OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sami Pajari

Sami Pajari (Lahti, Finlàndia, 1 de desembre de 2001) és un pilot de ral·li finlandès que disputa el Campionat Mundial de Ral·lis.
Guanyador del Campionat Mundial de Ral·lis júnior de l'any 2021 amb un Ford Fiesta Rally4, esdevenint el pilot més jove fins aleshores en guanyar aquest títol. Guanyador del WRC 2 de l'any 2024 amb un Toyota GR Yaris Rally2.

## Trajectòria

Pajari comença a disputar ral·lis a Finlàndia l'any 2017, debutant al Campionat Mundial de Ral·lis l'any 2019 al Ral·li de Finlàndia amb un Ford Fiesta R2T19.
L'any 2020 disputa el Campionat Mundial de Ral·lis júnior amb un Ford Fiesta Rally4, finalitzant el campionat en tercera posició. La temporada següent, guanyaria el Mundial júnior, de nou amb un Ford Fiesta Rally4, aconseguint la victòria dins la categoria al Ral·li d'Estònia i al Ral·li de Catalunya. També participa puntualment en proves del Campionat d'Europa de Ral·lis.
La temporada 2022 dona el salt a la categoria WRC 3 on aconsegueix tres victòries a la categoria: Ral·li de Monte-Carlo, Ral·li de Portugal i Ral·li d'Estònia. Finalitza tercer del certamen amb el seu Ford Fiesta Rally3. Posteriorment, al 2023 passa a la categoria WRC 2 de la mà del equip Toksport WRT i un Škoda Fabia RS Rally2, acabant en setena posició.
S'alça amb el títol de la categoria WRC 2 la temporada 2024, pilotant un Toyota GR Yaris Rally2. A més a més, realitza algun ral·li de forma puntual a la màxima categoria de la mà del equip oficial Toyota Gazoo Racing WRT.

### Toyota (2025-)

Desprès d'assolir la temporada anterior el títol de WRC 2 amb la cobertura del equip oficial i haver disputat dos ral·lis a la màxima categoria, Pajari finalment es converteix en pilot oficial del Toyota Gazoo Racing WRT la temporada 2025, a més, a temporada completa.

## Referències

* ↑ «Pajari se corona campeón del FIA Júnior WRC» (en castellà), 17-10-2021. [Consulta: 31 desembre 2022].
* ↑ Shacki. «Sami Pajari - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 31 desembre 2022].
* ↑ «Sami Pajari conquista WRC2 en un año triunfal para Toyota» (en castellà), 26-11-2024. [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ Sancho, Fernando. «Toyota refuerza su apuesta en el WRC: cuatro Toyota GR Yaris Rally1 fijos, con Sami Pajari en nómina» (en castellà), 25-11-2024. [Consulta: 26 novembre 2024].
# Cièrion

Cièrion (en grec antic Κιέριον) era una antiga ciutat de Tessàlia que segons Esteve de Bizanci es va construir en el lloc on hi havia hagut la ciutat d'Arne, citada per Homer, la ciutat principal dels beocis a Tessàlia des d'on van emigrar a Beòcia. Alguns autors antics no coincideixen amb aquesta opinió.
Segons Tucídides, els beocis habitaven el territori, però seixanta anys després de la guerra de Troia, els tessalis els van expulsar de la ciutat d'Arne. Arquèmac d'Eubea i altres autors diuen que només alguns beocis van decidir quedar-se a Arne. Es van convertir en servents dels tessalis i se'ls va anomenar penestes.
Segons Titus Livi, a la Segona Guerra Macedònica, l'any 198 aC després de la captura de Faloria per part de les tropes romanes i els seus aliats, les ciutats de Cièrion i de Metròpolis de l'Hestieòtide van enviar ambaixades oferint la rendició de les seves ciutats, demanant clemència, que van obtenir. A la Guerra Romano-Síria, l'exèrcit d'Antíoc III el Gran, va conquerir Cièrion juntament amb Metròpolis i altres fortaleses properes. Poc després, el cònsol romà Manius Acilius Glabrio, quan avançava pel territori de Tessàlia, va rebre delegats de les ciutats de Metròpolis i Cièrion que de nou, com a la Segona Guerra de Macedònia, van oferir la rendició de les seves ciutats poc abans de la batalla de les Termòpiles l'any 191 aC.
Pausànias situa la ciutat entre Feres i Larisa, i diu que tenia un temple dedicat a Atena Itònia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cierium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponès, I, 12
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXII, 15; XXXVI, 12, 14
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, I, 13,2
# Hoang Thanh Trang

