OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Messier 89

Messier 89 (M89 o NGC 4552) és una galàxia el·lípticatot i a la constel·lació de Verge. Va ser descoberta per Charles Messier el 18 de març de 1781.
M89 pertany al grup de galàxies que formen el cúmul de la Verge. Observacions recents han mostrat que la galàxia té una inusual forma esfèrica. Tanmateix, aquesta peculiar forma podria ser el resultat de l'orientació de la galàxia respecte de la Terra, que la faria semblar esfèrica tot i que en és realitat el·líptica.
Una altra característica poc usual és la presència d'una estructura de gas i pols que s'estén fins als 150.000 anys llum de la galàxia i jets de partícules escalfades que arriben als 100.000 anys llum, que podrien ser les restes d'una galàxia satèl·lit més petita desintegrada per les forces de marea.
M89 també conté una població de cúmuls globulars molt alta, en comparació amb la Via Làctia.

## Referències

* ↑ «A Catalog of Visually Classified Galaxies in the Local (z ∼ 0.01) Universe». [Consulta: 10 maig 2018].
* ↑ Chengze Liu «The GALEX Ultraviolet Virgo Cluster Survey (GUViCS) III. The ultraviolet source catalogs» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 9-2014, pàg. 124–124. DOI: 10.1051/0004-6361/201322511.
* 1 2 3 «Messier 89». [Consulta: 10 maig 2018].
* ↑ R. Brent Tully. «Cosmicflows-3». [Consulta: 10 maig 2018].
* ↑ R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD. Títol: M 89. Data de consulta: 10 maig 2018.
* ↑ R. Brent Tully «Galaxy groups: a 2MASS catalog». Astronomical Journal, 5, 2015, pàg. 171. DOI: 10.1088/0004-6256/149/5/171.
* 1 2 Léon Koopmans «The Cosmic Lens All-Sky Survey - I. Source selection and observations» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1, 5-2003, pàg. 1–12. DOI: 10.1046/J.1365-8711.2003.06256.X.
* 1 2 Pàgines Seds (anglès)
* ↑ Tamura, Naoyuki; Sharples, Ray M.; Arimoto, Nobuo; Onodera, Masato; Ohta, Kouji; Yamada, Yoshihiko «A Subaru/Suprime-Cam wide-field survey of globular cluster populations around M87 - I. Observation, data analysis and luminosity function». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Online Early, 2006.(anglès)

## Enllaços externs

* SEDS (anglès).
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès).
# Mi d'Andròmeda

Mi d'Andròmeda (μ Andromedae) és una estrella de la constel·lació d'Andròmeda. Està aproximadament a 136 anys llum de la Terra.
Mi d'Andròmeda és una estrella blanca del tipus A de la seqüència principal amb una magnitud aparent de +3,86.

## Localització

La localització d'Andròmeda es mostra a la següent il·lustració:

## Referències

* ↑ «The Relation between Rotational Velocities and Spectral Peculiarities among A-Type Stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 7-1995, pàg. 135–172. DOI: 10.1086/192182.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2-2007, pàg. 671–682. DOI: 10.1051/0004-6361:20065224.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Marwan Gebran «A new method for the inversion of atmospheric parameters of A/Am stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 5-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201528052.
# Mi de l'Escaire

Mi de l'Escaire (μ Normae) és una estrella situada a la constel·lació d'Escaire, a una distància estimada de 4.240 anys llum, tot i que aquesta estimació té un marge d'error molt gran, de 1.540 anys llum. Brilla amb una magnitud aparent de 4,94.
Es tracta d'una estrella supergegant blava de tipus espectral B0Ia (O9.7 per altres autors) que sense els efectes de la pols interestel·lar apareixeria amb magnitud aparent de 4,01. La seva lluminositat és de 500.000 vegades la del Sol, la seva massa de 40 masses solars, i el seu diàmetre d'al voltant de 25 vegades el de la nostra estrella; si la distància a la qual s'hi troba és la més gran, la seva lluminositat és gairebé el doble, d'1 milió de vegades la solar, amb una massa d'al voltant de 60 masses solars, i si per contra és la menor, la seva lluminositat baixa a la meitat i la seva massa a 25 masses solars -sent en aquest cas no una supergegant blava sinó un estel que està abandonant la seqüència principal-.
Com nombroses estrelles massives, Mi de l'Escaire té un potent vent solar que li fa perdre massa a un ritme de 100 milions de vegades el del Sol, per la qual cosa en la seva vida pot haver perdut ja un 10% de la massa amb la qual va nàixer.
Si bé no s'ha trobat per ara cap companya per Mi de l'Escaire, aquesta estrella és el membre més brillant amb diferència del cúmul obert pobre NGC 6169, i es pensa també que pertany a la associació estel·lar Ara OB1, situada com el seu nom indica en la constel·lació de l'Altar.

