OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diego San José Castellano

Diego San José Castellano (Irun, 13 d'octubre de 1978) és un guionista espanyol.

## Biografia

Diego San José Castellano és un guionista de cinema i televisió especialitzat en comèdia. Va començar en la pantalla petita escrivint per a programes d'humor com Vaya semanita, El intermedio, Qué vida más triste o La noche de José Mota.
En 2009 arriba la seva primera incursió al cinema amb Pagafantas, pel qual va rebre en el Festival de Màlaga el Premi al Millor Guió Novell, compartit amb Borja Cobeaga. També amb Cobeaga va escriure els guions de No controles (2010), de la reeixida Ocho apellidos vascos (2014) i de la seva seqüela Ocho apellidos catalanes (2015). També és autor del guió de Tenemos que hablar (2016) i de l'adaptació al cinema del còmic Superlópez dirigida per Javier Ruiz Caldera (2018).

## Filmografia

* Superlópez (2018)
* Fe de etarras (2017)
* Tadeu Jones 2: El secret del rei Mides (2017)
* El pregón (2016)
* Tenemos que hablar (2016)
* Ocho apellidos catalanes (2015)
* Ocho apellidos vascos (2014)
* Las aventuras de Tadeo Jones (2012)
* Amigos... (2011)
* No controles (2010)
* Pagafantas (2009)
* La máquina de bailar (2006)

## Televisió

* Vamos Juan (2020)
* Vota Juan (2019)
* El Ministerio del Tiempo (2016)
* Un país de cuento (2014)
* La puerta del tiempo (2013)
* La noche de José Mota (2013)
* Palomitas (2009)
* Qué vida más triste (2008-2010)
* El intermedio (2006)
* Made in China (2005)
* Agitación + IVA (2005)
* Vaya semanita (2003)
* Entre cien fuegos (2002)

## Musical

* Más de cien mentiras (2011)

## Llibres

* Venirse arriba (2015) amb Borja Cobeaga.

## Referències

* ↑ DOS GUIONISTAS VASCOS PARA ESCRIBIR 8 APELLIDOS, Vanity Fair, 8 d'abril de 2014
* ↑ Borja Cobeaga y Diego San José, los otros padres de 'Superlópez', El Periódico, 20 de novembre de 2019
* ↑ Borja Cobeaga y Diego San José: "El fin de la comedia es provocar la risa, no hacer daño", El Periódico, 12 d'octubre de 2017
* ↑ Diego San José: "'Vamos Juan' es como un viaje por la parte más oscura de la democracia", El Periódico, 28 de març de 2020
* ↑ Diego San José & Borja Cobeaga: "La gente espera que seamos millonarios, no graciosos", El Periódico, 14 de gener de 2015
# Barca de Ra

La barca de Ra, segons la mitologia egípcia, era una de les dues barques solars que feia servir el déu Ra per a viatjar de dia o de nit.
Ra es transporta en una barca pel cicle perpetu de l'eixida del sol cada matí per l'est i la posta cap a l'oest. Després desapareix en el regne dels morts, la Duat. Ra emprava la barca del matí, anomenada Mandyet, i la barca de la nit, Mesektet.
Una llegenda explica que, cada dia, Ra naixia i feia un viatge pel cel. Es creia que Ra viatjava amb la barca Manjet o Barca de milions d'anys. En aquest viatge diari l'acompanyava una tripulació de molts déus. La Manjet navegava per les dotze províncies, que representaven les dotze hores de llum. A la fi del dia, es creia que Ra moria i emprenia un viatge nocturn. En aquest viatge se'n deia Auf, que significa 'cadàver'. Ra navegava amb un vaixell anomenat Mesektet o barca nocturna en el seu viatge per les dotze hores de foscor.
Ra encetava la jornada a la barca Mandyet, acompanyat d'altres déus, i recorria les dotze províncies que representaven les dotze hores del dia abans de començar el seu viatge subterrani.
Ra iniciava el seu periple subterrani a la barca Mesektet, i travessava les dotze hores de la nit abans de renàixer al matí. En aquest viatge se'n deia Auf, que significa 'cadàver'. En el regne dels morts (la nit), s'havia d'enfrontar amb les forces del caos, entre les quals el representant més poderós era la serp Apofis. A la barca l'acompanyen altres divinitats que, com ara Set, l'ajuden a lluitar contra el caos.
Apareix, entre altres fonts, en el Llibre dels morts, en el capítol 101: "Fórmula per a protegir la barca de Ra", o en el capítol 136b: "Fórmula de navegació a la gran barca de Ra per a travessar el cercle de la flama".

