bistres; al frec vermellosos primer, ben aviat bistres.
Cama de cilíndrica a inflada al peu; del mateix color i textura que el barret; amb restes cotonoses de la unió amb el marge del barret.
Carn consistent; blanca al tall, tot seguit vermelleja, per passar més tard a gris violaci, fuliginós o fosc; al tast de dolcenca a acídula, sense olor clara.

## Hàbitat

Des de l'estiu a la tardor; prefereix sols silicis; propi de la muntanya mitjana, apareix de manera puntual a la plana; primordialment de planifolis, gairebé sempre sota faig, però algun cop vora castanyer o roures.

## Comestibilitat

Comestible; excessivament coriaci; per la seva raresa i consistència, caldria no collir-ne.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Llimona, X. et al., 1991. Fongs i líquens. Història Natural dels Països Catalans, 10. Enciclopèdia Catalana, S. A., Barcelona, 528 pp. ISBN 8485194527
* 1 2 «Abró negre (Strobilomyces strobilaceus) · micopedia.cat». [Consulta: 8 agost 2023].
* 1 2 Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
# Alosa (grup musical)

Alosa es un duet de música folk format per Giulietta Vidal (veu i percussió) i Irene Romo (veu, violoncel i percussió) en el Taller de Músics. El grup es va crear el 2022, i es va donar a conèixer a un públic més ampli el 2023 quan van publicar la cançó A la voreta del foc que es va viralitzar. El duet va guanyar el Concurs Sons de la Mediterrània del 2024.

## Discografia

* 2024 Oh Lai L’Om (EP)

## Referències

* ↑ «La cançó folk d'Alosa al Concurs Sons 2024». Enderrock, 27-08-2024 [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Alosa guanya el XVII Concurs Sons». Enderrock, 11-10-2024 [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Alosa Oh, lai l'om». Enderrock, 21-06-2024 [Consulta: 11 octubre 2024].
# Dongguo Xiansheng

Dongguo Xiansheng (xinès simplificat: 东郭先生, pinyin: Dōngguō Xiānshēng) és una pel·lícula d'animació amb titelles dirigida per Xu Bingduo i Yu Zheguang, i produïda per Shanghai Film Art Studio l'any 1955. És una adaptació de la història Zhongshan Lang Zhuan de Ma Zhongxi, un escriptor de la dinastia Ming. Explica la història d'un llop desagraït que fou rescatat pel senyor Dongguo.

## Referències

* ↑ 中国艺朮影片编目 (1949-1979). 文化藝術出版社, 1981, p. 188.
* ↑ 许婧; 汪炀. 读动画: 中国动画黄金80年. 朝华出版社, 2005, p. 47-48. ISBN 978-7-5054-1243-9.
# Castell de Pithiviers

El castell de Pithiviers és un antic castell fortificat, actualment destruït, que es trobava a la comuna francesa de Pithiviers, al departament del Loiret, a la regió Centre-Vall del Loira.

## Històric

El castell de Pithiviers, construït cap a l'any 1000, incloïa la col·legiata de Saint-Georges i la torre encarregada per Héloïse de Pithiviers al mestre d'obres Lanfred, que també va treballar al castell d'Ivry-la-Bataille.
Aquesta torre de 33 metres va dominar la ciutat durant gairebé 840 anys abans de la seva demolició el 1837. Avui el Théâtre du Donjon evoca la seva memòria a prop.
Durant la Vuitena Guerra de Religió, la ciutat va ser presa pels dos Enrics (el rei de França Enric III i Enric de Navarra) el 1589 .

## Notes i referències

* ↑ Châtelain, 1988, p. 44.
* ↑ Stéphane William Gondoin «Les châteaux forts au temps de Guillaume le Conquérant». Patrimoine normand, 94, juillet-août-septembre 2015, pàg. 45. ISSN: 1271-6006..
* ↑ «« Inventaire général du patrimoine culturel », sur culture.gouv.fr»..
* André Châtelain. L'évolution des châteaux forts dans la France au Moyen Âge. Éditions Publitotal, 1988, p. 44. .
# Piotr Ignatenko

Piotr Vasílievitx Ignatenko (en rus Пётр Васильевич Игнатенко; Omsk, 27 de setembre de 1987) és un ciclista rus, professional des del 2009 fins al 2015.
En el seu palmarès professional destaca la general del Giro de la Vall d'Aosta del 2010 i dues classificacions secundàries del Tour de Romandia de 2012.
El juny de 2015 va donar positiu en hormones de creixement. Va ser suspès i posteriorment apartat de l'equip. El febrer de 2016 l'UCI el va per tres anys i nou mesos, fins al 7 de març de 2019.

