OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sarcòfag Ludovisi

El Sarcòfag Ludovisi o Grande Ludovisi són denominacions museístiques i historiogràfiques del sarcòfag romà del segle iii, tallat en marbre, que representa una batalla entre bàrbars i romans. Després de la seva descoberta el 1621, a una tomba de l'exterior de la porta de sant Llorenç de Roma -l'antiga Porta Tiburtina-. Va ser adquirit pel cardenal Ludovico Ludovisi -nebot del papa Gregori XV-. L'any 1901 es va incorporar al Museu Nacional de les Termes i actualment forma part de la Collezione Boncompagni Ludovisi conservada al Palazzo Altemps de Roma; mentre que la tapa del sarcòfag va ser exposada a Magúncia fins a la seva destrucció l'any 1945.

## Descripció

L'obra escultòrica està realitzada en alt relleu, decorada amb una grandiosa escena de batalla entre romans i bàrbars, potser gots. L'agitada escena està distribuïda en quatre plànos: els dos inferiors ocupats pels bàrbars a cavall i a peu, ferits, moribunds o morts; els dos superiors estan formats per soldats o cavallers romans ocupats en acabar amb els seus oponents o lluitar contra la resta d'enemics.
La superfície està animada per un embull de figures, entre els que no són capaços de captar un veritable duel, amb una gran massa de guerrers, entre els que se situa, en el centre, la figura del líder a cavall, amb un braç aixecat que estableix a l'avenç aclaparador que ve de la dreta, i que dirigeix l'atenció de l'espectador sobre seu. El personatge és interpretat com un retrat d'una manera precisa, el cap barbut, expressiu i amb una marca "X" al front -reconeixement d'iniciació mitraica- que permet identificar-ho amb un dels fills de Deci, Hostilià -mort de pesta, del qual es coneixen altres dos retrats amb el mateix signe d'iniciació i amb trets físics similars-, o més probablement, el fill gran Herenni Etrusc, que va morir en la batalla d'Abritus l'any 251, junt amb el seu pare, contra els gots de Cniva.
L'obra es caracteritza per una composició que utilitza línies horitzontals i verticals, que es creuen per tot el camp, sense aglomeracions ni àrees buides. A més a més, el relleu de les figures crea un dens clarobscur, amb variacions d'efectes, segons els materials esculpits, -cortines, pentinats, crins, armadura i cota de malla del soldat col·locat a l'extrem dret- amb un ús freqüent del trepant per a la perforació.

## Referències

* ↑ Sext Aureli Víctor, De Caesaribus, XXIX, 4-5
* ↑ Zòsim, Storia nuova, I, 23.2-3
* ↑ Jordanes, De origine actibusque Getarum, XVIII, 3

## Bibliografia

* Ranuccio Bianchi Bandinelli e Mario Torelli, L'arte dell'antichità classica, Etruria-Roma, Utet, Torino 1976 (italià)
# Eta Canis Minoris

Eta Canis Minoris (η CMi / 5 Canis Minoris / HD 58923) és un estel a la constel·lació del Ca Menor de magnitud aparent +5,24. S'hi troba a 351 anys llum del sistema solar.
Eta Canis Minoris és una estrella geganta blanc-groga de tipus espectral F0III amb una temperatura superficial aproximada de 7.000 K. 70 vegades més lluminosa que el Sol, el seu diàmetre és 6 vegades més gran que el diàmetre solar i la seva massa és unes 2,5 vegades major. Rota amb una velocitat d'almenys 54 km/s, i el seu període de rotació és inferior a 5 dies. Al començament de la seuaa vida va ser un estel blanc-blavós de tipus B9 —no gaire diferent de com és hui Markab (α Pegasi)—, i actualment s'hi troba en una etapa avançada de la seva evolució estel·lar. En un futur s'expandirà mentre augmenta la seva lluminositat, expulsant després les seves capes exteriors, per acabar la seva vida com una nana blanca.
Eta Canis Minoris forma un sistema binari amb un estel de magnitud +11,1 visualment a 4 segons d'arc. La lluminositat visual d'aquest acompanyant és 1/3 part de la del Sol, cosa per la qual hom pensa que és una nana de tipus K1 semblant a α Centauri B. Orbitant a una distància mínima de 440 ua de l'estel principal, triga almenys 5.000 anys a completar una òrbita.

