OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rhys ap Tewdwr

Rhys ap Tewdwr (Sir Gaerfyrddin Gal·les, abans del 1065 – Brecon, 1093) va ser un príncep de Deheubarth que visqué al segle xi. Era membre de la dinastia Dinefwr i, en conseqüència, descendent de Rhodri el Gran.

## Biografia

Rhys ap Tewdwr va reclamar el tron de Deheubarth després de la mort del seu cosí segon Rhys ab Owain en batalla contra Caradog ap Gruffydd l'any 1078, sobre el fet que era net de Cadell ab Einion ab Owain ab Hywel Dda (ab, fill de). Es casà amb Gwladys verch Rhiwallon, filla de Rhiwallon ap Cynfyn de la dinastia Mathrafal del Regne de Powys, amb qui tingué cinc fills: quatre nois, Gruffydd, Hywel ap Rhys, Goronwy i Cadwgan, i una filla Nest.

### Actuació política

En l'any 1081, Caradog ap Gruffydd envaí Deheubarth i feu que Rhys hagués de refugiar-se a la catedral de Sant David, a Tyddewi. Aleshores, Rhys s'alià amb Gruffydd ap Cynan, que maldava per recuperar el tron de Gwynedd, i en la batalla de Mynydd Carn del mateix any venceren i mataren Caradog ap Gruffydd i els seus aliats Trahaearn ap Caradog de Gwynedd i Meilyr ap Rhiwallon.

### Vassallatge Normand

Guillem el Conqueridor va visitar Deheubarth al mateix any 1081, aparentment en pelegrinatge a Tyddewi, però fent ostentació de poder alhora. Travessà Gal·les pel mig, de manera que sembla molt probable que hi hagués un pacte amb Rhys, pel que aquest darrer retia homenatge al rei anglès a canvi de ser confirmat com a rei de Deheubarth. Rhys pagà anualment un tribut de 40 lliures a canvi del seu regnat, assegurant-se unes bones relacions amb el rei Guillem que durarien fins a la fi de la seva vida. Això convenia a Rhys ap Tewdwr, ja que només s'havia de preocupar de l'enveja dels altres prínceps gal·lesos. Així, el 1088 Cadwgan ap Bleddyn de Powys atacà Deheubarth i causà que Rhys hgués de tocar el dos cap a Irlanda. Més tard al mateix any, Rhys aplegà una flota a Irland, amb la que vencé els homes de Powys en una batalla que comport+ lamort de dos dels germans de Cadwgan, Madog i Rhiryd.
Tres anys més tard, encara, hagué de combatre l'intent de posar Gruffydd, fill de Maredudd ab Owain, en el tron de Deheubarth. Rhys pogué desfer els rebels en la batalla de Llandudoch, on morí el pretendent Gruffydd.
Rhys va aconseguir capejar la creixent pressió normanda que succeí a la mort del rei Guillem el 1087, fins que el 1093 ell mateix fou mort a la batalla de Brecon pels normands que dirigia Bernard de Neufmarche.

## Successió

El fill de Rhys, Gruffydd, heretà part de Deheubarth, però la desfeta militar consegüent a la mort del pare permeté que els normands es fessin amb la major part del regne.
La germana de Gruffydd, i filla de Rhys, Nest verch Rhys, va ser una bellesa llegendària, i el seu segrest per Owain ap Cadwgan del castell del seu espòs a Cenarth Bychan encetà una guerra civil.
Owen Tudor i James A. Garfield són alguns dels que s'han proclamat descendents [llunyans] de Rhys ap Tewdwr.

## Bibliografia

* Paul Martin Remfry A Political Chronology of Wales 1066 to 1282 SCS Publishing, 2002. ISBN 1-899376-46-1
# Kanikama

Els palets de cranc o kanikama (marca vulgaritzada), són un tipus d'aliment processat elaborat a partir de surimi o carn de peix blanc finament picada, que es cura i a la qual es dona forma similar a la de les potes del cranc.
L'empresa japonesa Sugiyo (スギヨ) va produir per primera vegada els palets de cranc el 1973, comercialitzant-los sota el nom Kanikama. De fet, en diversos països s'usa aquest terme per al·ludir-los de manera genèrica.
Els palets se solen acolorir de vermell o vermell groguenc, i tenen forma rectangular i allargada, podent-se esmicolar en brins petits. L'olor dels palets de cranc és semblant al d'altres productes de marisc, la textura és gomosa i el sabor lleugerament salat. Els palets de cranc es cuinen durant el procés de curat i poden menjar-se directament de l'envàs. En realitat, en contra de la creença popular, els palets de cranc no contenen cranc de cap mena, i alguns fabricants etiqueten el producte com «palets amb gust de cranc».
L'ingredient principal en la majoria dels palets de cranc, és el peix carboner d'Alaska (Theragra chalcogramma) del Pacífic Nord i el panga del delta del Mekong.