Hoang Thanh Trang (Hanoi, 25 d'abril de 1980) és una jugadora d'escacs hongaresa que té el títol de Gran Mestre des de 2007. Hoang va néixer a Hanoi, però a deu anys ella i la seva família es van mudar a viure a Budapest.
A la llista d'Elo de la FIDE del març de 2020, hi tenia un Elo de 2405 punts, cosa que en feia el jugador número 59 (absolut, en actiu) d'Hongria, la número 1 femenina del país, i la 58a millor jugadora del rànquing mundial femení. El seu màxim Elo va ser de 2511 punts, a la llista de novembre de 2013 (posició 797 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Va guanyar el Campionat del món femení Sub-20 el 1998. El 2000 va guanyar el campionat femení de l'Àsia a Udaipur. Va guanyar la medalla d'or al primer tauler al Campionat d'Europa de Clubs de 2005 a Saint-Vincent, amb un resultat del 80,0%.
L'estiu de 2013 es proclamà campiona d'Europa femenina a Budapest, amb 9/11 punts, un punt sencer per davant de Salome Melia, Lilit Mkertxian, Viktorija Cmilyte, Aleksandra Kosteniuk, Bela Khotenashvili i Monika Socko.

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Hoang Thanh Trang» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 12 desembre 2013].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Hongria"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 21 març 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Hoang Thanh Trang «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2014-10-21. [Consulta: 13 desembre 2013].
* ↑ Weeks, Mark. «World Junior Chess Champions» (en anglès). mark-weeks.com. [Consulta: 12 desembre 2013].
* ↑ «Xu-Jun lifts crown» (en anglès). Tribuneindia.com, 21-01-2000. [Consulta: 11 desembre 2013].
* ↑ Crowther, Mark. «European Individual Women's Championship 2013» (en anglès). TWIC, 23-07-2013. [Consulta: 13 desembre 2013].
* ↑ «Classificació i partides del Campionat d'Europa d'escacs femení de 2013, Belgrad». chessgames.com. [Consulta: 13 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Saint-Vincent – The Records European Chess Club 2005 a Chessbase.com News (anglès)
# 1134

L'any 1134 (MCXXXIV) va ser un any comú començat en dilluns del calendari julià.

## Esdeveniments

* Catalunya - cridats per Oleguer de Barcelona, bisbe de Tarragona, els templers estableixen el seu primer reducte a Catalunya.

## Necrològiques
### Món

* 10 de febrer - Cardiff - Robert II de Normandia, duc de Normandia.

## Referències

* ↑ Fletcher, 1987.
* ↑ «Robert “Curthose” de Normandie (1054-1135) - Find...» (en anglès). [Consulta: 19 novembre 2024].

## Bibliografia

* Fletcher, R. A. «Reconquest and Crusade in Spain c. 1050-1150». Transactions of the Royal Historical Society, vol. 37, 1987, pàg. 31–47. DOI: 10.2307/3679149. JSTOR: 3679149.
# Louis Cristal

El Louis Cristal és un vaixell de passatgers de la companyia de creuers Louis Cruises.
Aquest vaixell ha tingut una història moguda i ha canviat moltes vegades de nom. El 1980 es va construir originalment com a ferri amb el nom de Viking Saga a Wärtsilä Turku New Shipyard, Turku, Finlàndia. El 1986 va canviar de nom per Sally Albatross, i l'any següent es va refer com a vaixell de creuer. El 1990 va ser destruït per un foc. Va ser reconstruït a Finnyards, Rauma, Finlàndia entre 1990 i 1992. El 1992 va tornar a navegar mantenint el nom Sally Albatross. Després de patir un enfonsament parcial el 1994 va ser reconstruït a Industrie Navali Maccaniche Affini, La Spezia, Itàlia. El 1995 va tornar a navegar com a Leeward per a Norwegian Cruise Line. El 2000 va canviar de nom per SuperStar Taurus navegant per a Star Cruises. El 2002–2006 va canviar de nom a Silja Opera navegant per a Silja Line. Entre 2006 i 2007 es va estar un any inoperatiu. Des del 2007 és el Cristal de Louis Cruise Lines.
Té eslora de 158.88 m, mànega de 25.20 m, amb 9 cobertes accessibles als passatgers. Nominalment accepta 1409 passatgers. Navega amb bandera de Grècia. Sol fer rutes d'una setmana pel mar Egeu i les Illes gregues, sortint de Lavrio (vora Atenes) o d'Istanbul.

