OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alain Finkielkraut

Alain Finkielkraut (París, 30 de juny de 1949) és un intel·lectual francès d'origen jueu, conegut polemista i autor de nombrosos assajos. Va esdevenir membre de l'Acadèmia Francesa el 10 d'abril de 2014, per ocupar el seient número 21 que havia quedat vacant a la mort de Félicien Marceau.
És fill únic d'un jueu polonès deportat a Auschwitz. Antic alumne de l'Escola Normal Superior de St. Cloud, és professor de la École Polytechnique de París, una prestigiosa escola d'enginyeria, on imparteix classes d'Història de les Idees en el Departament d'Humanitats i Ciències Socials.
En un primer moment se'l va associar als «nous filòsofs», al costat de Pascal Bruckner, André Glucksmann i Bernard-Henri Lévy. També va ser relacionat amb el pensament de Michel Foucault, en el seu intent d'assajar un periodisme més profund. Ha mostrat la seva admiració per l'obra d'Emmanuel Lévinas, Milan Kundera i Hannah Arendt, i s'ha inspirat en ells per analitzar críticament la «barbàrie del món modern», i per construir la seva visió escèptica del progrés, que comença a plasmar a partir de La derrota del pensament (1987). En els seus assajos analitza també la fragilitat del mitjà social, la indiferència davant la memòria i, en suma, el paper de l'intel·lectual contemporani en la societat postmoderna.
Finkielkraut pertany també al grup d'intel·lectuals que apareix amb regularitat en els mitjans de comunicació i pren posició en temes d'actualitat, com va ser la guerra de Iugoslàvia (va ser dels primers a denunciar la neteja ètnica dels serbis) o els disturbis de França de 2005 i com, en la seva opinió, una societat multirracial com la francesa pot arribar a convertir-se en «multirracista».
En algunes de les seves obres ha defensat amb convicció el seu vincle amb la comunitat jueva, i ha mostrat la seva inquietud pel ressorgiment a França d'un nou antisemitisme que, a diferència de l'antisemitisme tradicional d'extrema dreta, seria progressista i d'esquerres.

## Obres

* La Défaite de la pensée, 1987
* Le juif imaginaire, 1981
* La sagesse de l'amour, 1984
* L'humanité perdue, 1996
* Le Mécontemporain: Péguy, lecteur du monde moderne (1991). Paris, Gallimard.
* L'Ingratitude. Conversation sur notre temps avec Antoine Robitaille, 1999
* L'imparfait du présent, 2002).
* Au nom de l'Autre: Réflexions sur l'antisémitisme qui vient, 2003
* Nous autres modernes, 2005.
* Entretiens sur la laïcité. Avec Benny Lévy, 2006

## Referències

* ↑ Frédéric Joignot. «Alain Finkielkraut, un Immortel contesté» (en francès). Le Monde, 11-04-2014. [Consulta: 27 març 2016].
* ↑ MacDonald, David Bruce. Balkan Holocausts?: Serbian and Croatian Victim Centered Propaganda and the War in Yugoslavia. Manchester: Manchester University Press, 2002, p. 267. ISBN 0-7190-6467-8 [Consulta: 15 desembre 2013].
# Hawker Siddeley

Hawker Siddeley fou el nom unificat d'un grup de fabricants britànics destinats a la producció aeronàutica.
Històricament, destaca sobretot en la producció d'aeronaus militars per a la RAF durant la Segona Guerra Mundial i, després del conflicte, per a altres usuaris. Un dels seus productes més famosos fou el Hawker Hurricane, cavall de batalla de la RAF a la batalla d'Anglaterra.
Més tard, a la dècada del 1960, Hawker acabà adquirint els millors constructors britànics per establir-se com la companyia aeronàutica més important del país. El 1977, l'empresa fou nacionalitzada i fusionada amb d'altres per formar British Aerospace (BAe), fins al 1993, quan vengué els seus productes, sobretot avions de reacció, a la companyia estatunidenca Raytheon, que manté viva la tradició constructora de Hawker en els seus avions d'aquest tipus.

