OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mattel

Mattel Inc. és una empresa estatunidenca del sector de les joguines. És líder del mercat gràcies a la nina Barbie i tots els seus accessoris, que representen un 80% dels beneficis de la companyia. És una de les empreses de joguines més grans del món.
La seu és a Califòrnia, on va ser fundada l'any 1945. El nom ve de l'acrònim dels seus fundadors, Harold "Matt" Matson i Elliot Handler (Matt-El).
El 2007 es veu immersa en una polèmica sobre la qualitat dels productes fabricats a la Xina, que força fins i tot a canviar les polítiques de control d'aquest país. Ha absorbit diverses empreses de joguines, com a la Ideal Toy Company.

## Alguns productes Mattel d'èxit

* Els jocs Fisher Price (que lideren el segment de la primera infància)
* Els cotxes Hot Wheels
* La bola màgica 8 (joc sortit de la bola negra del billar per predir el futur)
* El joc de tauler Othello (versió mínimament retocada i provinent del Japó de l'anterior Reversi)
* El joc de tauler Scrabble
* El joc de cartes Uno
* Videojocs com Q-bert o la consola Intellivision (1980)
* Tot el marxandatge de Barri Sèsam i els Looney Tunes

### Ninos i figures d'acció

* Barbie, que el 2019 va celebrar els seus 60 anys i que el 2022 també va sortir en versió transexual. El 2009, ja se n'havien venut cinc-cents milions arreu al món.
* Ninos basats en les pel·lícules de Walt Disney, com Aladdin o la Bella i la Bèstia
* Figures d'Els Simpson
* Figures dels Masters of the Universe
* Monster High
* Polly Pocket

## Referències

* ↑ Reig, Anna «La pel·lícula del joc de l'UNO: Mattel ha après la lliçó». Ara, 18-12-2021 [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ «L’empresa de joguines Mattel farà servir materials 100% sostenibles el 2030». Món Planeta, 11-04-2022. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ «Mattel | Fabricants». Jocs i joguines en català. Plataforma per la llengua. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ Efe «Mattel crea la primera Barbie transexual». Regio 7, 03-06-2022.
* ↑ Murillo Bonvehí, David. «Observar el món». A: De Walmart a Al-Qaida: Observatori de valors. Barcelona: Barcino, 2021, p. 138. ISBN 9788472268128.
# Abraham Storck

Abraham Storck (o Sturckenburch) (bapt. 17 d'abril de 1644 a Amsterdam – enterrat el 8 d'abril de 1708) fou un pintor holandès conegut per les seves pintures marines, vistes topogràfiques i escenes de ports italianitzdes.

## Vida

Storck va néixer i morir a Amsterdam. El seu pare era el pintor Jan Jansz. Sturck, qui més tard es canvià el seu nom a Sturckenburch. Els tres fills de Sturck, tots pintors, van utilitzar el nom Sturckenburch fins c. 1688, quan van passar a fer servir Storck o Sturck. Abraham va aprendre amb el seu pare i va unir el gremi local de sant Lluc.
Inicialment, Storck va treballar en el taller familiar. Més endavant, va instal·lar-se al seu taller propi a Amsterdam on produïa només escenes navals i de ports, a més de pintures de paisatges. Va viatjar i treballar a Alemanya.
El 1694 es va casar amb Neeltje Pieters van Meyservelt.

## Feina

Les escenes marines i de rius de Storck marí i escenes estaven influenciades pels dos Willem van de Veldes (el Vell i el Jove), Ludolf Bakhuizen i per Jan Abrahamsz Beerstraaten.
Storck va produir vistes fantàstiques de ports mediterranis, on hi ha expedicions mercaderes entre ruïnes arquitectòniques, pintades amb els colors cristal·lins típics de l'art italià del període. Aquest tipus d'escene anticipava el capriccio italià del segle xviii. Probablement mai va anar a Itàlia. Va descriure els aparells i els detalls tècnics dels vaixells amb molta precisió, i les seves escenes de ports neerlandesos i vistes de rius sovint inclouen aspectes recreatius i cerimonials d'expedicions. Va posar especial atenció a mostrar iots i trobades cerimonials de vaixells.
Storck va pintar algunes escenes d'hivern, les quals s'inspiren en l'exemple de Jan Abramsz Beerstraten i el seu germà Anthonie. Storck era un delineant molt bo.

