OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Superclàssic del futbol argentí

El Superclàssic del futbol argentí (conegut popularment com el Superclásico, en castellà) és un derbi de futbol entre dos equips rivals de Buenos Aires, el Boca Juniors i el River Plate, que són els dos clubs més influents i reeixits de l'Argentina.
El primer Supercàssic oficial es va disputar el 24 d'agost de 1913, quan el River es va imposar per 2 a 1 davant el Boca. Amb el transcurs del temps, s'han enfrontat en més de 350 ocasions (unes 200 de manera oficial), i actualment el Boca posseeix el lideratge en nombre de victòries per un marge ajustat. Aquest espectacle esportiu concentra l'atenció de les grans masses no només a l'Argentina, sinó en molts països del món. És reconegut per molts a causa de la passió expressada per part de les dues aficions. Segons el diari anglès The Observer, el Superclàssic es troba entre els 50 espectacles esportius que cal veure abans de morir.
Aquesta rivalitat començà a principis del segle xx, quan aquests clubs compartien el barri de la Boca. Ha sobreviscut a nombrosos capítols que han quedat en la història de l'esport argentí, tant positius com negatius.

## Referències

* ↑ Barnad, Oscar «Hace 70 años fue el Superescándalo» (Hemeroteca) (en castellà). Clarín (diari), 16-09-2001. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2015 [Consulta: 25 abril 2015].
* ↑ Ciullini, Pablo. «Superclásicos - Buenos Aires Derby» (Base de dades) (en anglès). Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 27-03-2015. [Consulta: 25 abril 2015].
* ↑ Hamilton, Gavin «50 sporting things you must do before you die» (en anglès). The Observer, 04-04-2004 [Consulta: 22 gener 2009].

## Bibliografia

* Martínez de León, Hugo. Libros En Red. El Superclásico Boca-River: historia y secretos de una pasión (en castellà), 2005, p. 256. ISBN 9781597540766.
* Richards, Joel. BackPage Press. Superclasico: Inside the Ultimate Derby (en anglès), 2014, p. 53. ISBN 9781909430037.
# Rasalhague

Rasalhague (Alfa del Serpentari / α Ophiuchi) és una estrella de magnitud aparent +2,08 i la més brillant de la constel·lació del Serpentari, el portador de la serp. Rasalhague està situada al cap, i de fet el seu nom prové de l'àrab Ra's al Hawwa, "el cap de l'encantador de serps".
Rasalhague és una estrella blanca de tipus espectral A5, una mica més brillant que el que correspon a la seva temperatura de 8500 K, per la qual cosa en comptes d'una estrella de la seqüència principal se la classifica com gegant. Relativament a prop de la Terra, a una distància de 46,7 anys llum, la lluminositat és 29 vegades major que la del Sol i la seva massa està compresa entre 2 i 4 masses solars.
D'altra banda, Rasalhague és una estrella binària; al costat de l'estrella principal hi ha una companya tènue molt propera, que orbita al voltant de l'estrella principal de cada 8,7 anys a una distància aproximada de 7 ua.

## Referències

* ↑ «The Physical Basis of Luminosity Classification in the Late A-, F-, and Early G-Type Stars. I. Precise Spectral Types for 372 Stars» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 4-2001, pàg. 2148–2158. DOI: 10.1086/319956.
* ↑ Henrique Schmitt «Fundamental Parameters of 87 Stars from the Navy Precision Optical Interferometer» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 20-12-2017, pàg. 30-45. DOI: 10.3847/1538-3881/AA9D8B.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «The effective temperature scale of FGK stars. I. Determination of temperatures and angular diameters with the infrared flux method» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 2005, pàg. 446–464. DOI: 10.1086/430101.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 «Automated spectroscopic abundances of A and F-type stars using echelle spectrographs II. Abundances of 140 A-F stars from ELODIE and CORALIE» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2003, pàg. 1121–1135. DOI: 10.1051/0004-6361:20021711.
* ↑ Dades astronòmics de Ras Alhague (SIMBAD)

## Enllaços externs

* Rasalhague (Stars, Jim Kaler)
# Nombre parell

Sistema de nombres en matemàtiques :
Un nombre parell és un nombre enter múltiple de 2, és a dir, un nombre enter, m, és nombre parell si i només si existeix un altre nombre enter, n, tal que:
    $m=2*n$
A la pràctica això vol dir que és parell tot nombre enter que acabi en els nombres 2, 4, 6, 8 i 0 (en base 10).