## Productes

La marca Hawker Siddeley no s'utilitzà en els seus propis productes fins al 1963. Abans d'això, les aeronaus es denominaven pel nom de la filial que les produïa (p. ex. Hawker Hurricane, De Havilland Comet o Gloster Javelin).
* HS121 Trident
* HS125 & Dominie
* HS146
* HS748
* HS780 Andover
* P.1121
* Kestrel
* Harrier
** Harrier Jump Jet
* P.1154
* HS801 Nimrod
* HS1182 Hawk
* Airbus A300
* Argosy
* Buccaneer
* Comet 4
* Dove
* Gnat
* Heron
* Hunter
* Sea Vixen
* Vulcan
* Armstrong Whitworth AW.681
* Hawker-Siddeley Helicrane

## Referències

* ↑ «Hawker Siddeley». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Batalla de Pułtusk (1703)

A la batalla de Pultusk el 21 d'abril (suec)/ 1 de maig (gregorià) de 1703 s'enfrontaren, en el marc de la Gran Guerra del Nord gran un exèrcit saxó-lituà fou derrotat per una secció de la cavalleria sueca sota les ordres de Carles XII de Suècia.

## Antecedents

Al març de 1703 Carles XII es dirigí amb el seu exèrcit en la direcció Varsòvia, que aconseguia ocupar a començaments d'abril. August II de Polònia es dirigí a Toruń i Malbork, per reorganitza les seves forces i formar un nou exèrcit saxó-lituà. El nou exèrcit reposava a Pułtusk quan Carles XII decidí atacar-lo partint de Varsòvia. A causa de les molts cursos d'aigua que s'havien de superar el monarca suec abandonà la infanteria i artilleria. Amb la cavalleria sobrepassava el Buh Occidental i arribà l'1 de maig de 1703 a Pułtusk, que ocupava una illa al Narew.

## Desenvolupament

El Mariscal de camp Adam Heinrich von Steinau que comandava l'exèrcit saxó no pressentia la força veritable dels suecs i esperava entaular només una petita escarumussa abans de l'arribada del gruix de les tropes sueques. Quan veié l'arribada de tota la cavalleria sueca suposà que la infanteria la seguia. El Mariscal von Steinau ordenà la retirada de les seves tropes a la ciutat, Carles XII envià un regiment de dragons per tallar-los la retirada. Els dragons suecs aconseguiren entrar simultàniament amb els saxons a la ciutat, Carles XII ordenà a la resta de la cavalleria a penetrar a la ciutat. Els lituans i els saxons fugien sense oposar gairebé resistència per un pont sobre el Narew. Les tropes en retirada destruïren aquest pont massa d'hora per evitar la persecució pels suecs, evitant la retirada de la resta de l'exèrcit. Molts saxons que es trobaven encara a la ciutat foren fets presoners o morts. Els suecs reconstruïren ràpidament el pont i pogueren reprendre la persecució dels saxons i lituans que fugien.

## Resultat

La batalla costà només 12 homes morts i 40 ferits als suecs, mentre els saxons i els lituans havien patit 200 morts, 800 ferits i 700 presoners.

## Bibliografia

* Anders Fryxell: Lebensgeschichte Karl des Zwölften, Königs von Schweden, Band 1, Leipzig 1860, S. 95ff (Biografia de Carles XII, Rei dels suecs)
# Llac Izabal

El llac Izabal, també conegut com el Golfo Dulce, és el llac més gran de Guatemala amb 45 km de llarg per 20 km d'ample, una superfície de 589.6 km$^2$ i una profunditat màxima de 18 m. El riu Polochic és el riu més gran que hi desguassa. El llac, que es troba a només un metre sobre el nivell del mar, desguassa al golf d'Hondures del mar Carib a través del més petit Golfete Dulce, que es troba al nivell del mar, i el navegable riu Dulce. Hi ha nombroses comunitats indígenes que habiten al voltant del llac, entre elles els q'eqchi's.
El castell colonial de San Felipe de Lara, construït l'any 1652 en honor del jutge Antonio Lara Mangravo i ben conservat, va ser construït per a protegir la regió dels pirates, i hi ha alguns vaixells antics enfonsats a prop. És la llar de diverses espècies, com ara el manatí, el jaguar, la mona aranya, Cryptoheros spilurus i aluates, i és un lloc popular per a l'observació d'ocells.