## Vegeu també

* Vaixell funerari
* Barca solar de Quèops
* Barca sagrada

## Referències

* ↑ Dilwyn Jones, Boats, University of Texas Press 1995, ISBN 0-292-74039-5, p. 35.
* ↑ Mark Miller. «Archaeologists Discover a Resting Place for an Ancient Egyptian Sacred Boat» (en anglés). Ancient Origins, 14-04-2016. [Consulta: 25 novembre 2023].

## Bibliografia

* Elisa Castel. Egipto. Signos y símbolos de lo sagrado (en espanyol). Madrid: Aldebarán, 1999. ISBN 84-88676-76-X.
# Oretans

Els oretans (en llatí Oretani, en grec antic Ὠρητανοί) eren un poble iber del sud d'Hispània que vivien a l'est de la Bètica fins a Cartago Nova i al nord fins més enllà del riu Anas (actual Guadiana).
Part del seu país, conegut com a Oretània, era regat pel riu Betis al seu curs inicial, segons diuen Polibi i Estrabó. Els seus territoris corresponen a la Manxa, Andalusia oriental i Múrcia. La seva capital s'anomenava Càstulo moderna Cazlona. També se'ls coneixia amb el nom de germani (Oretum Germanorum), segons diu Plini el Vell. El seu nom derivava de la ciutat d'Oretum que probablement és la mateixa que la Orísia (Orisia) que menciona Artemidor d'Efes i l'Òria de la que parla Estrabó, que correspon a Granatula propera a Almagro, on encara hi ha l'ermita d'Oreto, propera a les restes d'un pont romà i altres restes romanes. El seu cap Orisson amb altres grups ibers i celtibers va enfrontar-se el 228 aC als cartaginesos, a la batalla d'Ilici, en la que va morir Amílcar Barca.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Oretani». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ Gebhardt, Víctor. Historia general de España y de sus Indias desde los tiempos más remotos (en castellà). 1a ed., 1864, p.64.
# Sheffield City Hall

El Sheffield City Hall és un monument classificat de Grau II* de la ciutat de Sheffield, Anglaterra, que domina la Barker's Pool, una de les places centrals de la ciutat. Va ser construït i és propietat del Sheffield City Council però actualment està gestionat pel Sheffield City Trust, en una cessió de 99 anys, i l'opera la Sheffield International Venues com a sala de concerts i altres esdeveniments en les seves diverses sales.

## Història

L'edifici va ser dissenyat l'any 1920 per E. Vincent Harris però la construcció es va endarrerir 8 anys degut al clima econòmic de principis dels anys 20. Amb el temps la construcció va començar amb la col·locació de la primera pedra el 27 de juny 1929 i l'Ajuntament va ser inaugurat oficialment el 22 de setembre de 1932. Es va proposat originalment el 1916 com un Centre per commemorar els morts de la Gran Guerra però en el moment de finalització del nom havia canviat a Sheffield City Hall, després d'alguns anys de controvèrsia.
Durant la Segona Guerra Mundial una bomba va explotar al Barker's Pool, resultant-ne danyats els pilars de l'edifici. Les marques de l'explosió encara són visibles actualment. El 2005, el City Hall i els seus voltants han estat reconstruïts i re-desenvolupats amb un cost de £12,5 milions de lliures.

## Arquitectura i funcionalitats

És un edifici neoclàssic amb un gran pòrtic. L'Oval Hall és la sala més gran de l'edifici, amb una capacitat per a 2.271 persones assegudes. L'orgue Grand Willis III és el més gran de Sheffield amb més de 4.000 tubs i quatre manuals. L'orgue està situat a la cambra ubicada al costat de les grans reixes decoratives de cara al públic. També hi ha una sala Memorial amb capacitat de 500 persones assegudes, i una sala de ball.

## Referències

* ↑ Plantilla:IoE
* 1 2 3 4 Neil Anderson (2012) Sheffield City Hall - celebrating 80 years (ACM Retro, Sheffield) ISBN 978-1-908431-12-7
* ↑ Sheffield City Hall website

## Bibliografia

* Anderson, Neil (2012) Sheffield City Hall - 1932-2012 ACM Retro ISBN 978-1-908431-12-7
# Fahad Al-Muwallad

Fahad Mosaed Al-Muwallad (en àrab: فهد المولد; Jiddah, 14 de setembre de 1994) és un jugador de futbol professional de l'Aràbia Saudita, que actualment juga a l'Al-Ittihad FC, tot i que la temporada 2017-18 va estar cedit durant uns mesos al Llevant Unió Esportiva. La seva carrera esportiva va començar amb només 16 anys; el 31 de juliol de 2011 va marcar el seu primer gol amb la selecció saudita.