## Referències

* 1 2 Corbalán Yuste, F. et al.. Gamma 2 : matemàtiques : Educació Secundària, segon curs. 1a.. Barcelona: Vicens Vives, 2003, p. 4. ISBN 84-316-6978-2.
* ↑ «Números pares e impares - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ Even Number. MathWorld
* ↑ «Definición: Número Par». [Consulta: 31 gener 2022].

## Vegeu també

* Nombre senar
# Verat volador

El verat volador, xoric, xoriguer o juliola voladora (Dactylopterus volitans) és una espècie de peix teleosti de la família Dactylopteridae.

## Morfologia

* Talla: màxima de 50 cm, comuna entre 15 i 30 cm.
* Cos allargat i recobert d'escates petites, fortes i rugoses.
* El dors i els flancs del cap són totalment cuirassats per ossos dèrmics.
* El cap es perllonga cap al darrere per l'existència de dues llargues espines a cada costat; una, sobre el dors, i l'altra sobre el preopercle.
* Ulls grans i circulars.
* Dues carenes sobre l'extrem distal del peduncle caudal.
* Dues aletes dorsals; la primera amb dues espines lliures, i les restants unides per una membrana; la segona dorsal, amb una espina, i la resta formada per radis tous.
* Les pectorals queden dividides en dues parts; l'anterior, amb radis curts, forma un lòbul estret i falciforme de la mateixa llargada que el cap; la posterior, llarga i ampla, recorda una ala.
* Aleta anal curta.
* Les ventrals, en posició toràcica.
* La caudal, arrodonida als joves i escotada als adults.
* Coloració marronosa o rosada amb petites taques fosques o blavoses.
* Les pectorals blaves, tacades d'ocels clars envoltats de fosc.
* Mucosa bucal i cambres branquials ataronjades.

## Comportament

Espècie bentònica, habitant dels fons de sorra o fang a les aigües costaneres poc profundes i praderies marines entre 10 i 80 m.

## Alimentació

S'alimenta de crustacis (crancs), bivalves i petits peixos.

## Reproducció

Es reprodueix de maig a juliol.

## Distribució geogràfica

Present a l'Atlàntic Oriental des de les Illes Britàniques i Portugal a Angola. A tota la Mediterrània tret de la mar Negra. També es troba a l'Atlàntic Occidental des de Massachusetts a l'Argentina.

## Pesca

Peix poc apreciat comercialment.
La pesca és artesanal i les captures, ocasionals, amb arts de platja, teranyina, soltes, palangres i tremalls de fons, volantí i arts d'arrossegament.

## Referències

* Lloris, Domènec i Meseguer, Sergi: Recursos marins del Mediterrani: fauna i flora del Mar Català. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya. Barcelona, octubre del 2000. ISBN 84-393-5244-1. Plana 128.
* Riera, F.; J. Oliver; J. Terrassa: Peixos de les Balears. Conselleria de Medi Ambient, Ordenació del Territori i Litoral. Direcció General del Medi Ambient. Any 1998.
* Mercader, Ll.: Peixos de la Costa Brava. El Cau, Quaderns del Museu Municipal de la Costa Brava. Sèrie Medi Natural. Ajuntament de Palamós, 1993.
* Huguet, A.: Catàleg d'espècies d'interès pesquer a Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca. Any 1995.
* Alegre, M.; J. Lleonart; J. Veny: Espècies pesqueres d'interès comercial. Nomenclatura oficial catalana. Dep. Cultura, Generalitat de Catalunya, 1992.

## Enllaços externs

* Fotografia i hàbitat d'aquest peix. (castellà)
* Fotografies d'aquest peix. (italià)
# Vladímir Gluzdovski

Vladimir Aleksiejevitx Gluzdovski (rus: Владимир Алексеевич Глуздовский,) (27 de maig de 1903 - 16 de novembre de 1967) va ser un comandant militar soviètic, amb rang de tinent general, durant la Gran Guerra Patriòtica.