## Palmarès

* 2010
** 1r al Giro de la Vall d'Aosta i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bulgària
* 2012
** Vencedor de la classificació de la muntanya i dels esprints del Tour de Romandia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. 40è de la classificació general

## Referències

* ↑ Carretero e Ignatenko dan positivo
* ↑ Ignatenko, suspendido 3 años y 9 meses; Carretero, 4 años

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Vladimir Koev

Vladimir Koev (en búlgar, Владимир Коев) (Kazanlâk, província de Stara Zagora, 31 d'agost de 1979) va ser un ciclista búlgar, que fou professional del 2006 al 2011.
El juny de 2006 va donar positiu per Estanozolol i va ser suspès durant dos anys.
El juny de 2010 va tornar a donar positiu, ara per Heptaminol. En aquest cas va ser suspès per vuit anys i els resultats que va aconseguir després de la data del positiu van ser anul·lats.

## Palmarès

* 2004
** 1r a la Volta a Romania
* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Grècia
* 2009
** Campió dels Balcans contrarellotge
* 2010
** 1r a The Paths of King Nikola i vencedor d'una etapa
** Campió de Bulgària en contrerellotge
** 1r a la Volta a Romania i vencedor d'una etapa
* 2011
** 1r a la Sibiu Cycling Tour i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Romania

## Referències

* ↑ «Decisions on Anti-Doping Rule Violations made in 20 06». UCI. Arxivat de l'original el 13 de juny 2011. [Consulta: 27 març 2016].
* ↑ «KOEV Vladimir». cqranking.com. [Consulta: 27 març 2016].
* ↑ «Consequences Imposed on License-Holders as Result of Anti-Doping Rule Violations (A». uci.ch, 03-02-2016 [Consulta: 27 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Sonatina per a violí i piano (Weinberg)

La Sonatina per a violí i piano en sol sostingut menor, op. 46, va ser composta el 1949 per Mieczysław Weinberg. La va dedicar a l'amic i compositor Dmitri Xostakóvitx.

## Moviments

* I.Allegretto
* II.Lento - Allegro - Tempo primo
* III.Allegro moderato - Lento

## Origen i context

La Doctrina Jdànov de febrer de 1948 va impulsar Weinberg a buscar diverses maneres de crear música més accessible per al públic. Aquesta Sonatina per a violí va ser un dels seus intents més reeixits i, a diferència de les seves dues sonates anteriors, transmet el seu contingut expressiu de manera més directa i propera.

## Referències

* ↑ Daniel Elphick. Music behind the Iron Curtain: Weinberg and his Polish Contemporaries. Cambridge University Press, 3 octubre 2019, p. 9. ISBN 978-1-108-49367-3.
* ↑ Whitehouse, Richard. «Ressenya del disc» (en anglès). Naxos. [Consulta: 23 juny 2020].
# Kristjan Koren

Kristjan Koren (Postojna, 25 de novembre de 1986) és un ciclista eslovè, professional des del 2005 fins al 2023.
En el seu palmarès destaca la victòria al Campionat nacional de contrarellotge individual de 2007 i el de ruta de 2022.

## Palmarès

* 2006
** Campió d'Eslovènia en contrarellotge sub-23
* 2007
** Campió d'Eslovènia en contrarellotge
* 2008
** 1r a La Côte Picarde sots 23
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Cuba
** Vencedor d'una etapa de l'Istrian Spring Trophy
* 2009
** Vencedor de 2 etapes del Baby Giro
** Vencedor d'una etapa del Giro del Friuli Venezia Giulia
** Vencedor d'una etapa del Giro de la Vall d'Aosta
* 2010
** 1r al Gran Premi Ciutat de Camaiore
* 2012
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Eslovènia
* 2022
** Campió d'Eslovènia en ruta