## Referències

* ↑ Saudi Arabia shocks Croatia 2-0 Arxivat 2013-11-01 a Wayback Machine. Terra.com
* ↑ Saudi Arabia opens with win over Croatia Fox Sports, FIFA U-20 World Cup.
# Platja de la Banya

La platja de la Banya, o la Corballera, és una platja natural del municipi de la Ràpita (Baix Ebre), situada a l'extrem de la península de la Banya, entre la Punta de la Banya i la platja del Trabucador, a la Costa de Fora, dins del Parc Natural del Delta de l'Ebre. Té una longitud de 8.012 metres i una amplada de 301 metres, formada per sorra fina.

## Referències

* ↑ «la Corballera». Caiac de Mar.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Abdalònim

Abdalònim (grec antic: Ἀβδαλώνιμος, Abdalónimos; llatí: Abdalonymus) va ser un jardiner descendent de reis, al que Alexandre el Gran va fer rei de Sidó l'any 332 aC.
Era fill del rei Tennes (en fenici Tabnit) que es va revoltar contra el rei de Pèrsia amb ajut egipci. Egipte va enviar quatre mil mercenaris grecs dirigits per Mentor de Rodes (vegeu Artabazos II) però Artaxerxes III de Pèrsia els va derrotar l'any 346 aC. Tennes va ser executat i Mentor va incendiar la ciutat de Sidó. El següent rei que apareix és Abdastart (en grec Straton) probablement un nebot de Tennes i cosí d'Abdalonim, que es va mantenir lleial a Darios III de Pèrsia, però després de la batalla d'Issos, el rei Abdastart es va rendir a Alexandre.
Alexandre va enviar el seu amic Hefestió de Pel·la a seleccionar un nou rei. Hefestió va nomenar a Abdalònim que treballava com a "jardiner" (possiblement un càrrec secundari de la cort). Alexandre va preguntar-li com havia suportat la pobresa i el fet d'haver de treballar el camp, i Abdalònim va contestar que amb les seves mans s'havia procurat el sustent, i com que no tenia res no necessitava res. Alexandre va quedar satisfet amb la resposta i li va confirmar el títol de rei, augmentant-li també les seves possessions.
Aquest rei va construir el sarcòfag d'Alexandre, una obra d'art grega, descoberta l'any 1887 a la necròpolis reial de Sidó, i que mostra a Alexandre durant una batalla contra els perses i al rei de Sidó durant una cacera. Va governar fins a la seva mort el 312 aC.
La història d'Abdalònim l'explica també Justí. Diodor de Sicília l'anomena Ballonimus, i diu que va ser rei de Tir, i no de Sidó.

## Referències

* ↑ Quint Curci Ruf. Història d'Alexandre el Gran, IV, 1
* ↑ Smith, William (ed.). «Abdolonimus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ Graeve, Volkmar von. Der Alexandersarkophag und seine Werkstatt. Berlín: Gerb. Mann, 1970, p. 37.
* ↑ Justí. Historiarum Philippicarum, XI, 10
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 46
# Pistil

El pistil és l'òrgan reproductor femení d'una flor i la unitat bàsica del que constitueix el gineceu o part femenina de la flor. Un sol carpel o diversos de fusionats formen el pistil.
El nom de pistil deriva de la paraula que en llatí vol dir "mà de morter", ja que la forma externa d'aquesta part de la flor sovint s'hi assembla.

## Parts del pistil

Estigma: normalment situat a la part superior, no té epidermis i està adaptada a rebre el pol·len proveïda amb una substància glutinosa o viscosa que facilita l'adherència dels grans de pol·len.
L'estil: és una tija que connecta l'estigma amb l'ovari situat a sota i que conté el tub pol·línic.
L'ovari també anomenat megasporofil que conté l'òvul o cèl·lula reproductiva femenina.

## Anatomia del pistil

Es diferencien la part fèrtil superior (ovari) de la part estèril inferior (estil). Les primeres interpretacions sobre l'origen del carpel plantejaven la hipòtesi d'una evolució foliar però actualment es creu provinent d'un lòcul. Normalment un pistil té dues placentes. Una vegada fertilitzat l'òvul o els òvuls es desenvolupa el carpel fins a formar el fruit.

