# Batalla de Bressuire (1792)

La batalla de Bressuire va tenir lloc del 22 al 24 d'agost de 1792. Va acabar amb la victòria dels patriotes, que van repel·lir un atac dels camperols insurrectes contra la ciutat de Bressuire. L'enfrontament constitueix un preludi de la revolta de la Vendée.

## Preludi

L'estiu de 1792, l'Assemblea Nacional Legislativa va decidir aixecar nous batallons de voluntaris per oposar-se a les forces de la coalició. La decisió, però, va provocar molt descontentament al nord-oest de França, on van esclatar revoltes entre juliol i setembre a les regions de Fouesnant i Carhaix, a Finisterre, Lannion i Pontrieux, a Côtes-du-Nord i a Saint- Ouën-des-Toits, a Mayenne.
Una insurrecció contra l'impost també va esclatar a l'agost al districte de Châtillon, al nord-oest del departament de Deux-Sèvres. Més de vuitanta parròquies van prendre les armes i el nombre d'insurgents es calculava entre 6.000 i 7.000, Molts porten la cocarda blanca. Adrien-Joseph Delouche, antic alcalde de Bressuire, "armat amb dues pistoles, un sabre i un bastó al final del qual hi havia una petita forquilla de ferro", va prendre el lideratge de la revolta. S'hi uneixen alguns nobles: Gabriel Baudry d'Asson, Louis-Joseph de Calais, François de Richeteau, un senyor de Feu, i potser Gabriel Marie Guerry de La Vergne.
A la crida del rebat, els revoltats es concentraren a Pugny. El 19 d'agost van capturar Moncoutant-sur-Sèvre, on van arrasar la casa de Pinchaud, l'administrador del departament, El dia 21 van prendre el control de Cerizay i van saquejar la casa del capellà constitucional.

## Lluites a Châtillon

El 22 d'agost, a les set del matí, els revoltats van envair Châtillon sense trobar resistència. Els locals del districte van ser saquejats i es van cremar papers públics. L'alcalde de la ciutat s'uneix als rebels, potser sota coacció. Aleshores, els pagesos van tornar a marxar cap a llevant per atacar la ciutat de Bressuire.
Tanmateix, a les 11 hores, un destacament de 85 guàrdies nacionals, gendarmes i voluntaris de Cholet comandats pel tinent Boisard arribava davant de Châtillon des del nord. Els patriotes només es van trobar amb dos escamots d'insurgents a les altures de la ciutat. Un tir de canó va matar dos homes i va ser suficient per fer fugir els altres. El destacament de Boisard va reinvertir Châtillon, després va agafar la carretera de Bressuire, on es va trobar amb la rereguarda de l'exèrcit insurgent prop de la ciutat de Rorthais. L'enfrontament va anar en avantatge dels patriotes, però Boisard es va veure obligat a interrompre la persecució a causa del cansament dels seus homes. Va tornar a Châtillon durant el dia amb la seva tropa i de 24 a 26 presoners. Aquest primer combat va deixar 22 insurgents morts, enfront d'un gendarme mort i quatre guàrdies nacionals ferits del costat patriota.