## Biografia

Vladimir Gluzdovski va néixer el 27 de maig de 1903 a Tbilisi. Ingressà a l'Exèrcit Roig el 1919. durant la Guerra Civil lluità al Front Sud de l'Exèrcit Roig. Entre 1921-1926 va servir a la Txekà i al GPU. El 1927 va graduar-se en armes petites i entrenament tàctic a l'Acadèmia Militar Frunze. Va exercir com a comandant de companyia de la 1a divisió d'Infanteria.
A l'inici de la Segona Guerra Mundial, la 1a Divisió Motoritzada de Fusellers va combatre al Front Occidental. A l'octubre de 1941 va ser nomenat cap d'operacions de l'estat major del 26è Exèrcit; i després, cap de personal del 31è Exèrcit. En aquesta posició prengué part en la planificació de l'exèrcit per la batalla de Moscou i l'ofensiva de Rjev-Viazemskaia. Al febrer de 1943 va ser nomenat comandant del 31è Exèrcit. Les tropes sota el seu comandament van participar en l'operació estratègica de Smolensk (en les operacions Spas-Demensk i Ielnia-Dorogobujski, i en l'operació de Vitebsk. Entre maig i agost de 1944, és nomenat comandant del 7è Exèrcit al Front de Carèlia; i al desembre de 1944, passa a ser el comandant del 6è Exèrcit. Com a part del 1r Front d'Ucraïna, el 6è exèrcit participa en les ofensives Vístula-Oder i de la Baixa Silèsia. Finalment, les seves tropes envolten la fortalesa de Breslau. Al final de la guerra, manté 40.000 homes al setge de Breslau, conquerint-lo el 6 de maig de 1945.
Després de la guerra, el gener de 1946 passa a comandar l'Acadèmia Militar Frunze; i des de gener de 1955 és cap de l'estat major de diversos districtes militars. Es retirà el 1961.
Vladimir Gluzdovski va morir el 16 de novembre de 1967 a Simferopol (Ucraïna).

## Condecoracions

* Orde de Lenin
* Orde de la Bandera Roja (4)
* Orde de Suvórov de 1a classe (2)
* Orde de Kutuzov de 1a classe
* Medalla de la victòria sobre Alemanya en la Gran Guerra Patriòtica 1941-1945
* Medalla del 20è Aniversari de l'Exèrcit Roig
* Medalla del 30è Aniversari de l'Exèrcit i l'Armada Soviètics
* Medalla del 40è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques

## Bibliografia

* L'equip d'autors. " La Gran Guerra Pàtria. Exèrcit dels comandants. Militar Diccionari Biogràfic " - M.; Zhukovsky : El camp Kuchkovo de 2005. ISBN 5-86090-113-5
# Vemork

Vemork és el nom d'una central d'energia hidroelèctrica situada als afores de Rjukan a Tinn, Noruega. Va ser construïda per part de Norsk Hydro i inaugurada el 1911, la seva intenció principal era la de fixar nitrogen per a fertilitzant, en el seu moment va ser la planta d'energia elèctrica més potent del món amb una capacitat de 108 MW.
Vemork més tard va ser la primera fàbrica del món per a la producció d'aigua pesant mitjançant el Procés Haber. Durant la Segona Guerra Mundial, Vemork va ser l'objectiu del sabotatge noruec per l'aigua pesant (Batalla de l'aigua pesant) amb la qual els nazis comptaven per a produir una arma nuclear. La planta d'aigua pesant va ser tancada el1971, i el 1988 la planta hidroelèctrica va ser convertida en un museu industrial dels treballadors.
Se'n va construir una de nova el 1971 al costat i darrere de l'antiga.

## Referències

* ↑ «Kraftverk: Vemork» (en norwegian).
* ↑ «Vemork power station» (en anglès). Arxivat de l'original el 2019-01-21.

## Enllaços externs

* El museu a Vemork - official website
* Rjukan's local tourist office
* Neal Bascomb's web page about his book The Winter Fortress
* Neal Bascomb's web page about his book Sabotage
# Thoires

Thoires és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 81 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Thoires era de 81 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 13 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 46 eren cases i 1 era un apartament. Dels 32 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien tres cambres, 8 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 30 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Thoires el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 51 persones, 32 eren actives i 19 eren inactives. De les 32 persones actives 28 estaven ocupades (18 homes i 10 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 19 persones inactives 6 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Thoires hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Thoires a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Thoires a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ctenolabrus rupestris

Ctenolabrus rupestris és una espècie de peix marí de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.
Els adults poden assolir els 18 cm de longitud total. Es troba des de Noruega fins al Marroc, incloent-hi la mar Mediterrània i la mar Negra.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
Viccionari
# Nombre màssic

El nombre màssic o nombre de massa representa el nombre de nucleons d'un nucli atòmic, és a dir la suma dels protons i dels neutrons presents en el nucli d'un àtom. Es simbolitza amb la lletra majúscula A. Si es representa un núclid es posa a la part superior esquerra del símbol de l'element químic. Per exemple $_{6}^{12}{\text{C}}$ indica que aquest nucli de carboni té dotze nucleons, o que el seu nombre màssic, A, és dotze. En espectrometria de masses es denota com a m.
El nombre màssic és l'indicatiu dels distints núclids d'un element químic. Donat que el nombre de protons és idèntic per a tots els àtoms d'un mateix element químic, només el nombre màssic, que du implícit el nombre de neutrons en el nucli atòmic, indica de quin núclid de l'element es tracta. Dos núclids amb igual nombre màssic són isòbars.
No és el mateix que el nombre atòmic (Z), que denota el nombre de protons del nucli, i que per tant identifica de manera biunívoca un element. Per tant, la diferència entre el nombre màssic i el nombre atòmic dona el nombre de neutrons (N) d'un nucli atòmic: N=A−Z.

