OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mirina (amazona)

Segons la mitologia grega, Mirina (en grec antic: Μυρίνα, Myrina) va ser una amazona que, anant al capdavant del seu poble, va aconseguir victòries importants.
Va lluitar contra els atlants, que habitaven l'Atlàntida, un territori situat als confins de l'Ocèan, on, segons es deia, hi havien nascut els déus. Comandava un exèrcit de tres mil amazones a peu i vint mil a cavall, i va capturar una ciutat dels atlants que es deia Cerne. A continuació, va conquerir la capital, va matar tots els homes adults i es va endur presoners els nens i les dones. Immediatament va destruir la ciutat, i la resta dels atlants van capitular. Mirina va ser generosa i hi va concertar una aliança: va construir una ciutat, a la qual va posar el seu nom, i la va lliurar als presoners, convidant-los a establir-s'hi.
Els atlants li van demanar que els ajudés a lluitar contra les gòrgones, que vivien prop d'aquell territori. En una primera batalla, Mirina anava a aconseguir la victòria, però les gòrgones es van escapar. Més endavant, va aconseguir fer-les presoneres, però les gòrgones van prendre les armes a les guardianes i van sembrar de destrucció el campament de les amazones. Però les amazones es van refer i van continuar lluitant amb les gòrgones. Mirina va retre grans honors a les amazones mortes, i els va erigir una tomba formada per tres túmuls d'una mateixa alçada, i que en època històrica eren conegudes com les «Tombes de les amazones». Tot i que les gòrgones van ser derrotades, van aconseguir restablir el seu poder, i més endavant van lluitar contra Perseu i després contra Hèracles.
Posteriorment, Mirina va passar a Egipte després d'haver conquerit la major part de Líbia. A Egipte hi regnava Horus, fill d'Isis, amb qui va negociar un tractat d'amistat. Després es dirigí contra els àrabs, i va devastar Síria, i quan anava cap al nord, una ambaixada de cilicis va dir-li que el seu poble se sotmetia al seu poder. Va travessar el massís del Taure i Frígia, fins que arribà al Caïc, el seu objectiu. Al final, Mirina va morir a mans del rei Mopsos, un traci que havia estat expulsat del seu país per Licurg.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 369. ISBN 9788496061972.
# Panda vermell de Styan

El panda vermell de Styan (Ailurus styani) és una espècie de mamífer carnívor de la família dels ailúrids. Durant molt de temps fou considerat una subespècie del panda vermell (A. fulgens). Segons els investigadors, les dues espècies haurien divergit fa aproximadament 200.000 anys i haurien patit diverses caigudes de la població des d'aleshores, de les quals A. styani s'hauria recuperat millor.

## Referències

* ↑ «panda vermell de Styan». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ Hu, Yibo; Thapa, Arjun; Fan, Huizhong; Ma, Tianxiao; Wu, Qi; Ma, Shuai; Zhang, Dongling; Wang, Bing; Li, Min «Genomic evidence for two phylogenetic species and long-term population bottlenecks in red pandas» (en anglès). Science Advances, 6, 9, 2020, pàg. eaax5751. DOI: 10.1126/sciadv.aax5751. ISSN: 2375-2548.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Palau de les Arts Gràfiques

El Palau de les Arts Gràfiques és una obra de Barcelona declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. És la seu del Museu d'Arqueologia de Catalunya

## Descripció

El palau és un edifici de planta aproximadament triangular, que s'organitza al voltant d'un nucli hexagonal cobert amb una cúpula. Els dos braços del triangle que flanquegen la façana principal tenen al davant unes lògies amb arcs de mig punt sostinguts per columnes toscanes. Tot el conjunt és un excel·lent exemple del classicisme de línia brunelleschiana, amb els paraments estucats en blanc i els elements estructurals i ornamentals recoberts amb terracuita, solució practicada per alguns arquitecte als anys vint.

## Història

Bastit entre 1927 i 1929 per esdevenir el Palau de les Arts Gràfiques de l'Exposició Internacional de Barcelona de 1929, sota projecte de l'arquitecte Pelagi Martínez i Paricio, que comptà amb la col·laboració de Raimon Duran i Reynals.