## Lluites a Bressuire

Els combats a Bressuire van durar tres dies, del 22 al 24 d'agost de 1792, Poblada per uns 2.000 habitants, la petita població només té per defensar la seva guàrdia nacional, la gendarmeria de Thouars, Airvault i Argenton-Château, i 120 guàrdies nacionals d'Airvault i Saint-Loup que acaben d'arribar. Quan les forces de Delouche i Baudry d'Asson van arribar als afores de la ciutat, van sorprendre part de la guarnició en el camí sortint per la Porte du Poirier per anar a ajudar Châtillon. L'enfrontament va durar dues hores, però els pagesos, mal armats i indisciplinats, van ser continguts i l'arribada de 160 guàrdies nacionals de Thouars i Parthenay amb dos canons va donar avantatge als patriotes. L'assalt va ser repel·lit, els camperols van deixar diversos morts i entre 20 i 25 presoners, enfront dels quatre o cinc morts entre els patriotes.
L'endemà, les tropes de Delouche i Baudry d'Asson van ser reforçades al migdia pels camperols de Nueil, Les Aubiers, Noirlieu i Chambroutet, dirigits per Richeteau, Calais, de Feu i Cousseau. Aquests últims es van desplegar a la Tonnelle du Petit Sergent, des d'on van amenaçar la Porte de la Bâte, al nord de la ciutat. Al sud, una altra concentració liderada per Saumorière va prendre posició a Terves. Delouche i Baudry d'Asson també van continuar mantenint les seves tropes a l'oest de la ciutat. Un segon assalt es va llançar a la tarda. Bastant llarg però no molt mortal, també es fa retrocedir. Al vespre, quatre parlamentaris van sortir de la ciutat i es van presentar als líders insurgents. De Feu, Cousseau i Richardin van acordar retirar les seves tropes i entrar a la ciutat com a comissari per tal de celebrar una conferència. De Feu i Cousseau van acordar romandre a l'interior de la ciutat com a ostatges, mentre que Richardin assegurava la retirada de les tropes.
El tercer dia, però, la tropa de Baudry d'Asson es va desplegar cap al migdia al molí de Cornet, al sud de Bressuire, per a un tercer assalt. A les onze, un emissari de Parthenay, Baudeau, cirurgià, va ser mort d'un tret de rifle mentre s'acostava a Bressuire per anunciar l'arribada dels reforços. A les quatre o cinc del vespre, els pagesos van quedar realment sorpresos a la seva rereguarda pels reforços patriòtics que apareixien a les altures de Cornet. Dues companyies marines de Rochefort amb dues peces d'artilleria, 34 gendarmes i quatre companyies de guàrdies nacionals de Niort, La Mothe-Saint-Héray, Saint-Maxent i Parthenay, encapçalades pel comandant Pierre Baugier i els comissaris Costis i Duchâte. Sorpresos i en la seva majoria mancats d'armes de foc, els pagesos van entrar en pànic als primers trets de canó i van quedar completament derrotats.
Aleshores, els insurgents van renunciar a continuar els seus atacs, sobretot quan els reforços es van reunir per tots els costats per venir en ajuda dels defensors. El 25 d'agost, guàrdies nacionals de Nantes, Angers Niort, Saint-Maxent, Parthenay, Thouars, Airvault, Poitiers i Loudun van entrar a Bressuire. A Châtillon, Boisard va ser reforçat per les guàrdies nacionals de Cholet, Chemillé, Beaupréau, Vezins, Saint-Macaire i May. El 24 d'agost, un batalló de voluntaris nantais que anaven a Nimes va ser interceptat a Chantonnay per un destacament de guàrdies nacionals de Fontenay-le-Comte dirigit pel comissari André Mercier du Rocher. Inicialment comptaven amb 1.000 homes, els patriotes n'eren 3.000 l'últim dia de la batalla. Arribat després del final dels combats, Mercier du Rocher estimava a les seves memòries que fins a 15.000 homes armats es van amuntegar a Bressuire els dies següents.