## Referències

* ↑ «Índice de lagos». INSIVUMEH.
* 1 2 «Monografía del Lago de Izabal, Guatemala» (en castellà). [Consulta: 17 novembre 2024].
# Teresa Ciepły

Teresa Ciepły (Brodnia Górna, 19 d'octubre de 1937 - Bydgoszcz, 8 de març de 2006), de soltera Wieczorek, fou una atleta polonesa, especialista en curses de velocitat i tanques, que va competir entre finals de la dècada de 1950 i mitjans de la de 1960. Es casà amb el llançador de pes Olgierd Ciepły.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma on disputà tres proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de bronze en els 4x100 metres, formant equip amb Barbara Janiszewska, Celina Jesionowska i Halina Richter. En els 100 metres i els 80 metres tanques quedà eliminada en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, va disputar dues proves del programa d'atletisme. En els 4x100 metres guanyà la medalla d'or, formant equip amb Irena Kirszenstein, Halina Górecka i Ewa Kłobukowska, mentre en els 80 metres tanques guanyà la medalla de plata.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa d'atletisme de 1962, d'or en els 80 metres tanques i 4x100 metres i de bronze en els 100 metres. Aquell mateix any fou designada esportista polonesa de l'any. A nivell nacional va guanyar vuit títols polonesos, quatre en els 80 metres tanques (1961-62, 1964-1965), tres en els 100 metres (1960-1962) i un els 4x100 metres. Va establir 25 rècords nacionals i un rècord del món en els 4x100 metres el 1962.

## Millors marques

* 100 metres. 11,5" (1962)
* 80 metres tanques. 10,5" (1964)
* salt de llargada. 6,22 metres (1962)
* pentatló. 4.420 punts (1960)

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Teresa Ciepły-Wieczorek». [Consulta: 24 novembre 2024].
* 1 2 «Teresa Wieczorek-Ciepły (1937-2006) – Polski Komitet Olimpijski». [Consulta: 24 novembre 2024].
* 1 2 «Track and Field Statistics». [Consulta: 24 novembre 2024].
# Mont de Roda

Mont de Roda és un poble situat a 783 metres d'altitud del municipi d'Isàvena, dins l'antic terme de Roda de Ribagorça. És situat a l'interfluvi dels barrancs de Sant Esteve i de Solans, afluents, per l'esquerra, del riu Isàvena. De la seva parròquia de Sant Joan depenen les caseries de la Colomina i de la Mata amb qui al segle xix formava un municipi.
Mont de Roda és un poble documentat des del segle xi, que fou un domini de plena jurisdicció del capítol de la catedral de Roda. Tenia dos molins drapers, dos de fariners i un d'oli. El poble el 1945 tenia 10 famílies, tres més que la mateixa vila de Roda; amb tot, es va mantenir amb un poblament molt baix. El 1787 havia assolit 87 habitants arribà a un màxim de 104 el 1860. A finals del segle xx tenia 12 habitants, i el 2008 només 8 h.

## Referències

* ↑ «La Llecina - Mont de Roda». [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ Gran Geografia Comarcal de Catalunya, volum nº 12, pàg.404
* ↑ Laglera, Cristian. «DESPOBLADOS EN HUESCA». [Consulta: 15 novembre 2024].
# Batalla de Romania

La batalla de Romania de la Segona Guerra Mundial comprengué diverses operacions a ó als voltants de Romania durant 1944, dins del Front Oriental. L'Exèrcit Roig llançà dues ofensives combinades contra les defenses alemanyes i romaneses per tal de crear la República Socialista Soviètica de Moldàvia i de tenir el camí obert vers els Balcans:
* la Primera batalla de Târgu Frumos, entre el 9 i el 12 d'abril, en el que el 2n Front Ucraïnès envaí les regions de Târgu Frumos i Botoşani, que acabà amb les tropes de l'Eix resistint l'assalt
* la Primera Ofensiva Iaşi-Chişinău, que tingué lloc entre el 8 d'abril i el 6 de juny, i que acabà en fracàs pels soviètics, amb les tropes de l'Eix resistien la invasió.
* la Segona Ofensiva d'Iaşi–Chişinău, entre el 20 i el 29 d'agost, que acabà amb una victòria soviètica decisiva Durant aquesta ofensiva, Romania canvià de bàndol, afirmant-se que aquest fet retallà la guerra en sis mesos. El VI Armee va quedar rodejat i destruït per segona vegada; mentre que el VIII Armee es retirà a Hongria. Les pèrdues soviètiques van ser mínimes.
* l'Operació Aradskoi-Bucarest, entre el 30 d'agost i el 3 d'octubre, en la que les tropes soviètiques i romaneses van alliberar pràcticament tota Romania
* la batalla de Turda, una de les més llargues de la campanya a Transsilvània, en la que tropes del VIII Armee alemany i del 2n Exèrcit hongarès es defensaren de l'assalt de tropes soviètiques i romaneses
* la batalla de Păuliş, entre el 14 i el 19 de setembre, en la que les tropes soviètiques i romaneses obligaren als hongaresos a retirar-se cap a Cuvin.