## Referències

* 1 2 Abraham Storck at the Netherlands Institute for Art History (Dutch)
* 1 2 3 Biography of A. Storck, National Maritime Museum Greenwich
* 1 2 3 Margarita Russell.
# 874

El 874 (DCCCLXXIV) fou un any comú començat en divendres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Dinastia sammànida a Pèrsia, que suposa un renaixement comercial i cultural.

## Naixements

* Guifré II Borrell de Barcelona, comte de Barcelona.

## Referències

* ↑ Sobrequés i Callicó, Jaume. Comtes, reis, comtesses i reines de Catalunya. Barcelona: Editorial Base, 2011, p. 24. ISBN 978-84-15267-24-9.
# Mecynargus

Mecynargus és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Es poden trobar a la zona holàrtica.
Fou descrit per primera vegada per C. Chyzer i Władysław Kulczyński l'any 1894.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Mecynargus asiaticus Tanasevitch, 1989 – Kirguizstan
* Mecynargus borealis (Jackson, 1930) – Canadà, Nord d'Europa, Rússia (Sibèria)
* Mecynargus brocchus (L. Koch, 1872) – Europa
* Mecynargus hypnicola Eskov, 1988 – Rússia
* Mecynargus longus (Kulczyński, 1882) (Espècie tipus) – Est d'Europa
* Mecynargus minutipalpis Gnelitsa, 2011 – Ucraïna, Rússia
* Mecynargus minutus Tanasevitch, 2013 – Rússia
* Mecynargus monticola (Holm, 1943) – Suècia, Finlàndia, Rússia, Mongòlia, Canadà
* Mecynargus morulus (O. Pickard-Cambridge, 1873) – Groenlàndia, Paleàrtic
* Mecynargus paetulus (O. Pickard-Cambridge, 1875) – USA (Alaska), Canadà, Europa, Rússia
* Mecynargus pinipumilis Eskov, 1988 – Rússia
* Mecynargus pyrenaeus (Denis, 1950) – França
* Mecynargus sphagnicola (Holm, 1939) – Groenlàndia, Escandinàvia, Rússia, Mongòlia, Canadà
* Mecynargus tundricola Eskov, 1988 – Rússia (Europea, Sibèria)
* Mecynargus tungusicus (Eskov, 1981) – Rússia, Kirguizstan, Xina, Canadà

## Referències

* 1 2 «Gen. Mecynargus Kulczyński, 1894». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Chyzer, C.; Kulczyński, W. Araneae Hungariae. Tomus II, 1894.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Gualdo Tadino

Gualdo Tadino (en llatí: Tadinum) és una ciutat d'Itàlia, a la província de Perusa, al nord-est d'Úmbria, als flancs inferiors del Monte Penna, una muntanya dels Apenins. És a 47 km al nord-est de Perusa. L'1 de gener de 2018 tenia 15.018 habitants.

## Història

Gualdo té una llarga història i originalment era un poble dels umbres, conegut com a Tarsina. Conquerit pels romans l'any 266 aC i batejat de nou com Tadínum, era una estació a la Via Flamínia. El 217 aC va ser destruït per les tropes d'Hanníbal. Una derrota similar li va ser infligida en el 47 aC per Juli Cèsar i el 410 dC pels visigots d'Alaric.
El 552, el general romà d'Orient Narsès va derrotar el rei ostrogot Baduila en el que ara es coneix com la batalla de Tagines, el lloc exacte del qual no es coneix, però molts estudiosos creuen que es troba a pocs quilòmetres de la ciutat, a la plana a l'oest en un lloc anomenat Taino.
L'antiga ciutat va sobreviure a aquesta guerra, només per ser destruïda en una guerra posterior per l'Emperador Otó III el 966. Posteriorment va ser reconstruïda, per ser destruïda per segon cop pel foc el 1237. Finalment, l'emperador Frederic II va ordenar la reconstrucció de la ciutat per tercera vegada el 1239: és la ciutat que coneixem en l'actualitat.

## Llocs d'interès

* Castell de Flea (Rocca Flea), antiga fortalesa i notable exemple d'arquitectura militar medieval (segle xii). És el principal monument de la ciutat. És la seu del Museu Cívic i Pinacoteca Municipal, amb obres de Matteo da Gualdo, Avanzino Nucci, Sano di Pietro i Antonio da Fabriano.
* Església de San Francesco (segle xiii), amb frescos de Matteo da Gualdo (1435-1507).
* Església de Santa Chiara (segle xiii).
* Palazzo del Podestà i Torre Civica (segle xii).
* Catedral (Església de San Benedetto, segle xiii), amb una font exterior atribuïda a Antonio da Sangallo el Vell (segle xvi).