## Referències

* 1 2 «Museu d'Arqueologia de Catalunya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2017].

## Enllaços externs

* «Museu d'Arqueologia de Catalunya». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
* Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Palau de les Arts Gràfique. Museu d'Arqueologia
# Al-Aqra ibn Habis

Al-Aqra ibn Habis ibn Iqal ibn Muhàmmad ibn Sufyan ibn Mujaixi ibn Dàrim at-Tamimí (àrab: الأقرع بن حابس بن عقال التميمي, al-Aqraʿ b. Ḥābis b. ʿIqāl at-Tamīmī), més conegut senzillament com al-Aqra ibn Habis (segle vii) fou un general tamimita musulmà.
Després de participar en diverses batalles tribals es va acostar a Mahoma i el va ajudar a conquerir la Meca (630). Després va lluitar en la batalla de Hunayn i no va voler entregar el botí com li ordenava el Profeta. Durant la Rida (reacció antimusulmana del 632-634) va participar en les batalles de Duimat, al-Jandal i al-Anbar.
El seu nom s'esmenta per darrer cop el 653/654 quan fou enviat per al-Àhnaf ibn Qays per sotmetre Guzgan. En aquest temps ja era bastant vell. L'historiador àrab del segle ix al-Baladhurí diu que els seus descendents s'havien establert al Khurasan.

## Bibliografia

Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «(al-)Aḳraʿ ibn Ḥābis».
# Josep Fargas i Datzira

Josep Fargas i Datzira (Castellterçol, 1821 - valor desconegut) va ser un paraire català.

## Biografia

Pertanyia a una família de comerciants i menestrals arrelada a la vila i, segons sembla, emparentada amb altres nissagues locals com ara els Capdet o els Padrós.
Dedicat a l'elaboració de la llana (activitat que havia fet, amb la comercialització de gel, de motor principal de creixement de la vila des de finals del segle xvi), casà amb Teresa Plans, llevadora en exercici, hereva del patrimoni familiar propietat del seu pare, el també menestral Pere Plans. La parella tingué dos fills, Joan Fargas i Plans (nascut el 1847) i Felicià Fargas i Plans (nascut el 1851).

## Fons

El seu fons va ingressar a l'Arxiu Nacional de Catalunya, a títol de donació, el dia 3 de juny de 2011. Inclou la seva documentació personal i familiar, en part procedent del seu sogre, Pere Plans. S'hi troba un permís d'armes, un rebut de compra de sal i comprovants del pagament de diversos impostos. També hi ha una declaració de Teresa Plans de l'exercici de llevadora, així com els expedients militars dels dos fills, Joan i Felicià Fargas i Plans, testimoni del sistema d'allistament militar vigent a la Catalunya del segle xix. El fons aplega també documentació d'herències i gestió del patrimoni des dels inicis del segle xviii, així com una acta de la insaculació dels jurats del primer Ajuntament borbònic de Castellterçol, permetent així una aproximació a diversos aspectes de la vida social i econòmica de la vila, especialment durant la segona meitat del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Josep Fargas i Datzira. Descripció del Fons». Arxiu Nacional de Catalunya.

## Bibliografia

* Carrera Pujal, Jaume. La Vila de Castellterçol. Barcelona: Bosch, 1948.
* Pladevall i font, Antoni. Castellterçol: història de la vila i del seu terme. Vic: Eumo Editorial, 1991.

## Enllaços externs

* Fons Josep Fargas i Datzira a l'Arxiu Nacional de Catalunya.
# Alfons Benedikter

