OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Epicarpi

L'epicarpi (del grec epi «sobre» + karpós «fruit»), és la part més externa del pericarpi que popularment es coneix com la pela o la pell (embolcall més o menys tendre de certs fruits), la clofolla (embolcall dur d'un fruit), o encara boll, pellofa, o caixa (Mallorca) per als grans dels cereals. L'epicarpi forma l'epidermis dura del fruit que, sovint, conté glàndules amb essències i pigments.
L'epicarpi té com a component principal material cel·lulòsic però també conté uns altres components, com ara olis essencials, ceres de parafina, esteroides i triterpenoids, àcids grassos, pigments (carotenoids, flavonoids), principis amargs i enzims.
En els citrics, la pela constitueix la superfície del pericarpi. És compost per unes quantes capes de cèl·lules que es tornen proressivament més gruixudes en la part interna; la capa epidèrmica es cobreix amb cera i en conté pocs estomes. Quan és madur, les cèl·lules d'aquesta pela contenen carotenoids (principalment xantofil·les) dins de cromoplasts que, en estats inicials, contenien clorofil·la. Aquest fet és el responsable del canvi de color de molt fruits de verd a groc o vermell quan maduren. La regió interna de la pela és rica en cossos multicel·lulars amb formes esfèriques o piriformes, que són plenes d'olis essencials.
En el fruit en forma de baia, com el tomàquet, l'epicarpi és molt prim. En els fruits en hespèride, com la taronja l'epicarpi és relativament carnós i amb glàndules d'essència. En fruits en pepònide com el meló la síndria i la carabassa l'epicarpi es presenta molt endurit. En fruits en drupa l'epicarpi encara que és relativament prim no ho és tant com en la baia.
En els cereals i fruits secs l'epicari rep el nom popular (derivat però del grec) de clofolla i les altres formes normatives clòfia, clova, clovella, esclofolla, esclofa, esclòfia, esclova, casca, corfa.
La part de l'interior del cereal o del fruit, comestible, és el bessó o el bo.

## Referències

* ↑ DIEC
# Max Ernst

Max Ernst (Brühl, 2 d'abril de 1891-París, 1 d'abril de 1976) fou un artista alemany nacionalitzat francès que va ser una figura fonamental tant en el moviment dadà com en el surrealisme. Es va caracteritzar per la utilització d'una extraordinària diversitat de tècniques, estils i materials.

## Biografia

Nascut a Brühl, el 1909 va ingressar en la Universitat de Bonn, on va estudiar filosofia i psiquiatria. Es va allistar en l'exèrcit alemany durant la Primera Guerra Mundial. Quan Ernst va deixar l'exèrcit ja havia sorgit a Suïssa el moviment dada; atret per la revolució dadaista contra el convencional, Ernst es va instal·lar a Colònia i va començar a treballar en el collage.
El 1922 es va traslladar a viure a París, on va començar a pintar obres surrealistes, en què figures humanes de gran solemnitat i criatures fantàstiques habiten espais renaixentistes realitzats amb detallada precisió (L'eléphant célèbes, 1921, Tate Gallery, Londres). El 1925 va inventar el frottage (que transfereix al paper o al llenç la superfície d'un objecte amb l'ajuda d'un ombreig al llapis); més tard va experimentar amb el grattage (tècnica per la qual es raspen o graven els pigments ja secs sobre un llenç o taula de fusta).
Ernst va ser empresonat després de la invasió de França pels alemanys durant la Segona Guerra Mundial; en la presó va treballar en la decalcomania, tècnica per a transferir al cristall o al metall pintures realitzades sobre un paper especialment preparat.
El 1930, va debutar com a actor en el cinema amb L'edat d'or (L'Age D'Or), segon film surrealista del director espanyol Luis Buñuel, en què interpreta el paper del cruel cap dels bandits. Aquest film va causar un veritable escàndol a França, i va ser prohibit per més de 50 anys. No obstant això, Max Ernst va seguir col·laborant en altres films de caràcter surrealista, en els següents anys. El 1941 va emigrar als Estats Units amb l'ajuda de Peggy Guggenheim, que es convertiria en la seva tercera esposa el 1942. El 1953 va tornar a França i a partir de llavors les seves obres van gaudir d'una notable revaloració.
Al llarg de la seva variada carrera artística, Ernst es va caracteritzar per ser un experimentador infatigable. En totes les seves obres buscava els mitjans ideals per expressar, en dues o tres dimensions, el món extradimensional dels somnis i la imaginació.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.201. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007, p. 197. ISBN 84-95554-27-5.
# Lirceus culveri