## Usos

Un rotlle de Califòrnia és una varietat de sushi fet amb palet de cranc, alvocat i (de vegades) cogombre enrotllats amb llavors de sèsam per fora.
La cuina russa té diverses amanides preparades amb palets de cranc, ou, verdura i herbes picades juntes i condimentades amb maionesa.
Els palets de cranc s'usen sovint en amanides de marisc com un substitut barat de la carn de cranc autèntica. Els succedanis de cranc de qualitat solen ser més baixos en colesterol que la carn de cranc autèntica, però també estan molt processats. El sabor és vagament semblant al del cranc al vapor.
A Euskadi és popular l'ús dels palets de cranc picats per confeccionar-ne els pintxos anomenats de txatka (o "txaka" i altres variants sobre el mateix mot). El nom deriva del cranc reial de Kamtxatka, apreciadíssim i car marisc, les potes del qual inspiren vagament l'aspecte dels palets de cranc.

## Vegeu també

* Surimi

## Referències

* ↑ Campo-Deaño, Laura «The effect of egg albumen on the viscoelasticity of crab sticks made from Alaska Pollock and Pacific Whiting, que solo se lo comen los niños inteligentes surimi». Food Hydrocolloids, 23, 7, 01-10-2009, pàg. 1641-1646. DOI: 10.1016/j.foodhyd.2009.03.013 [Consulta: 31 desembre 2015].
* ↑ Fake Foods! Yuk : ( Arxivat 2016-11-01 a Wayback Machine. a Restaurants Bohol
* ↑ Jensen, Gregory. «Order:Decapoda». A: Hutchins, Michael. Grzimek's Animal Life Encyclopedia. 2. Detroit: Thomson-Gale, 2004, p. 208. ISBN 0-7876-5362-4.

## Bibliografia

* Imitation crab meat. Retrieved April 18, 2014, from http://www.madehow.com/Volume-3/Imitation-Crab-Meat.html#b
# Hohenlinden

Hohenlinden (també coneguda com a Linden o Healin) és una població de Baviera, Alemanya, al districte d'Ebersberg. Es troba a uns 35 km a l'est de Múnic.
Hohenlinden va pertànyer a l'Electorat de Baviera i era part de l'estat senyorial de Hofmark Ebersberg de l'Orde de Malta, fins a 1808. Hi va tenir lloc la batalla de Hohenlinden el 3 de desembre de 1800.

## Demografia

| Any | Habitants |
| 1970 | 1.854 |
| 1987 | 2.149 |
| 2000 | 2.616 |
| 2005 | 2.758 |
| 2006 | 2.964 |

## Enllaços externs

* Community website
* Private Hohenlinden page Arxivat 2007-10-09 a Wayback Machine.
# Hug II de Cardona

Hug II de Cardona Anglesola o Hug Folc II de Cardona Anglesola (15 d'octubre de 1328 - Cardona, 2 d'agost de 1400) fou el primer comte de Cardona (1375-1400). Fou vescomte de Cardona (1334-1375) i vescomte de Vilamur (1386-1400).

## Orígens familiars

Era fill d'Hug de Cardona i la seva esposa na Beatriu d'Anglesola, germana del vescomte de Vilamur Ramon II.

## Matrimoni i descendents

Va estar emparentat amb la família reial pels seus successius matrimonis amb Blanca d'Empúries, filla de l'infant Ramon Berenguer I d'Empúries i amb Beatriu de Luna i de Xèrica.
Amb Blanca d'Empúries es casà el 1348. Fills:
* Beatriu de Cardona i Empúries.
Posteriorment, es casà amb Beatriu de Luna i tingueren:
* Hug de Cardona-Anglesola i de Luna, mort el 1410.
* Pere de Cardona, bisbe de Lleida, mort el 1411.
* Marquesa de Cardona, es casà amb Galceran I de Santapau.
* Beatriu de Cardona, qui el 1390 es casà amb Roger Bernat I de Pallars Sobirà.
* Joan Ramon Folc I de Cardona successor als títols.
* Elfa de Cardona, que es casà amb Joan II d'Empúries, morta el novembre de 1420.
* Elionor de Cardona.
* Aldonça de Cardona, morta el 1445.
* Antoni de Cardona, mort el 1439, virrei de Sicília, que es casà en primeres núpcies cap a 1409 amb Elionor de Villena, filla del duc de Gandia, i en segones núpcies amb Margarida de Peralta, comtessa de Cataviddutta.
* Violant de Cardona.