## Referències

* ↑ E. J. Alfaro «The Galactic O-Star Spectroscopic Survey (GOSSS). II. Bright southern stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 1, 25-02-2014, pàg. 10. DOI: 10.1088/0067-0049/211/1/10.
* ↑ «The interstellar Ca II distance scale» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 15-09-2009, pàg. 833–840. DOI: 10.1051/0004-6361/20079144.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 Gonzalo Holgado «The IACOB project. V. Spectroscopic parameters of the O-type stars in the modern grid of standards for spectral classification» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2018, pàg. 65–65. DOI: 10.1051/0004-6361/201731543.
* 1 2 3 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Mu Normae (SIMBAD)».
* ↑ «Mu Normae (Stars), Jim Kaler».
# Moldoveanu

El pic Moldoveanu (en romanès: Vârful Moldoveanu, pronunciat [ˈVɨrful moldoˈve̯anu]; en català "Pic de Moldàvia"), de 2.544 metres, és el pic de muntanya més alt de Romania. Es troba al comtat d’Argeș, a les muntanyes Făgăraș dels Carpats del Sud.
Les rutes més populars per arribar a Moldoveanu són per la Viștea Mare (2.527 metres), per camins procedents de Podragu, Sâmbăta o per la vall de Viștea.
L'assentament més proper al costat nord és Victoria i al sud, Câmpulung.
El desembre de 2019, Moldoveanu va ser seleccionat com a nom de l'estrella XO-1 situada a 536 anys llum de distància a la constel·lació de la Corona Boreal, estrella que s’ha confirmat que acollirà un exoplaneta.

## Galeria

* Vista aèria de Moldoveanu i els voltants
* Moldoveanu des de la carena
* Moldoveanu i Viștea Mare
* El costat sud de Moldoveanu (a l'esquerra) i Viștea Mare (dreta) del Refugi Vistea
* Marc d'alçada a la part superior
* El cim de Moldoveanu
* Muntanyes Făgăraș al mapa de Romania
* Viștea Mare vist des del Moldoveanu

## Referències

* ↑ 2017 Romanian Statistical Yearbook, p. 11
* ↑ Kelsey, Michael R. Climber's and hiker's guide to the world's mountains. 3a edició. Provo, Utah, USA: Kelsey Pub., 1990. ISBN 0-944510-02-7.
* ↑ «O stea si o exoplaneta poarta doua nume romanesti: Moldoveanu si Negoiu» (en romanès). [Consulta: 27 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Pic Moldoveanu i moltes altres fotos dels Carpats de Romania Arxivat 2009-06-18 a Wayback Machine.
* "Moldoveanu, Romania" a Peakbagger
# Mèrope (estrella)

Mèrope, oficialment Merope (23 del Taure / 23 Tauri), és el nom d'un dels estels del cúmul obert de les Plèiades a la constel·lació del Taure. Amb magnitud aparent +4,14 és el cinquè estel més brillant del cúmul i s'hi troba a 440 anys llum de distància del Sistema Solar. Mèrope és el nom de la setena de les Plèiades, filles del tità Atles i de la oceànide Plèione.