## Referències

* ↑ «Louis Cristal». Louis Cruises. [Consulta: 9 desembre 2013].

## Vegeu també

* Llista de vaixells de creuers

## Enllaços externs

* Louis Cristal al lloc web de Louis Cruises
# Retorta

A un laboratori de química, una retorta és un recipient, generalment de vidre, que s'usa en la destil·lació de substàncies. Consisteix en un atuell esfèric amb un "coll" llarg inclinat cap avall. El líquid que es vol destil·lar es posa en el got i s'escalfa. El coll actua com un condensador, permetent als vapors condensar-se i fluir al llarg d'ell, podent-los recollir en un recipient situat al final del seu recorregut (a la punta de la retorta).
En aplicacions industrials, una retorta és un got hermètic en el qual les substàncies s'escalfen mitjançant una reacció química produint productes gasosos que es recolliran en un recipient. La retorta sol formar part d'un alambí.

## Història

Els alquimistes van usar molt sovint retortes, de les quals se servien per obtenir les essències de les substàncies, apareixen imatges de retortes en molts dibuixos i esbossos dels seus laboratoris. Abans de l'invent dels condensadors moderns, les retortes van ser usades fins i tot per molts químics prominents, com Antoine Lavoisier i Jöns Jacob Berzelius.

## Ús en la química analítica

A causa dels avenços de la tecnologia, especialment després de la invenció del condensador de Liebig, en els laboratoris, les retortes es consideren antiquades. No obstant això, en algunes tècniques de laboratori, incloent la destil·lació simple, que no requereixen aparells complicats se segueix usant la retorta com un substitut d'equips de destil·lació més complexos.

## Ús en la producció de begudes alcohòliques

En la producció artesanal o casolana de licors, la retorta segueix sent una part indispensable de l'alambí. En aquest cas, generalment sol ser de coure, encara que n'hi ha actualment d'acer inoxidable.

## Nota

Equipament de laboratori de química :
# Arthur MacCaig

Arthur MacCaig (Weehawken, Nova Jersey, 13 de juny de 1948 - Belfast, Irlanda del Nord 6 de novembre de 2008) va ser un documentalista estatunidenc especialitzat en el conflicte nord-irlandès, durant el qual va tenir un notori accés als membres i les activitats de l'IRA Provisional.
Va néixer i créixer en un barri obrer de North Bergen, a la vora del riu Hudson, en una família d'origen irlandès ja que la familía del seu pare provenia de Belfast i la de la seva mare de Cork. Es va llicenciar en antropologia per la Universitat de Hawaii el 1971, i el 1977 va acabar els seus estudis a l'Escola Nacional de Cinema de França. Va produir diversos reportatges per al servei de televisió de l'Organització per a la Cooperació i el Desenvolupament Econòmic a París, i va fundar la seva pròpia productora independent de documentals, Dathanna. El seu documental més conegut va ser una de les seves primeres creacions, The Patriot Game (1979), on narra la història d'Irlanda del Nord des del 1922 mitjançant entrevistes i imatges, algunes clandestines, al carrer. El 1984 es va apropar al conflicte basc a través del documental Euskadi: Hors d'État,
La figura de MacCaig va ser tractada en un documental del 2018, The image you missed, dirigit pel seu fill Donal Foreman.

## Filmografia

* A Song for Ireland (2005)
* States of Terror (2001)
* War and Peace in Ireland (1998)
* I Am Become Death: They Made the Bomb (1996)
* Voix Irlandaises (1994-95)
* State Of Terror (1994)
* Wearing The Green (1994)
* Les Années Kalachnikov (1991-92)
* Irish Voices (1996)
* Contre Sa Majesté (1991)
* Avenue de la Liberté (1990)
* Wearing the Green: Longtermers of the New York State Prison System (1996)
* Irish Ways (1989)
* Provos: témoignage d'une guerre (1987)
* Comprendre son Enfant par le Jeu (1987)
* Les Mains Sales (1986)
* The Jackets Green (1996)
* Euskadi: Hors d'État (1984)
* Ammoniac City (1982)
* The Patriot Game (1979)