## Economia

La ciutat era famosa a l'edat mitjana per a la fabricació de ceràmica; a finals del segle xx, la indústria ceràmica es va reactivar i Gualdo és ara un important centre de fabricació de ceràmica industrial i accessoris de bany.

## Ciutats agermanades

Gualdo Tadino està agermanada amb:
* West Pittston, PA (EUA)
* Audun Le Tiche, França

## Fills il·lustres

* Raffaele Casimiri (1880-1943) musicòleg i compositor.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 22 març 2019].

## Enllaços externs

* Gualdo Tadino - Lloc web oficial (italià)
* Bill Thayer's site (anglès)
# Lino Morales

Lino Morales va ser un militar i cacic yaqui mexicà que va participar en la Revolució mexicana. Va néixer a Ráhum, municipi de Guaymas, Sonora. Abans del 1910 va ser soldat de les forces auxiliars de l'Estat de Sonora; posteriorment va ser capità d'una secció anomenada Fieles Huiviris, en la qual també hi havia José Amarillas Valenzuela, i que va lluitar contra els rebels orozquistes. El 1913 es va unir a la lluita contra Victoriano Huerta militant sota el comandament del general Álvaro Obregón. El 1914, ja com a coronel constitucionalista, va comandar el 20è Batalló de Sonora. Va aconseguir el grau de general brigadier. Va batallar contra Francisco Villa a la batalla de Celaya, la Batalla d'Aguascalientes i la Batalla de Trinitat, entre d'altres. El 1920 es va adherir a l'aguaprietismo i el 1929 va abraçar la Rebel·lió escobarista, i després del fracàs del moviment es va exiliar als Estats Units. Va morir a Navojoa, Sonora, el 19 de desembre de 1932.

## Bibliografia

* morales, lino. Diccionario biográfico Revolucionario. Imprenta Editorial "Cosmos", 1935.
# Joseph Roffo

Louis Joseph Roffo (París, 21 de gener de 1879 – París, 5 de febrer de 1933) va ser un esportista francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París en la prova del joc d'estirar la corda, en què guanyà la medalla de plata formant part de l'equip francès.
Enginyer d'arts i manufactures fou director general de la Societat d'Instal·lacions Roffo. Fou enterrat al Cementiri del Père-Lachaise.

## Referències

* ↑ «Joseph Roffo Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 d’octubre 2012. [Consulta: 14 setembre 2015].
* ↑ «Nécrologie». Paris-Soir, febrer 1933 [Consulta: 16 maig 2015].
# NGC 1714

NGC 1714 és una nebulosa d'emissió situada a la constel·lació de l'Orada. Es troba al Gran Núvol de Magallanes i va ser descoberta per John Herschel el 2 de novembre de 1834. Va ser objecte d'un estudi que investigava la composició química de les regions HII del Gran Núvol de Magallanes. Els resultats d'aquesta investigació van trobar una densitat de deuteri superior a la que prèviament es creia que hi havia a la nebulosa, fet que va portar a pensar que la edat de l'univers era superior a la acceptada. També s'han trobat candidats de nebulosa planetària als voltants de NGC 1714.

## Referències

* ↑ Afirmat a: SIMBAD. Data de consulta: 7 novembre 2014.
* 1 2 Els Peeters «The stellar content, metallicity and ionization structure of HII regions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 14-06-2002, pàg. 286–294. DOI: 10.1051/0004-6361:20020528.
* ↑ «Monochromatic observations of three nebular objects in the direction of NGC 1714» (en anglès). ResearchGate. [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ Ford, Dominic. «The emission NGC 1714 - In-The-Sky.org» (en anglès). in-the-sky.org. [Consulta: 15 març 2019].
* ↑ «NGC 1714». simbad. [Consulta: 15 març 2019].
* ↑ «New General Catalog Objects: NGC 1700 - 1749». cseligman.com. [Consulta: 19 març 2019].
* ↑ Piembert, Manuel The Astrophysical Journal, 193, 5-1974, pàg. 327. DOI: 10.1086/153166.
* ↑ Louise, R.; Maurice Astrophysics and Space Science, 103, 8-1984, pàg. 195–197. DOI: 10.1007/BF00650056.
# On és Parsifal?

On és Parsifal? (títol original: Where Is Parsifal?) és una pel·lícula britànica de Henri Helman estrenada l'any 1983. El repartiment inclou Tony Curtis, Donald Pleasence, Erik Estrada i Orson Welles. Es va presentar en la secció Un Certain Regard del Festival de Canes de 1984. Va ser el darrer paper de Peter Lawford abans de la seva mort l'any següent. Ha estat doblada al català.