## Característiques físiques

Mèrope és un estel subgegant blanc-blavós de tipus espectral B6IVe amb una temperatura de 14 000 K. La seva lluminositat equival a 630 sols i el seu radi és de 4,3 radis solars. Com la major part dels estels de les Plèiades, la seva velocitat de rotació és molt alta, com a mínim 280 km/s —140 vegades la del Sol—, completant un gir en sol 18 hores. Com a conseqüència d'això, al voltant de l'estel existeix un disc de gas que emet radiació; Mèrope al igual que altres estels del cúmul és una estrella Be. Encara que el disc és més fi que el de Plèione (28 Tauri), aquest és prou dens i calent com per generar rajos X.
Mèrope és un estel variable Beta Cephei, amb petits canvis de lluentor de l'ordre de 0,01 magnituds. Rep la denominació, com a variable, de V971 Tauri.

## NGC 1435

Entorn de Mèrope s'hi troba una nebulosa de reflexió, anomenada NGC 1435 o nebulosa Mèrope. És part d'una nebulosa que el cúmul de les Plèiades està travessant i que presenta l'àrea més brillant al voltant de Mèrope. Encara que al principi hom va pensar que era la resta del núvol a partir de la qual es van formar les Plèiades, actualment hom creu que la trobada amb la nebulosa és casual.

## Referències

* ↑ «Spectral types and rotational velocities of the brighter Be stars and A-F type shell stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 9-1982, pàg. 55–83. DOI: 10.1086/190820.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Joss Bland-Hawthorn «The Sixth Data Release of the Radial Velocity Experiment (RAVE). II. Stellar Atmospheric Parameters, Chemical Abundances, and Distances». Astronomical Journal, 2, 2020. DOI: 10.3847/1538-3881/AB9AB8.
* ↑ «Rotational Velocities of B Stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 7-2002, pàg. 359–365. DOI: 10.1086/340590.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Merope» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ «Merope - Be Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 24 desembre 2020].
# NGC 6888

La nebulosa de la Mitjalluna (NGC 6888), també anomenada nebulosa Creixent o Caldwell 27, és una nebulosa d'emissió a la constel·lació del Cigne (Cygnus), situada 6º al sud-oest de Sadr (γ Cygni). S'hi troba a uns 4.700 anys llum de distància de la Terra. Va ser descobert per William Herschel el 1792.
La nebulosa de la Mitjalluna és una nebulosa de Wolf-Rayet, formada pel fort vent estel·lar originat per l'estel de Wolf-Rayet HD 192163 (WR 136) que xoca i dinamitza el vent més lent que va expulsar l'estel quan es va convertir en una gegant vermella fa uns 400.000 anys. A resultes d'aquesta col·lisió s'ha format un embolcall i dues ones de xoc, una movent-se cap a fora i una altra cap a dins. L'ona de xoc que s'hi mou cap a l'interior escalfa el vent estel·lar fins a temperatures on s'emeten rajos X.

## Referències

* ↑ David J. Frew «The planetary nebula Abell 48 and its [WN] nucleus» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 22-03-2014, pàg. 1345–1364. DOI: 10.1093/MNRAS/STU198.
* 1 2 Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ «NGC 6888 -- Interstellar matter» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «NGC 6888 Bright (emission and/or reflection) nebula in Cygnus». Arxivat de l'original el 2012-12-28. [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ Erdmann, Robert. «NGC 6888». The NGC/IC Project. Arxivat de l'original el 2012-05-20.

## Enllaços externs

* Foto de gran camp de la nebulosa NGC 6888 des de "Astronomia des de l'Empordà", Girona
* Més informació en Hubblesite (en anglès)
# NML del Cigne

NML del Cigne (Nml Cygni), també coneguda com a Cyg NML, és una estrella hipergegant vermella ubicada a la Constel·lació del Cigne, amb un diamètre unes 1.650 vegades més gran que el del Sol, i és l'estrella més gran que es coneix actualment després d'UY Scuti. La seva distància a la Terra s'estima en al voltant d'1,7 Kpc, o uns 5500 anys llum. Fou descoberta pels astrònoms Neugebauer, Martz, i Leighton el 1965. El NML prové de les inicials dels noms d'aquests tres descobridors.
Aquesta estrella té un ambient amb pols al seu voltant. Té una nebulosa asimètrica en forma de fesol que és coincident amb la distribució dels màsers de vapor d'aigua. És un estel semirregular variable amb un període d'aproximadament 940 dies.