Alfons Benedikter (Pettneu am Arlberg, Tirol, 1918 - 3 de novembre de 2010) fou un polític nacionalista sudtirolès. Passà la seva joventut a Schlanders, on va patir l'opressió feixista sobre els germanòfons sudtirolesos, i el 1940 es graduà en jurisprudència a Nàpols, alhora que aprenia rus a l'Institut d'Estudis Orientals. Quan Hitler i Mussolini arribaren a un acord sobre Tirol del Sud, va decidir quedar-se a Itàlia i fou enrolat en l'exèrcit italià per a lluitar al Front Oriental, on salvà la vida pel seu coneixement del rus. Allí va desertar i s'enrolà a la Wehrmacht, amb la qual va lluitar en la batalla de Montecassino.
En acabar la guerra tornà al Tirol del Sud i fou un dels fundadors del Südtiroler Volkspartei, del que en fou vicepresident de 1956 a 1966. A les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1948 fou escollit membre del Consell Regional del Trentino-Tirol del Sud, càrrec que ocupà fins a les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1960, quan fou escollit membre del landtag del Tirol del Sud. Durant aquest temps va ser vicepresident del Landtag i responsable de medi ambient el 1970.
Durant els anys 1970 fou un dels responsables de les negociacions pel Pacchetto i l'ampliació de l'autonomia, i mà dreta de Silvius Magnago. Sovint fou convidat amb Friedl Volgger a exposar el cas dels sud-tirolesos davant l'Assemblea General de l'ONU
Però es va oposar a la declaració de final de conflicte amb Àustria per l'ONU, i el 1988 va deixar la SVP per a unir-se a la Südtiroler Heimatbund, amb el que fou escollit conseller a les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1988. El 1989, juntament amb Eva Klotz i Gerold Meraner va fundar la Union für Südtirol, partidari de l'autodeterminació sudtirolesa, amb el que fou escollit conseller al Landtag a les eleccions regionals de 1993. A les eleccions legislatives italianes de 1992 es presentà com a candidat per Federalisme (PSd'Az-UV), coalició promoguda amb Unió Valldostana i Partit Sard d'Acció.

## Referències

* ↑ Pressemitteilung der Autonomen Provinz Bozen – Südtirol. «Alfons-Benedikter-Nachlass nun im Südtiroler Landesarchiv», 05-10-2012. Arxivat de l'original el 2015-01-18. [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ Sindaco Spagnolli su figura Alfons Benedikter Arxivat 2021-12-18 a Wayback Machine., web de la ciutat de Bozen
* ↑ Dr Alfons Benedikter Arxivat 2022-03-09 a Wayback Machine., fitxa al web de l'ajuntament de Bozen

## Bibliografia

* Alfons Benedikter: Erinnerungen. Leben und politischer Weg, Edition Löwentier, Kaltern 2008.
* Thomas Benedikter (Hrsg.): Den Grundsätzen treu geblieben. Alfons Benedikters Wirken für Südtirol im Spiegel der Erinnerung, Prokopp & Hechensteiner, St.Pauls/Eppan 2012. ISBN 978-88-6069-008-1
* Joachim Gatterer: Aus den Kriegstrümmern zur Demokratie. Zum politischen Werdegang von Alfons Benedikter, Pietro Mitolo und Egmont Jenny, in: Günther Pallaver (Hrsg.): Politika 11. Jahrbuch für Politik/Annuario di politica/Anuer de pulitica, Edition Raetia, Bozen 2011, S. 325–338. ISBN 978-88-7283-388-9.
* Südtiroler Landesregierung (Hrsg.): Südtirol-Handbuch 1998. Broschüre, Bozen 1998, S. 92 (online)
# Antonio del Castillo y Chirino

Antonio del Castillo y Chirino fou un militar castellà que va lluitar a favor del bàndol austriacista durant la Guerra de Successió Espanyola.
Va néixer a Conca (Castella) durant la segona meitat del segle xvii. Va participar en la defensa de Barcelona durant el setge borbònic de 1713-1714. El 15 d'agost de 1714, després de la mort del marquès de Las Navas, coronel del regiment de Santa Eulàlia a la batalla del Baluard de Santa Clara, va ser nomenat coronel del regiment.
Va lluitar en la batalla de l'11 de setembre i, com a responsable de la defensa de la ciutat, el 22 de setembre va ser arrestat juntament amb els altres oficials militars responsables de la defensa. Va ésser enviat a la presó del castell d'Alacant i des d'allà, a finals de novembre, va ser destinat a les presons del castell de San Antón de la Corunya, juntament amb altres militars destacats com el tinent general Antoni de Villarroel, comandant en cap de la defensa de la ciutat, el general Miquel de Ramon, el coronel Pere Vinyals i Veguer i el tinent coronel Eudald Mas i Duran. El 21 d'octubre de 1725, en virtut de l'article 9è del Tractat de Pau de Viena, va ésser alliberat juntament amb la resta d'oficials militars presos. Es desconeix el camí que va seguir i on va morir el coronel Antonio del Castillo.