## Biografia

Va participar en les Corts de Montsó (1362). Va col·laborar amb Pere el Cerimoniós en la seva guerra amb Jaume III de Mallorca. Participà també a les campanyes de Sardenya de 1354 i en la Guerra dels Dos Peres contra el Regne de Castella, defensant la capital catalana en la Batalla naval de Barcelona. En agraïment, el 1375 el rei va elevar el vescomtat de Cardona a la categoria de Comtat de Cardona. Fou conseller del rei Pere fins a la seva mort i també després ho fou de Joan I.
El 1386 va heretar el vescomtat de Vilamur en morir el seu oncle Ramon II de Vilamur sense descendència.

## Referències

* ↑ «Hug II de Cardona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Sàez, Anna «Els Senyors de la sal». Sàpiens, 8-2018, pàg. 36. ISSN: 9771695201003.
# Hísies (Beòcia)

Hísies (en grec antic Ὑσιαί), o també Hísia (Ὑσία) era una antiga ciutat de Beòcia a la banda nord i al peu del mont Citeró. Era vora la via que anava de Tebes a Atenes.
Es deia que era una colònia d'Híria, i segons Estrabó, Hísies va ser fundada per Nicteu, el pare d'Antíope. Heròdot diu que Hísies havia format part de l'Àtica, però que l'any 507 aC va ser ocupada pels beocis. Probablement la ciutat pertanyia a Platea. Com que el Citeró feia frontera entre l'Àtica i Beòcia, Hísies va seguir sent una ciutat beòcia.
La ciutat és mencionada en les operacions que van precedir la batalla de Platea. En temps de Pausànias estava en ruïnes, però parla d'un temple inacabat d'Apol·lo i un pou sagrat, del que els beocis n'obtenien oracles bevent de les seves aigües.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «1. Hysiae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 gener 2021].
# Ikab

«Ikab» té aquests significats:
* Ikab (càstig) és un terme àran que vol dir sanció. S'aplica tant als càstigs legals (djaza) com als divins (adhab)
* Al-Ikab, nom àrab de la batalla de Las Navas de Tolosa
# Immortals

Els Immortals (del grec: Ἀθάνατοι), de vegades «els Deu Mil Immortals» o «Immortals Perses») va ser el nom donat per Heròdot a una força d'elit dels soldats que van lluitar a l'Exèrcit aquemènida. Aquesta força fa la doble funció de Guàrdia Imperial i l'exèrcit de peu durant l'expansió de l'imperi persa i durant la Guerres Mèdiques. El seu nom en persa podria haver estat Anûšiya («companys»).
Aquest cos d'elit només s'anomena "Immortals" a les fonts sobre la base d'Heròdot. Si bé hi ha proves de la seva existencia, des de Pèrsia no es fa menció d'aquest nom per a ells. "Probablement, l'informador d'Heròdot ha confós el nom Anûšiya ('companys') amb Anauša («Immortals»).

## Història

Els Immortals van tenir un paper important en la conquesta del segon imperi babiloni de Cir II el Gran el 547 aC, la campanya contra Egipte de Cambises el 525 aC i la gran invasió de Darios el Gran d'Índia i Escítia el 520 aC i 513 abans de Crist. Els Immortals també van participar en la Batalla de les Termòpiles el 480 aC i estaven entre les tropes d'ocupació persa de Grècia al 479 aC a les ordres de Mardoni.
Heròdot esmenta que els Immortals eren una tropa d'infanteria pesant comandada per Hidarnes que mantenia sempre la quantitat de 10.000 homes: cada membre mort, ferit o greument malalt era substituït immediatament per un altre, raó per la qual en aparença mai morien. El regiment només acceptava a membres perses o Medes.