### Resultats al Tour de França

* 2010. 94è de la classificació general
* 2011. 87è de la classificació general
* 2012. 98è de la classificació general
* 2013. 100è de la classificació general
* 2014. 135è de la classificació general
* 2015. 69è de la classificació general
* 2016. 152è de la classificació general
* 2018. 102è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2017. 128è de la classificació general
* 2019. No presentat (5a etapa)

## Referències

* ↑ «Kristijan Koren končal kariero» (en eslovè). siol, 01-10-2023. [Consulta: 20 octubre 2023].
* ↑ «RTV Slo». [Consulta: 26 juny 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Kristjan Koren a sitiodeciclismo.net
# Enrique Guaita

Enrique Guaita (Lucas González, 15 de juliol de 1910 - Bahía Blanca, 18 de maig de 1959), també conegut com a Enrico Guaita, fou un futbolista argentí, més tard nacionalitzat italià, de la dècada de 1930.
Durant la seva etapa esportiva defensà els colors de tres clubs, Estudiantes (on formà part de la línia d'atac del club que es feu famosa amb el sobrenom de Los Profesores) i Racing Club, a l'Argentina, i AS Roma (1933 - 1935) a Itàlia. En l'estada al club romà fou conegut com Il Corsaro Nero. Jugà tant amb la selecció argentina com amb la italiana. Fou campió del món a la Copa del Món d'Itàlia 1934.

## Referències

* ↑ «rsssf: Argentines in the Italy national team».

## Enllaços externs

* Perfil a national-football-teams.com
* (castellà) Perfil a Futbol Factory
# Carré de l'Est

El Carré de l'Est és un formatge francès, originari de la regió de Lorena, a l'est de França, d'aquí el seu nom, que també li dona la forma quadrada.
Es tracta d'un formatge a base de llet de vaca, amb pasta tova i pela florida, d'un pes mitjà de 330 grams.
El període òptim per degustar-lo és de maig a agost, després d'un afinament de cinc setmanes, però també és excel·lent de març a octubre.
# Kohti Tuhoa

Kohti Tuhoa és un grup de d-beat de Hèlsinki. Va signar un contracte discogràfic amb Svart Records el 2014, i el primer EP homònim es va publicar l'abril d'aquell any. L'àlbum debut, Rutiini orja, es va publicar a Finlàndia el 23 d'octubre de 2015.

## Discografia

* Kohti Tuhoa (2014, EP)
* Rutiinin orja (2015)
* Pelon neljäs valtakunta (2017)
* Ihmisen Kasvot (2019)
* Elä Totuudesta (2020)
* Väkivaltaa (2021, EP)

## Referències

* ↑ «Rutiinin orjat, herätkää! Ja kuunnelkaa tämä Kohti Tuhoa -yhtyeen debyytti». soundi.fi, 23-10-2016. [Consulta: 12 març 2017].
* ↑ Stewart-Panko, Kevin. «Kohti Tuhoa Is a Crucial New Voice in Finnish Hardcore» (en anglès americà), 02-11-2017. [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ «Kohti Tuhoa/Pelon neljäs valtakunta/Svart Records». [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ «Anticipo del nuevo EP de Kohti Tuhoa» (en castellà). Condenado Fanzine, 15-09-2021. [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ Seixas, João. «Kohti Tuhoa» (en anglès). Maximum Rocknroll, 01-11-2021. [Consulta: 29 setembre 2024].
# Süddeutsche Zeitung

El Süddeutsche Zeitung («diari sud-alemany») és un diari alemany editat a Múnic. Va ser fundat el 1945.

## Característiques

L'editorial del diari és d'òptica liberal, fet que duu alguna gent a fer broma dient que aquest és l'únic diari d'oposició a Baviera, que ha estat governada pel partit conservador CSU gairebé ininterrompudament des del 1949 fins al 2009. L'edició nacional inclou quatre seccions: Política, Cultura, Economia i Esports. Les edicions venudes a Múnic i la seva rodalia inclouen també un apartat de notícies locals. Molts dels periodistes més coneguts d'Alemanya treballen o han treballat pel Süddeutsche Zeitung durant una part important de la seva vida professional. Heribert Prantl, cap nacional és advocat, exfiscal i l'autor més citat de comentaris editorials en premsa alemanya. Hans Leyendecker, per la seva part, és un dels periodistes de recerca més coneguts del país. Com aquests molts altres periodistes de renom formen part de l'equip del SZ. Els dilluns, el diari conté un apartat de vuit pàgines en anglès del New York Times.