## Referències

* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Claus Fabricius «The Tycho double star catalogue» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 3-2002, pàg. 180–189. DOI: 10.1051/0004-6361:20011822.
* 1 2 3 «Carbon and oxygen abundances across the Hertzsprung gap» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1, 8-2014. DOI: 10.1088/0004-637X/791/1/58.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «Eta Canis Minoris» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 31 maig 2021].
* 1 2 «Eta CMi/Delta1 CMi» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 31 maig 2021].
# Castell d'Aberteifi

El castell d'Aberteifi (ca. 1100) és un edifici situat en la ciutat gal·lesa d'Aberteifi (Cardigan en anglès), en el comtat de Ceredigion.
Vora l'any 1093, una primera fortificació senzilla va ser erigida a uns dos quilòmetres de l'actual emplaçament, possiblement coincidint amb la fundació de la ciutat per Roger de Montgomery, un baró normand.
L'antecessor del castell actual fou obra del senyor de Clare Gilbert Fitz Richard després que l'anterior fos destruït; l'heretà el seu fill Gilbert el 1136. En la batalla de Crug Mawr del mateix any, Owain Gwynedd vencé els governants normands de la ciutat. Prengué la ciutat i la cremà, però se'n salvà el castell.
El castell fou posteriorment reconquerit pels normands, i s'hi assentà Roger de Clare, tercer comte d'Hertford. L'any 1166 va ser capturat per Rhys ap Gruffydd, que el reerigí en pedra cinc anys més tard. El primer Eisteddfod Nacional de Gal·les es va fer al castell el 1176. En morir Rhys el 1197, els seus fills Maelgwn i Gruffydd s'enfrontaren per l'herència; de resultes, Maelgwn lliurà Gruffydd als normands i vengué el castell al rei Joan d'Anglaterra. El castell passà, més endavant, a William Marshal, primer comte de Pembroke.
Llywelyn el Gran s'apoderà de la fortificació en l'any 1215, i en les corts d'Aberdovey del 1216 el cedí als fills de Gruffydd de Deheubarth, però en el 1223 William Marshal el Jove el reconquerí. Vuit anys més tard Rhys Gryg i els seus aliats restituïen la fortalesa al rei Llywelyn, que el conservà fins a la seva mort, el 1240. Tot seguit tornà a mans normandes, i el 1244 el comte Gilbert de Pembroke el reedificà, i emmurallà la ciutat per a més protecció. Les restes d'aquesta edificació es poden veure en l'actualitat dominant el riu Teifi.
La fortificació patí molt durant la Guerra Civil anglesa i fins al segle xviii es va usar com a presó. A començaments del segle xix es va construir una residència dins de les muralles, la Castle Green House, aprofitant la torre Nord. Pels anys quaranta l'edifici -en mans privades- amenaçava ruïna. El Consell de Ceredigion el comprà a l'abril del 2003, i es preveu reconstruir-lo com a part de la regeneració de la ciutat.

## Enllaços externs

* Plana del castell (gal·lès)(anglès)
* Fotografies i descripció (anglès)
# Estall

Estall és un poble deshabitat del municipi de Viacamp i Lliterà, a la Ribagorça, al vessant meridional del Montsec d'Estall, a l'esquerra del barranc de Fet. Al segle xix formava un municipi amb el terme de la Cerulla anomenat Estall i la Cerulla. L'església parroquial és Santa Maria d'Estall.