## Equipament

Les armes dels Immortals consistien d'un escut de cuir i vímet, una llança curta amb punta de ferro i un contrapès en l'altre extrem, un arc i un buirac amb fletxes, així com una daga o espasa curta. L'uniforme del regiment estava compost d'una tiara o gorra de feltre, túnica llarga amb brodats, pantalons i una cota de metall. La forma real de la tiara és incerta, però algunes fonts el descriuen com una tela o feltre de la PAC que es podia tirar més de la cara per protegir-se del vent i la pols en les planes àrides Perses. La seva tàctica habitual era la càrrega frontal contra l'enemic, mentre que els flancs en rereguarda disparaven fletxes com a suport.

## Referències

* 1 2 3 Lendering, Jona, Immortals, Greek name for an elite regiment in the ancient Achaemenid empire, Iran Chamber Society
* ↑ Jona Lendering. «Thermopylae». Ancient Persia. Arxivat de l'original el 11 d’agost 2014. [Consulta: 6 setembre 2009].
* ↑ livius.org Arxivat 2010-03-25 a Wayback Machine.. Consultat el 16 de maig del 2009.
Viccionari
# Gediminas Kirkilas

Gediminas Kirkilas (Vílnius, Lituània, 30 d'agost de 1951) fou el primer ministre de Lituània des del 4 de juliol de 2006 fins al 27 de novembre de 2008.
Polític moderat, Kirkilas és el vicepresident del Partit Socialdemòcrata de Lituània i fins ara ministre de Defensa. Antic buròcrata comunista, la carrera política del qual s'ha desenvolupat sota el patrocini del dimitit Algirdas Brazauskas, a qui substituïx en un govern de coalició refet amb nous socis.
Kirkilas espera deixar al país llest per a entrar en la zona euro poc després d'acabar l'actual legislatura el 2008.
| Precedit per: Zigmantas Balčytis | Primer Ministre de Lituània 2006 - 2008 | Succeït per: Andrius Kubilius (segon mandat) |
# Saborsko

Saborsko és un poble i municipi de Croàcia situat al comtat de Karlovac i la regió de Lika. El 2011 tenia 632 habitants.

## Referències

* ↑ «Karlovac (County, Croatia) - Population Statistics, Charts, Map and Location». [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «Croatian Census 2011 First Results» (en inglés). [Consulta: 22 abril 2017].
# Interregne otomà

L'interregne otomà també conegut com a triumvirat otomà, en turc Fetret Devri, va ser un període caòtic a l'Imperi Otomà al començament del segle xv, posterior a la derrota del sultà Baiazet I en la batalla d'Ankara a mans de Tamerlà el 1402 durant la invasió tamerlànida de l'Imperi Otomà, en la que Bayezid, que fou capturat.
Els fills de Baiazet que van quedar vius després de la batalla es repartiren, les regions romanents de l'imperi. El major, Süleyman Çelebi, governava el nord de Grècia, Bulgària i Tràcia, Isa Çelebi governava Grècia i la part més occidental d'Anatòlia, i Mehmet Çelebi va formar un regne a Amasya i van començar a lluitar entre ells.
El 1404 Isa va ser enderrocat per Mehmet i expulsat de la seva capital a Bursa i es va haver de retirar a Tokat. Süleyman va aprofitar l'ocasió per apoderar-se també del sud de Grècia, mentre Mehmet regia Anatòlia. Tamerlà va morir el 1405 i Mehmet va enviar al seu germà petit Musa a travessar el mar Negre amb un gran exèrcit a Rumèlia acceptant la invitació de Mircea I, arribant a Valàquia el 1406 i obligant a Suleyman a sortir de Bursa per anar a combatre a Rumèlia. Musa va vèncer a Süleyman a Bulgària a la batalla de Yanbolu el 1410, i es va veure forçat a retirar-se al sud de Grècia. Musa es va proclamar llavors sultà. Mehmed va enfurir, i va enviar un petit exèrcit a Gal·lípoli, on va ser derrotat. Davant aquesta circumstància, Mehmet es va aliar amb Manuel II Paleòleg, que pel tractat de Gal·lípoli signat amb Süleyman van poder recuperar Tessalònica i bona part del Peloponès, i tres anys més tard va enviar un exèrcit que va derrotar completament a Musa a Kamerlu, Sèrbia. Després d'aquesta victòria, va ser fàcil per Mehmed enderrocar al seu últim germà que estava a Grècia, i convertir-se en Sultà.