## Pèrdues

Els resultats de la lluita varien segons les fonts. En un informe del 26 d'agost, el tinent Boisard donava un balanç de 200 morts i 80 presoners del bàndol insurgent, enfront dels 15 morts i 20 ferits dels patriotes. En un informe enviat el 30 de setembre al Consell Executiu Provisional, els comissaris François-Xavier Audouin i Charles-Louis Loiseau-Grandmaison van donar un balanç de 600 morts per als insurgents, davant deu morts i cinquanta ferits per als patriotes. Un administrador del departament de Deux-Sèvres esmenta 300 camperols assassinats en una carta adreçada a un diputat del departament, inserida en el Moniteur del 13 de setembre de 1792. El districte de Bressuire esmenta 600 morts en una carta del 25 de setembre de 1792, mentre que el diputat Louis Joseph Richou parla de 500 morts en una carta del 29 d'octubre de 1792. André Mercier du Rocher, comissari del departament de Vendée, esmenta 500 rebels i 50 patriotes morts en una carta adreçada al ministre de l'Interior Jean-Marie Roland de La Platière. No obstant això, en fa una valoració menys important a les seves memòries, on afirma que al pont de Cornet "va fer comptar els cadàvers": "n'hi havia al voltant d'un centenar". En les seves memòries, la marquesa de La Rochejaquelein fa informe d'un centenar de morts i 500 presoners per als insurgents.

## Repressió

Després dels combats, els cadàvers de camperols van ser mutilats per guàrdies nacionals que lluïen collarets i corones d'orelles i nassos tallats. El fet ho informa la marquesa de La Rochejaquelein que escriu a les seves memòries que
   «és en aquest afer que la guàrdia nacional de Thouars va fer el seu aprenentatge de barbàrie; en entrar a la ciutat, quasi tots els que la componien portaven orelles i nassos dels desgraciats que havien massacrat, encara que estaven desarmats".
Aquesta història és confirmada per Mercier du Rocher en una nota escrita l'any 1815:
   «Aquest fet és cert: jo mateix vaig fer que un camperol patriòtic llencés una orella que servia de cocarda a una fossa del cementiri».
La majoria dels líders rebels van aconseguir escapar, però alguns van ser arrestats. De Feu i Cousseau van ser afusellats el 25 d'agost a la Place du Marché, després d'una condemna sumaria pronunciada «fora dels termes de la llei» per guàrdies nacionals entrenats en cort marcial. François de Richeteau va ser afusellat a Thouars el 28 d'agost de 1792, Adrien-Joseph Delouche va fugir a Nantes el 27 d'agost, on va ser reconegut i arrestat el 16 de setembre. Jutjat el 18 de novembre de 1792, fou condemnat a mort pel jutjat de Niort, però la sentència fou anul·lada el 9 de febrer de 1793 pel tribunal de cassació. Mantingut detingut, va publicar un pamflet on renunciava a les seves opinions contrarevolucionaris. Va morir a la presó de malaltia. Gabriel Baudry d'Asson es va refugiar en un túnel subterrani, prop del seu castell de Brachain, a la comuna de Saint-Marsault, on es va amagar fins al febrer de 1793.
La repressió contra els pagesos, aleshores qualificats de "germans perduts", va ser limitada. Després del 24 d'agost, 58 persones van ser detingudes als voltants de Bressuire i traslladades a les presons de Niort. L'octubre de 1792, la majoria dels presoners presos a Châtillon i Bressuire van ser alliberats sense judici. El 5 de febrer de 1793, el tribunal penal de Deux-Sèvres va dictar 40 absolucions. Només tres homes —Pierre Chamarre, de Terves, jornaler, Louis Bellotron, de Moncoutant, criat, i René Fournée, cirurgià, de Voultegon— van ser condemnats a mort i guillotinats a Niort el 25 d'abril de 1793.

## Conseqüències

El 30 d'agost, l'Assemblea Nacional Legislativa va votar una ajuda d'emergència de 3.000 lliures a favor dels ferits i les vídues "dels que van morir en la lluita contra los contrarevolucionaris de Châtillon". L'administració del districte de Châtillon-sur-Sèvre també es transfereix a Bressuire.
Les batalles de Bressuire van constituir un preludi de la revolta de la Vendée, que va esclatar uns mesos més tard, el març de 1793, com a reacció a l'aixecament de masses. Provades per la repressió de l'agost de 1792, les parròquies del districte de Bressuire no participaren immediatament en la nova insurrecció. Va ser només l'abril de 1793 que finalment van tornar a prendre les armes per unir-se a la rebel·lió de la Vendée.