## Referències

* 1 2 3 Serra i Sellarés, Francesc, 2013. Els Herois del 1714: els defensors de Catalunya. Barcelona: Ed. Base, col·lecció Base històrica, 101. ISBN 9788415711223. Pàg. 104.
* 1 2 Castellví, Francesc de. Narraciones históricas (4 vols.). Edició a cura de Josep M. Mundet i Gifre i de Josep M. Alsina i Roca. Madrid. Fundación Francisco Elías de Tejada, 1997-2002. Vol. IV (ISBN 8493126500), pàgs. 317 i 365.
* ↑ Catà i Tur, Josep i Muñoz González, Antonio. Repressió borbònica i resistència catalana. Ed. Muñoz/Catà Editors. ISBN 8460957748. Pàg. 38.

## Enllaços externs

* Els herois del 1714 - El Món Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
# Arnie Oliver

Arnie Oliver (New Bedford, 22 de maig de 1907 - New Bedford, 16 d'octubre de 1993) fou un futbolista estatunidenc. Va formar part de l'equip estatunidenc a la Copa del Món de 1930.

## Biografia

Oliver, fill d'immigrants britànics, va començar la seva carrera amb el New Bedford Quisset Mill, una fàbrica de cotó, club quan tenia catorze anys. Després va jugar amb els Shawsheen Indians, un club d'aficionats local que es va unir a la American Soccer League el 1925. No obstant això, Oliver va seguir sent un aficionat i quan els indis es van retirar. durant la temporada, es va traslladar al Club dels Defensors, guanyant el títol de la Copa Nacional d'Aficionats de 1926 amb ells. Després de la final de la Copa Amateur, Oliver es va convertir en professional quan va signar amb el New Bedford Whalers. Només va jugar un partit amb els Whalers i el 1927 es va traslladar als Hartford Americans. No obstant això, van ser expulsats de la lliga després de només deu partits i Oliver es va traslladar a J&P Coats durant la resta de la temporada. Va passar la major part de la temporada 1928–1929 amb J&P Coats, on va estar en un moment en un empat a tres per al lideratge anotador de la lliga, però va acabar la temporada amb els New Bedford Whalers. Oliver es va traslladar a la tardor als Pawtucket Rangers temporada 1929. A la tardor de 1930, va començar la temporada amb els 'Marksmen' abans de transferir-se al Providence F.C. A la primavera de 1931, va jugar amb el Fall River F.C. i després amb els Pawtucket Rangers a la tardor de 1931. Algunes fonts afirmen que Oliver va acabar la seva carrera a la American Soccer League el 1931, altres diuen que el 1935. No obstant això, tots estan d'acord que va acabar la seva carrera. carrera amb el Santo Christos amateur el 1938.

## Referències

* ↑ «Arnie Oliver en los Mundiales de Fútbol». [Consulta: 13 novembre 2024].
* ↑ «U.S. Amateur Cup champions». Arxivat de l'original el February 7, 2009. [Consulta: 16 desembre 2007].
* ↑ Morris, Ev. «U.S. Develops Own Soccer Stars». New York Daily News, 15-04-1928.
* ↑ «U.S. Desenvolupa les seves pròpies estrelles del futbol».
* ↑ The Scarecrow Press. Lliga Americana de Futbol, 1921-1931, 1998.. ISBN 0-8108-3429-4.
# Courtney Hodges

Courtney Hicks Hodges (5 de gener de 1887 – 16 de gener de 1966) va ser un oficial de l'exèrcit dels Estats Units, destacant sobretot pel seu paper durant la Segona Guerra Mundial, on comandà el 1r Exèrcit al Nord-oest d'Europa.

## Biografia

Hodges va néixer a Perry, Georgia, on el seu pare publicava un diari local. Anà a West Point, però hagué de marxar un any després, juntament amb George Patton pels seus pobres resultats acadèmics (deficient en matemàtiques). Això no obstant, el 1906 s'allistà a l'Exèrcit dels Estats Units com a soldat i arribà a oficial tres anys després. Serví amb George Marshall a les Filipines i amb Patton a Mèxic.

