OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 8 del Cranc

8 del Cranc (8 Cancri) és un estel en la constel·lació del Cranc de magnitud aparent +5,15. Pesi a mancar de denominació de Bayer —per això és coneguda habitualment pel seu nombre de Flamsteed—, és el sisè estel més brillant de la constel·lació, només superada per β, δ, ι, γ i α Cancri.
Situat a 211 anys llum del sistema solar, 8 Cancri és un estel blanc de la seqüència principal de tipus espectral A1V. Amb una temperatura efectiva de 9462 K, la seva lluminositat equival a 40 vegades la lluminositat solar. Les seves característiques són semblants a les d'altres coneguts estels, entre les quals cal citar a Sírius (α Canis Majoris), Vega (α Lyrae), Càstor Aa (α Geminorum), Alphecca (α Coronae Borealis) o Asellus Australis (γ Cancri), aquesta última també en Cranc.
El seu radi —estimat per mètodes indirectes— és tres vegades més gran que el radi solar. Gira sobre si mateix amb una velocitat de rotació igual o superior a 191 km/s, 95 vegades més de pressa que el Sol. Posseeix una massa 2,35 vegades major que la massa solar i està en la meitat de la seva vida com a estel de la seqüència principal. A diferència d'altres estels blancs que presenten certes peculiaritats en la seva composició elemental —Alioth (ε Ursae Majoris) és potser l'exemple més notable—, 8 Cancri sembla un estel «normal».

## Referències

* ↑ Anne Cowley «A study of the bright A stars. I. A catalogue of spectral classifications» (en anglès). Astronomical Journal, 4-1969, pàg. 375–406. DOI: 10.1086/110819.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* 1 2 «XHIP: An extended hipparcos compilation» (en anglès). Astronomy Letters, 5, 5-2012, pàg. 331-346. DOI: 10.1134/S1063773712050015.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ Lynne A. Hillenbrand «The ages of early-type stars: Stromgren photometric methods calibrated, validated, tested, and applied to hosts and prospective hosts of directly imaged exoplanets» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 12-05-2015, pàg. 146. DOI: 10.1088/0004-637X/804/2/146.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2-2007, pàg. 671–682. DOI: 10.1051/0004-6361:20065224.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 8 Cnc (SIMBAD)
* ↑ Cancer (The Bright Star Catalogue)
* ↑ 8 Cancri Arxivat 2013-01-15 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* 1 2 Zorec, J.; Royer, F. «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities». Astronomy and Astrophysics. A120.
* ↑ 8 Cancri (CADARS)
* ↑ Royer, F.; Zorec, J.; Gómez, A. E. «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions». Astronomy and Astrophysics. pp. 671-682.
# Luis Gámir Casares

Luis Gámir Casares (Madrid, 8 de maig de 1942 - Madrid, 15 de gener de 2017) va ser un polític i professor universitari espanyol que fou ministre en els darrers governs de la UCD.

## Biografia

Va néixer el 8 de maig de 1942 a la ciutat de Madrid. Va estudiar dret a la Universitat de Madrid, ampliant posteriorment els seus estudis a la Universitat d'Oxford, on es diplomà en comerç exterior i desenvolupament econòmic. Tècnic comercial i economista de l'Estat, ha estat catedràtic de política econòmica a la Universitat Complutense de Madrid.

## Activitat política

Membre de la Unió de Centre Democràtic (UCD) en les eleccions generals de 1977 fou escollit diputat al Congrés per la província d'Alacant, escó que repetí en les eleccions de 1979. En la formació del govern d'Adolfo Suárez fou nomenat Secretari General Tècnic del Ministeri d'Agricultura, passant a exercir posteriorment la presidència del Banc Hipotecari i la Secretaria General de la Seguretat Social.
En una remodelació del seu govern, Adolfo Suárez el nomenà el maig de 1980 Ministre de Comerç i Turisme, càrrec al qual afegí el desembre de 1981 el Ministeri de Transport i Comunicacions, càrrecs en els quals fou ratificat a l'ascens de Leopoldo Calvo-Sotelo a la presidència del govern.
Després de la dissolució del seu partit entrà a formar part del Partit Popular (PP), del qual en fou coordinador d'economia i membre de l'Executiva Nacional des de 1991. En les eleccions generals de 1993 fou escollit novament diputat, en aquesta ocasió per la província de Múrcia, escó que repetí en les 1996, 2000 i 2004, en aquesta última ocasió per la província de Madrid.
L'any 2006 abandonà el seu escó per esdevenir conseller del Consell de Seguretat Nuclear.