Lirceus culveri és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.
La femella fa 6,8 mm de llargària màxima i el mascle 6,2. No té ulls ni pigments. És detritívor. És una espècie molt sedentària, que viu a les aigües dolces subterrànies. Es troba al sud-oest de Virgínia (els Estats Units).

## Referències

* 1 2 3 4 Estes i Holsinger, J. R., 1976. A second troglobitic species of the genus Lirceus (Isopoda, Asellidae) from southwestern Virginia. Proceedings of the Biological Society of Washington 89(42): 481-490.
* ↑ UICN (anglès)
* ↑ Holsinger, J.R. i D.C. Culver, 1988. The invertebrate cave fauna of Virginia and a part of eastern Tennessee: zoogeography and ecology. Brimleyana, 14:1-162.
* ↑ Terwilliger, Karen, 1991. Virginia's Endangered Species: Proceedings of a Symposium held at Va. Tech. Abril del 1989. The McDonald and Woodward Publishing Company, Blacksburg. Pàgines 195-196.
* ↑ U.S. Fish i Wildlife Service (USFWS), 1989. Endangered and threatened wildlife and plants; animal notice of review. Federal Register, Department of the Interior 54(4): 554-579.
* ↑ Natural Heritage Resources Fact Sheet - Rare Crustacea in Virginia Caves, Rye Cove Isopod (Lirceus culveri) (anglès)

## Bibliografia

* Baillie, J. i B. Groombridge (eds.), 1996. 1996 IUCN red list of threatened animals. UICN, Gland, Suïssa. 378 p.
* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC.
# Cinta de màniga de Creta

La Cinta de màniga de Creta (alemany: Ärmelband Kreta) és una condecoració nazi creada per Adolf Hitler el 16 d'octubre del 1942 atorgada per la participació en la batalla de Creta.
Va ser atorgada per:
* Haver participat entre el 20 i el 27 de maig de 1941 a l'assalt aerotransportat amb paracaigudistes a l'illa de Creta (les unitats qualificades per rebre-la van ser principalment la 7. Flieger-Division, incloent els paracaigudistes dels Fallschrimjäger-Regiments 1, 2 i 3, així com el Luftlande-Sturm-Regiment i unitats del 5. i 6. Gebirgs-División, aerotransportats als aerodroms capturats, el II/Panzer-Regiment 31, Kradschutzen-Bataillon 55 i el Maschinengewehr-Bataillon 609)
* Haver participat en les operacions de suport aeri sobre Creta (avions de transport amb reforços o que llancesin provisions o utillatge, avions d'escolta, etc., així com les tripulacions del pont aeri original)
* Haver estat en servei actiu a les aigües properes a Creta fins al 27 de maig de 1941 (inclou les tropes del Gebirgsjäger-Regiment 85 i 100 que van entrar en combat mentre que eren transportats per mar)
Va ser la primera cinta de bocamàniga d'una campanya creada a la II Guerra Mundial. La primera ordre provingué de la Kriegsmarine, instituint-la data del 14 d'agost de 1942, seguida de la de la Luftwaffe el 29 de setembre, i finalment el Heer, del 16 d'octubre. Havien 2 models diferents del document: el de la Kriegsmarine i del Heer era molt senzill, només d'un color, mentre que el de la Luftwaffe estava molt més elaborat, ja que incloïa un mapa de Creta sobre el qual apareixia la insígnia dels paracaigudistes.
Aquesta condecoració va estar oberta per a la proposició de personal eligible fins al 31 d'octubre de 1944, data a partir de la qual no se'n van fer més.
Es lluïa a la bocamàniga esquerra de l'uniforme. El seu disseny era el mateix per a tots els rangs, i cada receptor rebia un joc de 4 cintes per cosir-les a tots els uniformes.