## Referències

* ↑ «Estall». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Nothoprocta

Nothoprocta és un gènere d'ocells de la família dels tinàmids. La major part d'aquests tinamús viuen en terrenys oberts als Andes, però també alguna espècie habita les terres baixes. Cas especial entre els tinàmids, els aliments d'origen animal formen una part important de la dieta.

## Taxonomia

Se n'han descrit sis espècies vives dins aquest gènere:
* Nothoprocta cinerascens - tinamú feréstec.
* Nothoprocta curvirostris - tinamú de bec corbat.
* Nothoprocta ornata - tinamú ornat.
* Nothoprocta pentlandii - Tinamú dels Andes..
* Nothoprocta perdicaria - Tinamú de Xile.
* Nothoprocta taczanowskii - Tinamú de Taczanowski.

## Referències

* ↑ S.J.J.F. Davies. Enciclopedia de los Animales. Ratites y tinamúes. Pàg. 268. Editorial Prensa Alicantina, 1996
* ↑ El gènere Nothoprocta a TAXONOMICON Rev. 28-05-2010
# Eddie Testa

Edward "Eddie" Testa (Los Angeles, 1 de desembre de 1910 - Los Angeles, 9 de desembre de 1998) fou un ciclista estatunidenc, professional des del 1933 fins al 1940. Es va especialitzar en les curses de sis dies, encara que només en va guanyar dues. Com a amateur va participar en els Jocs Olímpics de 1932.

## Palmarès

* 1934
** 1r als Sis dies de Los Angeles (amb Lew Rush)
** 1r als Sis dies de Vancouver (amb Cecil Yates)

## Referències

* ↑ «TESTA Eddie (Edward)». [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Eddie Testa». [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Eddie TESTA» (en italià). [Consulta: 15 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Biografia a museociclismo.it
# Organització territorial de Belarús

A primer nivell territorial, Belarús està dividida en sis províncies (en belarús вoблacть, voblast') i en la ciutat de Minsk, que té un estatus especial.
A segon nivell, cada província és fragmentada en 118 districtes (en belarús рaëн, raion) i en 10 ciutats.

## Províncies

| Província | Capital | Població (estimació de 2009) | Superfície (km²) | Densitat (hab./km²) |
| Ciutat de Minsk Мінcк | - | 1.836.808 | 305,50 | 7144,92 |
| Província de Biérastse Бе́расьце | Biérastse | 1.401.177 | 32.790,68 | 43,69 |
| Província de Hòmiel Гoмeль | Hòmiel | 1.440.718 | 40.361,66 | 36,25 |
| Província de Hrodna Грoднa | Hrodna | 1.072.381 | 25.118,07 | 44,11 |
| Província de Mahiliou Мaгілëў | Mahiliou | 1.099.074 | 29.079,01 | 38,73 |
| Província de Minsk Мінcк | Minsk | 1.422.528 | 39.912,35 | 36,17 |
| Província de Vítsiebsk Віцебcк | Vítsiebsk | 1.230.821 | 40.049,99 | 31,55 |
| Belarús | Minsk | 9.503.807 | 207.617,26 | 46,55 |