## Referències

* ↑ Kia, Mehrdad. The Ottoman Empire: A Historical Encyclopedia (en anglès). ABC-CLIO, 2017, p. 5. ISBN 9781610693899.
* ↑ Kastritsis, Dimitris. The Sons of Bayezid: Empire Building and Representation in the Ottoman Civil War of 1402-13 (en anglès). BRILL, 2007, p. 73. ISBN 978-90-04-15836-8.
* ↑ Sherrard, Philip. Byzantium: Great Ages of Man (en anglès). Time-Life International, 1967, p. 167.
* ↑ Miquel Ducas, Història XXII, 11
* ↑ Mango, 2002, p. 274-276.

## Bibliografia

* Mango, Cyril. The Oxford History of Byzantium (en anglès). Oxford UP, 2002.
# Jacobitisme

El Jacobitisme era el moviment polític que intentava aconseguir la restauració als trons d'Anglaterra i Escòcia als membres de la Casa d'Estuard (fins i tot amb posterioritat a 1707 quan tots dos títols es van unir de facto en el tron del Regne Unit després de l'Acta d'Unió). El moviment rep el nom del catòlic rei Jaume II d'Anglaterra i VII d'Escòcia, destronat el 1688 i reemplaçat pel seu gendre protestant Guillem d'Orange, qui va regnar amb el nom de Guillem III d'Anglaterra i II d'Escòcia casat amb Maria Estuard, filla del mateix Rei Jaume II.
Després de la fugida del Rei Jaume a França a conseqüència de l'anomenada Revolució Gloriosa, va intentar en reiterades ocasions retornar al seu país. D'una banda, comptava amb el suport dels irlandesos per la seva afinitat religiosa, igual que diversos clans de les terres altes d'Escòcia. Tot just un any després de la seva sortida, tornà (ajudat per francesos i mercenaris catòlics) amb un exèrcit a Irlanda, però va ser derrotat l'1 de juliol del 1690 en la batalla del Boyne, Els irlandesos disposaven d'una excel·lent cavalleria que es va veure minvada per la forta superioritat artillera dels anglesos. El Rei Jaume derrotat es va veure obligat a tornar novament a França i va promoure una rebel·lió restauradora a Escòcia l'any 1715 que comptava amb una àmplia cobertura espanyola però aquesta flota va ser pràcticament destruïda durant una dura tempesta prop de Galícia, i els jacobites derrotats a la batalla de Glen Shiel, i després d'aquest fracàs es va instal·lar amb la seva família als Estats Pontificis, ja que França es va abstenir de seguir donant suport als seus esforços de restauració, perquè Lluís XV no desitjava un enfrontament amb Gran Bretanya per aquest motiu.
La causa va seguir provocant durant llargs anys pertorbacions de tota classe en la vida de la Gran Bretanya. Els escocesos partidaris del Rei Jaume II es van veure embolicats en una cruenta guerra civil, sent una de les principals raons naturalment la causa jacobita. No obstant això, els jacobites mai van poder consolidar en forma militar el gran suport que van trobar entre els països continentals. A la mort de l'últim hereu, el cardenal Enric IX, els drets dinàstics van ser rebuts per un parent llunyà, el rei Carles de Savoia.
Tots els homes pretendents al "Tron Unificat" van morir, de manera que l'herència jacobita es va perpetuar per llinatge femení.

## Vegeu també

* Aixecament jacobita

## Referències

* ↑ Kinross, John. Discovering Battlefields of England and Scotland (en anglès). Osprey Publishing, 1998, p. 162-163. ISBN 0747803706. Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Vent de sable

Vent de sable (àrab: رياح رملية, Riyāḥ ramliyya) és una pel·lícula dramàtica algeriana del 1982 dirigida per Mohamed Lakhdar-Hamina. Es va inscriure en el 35è Festival Internacional de Cinema de Canes. La pel·lícula també va ser seleccionada com l'entrada d'Algèria a la Millor Pel·lícula en Llengua Estrangera aels 55a edició dels Premis Óscar, però no va ser nominada.

## Sinopsi

Dos germans, Amara i M’Hamed, viuen amb les seves famílies a un poblet del desert del Sahara. Amara té set filles i la seva esposa està embarassada. Quan dona a llum una vuitena filla, es desferma el drama. Per ell no tenir un hereu és un deshonor, i cegat per l'ira, repudia i colpeja la seva dona. Ple de gelosia contra la seva bella cunyada Roguia, que té un fill malalt (tot i que les seves filles són sanes) i per la que sent alhora odi i atracció, planejarà una venjança alhora terrible i inútil.