## Disseny

Una cinta de cotó blanc de 3,2 cm d'ample, a les puntes de la qual apareixen rivets daurats de 3mm d'ample. Al centre hi apareix la llegenda "KRETA" brodades a màquina amb el mateix fil daurat, flanquejada als costats per fulles d'acant.

## Vegeu també

* Escut de Crimea
* Escut de Narvik
* Medalla de la Campanya d'Hivern a l'Est 1941/42
# Deformació unitària

L'allargament unitari o deformació unitària és la relació entre l'allargament ∆L d'una peça i la llargària inicial Lo que tenia abans d'aplicar l'esforç de tracció. És a dir, l'allargament per unitat de longitud:
          ε = ∆L / Lo (sense unitats)
On:
    ε: és l'esforç de tracció.
    ∆L: és l'increment de llargària.
    Lo: és la llargària inicial.
Quan s'aplica un esforç de tracció prou intens a un material, aquest s'allarga i incrementa la seva longitud. Independentment de la llargada inicial, si li aplicam una mateixa força, a dos peces del mateix material de diferent llargada inicial tindran el mateix allargament unitari.
L'allargament es pot expressar també en tant per cent (%). A l'assaig de tracció, la deformació del material és sempre un allargament. Però hi ha un valor particular d'aquest allargament que té una especial importància, es tracta del que ha experimentat la mostra just en el moment de trencar-se. Un cop trencada la proveta, s'uneixen els dos trossos en forma de percentatge i s'obté de la manera següent:
          ε = ∆L / Lo · 100
El percentatge d'allargament és un valor que s'utilitza per mesurar la ductilitat dels metalls. Com més dúctils és un metall, més gran és el % d'allargaments.

## Vegeu també

* Assaig de materials
* Allargament
* Llei de Hooke

## Referències

* ↑ «Deformació unitària». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fórmules d'allargament unitari en http://www.xtec.cat/~jsolson7/batx/materials2/assaig_materials.htm
# Irina Pamiàlova

Irina Pamiàlova –en belarús, Ірына Памялова; transliteració a partir del rus: Irina Pomélova; nom de casada: Irina Hantxuk– (Jódzina, 5 d'abril de 1990) és una esportista belarussa que va competir en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les.
Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, obtenint una medalla de bronze en la prova de K4 500 m. Va guanyar una medalla de bronze al Campionat Mundial de Piragüisme de 2011 i dues medalles al Campionat Europeu de Piragüisme: or el 2011 i plata el 2012.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 3 | K4 500 m |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2011 | Szeged ( Hongria) | 3 | K4 500 m |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2011 | Belgrad ( Sèrbia) | 1 | K4 500 m |
| 2012 | Zagreb ( Croàcia) | 2 | K4 500 m |

## Referències

* ↑ «Iryna Pamialova» Arxivat 2012-12-18 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).
* ↑ «Iryna Pamialova» en Canoeresults.eu (en anglès).

## Enllaços externs

* Lista de medallistas olímpicos y mundiales en piragüismo (1936-2007): parte 1, parte 2. Federació Internacional de Piragüisme (anglès)
# Jessica López

Jessica Brizeida López Arocha, (22 de gener de 1986) és una destacada esportista veneçolana de l'especialitat de gimnàstica artística. Va competir als Jocs Olímpics de Pequín 2008, el 2009 va competir al Campionat Mundial de gimnàstica artística 2009. Al març 2010 va guanyar la medalla de bronze en la copa nord-americana Tyson. A més va ser campiona sud-americana a Medellín 2010, campiona de Centreamèrica i del Carib en Mayagüez 2010 i campiona mundial Moscou 2011.