## Referències

* ↑ «pistill» (en suec). NE.se. [Consulta: 3 març 2021].
* ↑ «pistil». GEC. [Consulta: 3 març 2021].
# Temporada 1975-1976 del Club Joventut Badalona

La temporada 1975-1976 va ser la 37a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. La Penya va disputar la seva 20a temporada consecutiva a la màxima categoria del bàsquet espanyol, acabant la competició en la tercera posició, repetint la classificació aconseguida la temporada anterior. Aquesta temporada també va ser semifinalista de la Copa Korac i campió de la Copa del Generalíssim.

## Resultats
### Copa Korac

A la Copa Korac l'equip va quedar eliminat a semifinals en perdre davant el Chinamartini Palla Torino italià. Abans de quedar eliminat, havia eliminat el MTV Wolfenbüttel (Alemanya Occidental) a la ronda prèvia, i va superar la lligueta de quarts com a primer classificat del seu grup.

### Lliga espanyola

A la lliga espanyola finalitza la primera fase de 12 equips en la tercera posició, classificant-se per la segona fase en la que també serà tercer.

### Copa del Generalíssim

El Joventut va guanyar aquesta edició de la Copa del Generalíssim, disputada a Cartagena, la darrera que es va disputar sota aquesta denominació. A semifinals va eliminar l'Estudiantes i a la final va derrotar el Reial Madrid CF per 99 a 88.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1975-76
* Jugadors
* Lluís Miguel Santillana
* Víctor Manuel Escorial
* Miguel Ángel Estrada
* Joan Filbà
* Josep Maria Margall
* Manel Bosch
* Jordi Cairó
* Lauro Mulà
* Ernest Delgado
* Frank Costello
* Juan Ramon Fernández
* Entrenador
* Eduard Kucharski (baixa)
* Josep Maria Meléndez

## Referències

* ↑ «Korac Cup 1975-76» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «Liga española 1975-76» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 29 abril 2018].
* ↑ «XL Copa del Generalísimo 1976» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ «Història: Anys 70: El primer estranger arriba a Badalona». Penya.com. [Consulta: 30 abril 2018].
* ↑ «Spanish Clubs Rosters in C3 (1976-1980)» (en anglès). Linguasport. [Consulta: 30 abril 2018].

## Notes

* ↑ Només va poder jugar a la Korać.
# Claudio David Arzeno

Claudio David Arzeno (Villa María, província de Córdoba (Argentina), 6 d'octubre de 1970) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Arzeno va destacar al seu país a les files de l'Independiente de Avellaneda, club en el qual hi va romandre des de 1990 fins a 1998. A l'estiu d'eixe any dona el salt a la competició espanyola al fitxar pel Racing de Santander.
Durant les tres primeres campanyes, el defensa seria titular al conjunt càntabre. Però, la temporada 01/02, amb l'equip baixat a Segona, passa a la suplència, i a la temporada posterior, de nou a la màxima categoria, tan sols apareix en cinc ocasions.
Després d'una breu estada al Chacarita Juniors argentí, retorna a la competició espanyola per militar a la UD Las Palmas la temporada 04/05. Hi jugaria a un modest equip canari, l'Estrella, abans de retirar-se.
Arzeno ha seguit vinculat al món del futbol després de penjar les botes i ha format part del cos tècnic de l'Atlètic de Madrid.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Walter Diggelmann

Walter Diggelmann (Zúric, 11 d'agost de 1915 - Guntalingen, 5 de març de 1999) va ser un ciclista suís que fou professional entre 1939 i 1953. Durant la seva carrera esportiva aconseguí una quinzena de victòries, entre les que destaca una etapa al Tour de França de 1952 i diverses etapes de la Volta a Suïssa i el Tour de Romandia.