## Repartiment

* Nadir Benguedih
* Himmoud Brahimi
* Hadja
* Sabrina Hannach
* Merwan Lakhdar-Hamina
* M. Mahboub
* Albert Minski
* Leila Shenna
* Sissani
* Nadia Talbi

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Sandstorm». [Consulta: 12 juny 2009].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences

## Enllaços externs

* Vent de sable a Dailymotion
# Erik Kjeldsen

Erik Kjeldsen (Copenhaguen, 20 d'octubre de 1890 - Gentofte, 22 de febrer de 1976) va ser un ciclista danès que es dedicà principalment al ciclisme en pista. Va competir de manera amateur i va guanyar la medalla de plata al Campionat del món de velocitat amateur de 1921 per darrere del seu compatriota Henry Brask Andersen. El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de París.

## Palmarès

* 1913
** Campió de Dinamarca amateur en velocitat
** 1r al Nordisk Mesterskab, 1 km
* 1915
** 1r al Nordisk Mesterskab, 10 km
* 1916
** Campió de Dinamarca amateur en velocitat
* 1917
** Campió de Dinamarca amateur en velocitat
** Campió de Dinamarca amateur en la milla

## Referències

* ↑ «KJELDSEN Erik (Jens Erik)». [Consulta: 30 octubre 2024].
* ↑ «Olympedia – Erik Kjeldsen». [Consulta: 30 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Joan Vilar i Ferrer

Joan Vilar i Ferrer (Gaià, ? - ?, després del 1726) fou un militar català durant la Guerra de Successió Espanyola. Ja pertanyia a l'exèrcit abans de començar aquella guerra. Tenia domicili a Manresa.En el seu testament, redactat el 1709, consta com a Coronel d'Infanteria Fusillera de les Tropes del Rey Nostre Senyor Carles III. Hi apareix com a casat amb Margarida, i pare d'un fill, de nom Joan, com ell mateix.
Disposava de regiment propi des del 1710, i amb ell participà en la defensa de Cardona durant els mesos de novembre i desembre del 1711; hi destaca un enfrontament, amb els seus 180 fusellers de muntanya, a Navès, que amb l'ajut de 140 homes de cavalleria dels capitans Bonet, Busquets i Sagarra, es va afrontar tres vegades seguides als borbònics, amb el resultat de 314 soldats francesos capturats.
El 13 de novembre del 1713 es creava el Regiment de Sant Vicenç Ferrer, del qual li fou confiat el comandament. Tanmateix, al cap de dos mesos reunia els homes del seu antic regiment i abandonava Barcelona per anar a lluitar al costat d'Antoni Desvalls i de Vergós, Marquès del Poal, en l'exèrcit català de l'exterior. Deixà el comandament del regiment de Sant Vicenç Ferrer a Josep Ortiz.
Amb els seus homes, als quals s'havien ajuntat 200 soldats del Regiment de cavalleria Sant Jaume, sota el comandament del capità Antoni Puig i Sorribes, així com els capitans -amb els seus homes- Badia, Adjutori Sagarra i el Penjadet, que pertanyien al Regiment de Nebot, deixà Barcelona el 8 de febrer, i anà a trobar el Marquès del Poal a Monistrol de Calders, on també s'aplegaren Ermengol Amill i Moliner, Francesc Busquets i Mitjans, Pere Bricfeus i Terns i altres destacats oficials catalans, per tal de formar l'exèrcit català de l'exterior, que havia de servir per intentar desfer des de darrere el setge de Barcelona.
El 13 i 14 d'agost participà molt destacadament a la batalla de Talamanca, i continuà lluitant contra els borbònics fins a la capitulació de Cardona el 18 de setembre del 1714. S'acollí al perdó reial, que obtingué, i el 1726 apareix enquadrat en regiments francesos a la ciutat de Perpinyà, juntament amb altres austriacistes com Francesc Bac de Roda fill i Pere Joan Barceló i Anguera, Carrasclet, en uns batallons catalans integrats a l'exèrcit de França. La darrera notícia que se'n té és que residia a la vila rossellonesa d'Illa.

## Vegeu també

* Guerra dels catalans (1713-1714)

## Bibliografia

* SERRA I SELLARÉS, Francesc i ERILL I PINYOT, Gustau. La darrera victòria de l'exèrcit català: La batalla de Talamanca. Sant Vicenç de Castellet: Farell Editors, 2009 (Col·lecció Nosta Història, 12). ISBN 978-84-95695-99-4.