## Trajectòria

La trajectòria esportiva de Jessica López s'identifica per la seva participació en els següents esdeveniments nacionals i internacionals.

### Jocs Sud-americans

Va ser reconegut el seu triomf de ser la tercera esportista amb el major nombre de medalles de la selecció de Veneçuela als jocs de Medellín 2010.

#### Jocs Sud-americans de Medellín 2010

El seu acompliment en la novena edició dels jocs, es va identificar per ser la desena octava esportista amb el major nombre de medalles entre tots els participants de l'esdeveniment, amb un total de 5 medalles:
* , Medalla d'or: Exercici de Pis Dones
* , Medalla d'or: Gimnàstica Artística Barres Asimètriques Dones
* , Medalla d'or: Gimnàstica Artística Escombrada Fixa Dones
* , Medalla d'or: Gimnàstica Artística All-Around Individual Dones
* , Medalla de bronze: Gimnàstica Artística Equip Dones

### Jocs Centreamericans i del Carib

Va ser reconegut el seu acompliment com a part de la selecció de Veneçuelaals jocs de Mayagüez 2010.

#### Jocs Centreamericans i del Carib de Mayagüez 2010

El seu acompliment en la vintena primera edició dels jocs, es va identificar per obtenir un total de 6 medalles:
* , Medalla d'or: Barres
* , Medalla d'or: Individual
* , Medalla de plata: Equips
* , Medalla de bronze: Cavall
* , Medalla de bronze: Sòl
* , Medalla de bronze: Biga
Jessica López medalla d'or en barres asimètrica i bronze en pis en el Mundial de Moscou, Rússia 2011.
També Jessica López és Medalla d'Or en la Copa de Seul en mans lliures i Medalla de Bronze en Barres Asimètriques i a més va aconseguir la Medalla d'Or en individuals en el pis en la Copa del Món de Corea 2011.

## Referències

* 1 2 «Informació del Participant en els Jocs Sud-americans de 2010» (en castellà). Medellin2010.0rg, 2010. Arxivat de l'original el 2014-12-14. [Consulta: 1r maig 2010].
* 1 2 «Informació del Participant en els Jocs Centreamericans i del Carib Mayagüez 2010» (en castellà). Mayaguez2010.com, 2010. Arxivat de l'original el 2010-08-01. [Consulta: 1r setembre 2010].
* 1 2 «IX South American Games Medellín 2010 - Múltiples Guanyadors de Medalles» (en castellà). Medellin2010.org, 2010. Arxivat de l'original el 2010-04-05. [Consulta: 4 abril 2010].

## Enllaços externs

* Información del Participante en los Juegos Suramericanos de 2010
* Información del Participante en los Juegos Centroamericanos y del Caribe de Mayagüez 2010
# Telefilm

El telefilm és una pel·lícula destinada a una difusió televisada. Produït pels estudis de televisió i no pels estudis de cinema, el telefilm té una durada superior a una hora. Explica una història completa i es basta a ell mateix, per oposició al fulletó o a la sèrie de televisió, que són difoses en diverses parts o episodis.
Els telefilms són generalment rodats en vídeo -digital- encara que alguns telefilms hagin estat rodats sobre pel·lícula fotogràfica clàssica. El format de difusió és generalment el de la pantalla de televisió, és a dir l'1,33:1 (que correspon a les pantalles 4/3) i el 16/9. Per a certs telefilms, han estat posats a disposició mitjans colossals, tant financers com materials, són verdaderes superproduccions, sovint coproduïdes per diversos països. No es poden doncs sempre considerar els telefilms com obres secundàries, pel que fa als mitjans.
A Catalunya, la Televisió de Catalunya ha produït alguns telefilms, com per exemple, Quin curs, el meu tercer.