## Argument

Parsifal Katzenellenbogen (Tony Curtis) Curtis) és un excèntric hipocondríac que ha inventat un laser que escriu al cel. Parsifal convida homes de negocis al seu castell en les esperances de vendre la seva invenció. Els compradors potencials inclouen el gàngster Henry Board II (Erik Estrada) acompanyat de l'estrella de cinema Montague Chippendale (Peter Lawford), Scotsman Mackintosh (Donald Pleasence), i el gitano Klingsor (Orson Welles).

## Repartiment

* Tony Curtis: Parsifal Katzenellenbogen
* Orson Welles: Klingsor
* Berta Domínguez D.: Elba (amb el nom de "Cassandra Domenica")
* Donald Pleasence: Macintosh
* Erik Estrada: Henry Board II
* Peter Lawford: Montague Chippendale
* Ron Moody: Beersbohm
* Christopher Chaplin: Ivan
* Nancy Roberts: Ruth
* Ava Lazar: Sheila
* Arthur Beatty: Jasper
* Victoria Burgoyne: Gabriella Veronica
* Frank Jakeman: guardaespatlles de la mafia
* Harry Fiedler: un transeünt
* James Payne: el taxista

## Estrena

Sovint és considerada incorrectament una pel·lícula perduda, ja que mai no ha estat comercialment disponible al Regne Unit o als EUA, tanmateix la pel·lícula es va estrenar en vídeo casolà a (com a mínim) Itàlia, Els Països Baixos i Austràlia (per Seven Keys Video) durant els anys 1980. La malinformació sobre la pel·lícula perduda és a causa del fet que tot i exhibir-se al Festival de Cinema de Canes de 1984, es retirés abans de la seva data d'estrena oficial al Regne Unit. El maig de 2013, el film va aparèixer a la xarxa de streaming Netflix.

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Where Is Parsifal?». festival-cannes.com. [Consulta: 25 juny 2009].
* ↑ esadir.cat. On és Parsifal?. esadir.cat.
* ↑ «Where Is Parsifal?». IMDb.
# Paisatge amb vaques

L'obra Paisatge amb vaques, és una obra de Manuel Cano de Castro, un autor del Noucentisme. El dibuix, que fa 14,5 × 17 cm, fet amb tinta i aquarel·la es troba en el fons del Museu Abelló, a Mollet del Vallès.

## Autor

Manuel Cano, va néixer a Costa Rica (San José), però es va estudiar a Barcelona. Va formar part del que s'anomenava “L'escola de decoració de Torres Garcia”. Durant uns anys va estudiar arquitectura, però ben aviat es va integrar dins del cercle artístic. Així doncs, va entrar a estudiar a l'Acadèmia Galí, amb Manuel Fontanals. Juntament amb Fontanals, i Josep Togores, van formar part d'un grup, molt interessat per les avantguardes de l'època (Cézanne, Matisse, Manolo Hugué i Joaquim Sunyer). Tots tres van treballar conjuntament i van compartir estudi al carrer Argenters de Barcelona. Cap als anys 20 va anar a París.
Durant la guerra va ser deportat a un cap de concentració. Posteriorment va passar per Estats Units i després va tornar a Costa Rica

## Descripció de l'obra

Hi ha poca obra coneguda de Manuel Cano. Moltes de les obres que va fer a Barcelona van desaparèixer. Però en el Museu Abelló hi ha un conjunt de 10 dibuixos, que segurament deurien formar part d'un mateix quadernet de dibuix. I un d'aquests dibuixos, Paisatge amb vaques, és l'obra en qüestió. Aquests dibuixos responen a un art simple, amb colors plans, fruit d'un primitivisme personal i decoratiu de l'artista.
Cano comparteix amb Togores i Sunyer un interès pel cubisme, executant uns paisatges i dibuixos amb tractament geomètric i amb un suau ombrejat.
L'artista, utilitza diverses temàtiques molt properes al Noucentisme, aquesta mirada cap a la mediterrània, dibuixant ports i vaixells, la terra, pagesos i vaques.