## Referències

* ↑ «Mass number, A» (en anglès). Gold Book. IUPAC. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ «How many protons, electrons and neutrons are in an atom of krypton, carbon, oxygen, neon,platnum, gold, etc...?» (en anglès). Thomas Jefferson National Accelerator Facility, 27-08-2008. [Consulta: 24 desembre 2017].
# Vols de la mort

Els vols de la mort són una forma d'execució extrajudicial practicada normalment per les forces militars en possessió d'aeronaus: les víctimes són llançades a la mort des d'avions o helicòpters als oceans, grans rius o fins i tot muntanyes. Els vols de la mort s'han dut a terme en diversos conflictes interns, entre ells la batalla d'Alger de 1957 i per la junta Procés de Reorganització Nacional durant la guerra bruta argentina entre 1974 i 1983.

## Rebel·lió malgaixa

Durant l'aixecament malgaix de 1947, a Mananjary van ser assassinats centenars de malgaixos, entre ells 18 dones i un grup de presoners llançats des d'avions.

## Zaire entre 1965-1997

Durant l'època de Mobutu, un nombre desconegut de persones van ser executades extrajudicialment en ser llançades des d'un helicòpter al riu Zaire (actualment riu Congo), als ràpids de Kinsuka o al llac Kapolowe (a Katanga).

## Guerra bruta argentina

La dictadura militar va executar el procediment per a eliminar els detinguts desapareguts i les proves del delicte.
Els executors dels delictes denominaven «trasllat» al mètode. El nom servia per a convèncer els detinguts desapareguts que serien transportades a una presó. Abans dels vols aplicaven l'afusellament. Les víctimes eren injectades amb pentotal sòdic adduint ser una vacuna i llançades vives, semi nues i en estat de somnolència des d'aeronaus militars en vol sobre la mar o el Riu de la Plata, amb la finalitat de fer desaparèixer els cadàvers i les proves dels crims.
* L'aeroport militar que es troba a l'extrem est (esq.) de l'Aeroparque era utilitzat per realitzar els «vols de la mort»
* El Fokker F 28 de la marina de guerra argentina va ser molt utilitzat per realitzar aquests vols.

## Referències

* ↑ Jean Fremigacci, "La vérité sur la grande révolte de Madagascar", L'Histoire, n° 318, March 2007
* ↑ «"Chronologie de la République démocratique du Congo / Zaïre (1960–1997) – Sciences Po Encyclopédie des violences de masse"», 24-02-2010. [Consulta: 21 juliol 2016].
* ↑ «Vuelos de la muerte: para subirlos les decían que iban a un campo de trabajo en Rawson», 18-08-2012.
* ↑ Alejandro Rebossio. «Rostros de los vuelos de la muerte», 09-12-2012.
* ↑ «Otra víctima de los vuelos de la muerte», 04-12-2005.

## Vegeu també

* Terrorisme d'Estat a l'Argentina en les dècades de 1970 i 1980
* Procés de Reorganització Nacional
* Desaparició forçada

## Enllaços externs

* Mai Més
* Secretaria de Drets Humans de la Nació Argentina; ESMA: espai per a la memòria
* Horaci Verbitsky: El Vol
* «Van excarcerar a Julio Poch, un acusat pels “vols de la mort”»
# Lothar von Richthofen

Lothar-Siegfried Freiherr von Richthofen (27 de setembre de 1894 – 4 de juliol de 1922) va ser un as de l'aviació militar alemany durant la Primera Guerra Mundial amb 40 victòries. Era el germà menor de Manfred von Richthofen (el Baró Roig) i un cosí llunyà del Mariscal de camp (Generalfeldmarschall) Wolfram Freiherr von Richthofen de la Luftwaffe.
De la mateixa manera que el seu germà Manfred, Lothar començà la guerra com a oficial de cavalleria en el 4t Regiment de Dragons. L'octubre de 1914, a Attigny, va ser premiat amb la Creu de Ferro de segona classe pel seu valor.
Richthofen s'uní a la Luftstreitkräfte a finals de 1915. Va actuar des de gener de 1916 com un observador amb Jasta 23, de vegades observant per Otto Creutzmann i va passar a l'acció a la batalla de Verdun. Va guanyar la Creu de Ferro de primera classe el desembre i es va entrenar com a pilot.
El seu primer lloc com a pilot va ser en el Jasta 11 del seu germà el 6 de març de 1917. La seva primera victòria va ser el 28 de març de 1917 contra un Esquadró FE 2b of No. 25 del Royal Flying Corps.