## Referències

* 1 2 Karl Martin Menten «The distance and size of the red hypergiant NML Cygni from VLBA and VLA astrometry» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 24-07-2012, pàg. 42–42. DOI: 10.1051/0004-6361/201219587.
* 1 2 3 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Schuyler D. Van Dyk. Pàgina: -1. Llengua del terme, de l'obra o del nom: rus. Data de publicació: juny 2003.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Schuster, Michael Thomas. [NML del Cigne, p. 57, a Google Books Investigating the Circumstellar Environments of the Cool Hypergiants]. ProQuest, 2007, p. 57. ISBN 978-0-549-32782-0 [Consulta: 27 agost 2012].
* ↑ "Imaging the Cool Hypergiant NML Cygni's Dusty Circumstellar Envelope with Adaptive Optics"
# Nana de l'Ossa Major III

La Nana de l'Ossa Major III (UMa III) és una galàxia nana esferoidal que orbita la galàxia de Via Làctia, la més petita i dèbil mai descoberta. Va ser trobat mitjançant l'instrument de camp profund i ampli Ultraviolet Near Infrared Optical Northern Survey (UNIONS), una col·laboració entre l'Observatori de Canadà, França, Hawaii i Pan-STARRS (dos observatoris a Hawaii), amb dades addicionals proporcionades pel Deep Imaging Multi-Object Spectrograph (DEIMOS) de l'Observatori Keck, que té 64 megapíxels de resolució.
El descobriment de l'Ossa Major III es va anunciar el novembre de 2023, amb un article que va aparèixer a The Astrophysical Journal el gener de 2024. Conté una població estel·lar pobre en metall, que indica una edat extrema d'11 mil milions d'anys. Situat a uns 32.600 anys llum de distància, té un diàmetre de només 19,6 anys llum i es creu que conté només unes 60 estrelles. Combinat amb la seva magnitud absoluta de només +2,2, això el converteix amb diferència en el satèl·lit més tènue de la Via Làctia, i només tan brillant com Altair. Aquesta magnitud absoluta correspon a una massa estel·lar de 16 M$_☉$.
Es preveu que l'Ossa Major III tingui una ràtio massa-llum d'uns 6.500. No obstant això, això es converteix en només 1.900 amb l'eliminació d'una de les estrelles que se sospita que forma part de la galàxia. Aquest valor molt alt indica la presència d'un halo massiu de matèria fosca, que indica que l'Óssa Major III és una veritable galàxia nana, encara que amb una massa estel·lar extremadament baixa. La lluminositat total del Major III és aproximadament 11.4 L$_☉$ de la seva massa total probablement, que és només aproximadament 74.000 M$_☉$, que la convertiria en una de les galàxies menys massives conegudes.

## Vegeu també

* Nana de l'Ossa Major I i II

## Referències

* ↑ Kuthunur, Sharmila «Group of 60 ultra-faint stars orbiting the Milky Way could be new type of galaxy never seen before». , 03-04-2024 [Consulta: 10 abril 2024].
* 1 2 Smith, Simon E. T.; Cerny, William & Hayes, Christian R. et al. (January 2024), "The discovery of the faintest known Milky Way satellite using UNIONS", The Astrophysical Journal 961 (1): 92, DOI 10.3847/1538-4357/ad0d9f
# Nana del Dragó

La Galàxia Nana del Dragó és una galàxia nana esferoidal satèl·lit de la Via Làctia que forma part del Grup Local. S'hi troba en la constel·lació del Dragó, el drac, a 260.000 anys llum de la Terra. Amb un diàmetre d'aproximadament 2.000 anys llum, és una de les galàxies més tènues conegudes.
Descoberta el 1954 per Albert G. Wilson, és la setena galàxia més propera a la nostra. Conté una població vella d'estels i no té quantitats significatives de matèria interestel·lar. Estudis recents indiquen que el seu nucli pot ser un lloc excepcionalment idoni per a la identificació de matèria fosca.