## Referències

* ↑ «Fallece Luis Gámir, presidente del consejo consultivo de privatizaciones». , 15-01-2017 [Consulta: 15 gener 2017].

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Luis Gámir al Congrés dels Diputats
# Scleronema operculatum

Scleronema operculatum és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Rio Grande do Sul (Brasil).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H., 1917. Descriptions of sixteen new species of Pygidiidae. Proc. Am. Philos. Soc. v. 56. 690-703.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H., 1917. Descriptions of sixteen new species of Pygidiidae. Proc. Am. Philos. Soc. v. 56: 690-703.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ De Pínna, M.C.C. i W. Wosiacki, 2003. Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes). p. 270-290. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena, 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raúl A. Ringuelet").

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Nion, H., C. Rios i P. Meneses, 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, Uruguai, DINARA, Infopesca.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# HD 63765 b

HD 63765 b o HIP 38041 b és un planeta extrasolar que orbita l'estrella de tipus G de la seqüència principal HD 63765, situada a aproximadament 106 anys llum en la constel·lació de la Quilla. Aquest planeta té almenys set desens de la massa de Júpiter i necessita 356 dies per a orbitar l'estrella a un semieix major de 0,95 ua. Aquest planeta va ser detectat pel HARPS el 19 d'octubre del 2009, juntament amb altres 29 planetes.
Coordenades: 07$^h$ 47$^m$ 49,7185$^s$; −54° 15′ 50,921″
* 1 2 Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 Stéphane Udry «The HARPS search for southern extra-solar planets. XXIX. Four new planets in orbit around the moderately active dwarfs HD 63765, HD 104067, HD 125595, and HIP 70849» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 11-2011, pàg. A54. DOI: 10.1051/0004-6361/200913580.
* ↑ Stéphane Udry «The HARPS search for southern extra-solar planets. XXIX. Four new planets in orbit around the moderately active dwarfs HD 63765, HD 104067, HD 125595, and HIP 70849» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 11-2011, pàg. A54. DOI: 10.1051/0004-6361/200913580.
* ↑ Keivan Stassun «Accurate Empirical Radii and Masses of Planets and Their Host Stars with Gaia Parallaxes» (en anglès). Astronomical Journal, 3, 03-03-2017, pàg. 136. DOI: 10.3847/1538-3881/AA5DF3.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
# Mikrokosmos

Mikrokosmos, Sz. 107, BB 105, és un conjunt de composicions per a piano de Béla Bartók: 153 peces progressives (de dificultat ascendent) en sis volums, escrites entre 1926 i 1939.

## Un "curs de piano"

Les peces individuals progressen des del molt senzill, aptes per a un principiant, fins a d'altres molt difícils de tècnica avançada, i són usades en les lliçons modernes per a piano i també en educació musical. Els volums primer i segon estan dedicats al seu fill Péter, mentre que els volums cinquè i sisè estan concebuts com a peces de concert per a tocar-se professionalment.
En resum, segons Bartók, la peça musical "apareix com una síntesi de tots els problemes musicals i tècnics que han estat tractats i en alguns casos només parcialment resolts en obres pianístiques anteriors."
Bartók va indicar que les peces també podien ser tocades en altres instruments. Huguette Dreyfus, per exemple, ha gravat peces dels volums 3 al 6 per a clavecí.
El 1940, poc abans d'emigrar als Estats Units, Bartók va realitzar un arranjament per a dos pianos de set de les peces per afegir-les al repertori per a concert d'ell i la seva esposa Ditta Pásztory-Bartók.