## Exposicions

* L'art modern a la col·lecció Abelló s. XIX-XX. 2007
* La Xarxa de Museus Locals de la Diputació de Barcelona li ha dedicat una exposició retrospectiva itinerant "Manuel Cano de Castro. Un noucentista perdut"
Coincidències Insòlites. Cerdanyola ∖ Mollet del Vallès ∖ Sabadell ∖ Caldes d'Estrac
* Museu d'Art de Cerdanyola. Cerdanyola, 4 octubre-4 novembre 2012.
* Museu Abelló. Mollet, 15 novembre 2012-6 gener 2013.
* Museu d'Art de Sabadell. Sabadell, 17 gener-17 febrer 2013.

## Bibliografia

* Catàleg de l'exposició. L'art modern a la col·lecció Abelló s. XIX-XX
* El noucentisme. Jardí, Enric. Proa. Barcelona 1980
* Díptic. Manuel Cano de Castro. Un noucentista perdut.

## Referències

* 1 2 «Paisatge amb vaques_ Manuel Cano_Txema Romero_ Museu Abelló». Museu Abelló. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ Manuel Cano de Castro. Un noucentista perdut, pàg. díptic.

## Enllaços externs

* Vídeo del director del Museu d'Art de Cerdanyola, Txema Romero, que explica l'obra.
# Batalla de Cannes (1018)

La batalla de Cannes del 1018 va ser una batalla entre l'Imperi Romà d'Orient, sota el comandament del catepà Basili Boiannes i els longobards comandats per Melus de Bari. Els longobards van comptar amb el suport de mercenaris normands, comandats per Gilbert Buatère, mentre que Boioannes tenia un destacament d'elit de la guàrdia varega. Aquesta batalla es va lluitar no gaire lluny del lloc on el general cartaginès, Hanníbal, havia anorreat l'exèrcit romà el 216 aC.
La batalla va ser desastrosa per als longobards, que van ser massacrats. Melus va aconseguir escapar als Estats Pontificis i posteriorment a la cort de l'emperador d'Enric II, a Bamberg, on va morir un parell d'anys després. Gilbert Buatère va morir durant la batalla i amb ell també la majoria dels normands. Tanmateix, el que quedava d'aquest grup de normands fou el primer nucli dels que després serien protagonistes de la conquesta del sud d'Itàlia.

## Referències

* ↑ John Beeler (1971) Warfare in Feudal Europe, 730–1200. Cornell University Press. pp. 65–66. ISBN 9780801491207
* ↑ Georgios Theotokis (2014) The Norman Campaigns in the Balkans, 1081–1108. Boydell Press. p. 3. ISBN 978-1843839217

## Bibliografia

* John Julius Norwich. The Normans in the South 1016-1130. Longmans: Londres, 1967.
# Maymun ibn Qays al-Aixà

Maymun ibn Qays al-Aixà, també conegut com a al-Aixà (en àrab اَلأَعْشَى), al-Aixà dels Qays o al-Aixà dels Bakr (abans de 570-després de 625), fou un destacat poeta àrab cristià del període preislàmic, nascut i mort a Durna, a l'oasi de Manfuha (al sud de Ryad), que era cec per una malaltia.
El làqab o sobrenom d'aquest poeta, al-Aixà, literalment 'el Cec', és compartit per nombrosos poetes preislàmics, raó per la qual s'acostuma a indicar la tribu a la qual pertany per tal de poder-lo distingir. Com que Maymun era de la tribu de Qays ibn Thàlaba dels Bakr ibn Wàïl, tant és conegut com a Aixà Bani Qays o al-Aixà dels Qays, literalment 'el Cec dels Qays', com ho és per Aixà Bani Bakr o Al-Aixà dels Bakr, 'el Cec dels Bakr'.
Va estudiar a Hira i, com a mercader, va viatjar a diversos països, però en quedar-se cec va haver de viure dels seus panegírics i va estar amb Ilyas ibn Kabisa de Hira (mort el 611), amb Qays ibn Makidarab a l'Hadramaut, amb el xeic de Jaww, Hawdha ibn Alí, a la Yamana, i amb el xeic Xayban ibn Thalaba de la tribu dels Qays ibn Thàlaba. Va jugar un cert paper en la batalla de Dhu Kar (605) i en la substitució dels triomfadors de la batalla recuperant la influència persa.
Algunes de les seves odes estan incloses en el Mual·laqat, recull de poemes preislàmics.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «al-Aʿshā, Maymūn b. Ḳays».