## Referències

* ↑ Glantz, pp. 371–376
* ↑ United Center for Research and Training in History, Bulgarian historical review, p.7
* ↑ (romanès) Constantiniu, Florin, O istorie sinceră a poporului român ("An Honest History of the Romanian People"), Ed. Univers Enciclopedic, Bucureşti, 1997, ISBN 973-9243-07-X

## Vegeu també

* Romania durant la Segona Guerra Mundial
# Tartera

Una tartera és una extensió de terreny, situada normalment al flanc d'una muntanya, coberta de pedres despreses dels cims. Si la formació té un pendent pronunciat i està composta per pedres mòbils, s'anomena talús. Són d'origen crioclàstic, sovint en un ambient periglacial actual o pretèrit.
Normalment, una tartera, com a acumulació de blocs i còdols cantelluts al vessant d'una muntanya, és una zona àrida i seca, colonitzada per poques espècies vegetals. Un erm d'alta muntanya és un terreny amb prats, tarteres i afloraments rocosos per damunt dels 2.000 metres. Les tarteres inestables situades en vessants de fort pendent poden constituir una rosseguera, terme que es refereix més aviat al talús inclinat format per les pedres despreses.
Hi ha pobles que duen aquest nom, com Tartera, nucli de població de Das; El Tarter, nucli de població de Prullans; El Tarter, nucli de població de Canillo.

## Vegeu també

* Erm

## Referències

* ↑ Vall de Hònt Herèda - Generalitat de Catalunya Departament de Medi Ambient i Habitatge Direcció General del Medi Natural
# Romel Guzamana

Romel Edgardo Guzamana (Puerto Ayacucho, Estat Amazones, Veneçuela; 15 de novembre de 1977) és un polític veneçolà i actual diputat a la Assemblea Nacional de Veneçuela, pels estats Amazones i Apure. Guzamana és el primer diputat d'oposició al govern de Nicolás Maduro triat pels pobles indígenes del sud de Veneçuela.

## Carrera

Segons l'Instituto Venezolano de los Seguros Sociales, Guzamana treballa per a la governació d'Amazones i, a partir juliol de 2015, per a l'alcaldia del municipi Atures, a l'estat Amazones. Guzamana també s'ha exercit com a coordinador general de la Confederació Indígena Bolivariana d'Amazones (COIBA).
Va ser elegit com a diputat a l'Assemblea Nacional Representació Indígena Regió Sud per al període 2016-2021 per la coalició de la Mesa de la Unidad Democrática (MUD). El 5 de gener de 2016 es le desincorporó de l'Assemblea al costat de Nirma Guarulla i Julio Ygarza, diputats també electes per l'estat Amazones, com a mesura de l'oposició perquè el Tribunal Suprem de Justícia declarés el cessament del desacatament en l'hemicicle.
El 9 de novembre de 2017 va donar a conèixer la seva decisió de sortir de la MUD al considerar que la coalició s'havia de reorganitzar i tenir en compte als partits petits. L'11 de gener de 2018 va demanar a la nova directiva de l'Assemblea Nacional la reincorporació al seu curul perquè el Tribunal Suprem de Justícia (TSJ) no va tenir proves de l'acusació de compra de vots en les eleccions parlamentàries de 2015, la seva incorporació va ser aprovada temps després, i torna a Voluntad Popular.

## Referències

* ↑ «Guzamana Romel Edgardo - Edo. Amazonas - Venezuela». [Consulta: 18 agost 2020].
* ↑ «ROMEL GUZAMANA». [Consulta: 18 agost 2020].
* 1 2 3 «Romel Guzamana». [Consulta: 17 agost 2020].

## Enllaços externs

* - Romel Edgardo Guzamana - Asamblea Nacional de Venezuela
# Hegèloc de Macedònia

Hegèloc (en llatí Hegelochus, en grec antic Ἡγέλοχος) fou un oficial d'Alexandre el Gran, fill d'Hipostrat.
A la batalla del Grànic el 334 aC va dirigir un cos de cavalleria enviat a vigilar els moviments dels perses. El 333 aC va ser nomenat comandant de la flota a l'Hel·lespont juntament amb Amfòters i se li va encarregar expulsar els perses de les illes gregues de la mar Egea cosa que va aconseguir fàcilment amb el suport dels habitants grecs de les illes i que va donar per acabada el 331 aC. Ho va comunicar a Alexandre quan aquesta era a Alexandria, durant la fundació d'aquesta ciutat. El mateix any va dirigir les tropes a cavall a la batalla de Gaugamela. El 330 aC Filotes, implicat en la conspiració de Parmeni, sota tortura, va dir que Hegèloc, que havia mor en combat, havia estat un dels instigadors del complot contra Alexandre, segons diuen Flavi Arrià, Plutarc i Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ 2.Hegelochus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 366
# Batalla de Rouans

La batalla de Rouans, té lloc el 25 de novembre de 1793 durant Revolta de La Vendée.