## Estructura

Consta de cent cinquanta-tres peces en sis volums en ordre creixent de dificultat:
* Volums I-II: Peces 1-36 i 37-66, per a principiants.
* Volums III-IV: Peces 67-96 i 97-121, de dificultat moderada fins a avançada.
* Volums V-VI: Peces 122-139 i 140-153, per a professionals.

## Enllaços externs

* Gravacions de Microcosmos a Allmusic.
* Mikrokosmos: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Esther Morales Cañadas

Esther Morales-Cañadas (Sevilla) és una musicóloga especialitzada en música espanyola dels segles xvii i XVIII.
Esther va iniciar els seus estudis en Filosofia i Lletres, especialitzant-se en Història de l'Art; compaginant aquests estudis amb els de Música a la seva ciutat natal. Va aconseguir una beca per estudiar a l'estranger i va poder anar a completar els seus coneixements amb estudis regulars en Salzburg (Àustria), on se centrava en el Clavecín i en Musicologia. Finalment es doctora en Musicologia amb les assignatures complementàries de Filologia Romànica i Història de l'Art a la Universitat alemanya de Münster.
Acabats els seus estudis comença la seva carrera com a solista i com a conferenciant sobre temes musicals i literaris, duent a terme publicacions tant científiques com a literàries. A més també treballa com a docent en Escoles de Música i a la Universitat “Friedrich-Schiller” de Jena, on és lectora.
Entre les seves publicacions destaquen: La expansión y propagación del Quijote a través de la música; Antonio Soler, un visionario ilustrado. Intento musical y biográfico razonado.

## Referències

* 1 2 3 Die Autorin Akademische Verlagsgemeinschaft München Consulta 23 de març del 2017
* ↑ Esther Morales-Cañadas mit Pablo Mezzelani Youtube Consulta 23 de febrero de 2017
* ↑ ESTHER MORALES-CAÑADAS. Conservatorio Superior de Música Manuel Castillo de Sevilla (CSMS) Consulta 23 de març del 2017
* ↑ La expansión y propagación del Quijote a través de la música PDF Consulta 23 de març del 2017
* ↑ Antonio Soler, un visionario ilustrado. Intento musical y biográfico razonado. AVM.edition. ISBN 978-3-95477-021-2
# Estructura d'una aeronau

En aeronàutica els termes cèl·lula o estructura es refereixen a l'estructura mecànica d'una aeronau i, com generalment s'utilitza, no inclou el sistema de propulsió. El disseny del grup estructural d'una aeronau és un camp de l'enginyeria que combina aerodinàmica, tecnologia de materials i mètodes de fabricació per aconseguir una bona relació pel que fa al rendiment, fiabilitat i cost.

## Vegeu també

* Fuselatge
* Ala
* Superfícies estabilitzadores
* Carenat (aviació)

## Referències

* ↑ A Dictionary of Aviation, David W. Wragg. ISBN 0850451639 / ISBN 9780850451634, 1st Edition Published by Osprey, 1973 / Published by Frederick Fell, Inc., NY, 1974 (1st American Edition.), Page 22.
* ↑ Jorge García de la Cuesta ? id = hx1TcFb8YrIC & printsec = frontcover & hl = ca & source = gbs_summary_r & cad = 0 Terminologia aeronàutica
# Euphorbia officinarum

Euphorbia officinarum és una espècie de planta de la família de les Euforbiàcies. És un arbust monoic cactiforme, de fins a 1,5 m i fins i tot més en bones condicions de sòl i clima.