## Telefilm i cinema

Encara que continuï sent excepcional, alguns telefilms són explotats en sales de cinema, a conseqüència de l'èxit suscitat per la seva difusió inicial sobre petita pantalla :
* 1971: Duel, de Steven Spielberg, a ABC
* 1979: Buck Rogers, de Daniel Haller, a NBC
* 1979: The Jericho Mile, de Michael Mann, a ABC
* 1994: Les Roseaux sauvages i L'Eau froide, a Arte
* 2005: Nuit noire 17 octobre 1961, d'Alain Tasma, a Canal+
Altres, com Elephant, van ser produïdes per cadenes de TV per la televisió, però finalment van estrenar-se en sales.

## Referències

* ↑ «telefilm | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Quin curs, el meu tercer!». [Consulta: 8 maig 2021].
# 65 nanòmetres

65 nanòmetres (65 nm) és una tecnologia de fabricació de semiconductors en què els components tenen una dimensió de 65 nm. És una millora de la tecnologia de 90 nm. La llei de Moore diu que la superfície és redueix a la meitat cada 2 anys, per tant el costat del quadrat de la nova tecnologia serà de $65\simeq {\frac {90}{\sqrt {2}}}$. Sabent que els àtoms de silici tenen una distància entre ells de 0,543 nm, llavors el transistor té de l'ordre de 100 àtoms de largada.

## Història

El 2007, Intel, AMD, IBM, UMC, Chartered i TMSC produeixen circuits integrtas amb tecnologia 65 nm.

## Tecnologia emprada

* Tensió del nucli : 1.0V
* Gruixos de porta de transistor tant petit com 1,2nm.
* Materials dielèctrics de low-k (k=2,25) per a reduir les capacitats paràsites entre transistors.
* Materials dielèctrics de high-k per a augmentar la capacitat de porta dels transistors.

## Processadors

| icant | Data | CPU |
| Intel | 2006 | Pentium 4, D |
| Intel | 2006 | Celeron D |
| Intel | 2006 | Core, 2 |
| Intel | 2006 | Xeon |
| AMD | 2007 | Athlon 64 |
| AMD | 2007 | Turion 64 X2 |
| AMD | 2007 | Phenom |
| IBM | 2007 | Cell, z10 |
| Microsoft | 2008 | Falcon, Opus, Jasper |
| Sun | 2007 | UltraSPARC T2 |
| AMD | 2008 | Turion Ultra |
| TI | 2008 | OMAP 3 |
| Fabricant | Intel | Intel | IBM / Toshiba / Sony / AMD | IBM / Toshiba / Sony / AMD | TI | TI | IBM / Chartered / Infineon / Samsung | IBM / Chartered / Infineon / Samsung | TSMC | TSMC | Fujitsu | Fujitsu |
| Nom del procés | P1264 | P1264 | | | | | | | | | CS-200/CS-201/CS-250 | CS-200/CS-201/CS-250 |
| Primera producció | 2005 | 2005 | 2005 | 2005 | 2007 | 2007 | 2005 | 2005 | 2005 | 2005 | 2006 | 2006 |
| Tipus | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm |
| Oblia | 8 | 8 | 10 | 10 | 11 | 11 | 10 | 10 | | | 11 | 11 |
| Capes de Metal | Value | 90 nm Δ | Value | 90 nm Δ | Value | 90 nm Δ | Value | 90 nm Δ | Value | 90 nm Δ | Value | 90 nmΔ |
| | 220 nm | 0.85x | 250 nm | ?x | ? nm | ?x | 200 nm | 0.82x | 160 nm | 0.67x | ? nm | ?x |
| Pas de contacte de porta | 210 nm | 0.95x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | 180 nm | 0.73 | 180 nm | 0.75x | ? nm | ?x |
| Pas de connexió | 0.570 µm² | 0.57x | 0.540 µm² | | 0.49 µm² | | 0.540 µm² | 0.55x | 0.499 µm² | 0.50x | | |
| Cel·lula 1 bit de RAM | 0.680 µm² | | 0.65 µm² | 0.65x | 0.49 µm² | | 0.676 µm² | 0.54x | 0.525 µm² | 0.53x | ? µm² | ?x |
| Cel·lula 1 bit de DRAM | | | 0.127 µm² | 0.67x | | | 0.189 µm² | 0.69x | | | |