## Desenvolupament

El 25 de novembre de 1793, per ordre de l'ajudant general Muscar, una columna de 200 soldats amb un canó va sortir del Château d'Aux i es va dirigir a Rouans. Segons l'informe de l'adjudant general Muscar, {A 1}, els republicans van fer fugir els primers insurgents que van trobar amb el seu canó. Tanmateix, els vendeans aviat s'adonen que els seus adversaris són pocs i contraataquen. Aleshores, els republicans van fer una retirada per no trobar-se emboltats.
| « | El destacament de dos-cents homes que he enviat aquest matí amb un canó a Rouans va ser rebutjat per forces superiors. Al principi l'enemic, espantat pel soroll del canó, va caure enrere; però, havent reconegut la nostra força, va tornar i va envoltar el destacament que es va veure obligat a retirar-se; van morir el comandant, dos oficials i quinze homes del destacament. | » |
| — Informe de l'ajudant general Muscar, 25 de novembre, al general Vimeux, |||

## Pèrdues

Segons Muscar, les baixes republicanes van ser 18 morts, entre ells el comandant del destacament i dos oficials més.
Tanmateix, la victòria de la Vendée no va tenir conseqüències: l'endemà les tropes de l'adjudant general Jordy, molt més nombroses, van fer fugir les tropes de La Cathelinière i es van apoderar de Port-Saint-Père que va ser així conquerit pels republicans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Savary, t. II, 1824, p. 398.

## Bibliografia

* Savary, Jean Julien Michel. Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République française. II. Baudoin frères, Libraires-éditeurs, 1824, p. 515.
# Casa Cotori

La Casa Cotori és una obra eclèctica del Pont de Suert (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'habitatges que presideix la plaça del Mercadal.
La façana, forçadament simètrica, és d'esquema barroc, amb accés central i clara ordenació d'obertures, destacant el balconet tipificat amb quatre mènsules de sopor i forja de ferro a les baranes. Les diferents plantes estan emfatitzades per una línia d'imposta motllurada; l'edifici és remtat per un ràfec del mateix estil suportat per mateix tipus de mènsules historiades.
Els balcons principals estan remarcats per una llinda també historicista.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Cotorí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Magnes (poeta)

Magnes (grec antic: Μάγνης) (Atenes, segle V aC - Atenes, p. segle V aC) fou un dels principals poetes còmics grecs de la vella comèdia.

## Biografia

Va néixer a Icària, una demos d'Àtica. L'esmenta Aristòtil com a contemporani de Quiònides, mentre un anònim el situa entre Epicarm i Cratí d'Atenes. Suides diu que era jove quan Epicarm ja era vell. La seva mort és esmentada per Teòfanes Isàuric com a recent en la seva obra "Cavallers" escrita el 423 aC. D'això es dedueix que va florir vers la meitat del segle V aC.
A "Cavallers" Aristòtil diu: "τοῦτο μὲν εἰδὼς ἅπαθε Μάγνης ἅμα ταῖς πολιαῖς κατιούσαις, ὃς πλείστα χορῶν τῶν ἀντιπάλων νίκης ἔστησε τροπαῖα: πάσας δ᾽ ὑμῖν φωνὰς ἱεὶς καὶ ψάλλων καὶ πτερυγίζων καὶ λυδίζων καὶ ψηνίζων καὶ βαπτόμενος βατραχείοις οὐκ ἐξήρκεσεν, ἀλλὰ τελευτῶν ἐπὶ γήρως, οὐ γὰρ ἐφ᾽ ἥβης, ἐξεβλήθη πρεσβύτης ὢν, ὅτι τοῦ σκώπτειν ἀπελείφθη".
A Suides s'indica que va escriure nou comèdies i va obtenir dos premis, però això no se segur. L'anònim li assigna onze victòries i diu que dels seus drames, cap es va conservar, però nou li foren incorrectament atribuïts.
Obres seves foren:
* Βαρβίτιδες o Βαρβιτισταί
* Ὄρνιθες
* Λυδοί
* Ψῆνες
* Βάτραχοι
* Διόνυσος,
* Πιτακίς o Πυτακίδης
* Ποάστρια
* Γαλεωμυομαχία