## Vegeu també

* Galàxies del Grup Local

## Referències

* ↑ «A catalog of visually classified galaxies in the local (z ~ 0.01) universe». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 15-04-2015, pàg. 27. DOI: 10.1088/0067-0049/217/2/27.
* ↑ Po-Feng Wu «Cosmicflows-2: the data» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 05-09-2013, pàg. 86. DOI: 10.1088/0004-6256/146/4/86.
* ↑ «The observed properties of dwarf galaxies in and around the Local Group» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 05-06-2012, pàg. 4. DOI: 10.1088/0004-6256/144/1/4.
* 1 2 «The rotationally stabilized VPOS and predicted proper motions of the Milky Way satellite galaxies» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2013, pàg. 2116–2131. DOI: 10.1093/MNRAS/STT1429.
* ↑ R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* 1 2 Afirmat a: The SDSS Photometric Catalog, Release 7. Autor: Jennifer K. Adelman-McCarthy. Pàgina: 0. Data de publicació: 2009.
* ↑ «Insights into pre-enrichment of star clusters and self-enrichment of dwarf galaxies from their intrinsic metallicity dispersions» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 15-11-2012, pàg. 183. DOI: 10.1088/0004-6256/144/6/183.
* ↑ C. Tyler, University of Chicago, (en anglès)
# Ni2 de l'Altar

Ni² de l'Altar (ν² Arae) és una geganta blava-blanca del tipus B de magnitud aparent +6,09 a la constel·lació d'Ara. Està a uns 508 anys llum de la Terra. És a vegades esmentada com a Ípsilon² de l'Altar (υ² Arae).

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two dimentional spectral types for the HD stars, Vol. 1. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1975.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
# Ni d'Andròmeda

Ni d'Andròmeda (ν Andromedae) és una estrella binària de la constel·lació d'Andròmeda. Està aproximadament a 680 anys llum de la Terra.
Ni d'Andròmeda és una binària espectroscòpica amb dos components que són nanes de la seqüència principal, una blava-blanca del tripus B, i una groga-blanca del tipus F. La binària té una magnitud aparent de +4,53 i un període orbital de 4,2828 dies.

## Referències

* ↑ Harold Lester Johnson «Fundamental stellar photometry for standards of spectral type on the revised system of the Yerkes spectral atlas» (en anglès). Astrophysical Journal, 5-1953, pàg. 313–352. DOI: 10.1086/145697.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 «Stellar population models in the UV. I. Characterisation of the New Generation Stellar Library» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2-2012, pàg. A143. DOI: 10.1051/0004-6361/201118065.
* ↑ «Rotational Velocities of B Stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 7-2002, pàg. 359–365. DOI: 10.1086/340590.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
# OTS 44

OTS 44 és una nana marró situada a uns 550 anys llum en la Constel·lació del Camaleó. Abans del descobriment de Cha 110913-773444 va ser la nana marró més petita coneguda. OTS 44 té una massa d'uns 15 cops la de Júpiter, el que és uns 1,5% cops la del Sol. El radi és vora un 20% el del Sol. Hi ha a senyals de què l'OTS 44 està envoltat d'un disc de pols i partícules de pedra i gel, un disc que podria evolucionar a un sistema planetari.

## Vegeu també

* SCR 1845-6357, un sistema binari format d'una nana vermella i una nana marró
* Cha 110913-773444, un objecte astronòmic envoltat pel que aparenta ser un disc protoplanetari

## Referències

* ↑ «The stellar population of the Chamaeleon I star-forming region». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2007, pàg. 104–136. DOI: 10.1086/520114.
* 1 2 3 Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Autor: Schuyler D. Van Dyk. Pàgina: -1. Llengua del terme, de l'obra o del nom: rus. Data de publicació: juny 2003.
* ↑ Sebastian Wolf «OTS 44: Disk and accretion at the planetary border» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 10-2013, pàg. 7–7. DOI: 10.1051/0004-6361/201322432.

## Enllaços externs

* Astronomers Discover Beginnings of 'Mini' Solar System Arxivat 2005-02-10 a Wayback Machine. (Telescopi Espacial Spitzer)