OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Educació obligatòria

L' ensenyament obligatori o educació obligatòria és el conjunt de cicles d'ensenyament reglat que per llei tenen el dret de rebre totes les persones des de la seva infantesa. Pot durar fins a la majoria d'edat laboral, però no sempre, i sol finalitzar abans de la majoria d'edat legal. El seu contingut, durada, objectius, procediments i metodologia depenen de cada societat, i específicament de cada país i la seva ideologia política. (Vegeu també: Història de l'educació).
Molts Estats europeus comencen l'educació obligatòria als sis anys, tot i que alguns la comencen als cinc o fins i tot als quatre anys. La majoria estableixen deu cursos d'educació obligatòria, a excepció dels que comencen abans dels sis anys, que n'estableixen més d'onze, sent la més llarga de tretze cursos de durada. Turquia i Croàcia acaben als 14 anys, alguns acaben als 15 i un bon gruix (com Itàlia, França i alguns estats d'Alemanya) acaben als 16 anys. Portugal, Holanda i Hongria acaben als 18 anys. Alguns països diferencien l'educació obligatòria en dos blocs, primària i secundària, mentre que d'altres en fan un d'unitari.
A Espanya l'educació és obligatòria entre els 6 i els 16 anys i consta de sis cursos d'educació primària seguits de quatre d'educació secundària obligatòria, coneguda com a ESO, una divisió regulada des de la LOGSE. La llei preveu programes formatius especíofics per a joves d'entre setze i vint-i-un anys que no hagin assolit els objectius de l'ensenyament obligatori ni tampoc tinguin cap titulació de formació professional. El seu objectiu formatiu és compensador de base propi a l'educació obligatòria. Actualment duren entre dos i tres cursos acadèmics i comporten pràctiques professionals.

## Educació obligatòria i escolarització obligatòria

Cal diferenciar el dret a l'educació (educació obligatòria) tant de l'educació pública, que sol considerar-se un dels pilars de l'estat del benestar i dels serveis públics gratuïts universals a Europa, de l'obligació a l'escolarització (escolarització obligatòria). Hi ha moviments ideològics que diferencien entre el dret i l'obligació a anar a una escola reglada, pública o privada, i defensen tenir també el dret a l'educació a casa o l'escola lliure, per exemple, sovint perquè reivindiquen també el dret a una educació independent de la influència de l'Estat i dels poders públics.

## Referències

* 1 2 3 Prats, Enric. L'educació, una qüestió d'estat. Edicions Universitat de Barcelona, 2015. ISBN 9788447539260.
* ↑ Educació i cultura, Revista Mallorquina de Pedagogia, número 11, editat per la Universitat de les Illes Balears, 1998. ISSN 0212-3169 (català)

## Bibliografia

* Enric Prats, L'educació, una qüestió d'estat, Edicions Universitat de Barcelona, 2015. ISBN 9788447539260 (català)

## Vegeu també

* Vergonha
* Educació no formal
* Educació informal
* Educació mixta
* Educació diferenciada
Viccionari
# Illes Plavnikòvie

Les illes Plavnikòvie (en rus: острова Плавниковые; Ostrova Plavnikovyye) format per una quarantena d'illes que es troben a la regió oriental del mar de Kara, davant de la costa de Sibèria. Les illes estan cobertes de vegetació de tundra, amb molts llacs i zones pantanoses. Estan cobertes de neu i gel durant bona part de l'any. Formen part de la Reserva Natural del Gran Àrtic, la reserva natural més gran de Rússia.
Les dues illes més grans del grup són Pestsovi i Krugli. La majoria de les illes es troben a menys de 10 km a l'oest de la costa de la península de Taimir, tot i que també n'hi ha alguna, com la de Bardroper, que es troben més allunyades de la costa.