## Palmarès en ruta

* 1938
** Campió de Suïssa en ruta amateur
** 1r al Giro del Mendrisiotto
* 1940
** 1r del Circuit de Bienna
** 1r de la Brig-Ginebra
* 1941
** 1r al Campionat de Zúric
* 1942
** Vencedor del Gran premi de la muntanya a la Volta a Suïssa
* 1943
** 1r del Tour dels tres llacs
* 1947
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Romandia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
* 1948
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
* 1952
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa

### Resultat al Giro d'Itàlia

* 1940. 11è de la classificació general
* 1953. 69è de la classificació general

### Resultat al Tour de França

* 1952. 50è de la classificació general i vencedor d'una etapa

## Palmarès en pista

* 1945
** Campió de Suïssa de mig fons
* 1948
** 1r als Sis dies de Chicago, amb Hugo Koblet
* 1949
** 1r als Sis dies de Nova York, amb Hugo Koblet
* 1950
** Campió de Suïssa de mig fons

## Referències

* ↑ «DIGGELMANN Walter». [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Walter Diggelmann (Sui)». [Consulta: 24 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Walter Diggelmann (francès)
# Jardins de Maria Baldó

Els jardins de Maria Baldó són un espai verd del barri barceloní de Vallcarca i els Penitents, que juntament amb els jardins de Manuel Blancafort formen part del corredor verd existent entre el parc Güell i els jardins del Turó del Putxet. Estan dedicats a Maria Baldó, fundadora, l'any 1923, de l'escola per a nenes la Farigola, situada al mateix barri.

## Història

En aquest indet hi havia l'hort de l'antic convent dels Camils, situat al marge de la riera de Vallcarca i del torrent de la Farigola. Un mur històric construït l'any 1910 per l'arquitecte Joan Baptista Feu i Puig tancava el recinte. Actualment està inclòs al Catàleg de Patrimoni, i es restaurà i integrà quan es dugueren a terme les obres d'adequació dels jardins, l'any 2006. També s'hi construïren unes escales que connecten aquest espai amb el Passatge Isabel.

## Descripció

El mur de tanca, revestit amb paredat de pedra, es caracteritza pel coronament sinuós, amb un trencaaigües de maó vist.
El jardí Té una superfície de 2.480 m² i consta de dues terrasses enjardinades construïdes sobre els murs de l'antic hort. En el nivell superior hi ha una zona de jocs infantils i al nivell inferior, espais d'estada. El seu disseny ha preservat un bon nombre dels elements arquitectònics existents i els ha combinat amb la utilització de materials moderns: paviments de formigó acolorits, sauló, murs arrebossats i tanques i baranes de ferro i fusta tractada.
L'enjardinament consta de palmeres (Washingtonia robusta), acàcies (Acacia dealbata), margallons (Chamaerops humilis), pins blancs (Pinus halepensis) i lledoners (Celtis australis). Algunes palmeres han estat transplantades provinents de l'antiga plaça de Lesseps.

## Referències

* ↑ «Tanca de l'antic convent dels Camils». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «L'Ajuntament de Barcelona converteix els horts de l'antic convent de Camils en els jardins de Maria Baldó». CCMA, 09-08-2006. [Consulta: 27 novembre 2022].
* 1 2 3 «Suplement del districte i dels barris» p. 3. Ajuntament de Barcelona, 01-07-2006. Arxivat de l'original el 04-02-2019.
* ↑ «Tanca de l'antic convent dels Camils». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* 1 2 «El ‘germà petit’ del Park Güell». 20 minuts, 23-11-2006.

## Enllaços externs

* «Tanca de l'antic convent dels Camils». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Nova Greece

Nova Telecommunications & Media S.A. (originalment Forthnet S.A., més tard Nova Telecommunications S.A.) és una empresa de telecomunicacions a Grècia que ofereix serveis de banda ampla, televisió, mòbils i fixos. També ofereix serveis per satèl·lit a Xipre. Va cotitzar a la Borsa d'Atenes fins a la seva retirada de cotització el 2021.
El juny de 2016, els serveis per a clients i PIMEs van ser rebrandats sota la marca Nova. La companyia va renunciar completament a la marca Forthnet el juny del 2020.
El 29 de maig de 2020, BC Partners' United Group va acordar comprar una participació majoritària de Nova a un consorci de 4 bancs grecs. Des del 29 d'abril de 2021 n'és l'accionista únic.
El 15 d'octubre de 2021, Nova va anunciar que tancaria alguns dels seus serveis més antics (com ara Dialup, Call-by-Call i tecnologia ADSL més antiga) el 15 de desembre d'aquell mateix any.
L'11 de gener de 2023 Wind Hellas es va fusionar amb Nova , per tant, els serveis de telefonia fixa i mòbil, Internet i altres serveis de Wind van passar a denominar-se Nova.