## Vegeu també

* Circuit integrat
* Tecnologia Dielèctric low-k
* Tecnologia Dielèctric high-k

## Referències

* ↑ «65 Nanometer» (en anglès). www.umc.com. Arxivat de l'original el 2019-08-19. [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «Intel Drives Moore's Law Forward With 65 Nanometer Process Technology» (en anglès). www.intel.com. [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «65 nm lithography process - WikiChip» (en anglès). en.wikichip.org. [Consulta: 18 març 2017].
# PSR B1620-26 b

PSR B1620-26 b és un planeta extrasolar localitzat aproximadament a 12.400 anys llum de la Terra en la constel·lació de l'Escorpió.

## Referències

* 1 2 3 4 Steinn Sigurðsson «A young white dwarf companion to pulsar B1620-26: evidence for early planet formation» (en anglès). Science, 5630, 1r juliol 2003, pàg. 193-196. DOI: 10.1126/SCIENCE.1086326.
* 1 2 Steinn Sigurðsson «A young white dwarf companion to pulsar B1620-26: evidence for early planet formation» (en anglès). Science, 5630, 1r juliol 2003, pàg. 193-196. DOI: 10.1126/SCIENCE.1086326.
* ↑ Steinn Sigurðsson «A young white dwarf companion to pulsar B1620-26: evidence for early planet formation» (en anglès). Science, 5630, 1r juliol 2003, pàg. 193-196. DOI: 10.1126/SCIENCE.1086326.
# Tahmina Kohistani

Tahmina Kohistani (província de Kapisa, 18 de juny de 1989) és una corredora afganesa de 100 metres.
Kohistani va competir als Jocs Olímpics d'estiu de 2012 a Londres representant l'Afganistan, on va aconseguir una nova marca personal de 14,42 segons a les sèries de la distància de 100 metres tot i que no va passar a la primera ronda. La seva marca personal anterior als 100 metres va ser les 15.00 en una competició a Bydgoszcz , Polònia el 2008. El 2015, va ser inclosa com una de les 100 dones de la BBC.

## Referències

* ↑ Watch the film. «BBC Sport - London 2012 Olympics - Tahmina Kohistani : Afghanistan, Athletics». BBC News. Arxivat de l'original el 2012-07-24. [Consulta: 9 agost 2012].
* 1 2 Tahmina KOHISTANI. «Profile of Tahmina KOHISTANI». All-Athletics.com, 18-06-1989. Arxivat de l'original el 2017-08-25. [Consulta: 9 agost 2012].
* ↑ «Tahmina Kohistani.». London2012.com. Arxivat de l'original el 2012-08-23. [Consulta: 12 novembre 2012].
* ↑ «Tahmina Kohistani Bio, Stats, and Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 14 abril 2018].
* ↑ «London 2012 olympics 100m results». Arxivat de l'original el 5 desembre 2012. [Consulta: 12 agost 2012].
* ↑ «BBC 100 Women 2015: Who is on the list?» (en anglès). BBC News, 17-11-2015 [Consulta: 3 agost 2019].
# Mist

Mist és un conjunt neerlandès d'indie pop format a principis de la dècada dels 2000. El nom del grup (boirina en anglès) defineix molt bé el seu propi so, tranquil, suau i ambiental. Ells mateixos han denominat el seu estil com Dream Pop. Sovint usen samples electrònics com acompanyament i base de ritme.