## Referències

* ↑ «Arthur MacCaig. Biography.» (en anglès). IMDB. [Consulta: 11 desembre 2020].
* 1 2 3 Brady, Tara «A son explores the cinematic legacy of the father he never knew» (en anglès). The Irish Times, 11-08-2018 [Consulta: 11 desembre 2020].
* 1 2 «Arthur MacCaig» (en anglès). Icarus Films. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «MacCaig, Arthur» (en castellà/basc). Auñamendi Eusko Entziklopedia. Eusko Ikaskuntza. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «The image you missed-La imatge que et faltava». L'Alternativa, 2018. [Consulta: 11 desembre 2020].
# The Hitchhiker's Guide to the Galaxy (pel·lícula)

The Hitchhiker's Guide to the Galaxy és una comèdia de ciència-ficció britànica i estatunidenca de 2005, dirigida per Garth Jennings (també conegut com a Hammer & Tongs), basada en la saga Guia galàctica per a autoestopistes, creada per Douglas Adams. És protagonitzada per Martin Freeman, Sam Rockwell, Mos Def, Zooey Deschanel i les veus de Stephen Fry i Alan Rickman.
Adams va coescriure el guió amb Karey Kirkpatrick, però va morir el 2001, abans que comencés la producció; la pel·lícula està dedicada a la seva memòria. La producció va aconseguir uns ingressos en taquilla de més de $100 milions de dòlars a tot el món.

## Repartiment

* Martin Freeman com Arthur Dent
* Sam Rockwell com el president Zaphod Beeblebrox
* Mos Def com Ford Prefect
* Zooey Deschanel com Tricia McMillan / Trillian
* Warwick Davis com Marvin l'andròid paranoic (moviment)
* Bill Nighy com Slartibartfast]
* Anna Chancellor com el vicepresident Questular Rontok
* John Malkovich com Humma Kavula
* Kelly Macdonald com Jin Jenz Reporter
* Jason Schwartzman (no surt als crèdits) com Gag Halfrunt
* Edgar Wright (no surt als crèdits) com Deep Thought Tech
* Simon Jones com Magrathea Video Recording

### Veus

* Stephen Fry com el narrador
* Alan Rickman com Marvin, l'andròid paranoic
* Ian McNeice com Kwaltz
* Helen Mirren com Deep Thought
* Richard Griffiths com Vogon Jeltz
* Thomas Lennon com Eddie the Computer
* Bill Bailey com The Whale
* Mak Wilson com Vogon
* Garth Jennings com Frankie Mouse (no surt als crèdits)

## Referències

* ↑ «The Hitchhiker's Guide to the Galaxy». Box Office Mojo. [Consulta: 12 febrer 2015].
* ↑ «The Hitchhiker's Guide to the Galaxy». The Numbers. Arxivat de l'original el 13 de febrer 2015. [Consulta: 12 febrer 2015].
# Llista cronològica de compositors de música clàssica

Això és una llista no exhaustiva de compositors de música clàssica ordenats cronològicament. En aquests moments comença amb Pérotin (1160-1220) i acaba amb Ottorino Respighi (1879-1936). Progressivament s'anirà completant amb altres compositors, especialment del segle xx i XXI.
Per a un llistat més detallada de compositors en determinades èpoques, vegeu:
* Llista de compositors medievals
* Llista de compositors de música clàssica del segle XX.
Per a una selecció orientativa dels compositors més destacats podeu anar a la Llista cronològica dels principals compositors de música clàssica.
# Hestiaea