## Referències

* 1 2 «Magnes». [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ Aristòtil. Poètica, p. III, 3, 16.
# Joc d'escacs Selenus

El joc d'escacs Selenus és un estil de joc d' escacs, en ús abans de l'estandardització de les peces d'escacs que es va produir després que el conjunt d'escacs Staunton fos llançat al mercat el 1849 pel fabricant de jocs John Jaques de Londres. Els conjunts de Selenus eren típics d'Alemanya i del nord d'Europa i reben el nom de Gustavus Selenus, nom abreujat d'August el Jove, duc de Brunswick-Lüneburg, autor d'un important manual d'escacs publicat al segle XVII: Escacs o el joc del rei (en alemany: Das Schachoder Königsspiel). El joc estàndard incloïa bases i eixos tornejats amb torn delicats i grades amb cercles semblants a corones. Les peces es distingien per les alçàries, el nombre de nivells i, de vegades, pels símbols.
Aquests escacs també s'anomenen jocs d'escacs de jardí perquè el seu tema generalment consistia en "jardins de flors formals": els reis i les reines eren fonts; els Alfils i els Peons eren flors; Els cavallers eren cavalls gentils; i les torres es van convertir en torres de ciutat en lloc de merlets de castell. A Anglaterra se'ls solia anomenar Tulip Chess Sets.

## Referències

* ↑ «The Conventional Chess Sets from 1700 to the introduction of Staunton's (1849)». www.eldrbarry.net.
* ↑ «Wooden Toys | Toys For Kids». Jaques of London.
* ↑ «The Chess Book of Augustus the Younger, Duke of Brunswick-Lüneburg, 1616/1617 | The Royal Danish Collection». www.kongernessamling.dk.
* ↑ «Chess Set Guide». Chess Strategy Online. [Consulta: 30 març 2022].
# Ricardo Martinelli

Ricardo Alberto Martinelli Berrocal (Ciutat de Panamà, Panamà; 11 de març de 1952) és un polític i empresari panameny i President de Panamà des de 2009 fins a 2014. Va ser candidat presidencial pel seu partit Cambio Democrático (Canvi Democràtic) en les eleccions de l'any 2004, aconseguint el 5,03% dels vots. Es va postular novament com a candidat presidencial en les eleccions generals de maig de 2009, en les quals va resultar triomfador amb el 60,3% dels vots.

## Referències

* ↑ «El opositor Martín Torrijos gana las elecciones presidenciales en Panamá», 03-04-2004. [Consulta: 2 abril 2009].
* ↑ «Resultado de las elecciones generales de Panamá 2009». Arxivat de l'original el 2015-04-15. [Consulta: 6 abril 2009].
# Henri Rol-Tanguy

Henri Tanguy (Morlaix, França, 12 de juny del 1908 - París, 8 de setembre del 2002), que el 1970 adoptà oficialment el nom de Henri Rol-Tanguy, fou un voluntari comunista francès de les Brigades Internacionals durant la Guerra Civil espanyola on exercí el càrrec de comissari polític de la XIV Brigada Internacional durant l'ofensiva de la batalla de l'Ebre. Durant la Segona Guerra Mundial fou un dirigent de la Résistance contra l'ocupació alemanya de França.
Obrer metal·lúrgic, el 1937 se'n va a Espanya a lluitar contra els revoltats enfrontats a la Segona República Espanyola. Hi assoleix el rang de comissari polític del Batalló André Marty i més tard de la XIV Brigada Internacional, anomenada la Marsellesa. Pren part en l'ofensiva de la batalla de l'Ebre, on la XIV Brigada és gairebé aniquilada quan tracta de travessar el riu a nivell de la zona de Campredó. Rol-Tanguy fou ferit durant la batalla.
Durant l'ocupació alemanya de França, va iniciar la insurrecció a l'àrea de París el 19 d'agost del 1945 , adoptant el pseudònim de "Rol", en record del seu company brigadista Théo Rol, mort a la Serra de Cavalls durant la Guerra d'Espanya. El 25 d'agost del 1944, amb el suport de les tropes del general Leclerc, el coronel Rol té l'honor de rebre l'acte de rendició sense condicions de les forces alemanyes de París del general Von Choltitz.

## Referències

* ↑ Michel Lefebvre, Rémi Skoutelsky, Las Brigadas Internacionales. Imágenes recuperadas, pàg. 115. Lunwerg Editores, 2003. ISBN 84-7782-000-7