## Història

Des dels seus començaments, s'han convertit en un del grups importants en l'escena independent europea i també en Amèrica Llatina. El seu primer àlbum, We should have been stars fou publicat en 2002 en Alemanya per la companyia Tumbleweed Records i posteriorment en Mèxic per Astre Mèxic i en Xile per Quemasucabeza (aquesta última edició conté un tema extra). Els seus treballs han estat editats amb posterioritat en els diferents països on s'ha rebut bé la seua música.
En 2004, Mist va viatjar fins a l'estat espanyol, Alemanya, França i Noruega per a realitzar una gira, que continuaria a l'any següent visitant els mateixos llocs i Mèxic.

## Discografia

* We should have been stars - 2002, Astro
* Dangerous words (EP) - 2003, Astro
* Only for a moment (Senzill) - 2005, Astro
* Bye Bye - 2005, Astro
* Mist:Period - 2006/2007, edició digital

## Enllaços externs

* Mist - Lloc web oficial
* Pàgina oficial en MySpace
* Pàgina del segell Astro Discos Arxivat 2007-01-01 a Wayback Machine.
# Viquipèdia en asturià

La Viquipèdia en asturià (en asturià: Wikipedia n'asturianu) és l'edició en asturià de la Viquipèdia. Va ser creada el juliol del 2004 i el 20 de novembre de 2007 va superar els 10.000 articles. A 31 de desembre de 2013, amb més de 43.000 articles és la Viquipèdia 78 per nombre d'articles. Fins al 2014 s'anomenava Uiquipedia.

## Evolució

L'evolució en volum d'articles de la Viquipèdia en asturià és la següent:
* 2 d'agost de 2004: 1r article anomenat Zazaki (Zazaqui)
* 9 d'agost de 2004: 100 articles.
* 1 de setembre de 2004: 1.000 articles.
* 27 de novembre de 2004: 2.000 articles.
* 31 de gener de 2005: 3.000 articles.
* 2 de desembre de 2005: 4.000 articles.
* 8 de juliol de 2006: 5.000 articles.
* 5 de novembre de 2006: 6.000 articles.
* 24 de desembre de 2006: 7.000 articles.
* 21 de març de 2007: 8.000 articles.
* 7 de setembre de 2007: 9.000 articles.
* 20 de novembre de 2007: l'article anomenat Ḥoquei (Hoquei) fa el nombre 10.000.
* 11 de març de 2008: 11.000 articles.
* 10 de febrer de 2009: 12.000 articles.
* 2 de febrer de 2010: 13.000 articles.
* 15 de desembre de 2010: 14.000 articles.
* 5 de juliol de 2011: 15.000 articles.
* 9 de maig de 2012: 16.000 articles.
* 12 de maig de 2012: 17.000 articles.
* 13 de maig de 2012: 18.000 articles.
* 4 d'octubre de 2013: l'article anomenat Hestoria de la llingua catalana (Història de la llengua catalana) fa el nombre 19.000, creat en el marc de la Viquimarató nit digital.

## Referències

* ↑ Llista de Viquipèdies ordenades per nombre d'articles Meta-Wiki Consultat a 17 de novembre de 2015 (català)
* ↑ La Wikipedia en asturiano supera los 5.000 artículos La Voz de Asturias a l'Internet Archive, consultat a 31 de desembre de 2013 (castellà)
* ↑ La Uiquipedia supera los 11.000 artículos y entama “La Quincena a Sestaferia” pa meyorar los conteníos Arxivat 2014-01-01 a Wayback Machine. Asturnews, Consultat a 31 de desembre de 2013 (asturià)
* ↑ La Uiquipedia perpasa los 19.000 artículos Arxivat 2014-01-01 a Wayback Machine. Queyeho.com Consultat a 31 de desembre de 2013 (asturià)