Hestiaea, també coneguda com a Hestiaea d'Alexandria, va ser una erudita que va escriure un tractat sobre la Ilíada d'Homer que va discutir la qüestió de si la Guerra de Troia es va produir a prop de la ciutat, llavors anomenada Ilí, i que va ser citada per Demetri d'Escepsis. Cap dels seus treballs s'ha conservat.
Es creu que Hestiaea va viure a l'antiga ciutat grega d'Alexandria Troas, al mar Egeu a la Turquia moderna o a Alexandria, Egipte.
Hestiaea es va adonar correctament que la planíce situada entre Troia i el Mar Mediterrani era un dipòsit de terra comparativament recent i, per tant, va qüestionar la visió homèrica que aquesta plana era el lloc on es va produir la Guerra de Troia. La seva opinió va influir en Demetri d'Escepsis, que la va citar com a font. Segons l'estudiós d'Homer, J. V. Luce, escrivint a Celebrant els paisatges d'Homer: Troia i Ítaca Revisitades, ni Hestiaea ni Demetri haurien acceptat la visió dels habitants d'Ili que la seva ciutat va marcar la ubicació de l'antiga Troia.
Estrabó esmenta Hestiaea en la seva "Geografia" (XIII.1.16, C599): "Demetri cita també a Hestiaea d'Alexandria com a testimoni, una dona que va escriure un treball sobre la "Ilíada" d'Homer i es va preguntar si la guerra es va produir al voltant de l'actual Ilí i la plana de Troia, que aquest últim situa entre la ciutat i el mar, perquè, va dir, que la plana que ara hi ha per davant de l'actual ciutat és un dipòsit posterior dels rius". També se li atribueix els comentaris medievals sobre la "Ilíada" i sobre "Treballs i dies" d'Hesíode per a una de les diverses explicacions de l'epítet poètic "Daurada Afrodita": "Hestiaea la gramàtica diu que a Egipte hi ha una plana anomenada Daurada on Afrodita és lloada". "Hestiaea the grammarian says that the plain where Aphrodite's temple stands is called Golden: that is why it is the 'temple of Golden Aphrodite'." A part d'aquestes tres cites curtes, avui en dia no sobreviu res del tractat d'Hestiaea sobre la "Ilíada".

## Vegeu també

* Homer
* Estrabó

## Referències

* ↑ Sarah B. Pomeroy. Women in Hellenistic Egypt: From Alexander to Cleopatra. Wayne State University Press, 1990, p. 61. ISBN 978-0-8143-2230-7 [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ J. V. Luce. Celebrating Homer's Landscapes: Troy and Ithaca Revisited. Yale University Press, 11 desembre 1998, p. 132. ISBN 978-0-300-07411-6 [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ A. Pertusi, ed., Scholia vetera in Hesiodi opera et dies (Milà: Vita e Pensiero, 1955) línia 65.
* ↑ From the so-called D-scholia or pseudo-Didymus. C. G. Heyne, ed., Homeri Ilias (Oxford, 1834) book 3 line 64
# Fototoxicitat

La fototoxicitat és un fenomen que ocorre en cèl·lules vives, quan il·luminant una molècula fluorescent causa la mort selectiva de les cèl·lules afectades.

## En microscopia fluorescent

Encara que no està completament entès, sembla que la principal causa de fototoxicitat és la formació de radicals d'oxigen degut a la transferència d'energia no radiativa.
Típicament en la fluorescència, els fotons d'una certa longitud d'ona ecita els electrons del fluoròfor il·luminat a estadis d'energia més alts. Quan aquests electrons excitats tornen a l'estadi de menor energia, emeten un fotó amb un nivell d'energia menor que causa l'emissió de llum en una longitud d'ona més llarga.
Dsafortunadament en molts casos part d'aquesta energia no s'usa per la transferència d'energia radiativa sinó es transfereix a l'oxigen causant la formació de radicals d'oxigen que són molt tòxics per a les cèl·lules vives, de vegades les maten en segons.
La fitotoxicitat en cèl·lules vives depèn en gran manera del tipus de molècules fluorescents que s'usin.

## En humans
### Substàncies fototòxiques

Una substància fototòxica és un compost químic que esdevé tòxic quan s'exposa a la llum.
* Algunes medicines: antibiòtics tetraciclínics, sulfonamida, amiodarona, quinolona
* Molts sucs espremuts de cítrics, olis essencials com l'oli de bergamota
* Alguns sucs de plantes, com els de julivert i apiàcies del gènere Heracleum
* Altres: psoralena
Substàncies que són fototòxiques in vivo després d'aplicar-les a la pell poden ser identificades per un test.

## Enllaços externs

* In Vitro Phototoxicity Test
* ICCVAM 3T3 Neutral Red Phototoxicity Testing Page Arxivat 2006-11-13 a Wayback Machine.
* 3T3 NRU Phototoxicity Test Arxivat 2007-02-06 a Wayback Machine.
# Adrián Pulido Pareja