## Notes

* ↑ « Delouche va ser suspès de les seves funcions com a alcalde el 14 d'agost de 1792, arran d'un motí el 28 de juliol de 1792, durant el qual va proclamar la llei marcial contra els patriotes que s'havien reunit per saquejar el convent de Saint-François. Amenaçat de mort, Delouche va fugir i es va refugiar a Terves. »
* ↑ « "[La carretera] estava plena de barrets, gorres i esclops. Amb prou feines havíem entrat al camí que portava al pont de Cornet quan vam veure cadàvers escampats aquí i allà. Estaven nus. Aquest espectacle em va emocionar molt. Em vaig dir: “Aquests són els horrors de la guerra civil!" Però encara era només un dèbil preludi del que ens esperava. Vaig veure entre els morts un nen de tretze anys. Va ser llavors quan no vaig poder contenir les llàgrimes. Vaig comptar els cossos. N'hi havia un centenar. Vam reconèixer, per les mans delicades i grassonetes d'uns quants, que no tots eren pagesos » — Memòries d'André Mercier du Rocher

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Dupuy, 1988, p. 50-51.
* 1 2 3 4 5 Dupuy, 1997, p. 27-28.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Gabory, 2009, p. 71-74.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Dumarcet, 1997, p. 127-128.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 Ledain, 1880, p. 358-364.
* 1 2 3 4 5 6 7 Chassin, 1892, p. 9.
* 1 2 3 4 5 de Donnissan de La Rochejaquelein, 1994, p. 439-440.
* ↑ Ledain, 1880, p. 356-357.
* ↑ Chassin, 1892, p. 8.
* 1 2 3 4 5 6 7 Chassin, 1892, p. 10.
* ↑ Hussenet, 2007, p. 29.
* ↑ Hussenet, 2007, p. 10.
* 1 2 Chassin, 1892, p. 11-15.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Chassin, 1892, p. 16-17.
* ↑ Chassin, 1892, p. 17.
* 1 2 3 4 Jean-Clément Martin, La guerre de Vendée 1793-1800, Paris, Points, coll. « Points Histoire », 2014, 368 p. 47
* ↑ Chassin, 1892, p. 18.
* ↑ Chassin, 1892, p. 24.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Chassin, 1892, p. 28-30.
* 1 2 3 4 Ledain, 1880, p. 365-368.
* 1 2 Chassin, 1892, p. 20-21.

## Bibliografia

* Chassin, Charles-Louis. La préparation de la Guerre de Vendée (1789-1793). III. Imprimerie Paul Dupont, 1892.
* Dumarcet, Lionel. François Athanase Charette de La Contrie : Une histoire véritable. Les 3 Orangers, 1997. ISBN 978-2-912883-00-1.
* Dupuy, Roger. La noblesse entre l'exil et la mort. Éditions Ouest-France, 1988. ISBN 978-2737301605.
* Dupuy, Roger. Les Chouans. París: Hachette Littérature, coll. « La Vie Quotidienne », 1997.
* Gabory, Émile. Les Guerres de Vendée. Éditions Robert Laffont, coll. «Bouquins», 2009. ISBN 978-2-221-11309-7.
* Jacques Hussenet (dir.). «Détruisez la Vendée!» Regards croisés sur les victimes et destructions de la guerre de Vendée. La Roche-sur-Yon: Centre vendéen de recherches historiques, 2007.
* de Donnissan de La Rochejaquelein, Victoire. Mémoires publiés d'après son manuscrit autographe. Éditions du bocage, 1994.
* Ledain, Bélisaire. Histoire de la ville de Bressuire. E. Landreau Imprimeur-Libraire-Éditeur, 1880.
* Jean-Clément Martin, La guerre de Vendée 1793-1800, Paris, Points, coll. « Points Histoire », 2014, 368 p. (ISBN 978-2-7578-3656-9)