### Primera Guerra Mundial i Anys d'entreguerres

Guanyà la Creu del Servei Distingit durant els darrers dies de la I Guerra Mundial, mentre que comandava un atac al Riu Marne. Després de la guerra va ser instructor a West Point, tot i que no s'havia graduat en aquella institució.
El 1938 va ser Comandant Assistent de l'Acadèmia d'Infanteria de l'Exèrcit dels Estats Units, i el 1941 esdevingué el comandant.

### Segona Guerra Mundial

Al maig de 1941 va ser promogut a Major General i li foren atorgats diversos comandaments, entre ells Cap d'Infanteria, fins que finalment rebé un comandament al front, el 10è Cos el 1942. El 1943, mentre que comandava tant el 19è cos com el Tercer Exèrcit va ser enviat al Regne Unit, on serviria a les ordres del General Omar Bradley. Durant l'Operació Overlord va estar subordinat a Bradley com a Comandant Assistent del 1r Exèrcit, però a l'agost de 1944 succeí a Bradley quan aquest prengué el comandament del 12è Grup d'Exèrcits.
Les tropes de Hodges van ser les primeres a veure París, i llavors les dirigí cap a Alemanya. Van lluitar en la batalla del Bosc de Hürtgen i van tenir un paper principal a la batalla de les Ardenes. El Primer Exèrcit va ser la primera unitat a creuar el Rin, emprant el pont Ludendorff a Remagen i trobant-se amb l'Exèrcit Roig prop de Torgau, al riu Elba. Hodges va ser promogut a General el 15 d'abril de 1945, convertint-se en el segon home, després de Walter Krueger, arribant a General des de Soldat ras.
Al maig de 1945, després de la rendició alemanya, Hodges i les seves tropes van haver-se de preparar per a la invasió del Japó; preparatius que no van ser necessaris quan la bomba atòmica va fer que el Japó es rendís aquell mateix any. Hodges va estar present a les rendicions tant d'Alemanya com del Japó.

### Darrers anys

Després de la II Guerra Mundial, serví com a Comandant del 1r Exèrcit amb seu a Governors Island, Nova York fins al seu retir al març de 1949. Va morir a San Antonio, Texas el 1966.

## Condecoracions

* Creu del Servei Distingit (3)
* Medalla del Servei Distingit a l'Exèrcit (3)
* Estrella de Plata
* Estrella de Bronze
* Medalla de la Victòria a la I Guerra Mundial
* Medalla de la Campanya Americana
* Medalla de la Campanya Europea-Africana-Orient Mitjà
* Medalla de la Victòria a la II Guerra Mundial
# Ehyophsta

Ehyophsta ("Dona de Cabells Grocs" en Xeiene) va ser una dona Xeiene. Era la filla de John Stands-in-Timber, qui va morir el 1849, i neboda de Bad Faced Bull (Brau Malcarat). Va lluitar en la batalla de l'Illa Beecher el 1868, i també va combatre els xoixons el mateix any, on va matar un enemic. Va tornar a combatre els xoixons el 1869. Formava part d'una societat secreta composta íntegrament per dones xeienes. Va morir el 1915.
És una de les dones llistades al Heritage Floor a la famosa obra instal·lació feminista, The Dinner Party, de Judy Chicago.

## Referències

* ↑ Chris Enss; Howard Kazanjian Mochi's War: The Tragedy of Sand Creek. Rowman & Littlefield, 15 juny 2015, p. 60–. ISBN 978-1-4930-1394-4.
* ↑ Jessica Amanda Salmonson. The Encyclopedia of Amazons: Women Warriors from Antiquity to the Modern Era. Open Road Media, 7 abril 2015, p. 77–. ISBN 978-1-4532-9364-5.
* ↑ «The Dinner Party: Heritage Floor: Ehyophsta». Brooklyn Museum: Elizabeth A. Sackler Center for Feminist Art. [Consulta: 13 agost 2013].