## Història

El 6 d'octubre de 1945, després del final de la Segona Guerra Mundial, aquest diari va ser el primer a rebre una llicència per publicar de l'administració militar americana de Baviera. El mateix vespre, es va publicar el primer article, que comença així:
| « | Per primera vegada des del col·lapse del mandat del terror, un diari dirigit per alemanys és publicat a Múnic. Està limitat per les necessitats polítiques dels dies que corren, però no està subjecte a la censura, ni tampoc emmordassat per cap mena de restricció de consciència. | » |

## Estadístiques

El diari té, aproximadament, 1,1 milions de lectors diaris, fet que fa d'aquest el diari de format gran publicat en alemany més important. Uns quaranta corresponsals informen tant des d'Alemanya com des de l'estranger.

## Referències

* ↑ Portada de la primera edició.

## Enllaços externs

* (alemany) Pàgina Web del diari Süddeutsche Zeitung
# Rose Gilman

Rose Victòria Birgitte Louise Gilman (Windsor, 1 de març de 1980) és la filla menor del duc i la duquessa de Gloucester. El 2021, ocupava el 36è lloc en la línia de successió al tron britànic.

## Joventut

Lady Rose va néixer a l'Hospital de St. Mary's. Aleshores ocupava el 12è lloc en la línia de successió. Va ser batejada el 13 de juliol de 1980 a l'església de St Andrew al poble de Barnwell al comtat de Northamptonshire. Els seus padrins eren Eduard de Wessex i Sarah Chatto. Va assistir a l'escola St George's School a Ascot i va créixer al Palau de Kensington.
Lady Rose treballa en la indústria del cinema com a assistent artística sota el nom de Rose Windsor. Va treballar en la pel·lícula de 2007, Harry Potter and the Order of the Phoenix, com també en Harry Potter and the Half-Blood Prince, Margaret Thatcher: The Long Walk to Finchley i la sèrie Little Britain.

## Família

Lady Rose Windsor va anunciar el seu compromís el 16 de novembre de 2007 amb George Gilman, fill de Peter JI Gilman. Es van casar el 19 de juliol de 2008 a la capilla de Queen 's Chapel al palau de Saint James a Londres. A part de la seva família immediata, també hi van assistir el comte i la comtessa de Wessex, Ana del Regne Unit, Peter i Autumn Phillips, Daniel i Sarah Chatto i Catherine Middleton, que va atreure l'atenció dels mitjans per assistir sense el seu nuvi, ara marit, el príncep Guillem.
Lady Rose i el seu marit tenen una filla, Lyla Beatrix Christabel Gilman, nascuda el 30 de maig de 2010, i un fill, Rufus Frederick Montagu, nascut el 2 de novembre de 2012.
Fins al 26 de març de 2015, Rufus va avançar Lyla en la línia de successió del tron britànic, ja que la llei va donar prioritat als fills sobre les seves filles. Quan la successió a la Crown Act 2013 va entrar en vigor en tots els regnes de la Commonwealth el 2015, els germans es van veure afectats pel canvi de llei, que va invertir el lloc de Lyla en ordre de successió amb el del seu germà menor. El mateix va succeir amb els seus primers cosins, Senna i Tāne Lewis.

## Referències

* 1 2 3 Nikkah, Roya «Kate Middleton attends another royal wedding». The Daily Telegraph, 19-07-2008 [Consulta: 22 gener 2019].
* 1 2 «Royal wedding for Lady Rose Windsor». The Press Association, 19-07-2008.
* ↑ Hechinger, Paul. «10 Lesser-Known Members of the British Royal Family». BBC America. [Consulta: 16 maig 2018].
* ↑ «Court Circular». The Times, 17-11-2007. Arxivat 7 de setembre 2008 a Wayback Machine.
* ↑ Eden, Richard. «Queen's cousin will refuse to say Hello!». The Daily Telegraph, 24-05-2008. [Consulta: 16 maig 2018].
* ↑ «Succession». The British Monarchy. Arxivat de l'original el 1 agost 2013.
* ↑ Rayner, Gordon; Prince, Rosa «How Princess Charlotte's Birth Has Changed the House of Windsor Family Tree». The Telegraph, 04-05-2015.