## Referències

* ↑ «Arctic Russia - The Great Arctic Nature Reserve» (en rus). [Consulta: 12 novembre 2024].
* ↑ «Pestsovyy (Pescovyi)». [Consulta: 12 novembre 2024].
* ↑ «Kruglyi». [Consulta: 12 novembre 2024].
# Minyriolus

Minyriolus és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Es poden trobar a la zona paleàrtica.
Fou descrit per primera vegada per Eugène Louis Simon l'any 1884.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Minyriolus australis Simon, 1902 – Argentina
* Minyriolus medusa (Simon, 1881) – Europa
* Minyriolus phaulobius (Thorell, 1875) – Itàlia
* Minyriolus pusillus (Wider, 1834) (Espècie tipus) – Europa

## Referències

* 1 2 «Gen. Minyriolus Simon, 1884». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Simon, E. Les arachnides de France. Tome cinquième, deuxième et troisième partie, 1884.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Ratpenat nasofoliat de Horsfield

El ratpenat nasofoliat de Horsfield (Hipposideros larvatus) és una espècie de ratpenat que es troba a Bangladesh, Cambodja, Xina, l'Índia, Indonèsia, Laos, Malàisia, Myanmar, Tailàndia i el Vietnam.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Hipposideros larvatus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 desembre 2007 (en anglès).
# I Love My Dad

I Love My Dad és una pel·lícula de comèdia estatunidenca del 2022 escrita i dirigida per James Morosini, inspirada en fets reals de la seva vida. És protagonitzada per Patton Oswalt, el mateix Morosini i Claudia Sulewski. La pel·lícula es va estrenar al festival de cinema de South by Southwest el 12 de març de 2022 i als cinemes dels Estats Units el 5 d'agost del mateix any. S'ha doblat i subtitulat al català.
El rodatge principal va tenir lloc a Syracuse (Nova York) i es va acabar el juny de 2021.
Al festival de cinema de South by Southwest, la pel·lícula va guanyar els premis del jurat i del públic al concurs de llargmetratges narratius.

## Referències

* ↑ Scott, H. Allan. «James Morosini on the real life catfishing story that inspired "I Love My Dad"». Newsweek, 05-08-2022.
* ↑ Herbert, Geoff. «Patton Oswalt movie shot in Syracuse to compete at SXSW Film Festival». The Post-Standard, 07-02-2022. [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ D’Alessandro, Anthony. «SXSW's Lineup For Return To In-Person Festival Includes Movies With Sandra Bullock, Nicolas Cage, Pete Davidson, Rose Byrne & More». Deadline Hollywood, 02-02-2022. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Galuppo, Mia (February 2, 2022). «SXSW: Atlanta Season Opener, Nicolas Cage Film Unbearable Weight Set for Fest». The Hollywood Reporter. Consulta: February 4, 2022.
* ↑ Lang, Brent (April 19, 2022). «Magnolia Pictures Buys Patton Oswalt Catfishing Comedy I Love My Dad (Exclusive)». Variety. Consulta: April 23, 2022.
* ↑ «I Love My Dad». Goita què fan, ara!. [Consulta: 12 novembre 2024].
* ↑ Hipes, Patrick. «Patton Oswalt's I Love My Dad Wraps Just In Time For Fathers Day; BuzzFeed Pride Fest Set; Bad Detective And A Rising Tide Deals; AIF Dates; More – Film Briefs». Deadline Hollywood, 18-06-2021. [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ Herbert, Geoff. «Patton Oswalt wraps 'weird' movie in Syracuse: Title, cast and a Grammy-winning visitor revealed». The Post-Standard, 21-06-2021. [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ Galuppo, Mia. «SXSW: I Love My Dad Takes Top Narrative Prize». The Hollywood Reporter, 15-03-2022. [Consulta: 16 març 2022].
* ↑ Complex, Valerie. «Patton Oswalt Pic I Love My Dad, FX's Atlanta, AMC's 61st Street Among SXSW Audience Award Winners — Complete List». Deadline Hollywood, 23-03-2022. [Consulta: 23 març 2022].
# Temporada 1957-1958 del Club Joventut Badalona

La temporada 1957-1958 va ser la 19a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. La Penya va disputar la seva 2a temporada a la màxima categoria del bàsquet espanyol, acabant la competició en la segona posició, una gran millora respecte la temporada anterior, en que va ser la sisena classificada. Aquesta temporada es va proclamar campió de la Copa del Generalíssim.

## Resultats
### Lliga espanyola

El Joventut va quedar segon de deu participants en la que va ser la segona edició de la lliga espanyola. En els 18 partits que va disputar va obtenir un bagatge de 14 victòries, 1 empat i 3 derrotes, amb 1.059 punts a favor i 821 en contra (+238).

### Copa del Generalíssim

El Joventut va guanyar aquesta edició de la Copa del Generalíssim. A quarts de final va eliminar el RC Náutico de Santa Cruz de Tenerife i a semifinals es va desfer del CB Orillo Verde de Sabadell. A la final, disputada a Saragossa, va derrotar el Reial Madrid CF per 74 a 69, sent Josep Brunet el màxim anotador del partit amb 28 punts.

### Altres competicions

Aquest any el Joventut també va guanyar el Trofeu Joan Antoni Samaranch, derrotant a la final a l'Espanyol per 43 a 41.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1957-58
* Jugadors
* Josep Brunet
* Jordi Parra
* Jordi Masferrer
* Artur Auladell
* Carlos Carbonell
* Joaquim Enseñat
* Joaquim Ballester
* Jaume Bassó
* Enric Utrillas
* Francesc Granados
* Aleix Escutié
* Ramentol
* Entrenador
* Joaquim Broto

## Referències

* ↑ «Liga española 1958» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 28 abril 2018].
* 1 2 «XXII Copa del Generalísimo 1958» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992, p. 66-67 [Consulta: 15 maig 2018].
* ↑ «Història. Anys 50: Els èxits segueixen i arriba la lliga nacional». Penya.com. [Consulta: 1r maig 2018].
* ↑ «Un paseo por la primera liga» (en castellà). ACB.com [Consulta: 1r maig 2018]. Arxivat 31 de març 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-03-31. [Consulta: 1r maig 2018].
* ↑ Broto, Joaquín «Nuestras figuras» (en castellà). La Voz de Badalona, 09-05-1958, p. 9 [Consulta: 1r setembre 2018].
# Salpingotus kozlovi

Salpingotus kozlovi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels dipòdids. Viu a la Xina (Gansu, Mongòlia Interior, Ningxia, Shaanxi i Xinjiang) i Mongòlia. Es tracta d'un animal nocturn i crepuscular que s'alimenta de plantes, llavors, insectes i aranyes. El seu hàbitat natural són els deserts i les estepes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del viatger i explorador rus Piotr Kozlov.

## Referències

* ↑ Batsaikhan, N.; Avirmed, D.; Tinnin, D.; Smith, A. T. Salpingotus kozlovi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 8 gener 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 229. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :
# Castelnou (Aragó)

Castelnou és un municipi de l'Aragó, situat a la província de Terol a la comarca del Baix Martín.

## Referències

* ↑ «Castelnou. Gobierno de Aragón» (en espanyol europeu). [Consulta: 13 novembre 2024].
# Sven Otto Nilsson

Sven Otto Nilsson (26 de febrer de 1879 - 10 de novembre, 1960) fou un llançador de javelina suec.
Participà en els Jocs Olímpics de 1908 i 1912. A Londres 1908 guanyà la medalla de bronze en llançament de javelina. En aquests Jocs també participà en les proves de llançament de javelina estil lliure i llançament de disc (en ambdues proves el resultat és desconegut).
Als Jocs d'Estocolm 1912 fou vuitè en llançament de javelina a dues mans, desè en llançament de javelina i abandonà en el llançament de disc.

## Enllaços externs

* (suec) Perfil Arxivat 2010-01-13 a Wayback Machine.
# Rhizomys sumatrensis

Rhizomys sumatrensis és una espècie de la família dels espalàcids. Viu a Cambodja, la Xina, Indonèsia, Laos, Malàisia, Myanmar, Tailàndia i el Vietnam. Es tracta d'un animal nocturn que s'alimenta d'arrels de bambú i conreus de mandioca i canya de sucre. El seu hàbitat natural són els boscos secundaris. És objecte de caça intensiva en algunes parts de la seva distribució, però es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Aplin, K.; Lunde, D. Rhizomys sumatrensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 gener 2016.
Espècies vivents d'espalàcids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Myospalacinae :
Rhizomyinae :
Spalacinae :
Categoria :
# Anka Gueorguieva

Anka Gueorguieva (búlgar: Ани Георгиева) (Varna, 18 de maig de 1959) és una remadora búlgara, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del quàdruple scull amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Mariana Serbezova, Rumeliana Bontxeva, Dolores Nakova i Anka Bakova.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en el quàdruple scull al Campionat del món de rem de 1978.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Anka Georgieva». [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Anka EFTIMOVA -GEORGIEVA» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-11-16. [Consulta: 1r juny 2023].
# Luci Cassi Longí (governador)

Luci Cassi Longí (en llatí Lucius Cassius Longinus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Càssia, de la branca dels Cassi Longí. Era fill de Luci Cassi Longí, tribú de la plebs l'any 44 aC.
Va servir amb el seu oncle Gai Cassi Longí, que l'any 43 aC quan va anar a trobar a Brut a l'Àsia, li va delegar el govern de la província de Síria, i li va deixar una legió. Més tard es va reunir amb el seu oncle i va morir en la batalla de Filipos.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 802.
# Leonard Tremeer

Leonard Francis "Jimmy" Tremeer (Barnstaple, Devon, 1 d'agost de 1874 - Guildford, Surrey, 29 d'octubre de 1951) va ser un atleta anglès que va competir a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la cursa dels 400 metres tanques, en quedar tercer rere els estatunidencs Charles Bacon i Harry Hillman. També disputà la prova del llançament de javelina, en què finalitzà en una posició indeterminada entre la 8a i la 16a plaça.

## Referències

* ↑ «Jimmy Tremeer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d’octubre 2012. [Consulta: 3 novembre 2015].
# Rattus pyctoris

Rattus pyctoris és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 1.200 i 4.250 msnm a l'Afganistan, Bangladesh, Bhutan, l'Índia, l'Iran, el Kazakhstan, el Kirguizstan, Myanmar, el Nepal, el Pakistan, el Tadjikistan, l'Uzbekistan i la Xina. Ocupa hàbitats montans. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Smith, A. T.; Johnston, C. H. Rattus pyctoris. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 18 març 2018.
# Les Torres (Sant Pere de Ribes)

Les Torres és un veïnat d'origen medieval de Sant Pere de Ribes que es troba al sud-est del municipi, a uns 2 km del centre de Sant Pere de Ribes i a tocar de la urbanització de Vallpineda.
Aquest nucli de població s'ha intentat identificar amb l'antiga quadra de Vila-roja o de Vila-rúbia, ja documentada el 1258. Amb l'augment de població dels segles xvi i xvii les Torres experimentà un gran creixement. Destaquen les masies d'origen medieval de les Barones, can Roig de les Torres, can Vaquero i la modernista de Can Miret de les Torres, entre d'altres.
La seva població era de 68 habitants el 1960, 56 el 1970 i 51 el 2014.

## Referències

* 1 2 «Sant Pere de Ribes». Gran Enciclopèdia Catalana [Consulta: 21 abril 2015].
* ↑ «Codis territorials i d'entitats. Municipis: 082310 Sant Pere de Ribes». Idescat, 01-01-2014 [Consulta: 21 abril 2015].
# Concertino per a violoncel, metall, piano i bateria

El Concertino per a violoncel, metall, piano i bateria, H.143, va ser compost per Bohuslav Martinů l'any 1924 durant el seu període a París. Es va estrenar a Praga el 24 de març de 1949 dirigit per Václav Neumann.

## Referències

* ↑ «Dades de l'obra» (en anglès). Boruslav Martinů Institute. [Consulta: 8 gener 2018].
# Margaretha Wulfraet

Margaretha Wulfraet (Arnhem, 19 de febrer de 1678 – Arnhem, 26 de gener de 1760) fou una pintora dels Països Baixos.

## Biografia

Segons Arnold Houbraken era la filla de Matthijs Wulfraet que va viatjar a Frankfurt del Main on es va convertir en un pintor de retrats respectat, realitzant moltes obres per dignatarios visitants i ciutadans importants. Va arribar a una edat avançada i va ser capaç d'ensenyar a la seva filla Margaretha el seu art, en el qual ella es va desembolicar perfectament. Houbraken estava pensant a dedicar una pàgina a la seva memòria, encara que mai va arribar a fer-ho, ja que va morir abans de l'edició de la seva obra literària de tres volums de croquis biogràfics de pintors dels Països Baixos. La seva biografia va estar realitzada per Jan van Gool, acompanyada per un retrat basat en un dibuix d'un dels seus autoretrats que li va ser enviat per Gerard Melder. Ella va arribar a ser molt popular en Amsterdam i segons Van Gool, Bernard Picart va dir d'ella: «És un prodigi, i un honor en el seu sexe.». El 1741 va tornar a Arnhem per viure els seus últims dies.
Segons el Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie va aprendre a pintar del seu pare Mathijs i es va traslladar a Amsterdam amb ell el 1681. Va estar influïda per Caspar Netscher i és coneguda pels seus retrats, paisatges, i treballs de gènere -encara que cap paisatge d'ella es coneix avui dia, aquests van constar en l'inventari del seu taller realitzat a la seva mort-.

## Referències

* 1 2 Houbraken editor=The Digital library for Dutch literature, Arnold. «Margaretha Wulfraet mentioned in Mathijs Wulfraet Biography. De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen» (en neerlandès), 1718.
* 1 2 3 Gool, Jan van. «Margaretha Wulfraet Biography, Nieuwe Schouburg (with painter index) Parte 1» (en neerlandès) p. 417. Institute of Dutch History.
* 1 2 «Margaretha Wulfraet». RKD.
# Luzzara

Luzzara fou un marquesat de la península Itàlica governat per la Casa de Gonzaga. L'origen del feu, fou Rofolf Gonzaga, senyor de Canneto, Castelgoffredo, Castiglione delle Stiviere, Rodolesco, Solferino i Mariana que va permutar amb el seu germà, el marques de Màntua, les senyories de Mariana, Canneto i Rodoloesco a canvi de la de Luzzara el 1478, i en fou investit com a senyor per l'emperador el 1494. Va morir en la batalla de Fornovo el 6 de juliol del 1495 i el van succeir els seus dos fills: Joan Francesc i Lluís Alexandre, que governaren en indivís Luzzara, Castiglione, Solferino i Castelgoffredo, però el 1521 s'ho van repartir i el primer es va quedar amb Luzzara i el segon amb Castiglione, Solferino i Castelgoffredo. Joan Francesc va obtenir el dret de primogenitura pel feu el 1524 i va abdicar a l'octubre següent, morint dos mesos després. El va succeir el seu fill gran Maximilià que el 1557 va vendre el feu al seu cosí el duc de Màntua però el va recomprar el 1561 amb títol de marques. El va succeir el seu fill Prosper, majordom dels ducs de Màntua que li van concedir el marquesat de Borgo San Martino el 1590. El seu fill Frederic I, tercer marques, fou comandant suprem de les milícies de Màntua el 1627 i va morir el 1630; el van succeir el seu fill, el seu net i el seu besnet, el darrer dels quals, Lluís II va morir el 12 de juny de 1738 i la successió va passar al seu fill Basili, doncs l'hereu Frederic va renunciar per fer-se jesuïta (va morir el 1777) i el segon Prosper havia mort el 1722, i a la mort de Basili el 1782 va passar a sa germà Joan que va morir el 1794 sense fills mascles i el va succeir com a titular la seva filla Lluïsa, casada amb Esteve de Sanvitale comte de Fontanellato (Parma) segons sembla perquè sa germana gran Carlota (+1823) i el seu marit Massimiliano Stampa marquès de Soncino van renunciar als drets.

## Senyors i marquesos de Luzzara

* Rodolf Gonzaga 1478-6 de juliol de 1495 (feu imperial 1494-1495) (primer senyor)
* Joan Francesc Gonzaga 6 de juliol de 1495-29 de maig de 1521
* Lluís Alexandre Gonzaga 6 de juliol de 1495-29 de maig de 1521
* Joan Francesc Gonzaga (sol) 29 de maig de 1521-11 d'octubre de 1524
* Maximilia Gonzaga 11 d'octubre de 1524-4 de març de 1578 (exclòs 1557 a 1561) (primer marqués)
* Guglielmo I Gonzaga, duc de Màntua 1557-1561
* Prosper Gonzaga 4 de març de 1578-25 de setembre de 1614
* Frederic I Gonzaga 25 de setembre de 1614-1630
* Lluís I Gonzaga 1630-24 d'abril de 1666
* Frederic II Gonzaga 24 d'abril de 1666-8 de març de 1698
* Lluís II Gonzaga 8 de març de 1698-12 de juny de 1738
* Basili Gonzaga 12 de juny de 1738-21 de maig de 1782
* Joan Gonzaga 21 de maig de 1872-3 d'abril de 1794
* Lluisa 3 d'abril de 1794
* Esteve de Sanvitale, comte de Fontanellato 1794 (va portar el títol fins al 1838)
# Balter Gallart

Baltasar Gallart i Verdaguer, conegut artísticament com a Balter Gallart (Barcelona, 11 de juny de 1959) és un dissenyador de producció i director artístic català.

## Biografia

Va estudiar disseny d'interiors a l'Escola Massana de Barcelona, però el 1978 ho deixà per treballar com a ajudant de direcció al cinema. Va treballar en el departament de decoració de La veritat oculta (1987) de Carlos Benpar i el 1988 va debutar com a director artístic a El vent de l'illa i És quan dormo que hi veig clar. Va compaginar el treball amb directors catalans amb els treballs en publicitat. El 1990 va fundar a Madrid BP Asociados, dedicada a la decoració d'interiors, i que es va dissoldre el 1993. Ha treballar amb destacats directors catalans (Antoni Verdaguer, Bigas Luna, Francesc Bellmunt) i espanyols (José Luis Cuerda, Patricia Ferreira).
El 2009 fou nominat al Goya a la millor direcció artística pel seu treball a Los girasoles ciegos, i ho tornaria a ser el 2019 per Superlópez. El 2011 fou nominat per primer cop al Gaudí a la millor direcció artística per Els ulls de la Júlia i el 2013 per The Pelayos, però sí el va rebre el 2014 per Els últims dies i el 2016 per Anacleto: Agent secret (2016).

## Filmografia

* El vent de l'illa (1988)
* És quan dormo que hi veig clar (1988)
* Rateta, rateta (1990)
* Huevos de oro (1993)
* La teta i la lluna (1994)
* Parella de tres (1995)
* En brazos de la mujer madura (1996)
* La lengua de las mariposas (1998)
* Andorra. Entre el torb i la Gestapo (1999)
* Sé quién eres (2000)
* Romasanta (2004)
* Morir a San Hilario (2005)
* Defensant l'enemic (2007)
* Covards (2008)
* Los girasoles ciegos (2008)
* Spanish Movie (2009)
* Els ulls de la Júlia (2010)
* El cos (2012)
* The Pelayos (2012)
* Els últims dies (2013)
* Segon origen (2015)
* Contratemps (2016)
* Durant la tempesta (2018)
* Superlópez (2018)
* L'enigma Verdaguer (2019)

## Referències

* ↑ Balter Gallart, Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ Nominats a la millor direcció artística al web dels Goya
* ↑ Balter Gallart guanya el Gaudí a millor direcció artística per 'Anacleto: Agente secreto', somgranollers.cat, 1 de febrer de 2016
* ↑ Els experts: descobreix alguns dels professionals més nominats dels Premis Gaudí Arxivat 2020-06-21 a Wayback Machine. al web de l'Acadèmia del Cinema Català

## Enllaços externs

* Balter Gallart a catalanfilms.cat