## Bibliografia

* Salmonson, Jessica Amanda (1991). The Encyclopedia of Amazons. Paragon House. Page 78. ISBN 1-55778-420-5
* Reader's Digest Association. Through Indian eyes: the untold story of Native American peoples. Pleasantville, N.Y: Reader's Digest Association, 1995. ISBN 089577819X.
# Farnaces (noble)

Farnaces (en llatí Pharnaces, en grec antic Φαρνάκης) era un noble persa.
Era cunyat del darrer rei aquemènida Darios III de Pèrsia Codomà, al costat del qual va lluitar en la batalla del Grànic contra els macedonis dirigits per Alexandre el Gran l'any 334 aC, batalla en la qual va trobar la mort, segons Flavi Arrià i Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pharnaces». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 12 maig 2021].
# Lliga gabonesa de futbol

La lliga gabonesa de futbol (Championnat National D1) és la màxima competició futbolística de Gabon. És organitzada per la Fédération Gabonaise de Football. Fou creada l'any 1968.

## Clubs participants temporada 2015/16

* Bitam (Bitam)
* Cercle Mbéri Sportif (Libreville)
* FC 105 Libreville (Libreville)
* Mangasport (Moanda)
* Missile (Libreville)
* Mounana (Libreville)
* Nguen'Asuku (Franceville)
* Olympique de Mandji (Port-Gentil)
* Oyem (Oyem)
* Pélican (Lambaréné)
* Port-Gentil (Port-Gentil)
* Sapins (Libreville)
* Stade Mandji (Port-Gentil)
* Stade Migoveen (Lambaréné)

## Historial

Font:

### Championnat de l'Estuaire

* 1966-67: Olympique Sportif (1)
* 1967-68: Aigle Royal (1)
* 1968-69: Aigle Royal (2)
* 1969-70: Solidarité (1)
* 1970-71: Olympique Sportif (2)
* 1971-72: Police (1)
* 1972-73: Zalang (1)
* 1973-74: Orambaka AC (1)
* 1974-75: campionat abandonat
* 1975-76: campionat abandonat
* 1976-77: Vantour Mangoungou (1)

### Championnat National

* 1976-77: campionat cancel·lat
* 1977-78: ASMO/FC 105 (1)
* 1978-79: Anges (1)
* 1979-80: USM Libreville (1)
* 1981-81: USM Libreville (2)
* 1982-82: ASMO/FC 105 (2)
* 1983-83: ASMO/FC 105 (3)
* 1983-84: Sogara (1)
* 1984-85: ASMO/FC 105 (4)
* 1985-86: ASMO/FC 105 (5)
* 1986-87: ASMO/FC 105 (6)
* 1987-88: USM Libreville (3)
* 1988-89: Sogara (2)
* 1989-90: JAC (1)
* 1990-91: Sogara (3)
* 1991-92: Sogara (4)
* 1993: Sogara (5)
* 1994: Sogara (6)
* 1995: Mangasport (1)
* 1996: Mbilinga (1)
* 1997: FC 105 Libreville (7)
* 1998: FC 105 Libreville (8)
* 1999: FC 105 Libreville (9)
* 2000: Mangasport (2)
* 2001: FC 105 Libreville (10)
* 2002: USM Libreville (4)
* 2003: Bitam (1)
* 2004: Mangasport (3)
* 2005: Mangasport (4)
* 2006: Mangasport (5)
* 2006-07: FC 105 Libreville (11)
* 2007-08: Mangasport (6)
* 2008-09: Stade Mandji (1)
* 2009-10: Bitam (2)
* 2010-11: Missile (1)
* 2011-12: CF Mounana (1)
* 2012-13: Bitam (3)
* 2013-14: Mangasport (7)
* 2014-15: Mangasport (8)
* 2015-16: CF Mounana (2)
* 2016-17: CF Mounana (3)
* 2017-18: Mangasport (9)
* 2018-19: Cercle Mbérie Sportif (1)
* 2019-20: Cancel·lat
* 2021: No es disputà
* 2022: Stade Mandji (2)

## Referències

* ↑ «Gabon - List of Champions». [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ «Gabon 2020». rsssf.

## Enllaços externs

* RSSSF
* futbol africà Arxivat 2008-10-01 a Wayback Machine.