## Notes

* ↑ Cf. Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «al-Aʿshā».
# Joan Dalla

Joan Dalla és un drama en tres actes i en prosa, escrit per Àngel Guimerà. Va ser el darrer drama que va escriure Guimerà i l'acció de l'obra transcorre durant el setge i caiguda de Barcelona l'11 de setembre de 1714.
L'estrena de l'obra, que havia de fer la companyia de teatre de Jaume Borràs, va ser anunciada per a l'11 de gener de 1921 al teatre Novetats de Barcelona, però una ordre governativa emesa el mateix en què havia d'estrenar-se, va prohibir-ne les representacions a causa del seu caire «separatista».
El grup de teatre d'aficionats de l'associació «Joventut Nacionalista» de Montblanc va decidir estrenar l'obra i en va demanar permís a l'autor, que els va concedir i va acceptar d'assistir personalment a l'estrena. En assabentar-se'n el governador de Tarragona, va escriure a l'alcalde de Montblanc per prohibir-ne l'estrena també en aquella població. L'alcalde, però, va assegurar al governador que es feia responsable de la seguretat de l'estrena i d'evitar que s'hi produïssin aldarulls. Aquella estrena, el 27 de març de 1921, amb l'assistència de Guimerà, va ser una gran esdeveniment, del qual es van fer ressò no únicament la premsa local, sinó altres publicacions, com ara La Veu de Catalunya, que hi va enviar un redactor. Autoritats de Montblanc i de la comarca van anar a rebre Guimerà a l'estació i li van oferir una recepció a l'Ajuntament.
A Barcelona, quan es va intentar programar-la de nou l'any 1930, tot i que el governador civil ja era un altre, tampoc va rebre el permís corresponent «por considerar que los actuales momentos no son propicios para ello». La primera representació a la ciutat comtal va fer-se al Gran Teatre Espanyol el 22 de maig de 1931, ja durant la Segona República. Va tenir un gran èxit i diverses companyies, professionals i d'aficionats, van fer representacions per altres poblacions de Catalunya.
L'acció de l'obra té lloc a la Barcelona de 1714.

## Referències

* 1 2 3 4 Julio, Teresa «Desafiant la censura: Joan Dalla d'Àngel Guimerà» (pdf). Anuari Verdaguer, 24, 2016, pàg. 173-183 [Consulta: 23 abril 2022].
* 1 2 3 Albalat Gao, Judit «L'activitat teatral a Montblanc (1903-1925)» (pdf). Aplec de Treballs (Montblanc), 21, 2003, pàg. 229-277 [Consulta: 23 abril 2022].

## Enllaços externs

* Text de Joan Dalla, a la xarxa
# Black Hawk (jugador de lacrosse)

Black Hawk va ser un jugador de lacrosse canadenc, membre dels mohawks de les Primeres Nacions, que va competir a principis del segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla d'or en la competició per equips de Lacrosse, com a membre de l'equip Mohawk Indians.

## Referències

* ↑ «Black Hawk Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 13 octubre 2015].
# Flat Iron

Flat Iron va ser un jugador de lacrosse canadenc, membre dels mohawks de les Primeres Nacions, que va competir a principis del segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla d'or en la competició per equips de Lacrosse, com a membre de l'equip Mohawk Indians.

## Referències

* ↑ «Flat Iron Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 13 octubre 2015].
# George Campbell

George Herrold "Doc" Campbell (Orangeville, Ontario, 1 de febrer de 1878 - Orangeville, 4 de novembre de 1972) va ser un esportista canadenc que va competir a principis del segle xx. Practicà diversos esports, entre els quals destaca el curling i el golf, però és en el Lacrosse on destacà més.
Mentre estudiava odontologia a la Universitat de Toronto va ser capità de l'equip que va guanyar el Campionat del Món Universitari de Lacrosse de 1902. El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la competició per equips de Lacrosse, com a membre de l'equip canadenc.
Posteriorment continuà jugant al lacrosse durant una vintena d'anys més i fou alcalde d'Orangeville entre 1914 i 1916. Alhora exercí diversos càrrecs a l'Ontario and Canadian Dental Associations i Va continuar practicant l'odontologia fins pocs dies abans de morir, amb 94 anys, cosa que el convertia en el dentista més vell del país.

## Referències

* 1 2 «Gus Dillon Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 de setembre 2011. [Consulta: 18 novembre 2015].
# Jack Flett

John "Jack" Flett (Kildonan, Manitoba, 19 de novembre de 1871 - West Vancouver, Colúmbia Britànica, 13 de desembre de 1932) va ser un jugador de lacrosse canadenc que va competir a primers del segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla d'or en la competició per equips de Lacrosse, com a membre de l'equip Shamrock Lacrosse Team.

## Referències

* ↑ «Jack Flett Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 12 octubre 2015].