## Postguerra

Amb la tornada de la pau, Lothar von Richthofen treballà durant un poc temps a una granja abans d'acceptar un lloc a la indústria. Es va casar amb la Comtessa Doris von Keyserlingk a Komorów el juny de 1919, i van tenir un fill, Wolf-Manfred (1922–2010) i una filla, Carmen Viola (1920–1971), abans del seu divorci. Aleshores ell va esdevenir pilot comercial portant passatgers entre Berlín i Hamburg. El 4 de juliol de 1922 Richthofen morí en un xoc del seu avió LVG C VI a Fuhlsbüttel per una fallada del motor. A bord hi viatjava l'actriu Fern Andra i el seu director Georg Bluen que van resultar ferits.

## En la cultura popular

* Lothar von Richthofen i el seu germà Manfred són personatges en el joc d'ordinador Red Baron

## Notes

* ↑ Títol alemany de Freiherr

## Referències

* ↑ Franks et al 1993 p. 94.

## Bibliografia

* Franks, Norman; Bailey, Frank W.; Guest, Russell. Above the Lines: The Aces and Fighter Units of the German Air Service, Naval Air Service and Flanders Marine Corps, 1914–1918. Grub Street, 1993. ISBN 0-948817-73-9, ISBN 978-0-948817-73-1.
* Terry C Treadwell & Alan C Wood, German Knights of the Air
* Norman Franks & Hal Giblin, Under the Guns of the German Aces
* Chaz Bowyer, Albert Ball VC

## Enllaços externs

* Lothar von Richthofen: 40 Aerial victories
* firstworldwar.com biography
* Lothar von Richthofen's page on theaerodrome.com
* Stars & Stripes article "von Richthofen's mother, actress Fern Andra meet" Arxivat 2009-01-13 a Wayback Machine.
# Roure dels pantans

El roure dels pantans (Quercus palustris) és un arbre del gènere Quercus originari de l'est de l'Amèrica del Nord, des de Connecticut fins a l'est de Kansas i el sud de Geòrgia. El seu nom prové del llatí paluster-tris-tre, que vol dir 'palustre', i fa referència al seu hàbitat. És de curta vida, i no acostuma a passar dels 100-120 anys.

## Morfologia

Arbre caducifoli de creixement ràpid que pot arribar als 25 m d'alçada, encara que no acostuma a sobrepassar els 18–22 m. Requereix un clima temperat, desenvolupant-se correctament en terrenys àcids humits o molt frescos, fins i tot argilosos i poc drenats, o que pateixen inundacions intermitents. Necessita, també, molta llum. L'arbre madur disposa una capçada oberta, ampla i cònica, on el tronc és recte i les branques s'estenen horitzontalment.
El tronc i branques presenten una escorça llisa de color gris amarronat que varia en diverses tonalitats, que s'esquerda i hi apareixen escates amb l'edat. Les branquetes, en canvi, són d'un color marró-vermellós o ataronjat. Les branques inferiors de la capçada aviat s'assequen per manca de llum i cauen. Les fulles, de 8 a 15 cm de llarg i de 5 a 13 cm d'ample, són profundament lobulades (de cinc a nou lòbuls aguts, acabats en punta). A la tardor prenen coloracions vermelloses que després passen al marró. Molts cops les fulles resten seques i marrons a l'arbre tot l'hivern, caient només quan comencen a aparèixer les noves fulles a la primavera següent. La maduració de les glans és bianual.

## Usos

L'escorça d'aquest arbre va ser utilitzada per algunes tribus natives americanes per tal de fer begudes per al tractament de dolors estomacals. La seva fusta es comercialitza per a la construcció als Estats Units d'Amèrica, encara que no es tracta d'una de les fustes amb més qualitat, ja que compta amb molts nusos.

## Sinonímia

* rubra var. palustris (Muenchh.) Kuntze 1891
* rubra var. dissecta Lam. 1785

## Bibliografia

* A. López, Mª Mar Trigo, X. Argimon, JM. Sánchez Flora Ornamental Española Tomo I. Coedició Junta de Andalucia, Consejería de Agricultura y Pesca, Mundi-Prensa i Asociación Española de Parques y Jardines Públicos, Sevilla 2000.