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Belarús

## Referències

* ↑ Dades de les províncies de Belarús
# Sitalces de Tràcia

Sitalces (en llatí Sitalces, en grec antic Σιτάλκης) fou rei dels odrisis de Tràcia. Era fill de Teres I al que va succeir en el tron.
Ja va rebre un regne considerable del seu pare, que encara va incrementar amb successives guerres i al final del seu regnat els seus dominis anaven d'Abdera a les boques del Danubi i de Bizanci a les fonts de l'Estrímon, segons diu Tucídides. Les dates del seu regnat només es coneixen aproximadament ja que devia pujar al tron cap a l'any 460 aC i va regnar fins al 424 aC.
El primer any de la guerra del Peloponès (431 aC) va ser persuadit pel seu cunyat Nimfòdor fill de Pitees, un ciutadà d'Abdera, Sitalces estava casat amb la seva germana, d'entrar en aliança amb Atenes. L'any 430 aC va entregar als atenencs als ambaixadors corintis i espartans que havien anat a la seva cort en el seu camí cap a la cort de Pèrsia. Els atenencs van cultivar la seva amistat amb repetides ambaixades, a les que sempre va rebre amistosament. Sitalces i el seu fill Sadocos van rebre la ciutadania atenenca.
Els atenencs buscaven la seva aliança sobretot contra Perdicas II de Macedònia, amb el que Sitalces ja estava en termes d'hostilitat degut al suport que havia donat al pretendent Filip, germà de Perdicas II. Perdicas va poder evitar les hostilitats per un temps amb promeses que mai va complir i finalment el rei traci va decidir fer la guerra, donant suport als atenesos i envaint el territori de Macedònia.
L'exèrcit que va reunir Sitalces era el més nombrós vist a Grècia des de la invasió persa i el formaven almenys 50.000 cavallers i cent mil infants. Va creuar els passos del mont Cercine a la tardor del 429 aC i va baixar cap a Doberos a Peònia. Perdicas no li va poder fer front i li va deixar el camp lliure. Sitalces va saquejar el país fins al riu Axios. Des d'allí va avançar cap a Migdònia de Calcídia assolant també aquest territori, però no va aconseguir el suport de la flota atenenca, i com que el seu exèrcit, que era molt nombrós, necessitava aprovisionaments que no podia obtenir, i estant proper l'hivern, es va escoltar al seu nebot Seutes I (subornat per Perdicas) i es va retirar després d'estar només 30 dies al Regne de Macedònia, com diuen Tucídides i Diodor de Sicília.
D'altres fets del seu regnat es coneix molt poc. Va fer la guerra als escites en suport del rei Esciles, al que havien enderrocat i que s'havia refugiat a la seva cort, però abans de començar les hostilitats es va signar un tractat entre Sitalces i el nou rei escita Octamasades, que era fill d'una germana del rei traci, i va entregar Esciles al nou aliat a canvi d'un germà del traci que s'havia refugiat a la cort de l'escita, segons explica Heròdot. La data d'aquestos fets és indeterminada.
El darrer fet del seu regnat va ser una expedició contra els tribal·lis l'any 424 aC, on va ser totalment derrotat i ell mateix va morir en la batalla.

## Referències

* ↑ Sitalces a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 843
# Eta Sagittarii

Eta Sagittarii (Sagittarii) és una estrella a la constel·lació del Sagitari. Té una ascensió recta de 18h 17m 37.73s i una declinació de −36° 45′ 40.6″. La seua magnitud aparent és de 3.10. Considerant la seua distància de 149 anys llum en relació amb la Terra, la seua magnitud absoluta és igual a −0,20. Pertany a la classe espectral M2III. És una estrela variable irregular.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two-dimensional spectral types for the HD stars, Vol. 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Pàgina: 0. Data de publicació: 1982. Autor: Nancy Houk.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 «Lithium in red giant stars: Constraining non-standard mixing with large surveys in the Gaia era». Astronomy and Astrophysics, 1-2020. DOI: 10.1051/0004-6361/201936360.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.

## Vegeu també

* Nomenclatura de Bayer
* Nomenclatura de Flamsteed
* Henry Draper Catalogue
* Catàleg Hipparcos
NOTA:
* "Object query: HD 167618". Simbad (en anglés). Consultat el 8 d'agost del 2012.
# Harpyhaliaetus

Harpyhaliaetus és un antic gènere d'ocells rapinyaires de la família dels accipítrids, on s'incloïen dues espècies:
* Àguila solitària coronada (Harpyhaliaetus coronatus).
* Àguila solitària negra (Harpyhaliaetus solitarius).
Ambdues espècies van ser incloses al gènere Buteogallus a les diferents classificacions filogenètiques arran els treballs d'Amaral i col. (2009)