## Referències

* ↑ «FORTH». helex.gr, 10-03-2017. [Consulta: 10 març 2017].
* ↑ «Forthnet opts for Nova brand name». Broadband TV News, 25-07-2016. [Consulta: 25 juliol 2016].
* ↑ «Nova-Forthnet changed hands». news247.gr, 30-05-2020.
* ↑ «Shut down of Nova services». [Consulta: 18 octubre 2021]. Arxivat 2021-10-18 a Wayback Machine.
* ↑ src="data:image/svg+xml;base64, Aparna R. <img class="cmt-image"; height="16"/> 0, PHN2ZyBpZD0iSWNvbnMiIGhlaWdodD0iNTEyIiB2aWV3Qm94PSIwIDAgNzQgNzQiIHdpZHRoPSI1MTIiIHhtbG5zPSJodHRwOi8vd3d3LnczLm9yZy8yMDAwL3N2ZyI+PHBhdGggZD0ibTMzLjUyIDkuMjloLTIuOTFhMSAxIDAgMCAxIDAtMmgyLjkxYTEgMSAwIDEgMSAwIDJ6Ii8+PHBhdGggZD0ibTE3IDY2LjcxYTEgMSAwIDAgMSAtMS0xdi0xMS40MmgtOWE1LjAwNiA1LjAwNiAwIDAgMSAtNS01di0zN2E1LjAwNiA1LjAwNiAwIDAgMSA1LTVoMTYuNjFhMSAxIDAgMSAxIDAgMmgtMTYuNjFhMyAzIDAgMCAwIC0zIDN2MzdhMyAzIDAgMCAwIDMgM2gxMGExIDEgMCAwIDEgMSAxdjEwLjIzOWwxMi43NjctMTFhMSAxIDAgMCAxIC42NTMtLjI0MmgzNS41OGEzIDMgMCAwIDAgMy0zdi0zN2EzIDMgMCAwIDAgLTMtM2gtMTYuNTFhMSAxIDAgMCAxIDAtMmgxNi41MWE1LjAwNiA1LjAwNiAwIDAgMSA1IDV2MzdhNS4wMDYgNS4wMDYgMCAwIDEgLTUgNWgtMzUuMjA5bC0xNC4xMzggMTIuMTgxYTEgMSAwIDAgMSAtLjY1My4yNDJ6Ii8+PHBhdGggZD0ibTQzLjQ5IDkuMjloLTIuOTdhMSAxIDAgMCAxIDAtMmgyLjk3YTEgMSAwIDEgMSAwIDJ6Ii8+PHBhdGggZD0ibTU5Ljc1IDIyaC00NS41YTEgMSAwIDAgMSAwLTJoNDUuNWExIDEgMCAwIDEgMCAyeiIvPjxwYXRoIGQ9Im01OS43NSAzMmgtNDUuNWExIDEgMCAwIDEgMC0yaDQ1LjVhMSAxIDAgMCAxIDAgMnoiLz48cGF0aCBkPSJtNTkuNzUgNDJoLTQ1LjVhMSAxIDAgMCAxIDAtMmg0NS41YTEgMSAwIDAgMSAwIDJ6Ii8+PC9zdmc+" alt="" width="16". «Nova Completes Integration With Wind; Announces Refreshed Offerings» (en anglès americà). [Consulta: 23 abril 2023].

## Vegeu també

* Wind Hellas

## Enllaços externs

* Nova Greece - Lloc web oficial
# Paliano

Paliano és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci.
Paliano limita amb els municipis de Colleferro, Gavignano, Genazzano, Segni, Serrone, Anagni, Olevano Romano i Piglio.
A 1 de gener de 2019 tenia 8.188 habitants.

## Història

Paliano va ser la seu d'una branca de la poderosa família Colonna el cap de la qual era Senyor, després Duc i més tard Príncep de Paliano. La seva fortalesa domina la ciutat. El 1556 les forces papals van capturar la ciutat, que va ser governada durant uns quants anys per Giovanni Carafa, nebot del papa Pau IV, com a duc. La seva esposa Violante di Cardona era la "duquessa de Paliano" celebrada a la novel·la del mateix nom de Stendhal.
A la mort de Pau IV el 1559, Marco Antonio Colonna va recuperar la ciutat. La seva participació a la batalla naval de Lepant el 1571 és commemorada per la Via Lepanto, que porta al palau familiar. L'església de Sant'Andrea (del segle XVII) conté les tombes dels Colonna, incloent-hi una magnífica tomba per al príncep Filippo II Colonna de Bernardino Ludovisi, acabada el 1745. Al segle xix la fortalesa Colonna va ser venuda als Estats Papals, que la van utilitzar com a presó.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)