Adrián Pulido Pareja (Madrid, 1606–Veracruz, 1660) va ser un militar castellà, Capità General de l'Armada de la Nova Espanya i cavaller de l'orde de Sant Jaume.
Nascut a Madrid, fill de José Pulido Pareja, natural d'Olías, i d'Ana Ramírez de Arellano, nascuda a la cort.
Va distingir-se al setge d'Hondarribia (1638), l'any següent li va ser concedit el càrrec de Capità General de l'Armada de la Nova Espanya per Felip IV de Castella. El 1640 va destacar-se en la batalla de Cadis, entre la flota espanyola i la francesa, evitant la destrucció de la nau capitana a mans d'un brulot francès.
Pels serveis donats al rei, se li va atorgat l'hàbit de l'orde de Sant Jaume el 12 de febrer de 1648 o el Reial Consell d'Ordes va manar donar-li un títol l'octubre del mateix any. Més tard, el 1658 un dels seus fills, escollit per ell, també se li va concedir l'hàbit de Sant Jaume, si bé no se li va posar fins a 1680. Pulido es va mantenir durant molts anys en el seu càrrec i el 1660 va tenir al seu càrrec una considerable flota.
És conegut el seu famós retrat que hom atribueix a Velázquez i d'altres a Juan Bautista Martínez del Mazo, datant-lo vers 1647. El quadre va acabar en mans del duc d'Arcos i actualment s'exposa a la National Gallery de Londres.
Casat amb Francisca Fernández Zorrilla, filla del secretari del rei, amb qui va tenir a Valeriana, Francisca i Adrián. Va morir a Veracruz sense fer testament. La seva herència va ser reclamada per la vídua i els fills entre 1664 i 1665.

## Referències

* 1 2 Palomino, Antonio. Miguel Torán Turina (ed.). Vida de don Diego Velázquez de Silva (en castellà). Madrid: Akal, 2008, p. 96.
* 1 2 3 Álvarez y Baena, 1789, p. 1.
* ↑ Bedford, Adeline Marie; Russell, Ela M. S.. Biographical Catalogue of the Pictures at Woburn Abbey (en anglès). Londres: Elliot Stock, 1892, p. 83-85.
* ↑ Blanco Núñez, José María. «Adrián Pulido y Pareja» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 19 juliol 2022].
* 1 2 Álvarez y Baena, 1789, p. 2.
* 1 2 «Don Adrián Pulido Pareja» (en anglès). The National Gallery.
* ↑ Fernández García, 2004, p. 300.
* ↑ «Bienes de difuntos: Adrián Pulido Pareja» (en castellà). Archives Portal Europe.

## Bibliografia

* Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789.
* Fernández García, José Antonio. Parroquias madrileñas de San Martín y San Pedro el Real (en castellà). Madrid: Caparrós Editores, 2004.
# Philippe de La Mothe-Houdancourt

Philippe, comte de la Mothe-Houdancourt (1605 - 24 de març del 1657), va ser un militar francès, duc de Cardona, mariscal de França i virrei de Catalunya, que lluità a la Guerra dels Segadors i en diversos escenaris de la Guerra dels Trenta Anys.
A Catalunya, el Comte de la Mothe-Houdancourt va obtenir nombroses victòries militars, com ara la captura de Pere d'Aragó i Cardona i del seu exèrcit el 30 de març de 1642 a la Granada del Penedès, la batalla dels Quatre Pilans a Lleida el 7 d'octubre de 1642 que li va valer com a recompensa ésser anomenat duc de Cardona o la conquesta de Montsó en la seua campanya a l'Aragó. La seva victòria a Miravet el gener de 1643, compareixent immediatament amb les tropes quan 48 hores abans estava a Barcelona, li valgué el sobrenom del "Demonio" entre els hispànics. Malgrat tot, la seva derrota el 15 de maig de 1644 a la batalla de Lleida i el posterior i sagnant fracàs en l'assalt a Tarragona aquell mateix any, en provocà la caiguda en desgràcia, la destitució del seu càrrec de virrei i el seu posterior empresonament.
Fou rehabilitat al cap d'uns anys i tornà a Catalunya com a virrei a començaments del 1652. Aconseguí introduir-se amb reforços dins de la Barcelona assetjada el 23 d'abril. Malgrat tot, es veié obligat a rendir la plaça el 13 d'octubre i a sortir de Catalunya amb les seves tropes, sent substituït per Jacques de Rougé de Plessis-Belliére, qui entrà al Rosselló en 1653.
Tornat a França es feu construir el castell de Le Fayel, 60 km al nord de París, que es manté en perfecte estat de conservació.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana, 1926, p. 520.
* ↑ Martínez, Daniel Aznar y «Gloria y desgracia de un virrey francés de Cataluña: El mariscal De La Mothe-Houdancourt (1641-1644)». Pedralbes: revista d'història moderna, 2006, pàg. 189–261. ISSN: 2385-4391.
* Les mémoires de Pierre Liotaud, Seigneur du Serre.