## Referències

* ↑ Proposta 459 al South American Classification Committee per a la Revisió del Grup Buteogallus
* ↑ F. Raposo do Amaral, F. H. Sheldon, A. Gamauf, E. Haring, M. Riesing, L. F. Silveira, i A. Wajntal. 2009. Patterns and processes of diversification in a widespread and ecologically diverse avian group, the buteonine hawks (Aves, Accipitridae). Molecular Phylogenetics and Evolution 53: 703-715
# L'illa dels caps tallats

Cutthroat Island (títol en català: L'illa dels caps tallats) és una pel·lícula estatunidenca de pirates interpretada per Geena Davis i Matthew Modine de 1995, dirigida per Renny Harlin i doblada al català.

## Argument

La Morgan Adams (Geena Davis) és la filla d'un capità pirata. Quan mor, la Morgan es fa capitana del seu navili, el Morning Star, tot i les protestes de la tripulació. La recerca del tresor de l'illa Cutthroat fa que s'enfronti al seu oncle, en Gos Adams (Frank Langella). Per poder desxifrar el mapa del tresor comprarà un esclau amb coneixements de llatí, en William Shaw (Matthew Modine).

## Repartiment

* Geena Davis: Morgan Adams
* Matthew Modine: William Shaw
* Frank Langella: Dawg Brown
* Maury Chaykin: John Reed
* Patrick Malahide: Ainslee
* Stan Shaw: Mr. Glasspoole
* Harris Yulin: "Black" Harry Adams
* Rex Linn: Mr. Blair
* Christopher Masterson: Bowen
* Angus Wright: Capità Trotter
* Ken Bones: Toussant
* George Murcell: Mordechai "Fingers" Adams

## Referències

* ↑ Títol de la pel·lícula en la seva versió en català, a Ésadir.cat
* ↑ «Cutthroat Island». The New York Times.
# Tit Hermini Aquilí

Tit Hermini Aquilí (en llatí Titus Herminius Aquilinus) va ser un comandant romà de les tropes del rei Tarquini el Superb, juntament amb Publi Horaci Cocles (Publius Horatius Cocles). Pertanyia a la gens Hermínia, una família romana patrícia.
Va ser un dels tres defensors del pont Sublici contra les forces de Porsenna el rei etrusc de Clúsium, i va participar en la batalla final contra els etruscs. Va ser cònsol l'any 506 aC, i va morir en la batalla del llac Regillus l'any 498 aC, en combat singular contra Octavi Mamili.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita. II, 10, 11, 20
* ↑ Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 253.
# Castell d'Espirà de Conflent

El Castell d'Espirà de Conflent, també anomenat en l'actualitat El Castellàs, és un edifici de la comuna del mateix nom, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situat dalt d'un esperó rocós al nord del poble, en una situació que li permetia de vigilar l'accés a la vall del Tet alhora que protegia el poble d'Espirà.

## Història

Segons la historiadora Anna de Pous, la fortalesa o castell de villa Aspirano està documentada des del 974, però la manca de documentació d'aquest castell fa que la seva història sigui molt confusa. Existeixen molts dubtes sobre si es tracta d'aquest castell o de la mateixa cellera del poble.
Els seus orígens semblen remuntar-se al segle xi, com a possessió dels senyors de Jóc (vinculats als comtes de Cerdanya i posteriorment als de Barcelona), que la van retenir fins al segle xii. En aquell moment, la darrera pubilla, Beatriu d'Urtx, l'aportà en dot en esposar Hug de Saissac, que posteriorment l'incorporà al vescomtat de Fenollet. Aquesta incorporació va durar poc, perquè l'adhesió d'Hug a la causa albigesa va comportar que després de la derrota de Muret, les seves propietats li fossin arrabassades.