## Descripció

Port generalment hemiesfèric, amb tiges alçades, menys esteses pel sòl que Euphorbia resinifera. Tiges ramoses, sovint més curtes que les branques, de secció estrellada amb 5-10 angles. Espines estipulars molt més desenvolupades que en l'espècie esmentada, fortes, rígides, disposades per parelles sobre els angles, neixen en un escudet oblongo-linear decurrent que forma una línia contínua al llarg de l'angle. Fulles reduïdes a diminuts tubercles situats sobre les espines. Inflorescències més o menys pedunculades, amb 1-5 ciatis, disposades en la meitat superior de les branques. Ciatis laterals hermafrodites; ciatio central generalment masculí, que sol madurar i desprendre's abans que els laterals. El ciati en el seu conjunt pot ser de groc a vermell-porpra, segons les subespècies. El fruit és una càpsula subglobosa de 2,5-5 x 2,2-4 mm, amb pedicel de verdós a vermell-porpra. Floreix d'estiu a tardor i fructifica des del final d'estiu i al llarg de la tardor.

## Hàbitat

Terrenys molt diversos de baixa i mitja altitud, des del nivell del mar a 1900 m, en ambient àrid, però amb humitat atmosfèrica relativament alta a causa de la influència oceànica.

## Distribució

Endemisme del nord d'Àfrica. Zona macaronèsica continental i Sàhara occidental. La subespècie officinarum és un endemisme de la regió macaronèsica marroquí, mentre que la subespècie echinus té una distribució molt més àmplia, ja que viu millor en zones semidesèrtiques: el seu límit nord és el riu Sous, arribant pel Sàhara occidental fins a la regió de Zemmour.

## Taxonomia

Euphorbia officinarum va ser descrita per Linné i publicada a Species Plantarum 451. 1753.

### Etimologia

* Euphorbia: nom genèric que deriva del metge grec del rei Juba II de Mauritània (52 a 50 aC - 23), Euphorbus, en el seu honor – o fent al·lusió al seu gran ventre – ja que usava mèdicament Euphorbia resinifera. El 1753 Linné va assignar el nom a tot el gènere.
* officinarum: epítet llatí que significa "planta medicinal de venda a herbaris".

### Subespècies i varietats

* Euphorbia officinarum subsp. echinus
* Euphorbia officinarum subsp. officinarum
* Euphorbia officinarum var. beaumieriana

### Sinonímia

* Tithymalus officinarum (L.) H.Karst.
* Euphorbia officinarum var. genuina

## Referències

* ↑ Jesús Charco García: (2001) Guía de Árboles y Arbustos del Norte de África AECI, Madrid.
* ↑ «Euphorbia officinarum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 7 juliol 2012].
* ↑ Euphorbia officinarum a PlantList.
* ↑ (Spec. Pl. [ed. 1]: 450)
* ↑ officinarum a Epítetos Botánicos.
* 1 2 «Euphorbia officinarum» a EOL. Data consulta: 03 de juliol de 2014.
# Fantcha

Fantcha és el nom artístic de Francelina Durão Almeida (Mindelo, 1965), una cantant de música tradicional capverdenca, entre el morna i la coladeira.

## Biografia

Canta des de la infantesa amb els seus dos germans que toquen la guitarra i el cavaquinho, un instrument brasiler de quatre cordes semblant a una petita guitarra. Als 10 anys, es va iniciar en el grup carnavalesc Flores de Mindelo, dirigit per Gregorio Goncalves, anomenat també Ti Goy. Aquest la presenta en 1969 a Cesária Évora, amb qui fan amistat, i que ha facilitat el seu desenvolupament artístic fora de les seves illes natals: "Viure de la música no és possible a Cap Verd".
El 1988 grava el seu primer disc, Boa Viagem, a Lisboa amb Bana, productor de música de Cap Verd des de Portugal. Després d'una gira conjuntament amb Cesária Évora, Fantcha decideix d'instal·lar-se a Nova York. Seguiren altres discos, 10 anys més tard, produïts per Lusafrica. Participà igualment al final dels anys 1990 i començament dels anys 2000 a concerts organitzats a París sobre la música de Cap Verd, gràcies al creixement d'aquesta música, durant alguns anys, i al seu mentor Cesaria Evora, i a l'èxit de la world music.

## Discografia

* Boa Viagem, (1988)
* Criolinha, (Lusafrica, 1997)
* Viva Mindelo, (Lusafrica, 2001)
* Amor Mar e Musica, (RB Rècords, 2009
* Love, sea and music, (2012)

## Referències

* 1 2 3 Clerfeuille, Sylvie. «Fantcha». Afrisson. Arxivat de l'original el 21 de maig 2016. [Consulta: 17 juliol 2016].
* 1 2 3 Daoudi, Bouziane «Ceux qui viennent du Cap-Vert saluent Cesaria». Libération, 28-04-2001 [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ Sandrine Teixido, Cesaria Evora : la diva du Cap-Vert, Éd.
* ↑ «Paris. Ildo Lobo et Fantcha». Le Monde, 27-03-1998.
* ↑ Mortaigne, Véronique «Une Cesaria Evora, à son meilleur, unit Cap-Verdiens et Français». Le Monde, 02-05-2001 [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ «“With Amor, Mar e Música I’m outlining a new beginning for my artistic career”». A Semana, 14-06-2009 [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ Interview sur BBC News

## Enllaços externs

* Web oficial de Fantcha
* Música de Cap Verd: Fantcha
* Fantcha Arxivat 2015-12-27 a Wayback Machine.
# Ferdinand Karsch

Ferdinand Karsch o Ferdinand Karsch-Haack (Munster, 2 de setembre de 1853 - Berlín, 20 de desembre de 1936) fou un aracnòleg, entomòleg i antropòleg alemany.

## Vida

Karsch va néixer el 2 de setembre de 1853 a Munster, fill del professor d'escola superior i entomòleg Anton Karsch. Després de l'escola a Munster, va estudiar entomologia com el seu pare i es va doctorar a la universitat de Berlín (l'actual Universitat Humboldt de Berlín). Posteriorment, va treballar en el Museu d'Història Natural de Berlín com a assistent. Després d'aconseguir la càtedra l'any 1881, Karsch va aconseguir un treball en la Landwirtschaftliche Hochschule Berlin. Va publicar un catàleg d'aranyes de Westfàlia i va treballar com a editor de les revistes científiques Berliner Entomologische Nachrichten i Entomologischen Zeitschrift.
A més del seu treball com entomòleg, Karsch va escriure molts articles sobre l'homosexualitat en els animals, que inicialment va publicar a la revista Jahrbuch für sexuelle Zwischenstufen de Magnus Hirschfeld. L'any 1900, amb l'article Päderastie und Tribadie bei den Tieren («Pederàstia i tribadisme en els animals») va tractar per primera vegada de manera científica l'existència de l'homosexualitat en la fauna. Li van seguir altres articles, entre ells la biografia Beurteilung angeblicher oder wirklicher Uranier («Avaluació dels uranis presumptes o autèntics»), Das gleichgeschlechtliche Leben der Kulturvölker - Ostasiaten: Chinesen, Japaner, Koreaner («La vida homosexual de les cultures de l'Àsia Oriental: xinesos, japonesos, coreans») a l'any 1906, Das gleichgeschlechtliche Leben der Naturvölker («La vida homosexual als pobles indígenes») l'any 1911, Die Homoerotik bei Paul Heyse («El homoerotisme a Paul Heyse») l'any 1914 i Erotische Grossstadtbilder als Kulturphänomene («Escenes eròtiques en la gran ciutat com a fenomen cultural») l'any 1926.
Juntament amb René Stelter va publicar els anys 1922 i 1923 dotze edicions de la revista Uranos. Blätter für ungeschmälertes Menschentum. Für eigene Weltdeutung ! Für fruchttragende Lebenshaltung ! Für erfüllte Gesellschaft ! («Uranos. Fulles per a una humanitat íntegra. Per una interpretació pròpia del món! Per una actitud vital fructífera! Per una societat plena!»).
L'any 1915 va deixar el seu treball com a docent de la Landwirtschaftlichen Hochschule de Berlín amb 62 anys. Posteriorment, Karsch va viure la seva homosexualitat de manera oberta a Berlín. Va morir l'any 1936 a causa d'una pleuritis.

## Bibliografia

* Robert Aldrich i Garry Wotherspoon, Who's who in gay and lesbian history: from antiquity to World War II (2a ed.), Routledge, 2002, ISBN 0-415-15983-0, págs. 281–282
* Bernd-Ulrich Hergemöller, Mann für Mann, págs. 410, 411

## Referències

* ↑ Bernd-Ulrich Hergemöller, Mann für Mann, pág. 410
* ↑ «Deutsche Nationalbibliothek:Ferdinand Karsch-Haack». Arxivat de l'original el 2016-01-28. [Consulta: 27 juliol 2024].
* ↑ Bernd-Ulrich Hergemöller, Mann für Mann, pág. 411

## Enllaços externs

* Bauer, J. Edgar. «Karsch-Haack, Ferdinand» (en inglés). glbtq.com, 9 de septiembre de 2006. Arxivat de l'original el 4 de octubre de 2009. [Consulta: 13 enero 2010].
# Fiord d'Aisén

El fiord d'Aysén (o també seno Aysén) és un fiord de Xile de més de70 km de llargada que es fa més estret cap a l'est des del canal Moraleda a la Región de Aysén, de Xile. Es connecta indirectament a la costa oberta de l'Oceà Pacífic, a través del canal Darwin. El riu Aysén hi desemboca.
Puerto Chacabuco (1.243 habitants el 2002) s'ubica a la vora del fiord. Puerto Aysén és travessat pel riu Aysén aproximadament a 4 km del fiord.
La marea de la zona del fiord abasta 8 metres. A causa dels correntsmarins la pluviometria mitjana de la zona és molt alta d'entre 4.000 a 7.000 mm anuals alsAndes del Sud de Xile.
Des de gener de 2007, el fiord d'Aysén ha sofert uns terratrèmols, degut a la formació d'un volcà submarí.

## Referències

* ↑ CÁCERES, Mario.; Surface Features Of The Circulation In Fjords Of Southern Chile Observed In ERS And Landsat Images; Gayana (Concepción), 2004, vol.68, no.2, supl, p.71-76. ISSN 0717-6538.
* ↑ Cáceres M.1; Valle-Levinson A.; Sepúlveda H.H.; Holderied K.; Continental Shelf Research, Volume 22, Number 11, July 2002, pp. 1683-1698(16); Elsevier Science.
* ↑ Conservación Marina del Sur de Chile; Hucke-Gaete, Rodrigo, Viddi, Francisco, & Bello, Maximillio; 2006; ISBN 956-299-994-7
# Foraminífer planctònic

Els foraminífers planctònics són aquells foraminífers que viuen a la part superior dels oceans. En canvi els foraminífers bentònics viuen en els sediments del fons del mar.
Quan moren els foraminífers planctònics també van a parar al fons del mar. Els foraminífers planctònics són organismes indicadors dels climes i dels corrents del mar.
Són protists marins heteròtrofs unicel·lulars que tenen una closca externs de calcita. El seu citoplasma intern conté orgànuls que els permeten flotar (Hemleben et al., 1989). Poden ser des d'omnívors a carnívors i consumeixen fitoplàncton, principalment diatomees i dinoflagel·lats
Les closques (testes) dels foraminífers planctònics fòssils poden tenir centenars de milions d'anys Sovint la mida dels foraminífers planctònics fan menys d'un mm i a ull nu semblen un gra de sorra. Els sediments marins creats per aquests tipus de foraminífers constitueixen prop del 70% del fons del mar en algunes parts dels oceans del món.
Per a fer recerca sobre l'evolució de la vida, la bioestratigrafia, estudis de l'ambient paleològic i de la geoquímica dels isòtops, el seu major avantatge és la seva enorme abundància dins el registre fòssil. De fet és el grup de fòssils més estudiat a tot el món (World Foraminifera Database)

## Referències

* ↑ http://oceanworld.tamu.edu/students/forams/forams2.htmd%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Michal Kucera Planktonic Foraminifera as Tracers of Past Oceanic Environments
* ↑ http://www.dailymail.co.uk/sciencetech/article-2389820/Planktonic-foraminifera-
* ↑ http://www.marinespecies.org/foraminifera/