## L'edifici

En l'actualitat només en resten algunes ruïnes molt cobertes per la vegetació. S'hi reconeix una planta quasi quadrada, de 14,5 x 14 metres, organitzada a l'entorn d'un pati central. Les cobertes són enfonsades, però s'hi reconeixen dos pisos, amb una alçada d'uns 7 metres, coronats per merlets (en queda tot just un). L'entrada era a ponent, a prop de l'angle nord-oest. Al nord i a l'est es conserven rengleres d'espitlleres, grans i de doble esqueixada.
L'aparell és força irregular i primitiu. S'alternen carreus grossos tan sols trencats, sense desbastar, amb còdols de riera.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Espirà de Conflent: Castell d'Espirà de Conflent». A: La Cerdanya. El Conflent. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica, VII). ISBN 84-7739-951-4.
* Becat, Joan. «59 - Espirà de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* De Pous, Anny. Tours et châteaux du Conflent. Prada: Conflent, 1981.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Espirà de Conflent». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Les restes del Castellàs en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ De Pous, 1981.

## Enllaços externs

* Descripció i fotografies (francès)
* Fotografia, com a part d'un joc de geocaching (francès)
# Crossarchus

Crossarchus és un gènere de la família de les mangostes, dins l'ordre dels carnívors.

## Distribució i hàbitat

Els membres d'aquest gènere es troben als pantans i als boscos del centre i l'oest d'Àfrica, en països com Ghana, Costa d'Ivori, Libèria o Sierra Leone.

## Comportament

Viuen en grups de 10 a 24 individus, que se subdivideixen en entre una i tres famílies, formades per una parella i les seves cries. Són animals diürns que deambulen constantment pel seu territori, sense romandre massa temps en un mateix lloc. Durant aquests desplaçament creen nius per viure-hi temporalment.
Fan servir les urpes i el musell per excavar els llits de fulles dels boscos, sota les arrels dels arbres i les potes, per cercar insectes i larves. També s'endinsen en rierols poc profunds per cercar crancs.

## Dieta

S'alimenten d'insectes, larves, petits rèptils, crancs i baies.

## Reproducció

Les femelles tenen més d'un cicle estral per any, i si no s'aparellen poden arribar a entrar en zel fins a nou vegades en un sol any. Les ventrades varien entre 2 i 3 cadells per any. Les cries neixen cegues i no obren els ulls fins al dotzè dia. A les tres setmanes ja poden menjar aliment sòlid, i a les cinc, ja tenen el pelatge d'un adult.

## Taxonomia

* Mangosta d'Alexandre (Crossarchus alexandri)
* Mangosta d'Angola (Crossarchus ansorgei)
* Mangosta fosca (Crossarchus obscurus)
* Mangosta fosca del Camerun (Crossarchus platycephalus)

## Referències

* ↑ (anglès) Caso, A., Lopez-Gonzalez, C., Payan, E., Eizirik, E., de Oliveira, T., Leite-Pitman, R., Kelly, M., Valderrama, C. i Lucherini, M.. Crossarchus alexandri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 setembre 2009.
* ↑ (anglès) Caso, A., Lopez-Gonzalez, C., Payan, E., Eizirik, E., de Oliveira, T., Leite-Pitman, R., Kelly, M., Valderrama, C. i Lucherini, M.. Crossarchus ansorgei. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 setembre 2009.
* ↑ (anglès) Caso, A., Lopez-Gonzalez, C., Payan, E., Eizirik, E., de Oliveira, T., Leite-Pitman, R., Kelly, M., Valderrama, C. i Lucherini, M.. Crossarchus obscurus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 setembre 2009.
* ↑ (anglès) Caso, A., Lopez-Gonzalez, C., Payan, E., Eizirik, E., de Oliveira, T., Leite-Pitman, R., Kelly, M., Valderrama, C. i Lucherini, M.. Crossarchus platycephalus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 setembre 2009.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :