OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramió

Ramió és un disseminat del municipi de Fogars de la Selva, a la comarca de la Selva, ubicat a la província de Barcelona malgrat la seva pertinença històrica a aquella comarca i a la Diòcesi de Girona.
Ramio és situat a uns 6 km del nucli de la vila de Fogars de la Selva. En documents antics és anomenat Rimau, Rimayono i Rimanyó.

## Història

La primera notícia de l'església de Ramió, Sant Andreu, és una butlla papal de Lluci III del 1185 on consta que el monestir de Breda tenia importants alous a la parròquia de Ramió. També apareix anomenada en la butlla del 1246 atorgada pel papa Inocenci IV a favor del mateix monestir i en el Llibre Verd del capítol de Girona el 1362 on se l'anomena "Ecclesia Parrochialis Sancti Andree de Rimanyono".
Formà part dels dominis del castell de Montsoriu i el segle xiii fou integrada a la Batllia de n'Orri del vescomtat de Cabrera. Malgrat haver format ajuntament independent després de l'abolició del règim senyorial, el 1836 el terme de Ramió va ser incorporat al de Fogars de la Selva, llavors anomenat Fogars de Tordera.

## Referències

* ↑ «Sant Andreu de Ramió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860) (en català). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
# Formatge Gloucester

El formatge de Gloucester és un formatge tradicional semidur, de llet crua de vaca, que es produeix des del segle xvi a Gloucestershire (Anglaterra). Per a fer aquest formatge s'utilitza únicament llet de vaques de Gloucester, una raça gairebé extinta. Hi ha dos tipus de formatge gloucester, el simple, que es fa amb una barreja de llet desnatada i de llet sencera, i el doble, que es fa amb llet sencera.

## Renovació de Farmhouse Gloucester

La fabricació de formatges tradicionals de Gloucester a partir de la vaca de Gloucester es va extingir a la dècada de 1950 juntament amb la majoria del bestiar de Gloucester. Tanmateix, el 1973 Charles Martell va aconseguir reunir 3 vaques Old Gloucester del ramat de menys de 50 que quedava al comtat. Una sèrie de televisió de la BBC A Taste of Britain va filmar el seu intent reeixit de reviure la tradició de la masia Double Gloucester aquell any. El 1978 Charles Martell va tornar a reviure el formatge Gloucester perdut. El formatge Gloucester de producció tradicional compta amb el suport del moviment Slow Food des de 2004. El formatge Gloucester únic té Denominació d'Origen Protegida i només es pot elaborar a Gloucestershire en granges amb vaques Gloucester. A partir de 2010, sis formatgeries estan produint aquest formatge.

## Variacions

Double Gloucester sovint es barreja amb altres ingredients. Una varietat feta barrejant-se amb cibulet i ceba tendra s'ha comercialitzat com a formatge Cotswold, tot i que no és un nom de formatge anglès tradicional. Aquest formatge suposadament té un color semblant a la pedra de Cotswold.
El formatge Huntsman, també conegut com Stilchester, s'elabora amb capes alternes de Double Gloucester i Stilton.

## Referències

* ↑ Pearce, Pam. «Say cheese - the history of Double Gloucester and Single Gloucester». GloucestershireLive, 02-05-2018. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «Charles Martell & Son - Cheesemakers and Distillers». www.charlesmartell.com. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ Pearce, Pam. «Say cheese - the history of Double Gloucester and Single Gloucester». GloucestershireLive, 02-05-2018. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «BBC Radio 4 - The Food Programme, A Taste of Britain: Revisited». BBC. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «Charles Martell & Son - Cheesemakers and Distillers». www.charlesmartell.com. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «Artisan Single and Double Gloucester Cheese». [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «Charles Martell & Son - History of the Company and Farming in Gloucestershire». www.charlesmartell.com. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ Jones, David E. H. «Ariadne». New Scientist, vol. 80, 1132, 07-12-1978, pàg. 824. ISSN: 0262-4079. «For cheese manufacturers, from some dying pressure of conscience perhaps, have taken to adding substances to cheese to give some counterfeit of flavour. For example, we now have Cotswold, a cheese with chives in it.»
* ↑ Widcombe, Richard (1978), The Cheese Book, p. 57, ISBN 9780890096628
* ↑ «Cotswold Cheese». Gourmet-food.com. Arxivat de l'original el 29 d’agost 2016. [Consulta: 6 juliol 2013].
# Xarxa locomotriu espinal

La xarxa locomotriu espinal, en anglès: central pattern generator (CPG) és una xarxa de neurones localitzada a la medul·la espinal. La particularitat d'aquesta xarxa és que pot funcionar de manera autònoma, independentment de les comandes descendents i dels retorns sensorials. Després d'haver estat activat pel còrtex motriu, aquesta xarxa pot generar tota sola l'activitat locomotriu.

## Història

* L'any 1700 aC, la intuïció de la implicació de la medul·la espinal en la gènesi de la locomoció ja era present en l'Egipte antic. El papir Edwin Smith relacionava la lesió espinal amb la funció motriu dels membres.
* L'any 1910 : SC Sherrington va establir el paper predominant de les informacions proprioceptives musculars en l'élaboració d'activitats locomotrius rítmiques
* l'any 1911 -1912 : T Graham Brown proposà la hipòtesi revolucionària sobre que els moviments locomotors rudimentaris dels membres posteriors sense cap influència supraespinal, podien ser generats per la mateixa medul·la espinal. Aleshores va néixer el terme de CPG.
* L'any 1973 : S Grillner proposà que les informacions sensorials i supraespinals modulen aquests patrons de bases rítmiques i estereotipades a cada instant del desplaçament.
* El 1986 : S Rossignol estudià la recuperació funcional locomotriu després de lesions espinals en els gats.

## Notes i referències

* ↑ Grillner et Zangger, On the Central Generation of Locomotion in the Low Spinal Cat, Stockholm, Suède 1979
* ↑ Unesco, Histoire de l'humanité volume II de 3000 à 700 av. JC, éditions UNESCO, 2001, ISBN 92-3-202811-5, page 326
* ↑ S C Sherrington, Flexion-reflex of the limb, crossed extension-reflex, and reflex stepping and standing, Laboratoire de Physiologie, Universitat de Liverpool, Anglaterra, Abril 1910 .
* 1 2 Anna BEYELER, Développement du réseau locomoteur spinal au cours de la métamorphose de l'amphibien Xenopus Laevis : coordinations propriospinales, influences vestibulaires et commande mésencéphalique, tesi de la Université de Bordeaux 1, Neurosciences, 11 de desembre de 2009
* ↑ H. Barbeau, S. Rossignol, Recovery of locomotion after chronic spinalization in the adult cat, Centre de recherches en neurologie, université de Montréal, Canada, 14 octobre 1986
# Mephitis

Mephitis és un dels quatre gèneres vivents de mofetes. Inclou dues espècies:
* Mofeta ratllada (Mephitis mephitis)
* Mofeta cuallarga (Mephitis macroura)

## Referències

* ↑ Entrada «Mephitis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Lliga guyanesa de futbol

La lliga guyanesa de futbol, la màxima categoria de la qual s'anomena Guyana National Football League, és la màxima competició de Guyana de futbol.

## Història

La competició es creà el 1990 amb el nom de NBIC Championship. Aquesta competició no es disputà entre 1992 i 1997. En aquest període es disputà la Carib League, una competició que disputaven els diferents equips dels campionats regionals i que és considerat com a campionat nacional. El NBIC Championship es va reprendre el 1998 i el 2000 s'anomenà National Football League.
La lliga no es disputa des del 2001. Des d'aquest any només es disputen campionats regionals (Bartica SL, Berbice FL, East Bank FUSSFL, East Coast Demerara, Banks DIH Milk Stout League, Georgetown FL, Upper Demerar SL).

## Historial

Font:

### Champions of Champions

* 1990: Santos FC (1)
* 1991: Santos FC (2)
* 1992: Topp XX FC (1)
* 1993: no es disputà

### Lliga del Carib

* 1994: Western Tigers FC (1)
* 1995: Milerock (1)
* 1996: Omai Gold Seekers (1)
* 1997: Topp XX FC (2)

### Campionat NBIC

* 1998: Santos FC (3)
* 1999-00: aparentment no disputat

### National Football League

* 2000-01: Fruta Conquerors FC (1)
* 2001-09: no es disputà
* 2009-10: Alpha United FC (1)
* 2010: Alpha United FC (2)
* 2012: Alpha United FC (3)
* 2012-13: Alpha United FC (4)

### Premier League

* 2013-14: Alpha United FC (5)
* 2014-15: no es disputà

### Elite League

* 2015-16: Slingerz FC (1)
* 2016-17: Guyana Defence Force FC (1)
* 2017-18: Fruta Conquerors FC (2)
* 2019: Fruta Conquerors FC (3)
* 2020: cancel·lat pel COVID-19
* 2021: cancel·lat pel COVID-19
* 2022: no es disputà
* 2023: Guyana Defence Force FC (2)
* 2024: Guyana Defence Force FC (3)

## Referències

* ↑ «Guyana - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 24 abril 2012].
# L'Orient és roig (musical)

L'Orient és roig fou un musical xinès d'inicis de la dècada de 1960 que lloava el comunisme i Mao Zedong, amb cançons (com "L'Orient és roig") i danses, expressades en un toc èpic i patriòtic. El dia que la Xina va fer esclatar la seva primera arma nuclear, Mao Zedong estava present a la representació del musical on participaven 3000 artistes. Quan ja es coneixia l'èxit de la prova, es van encendre els llums i Mao va sortir a escenari, va saludar i cedí la paraula a Zhou Enlai que va comunicar la gran notícia. En un primer moment el públic no va reaccionar (el poble xinès no en sabia res de la construcció de l'arma nuclear) però, finalment, va vitorejar amb alegria i amb gran entusiasme.

## Versió cinematogràfica

La versió cinematogràfica, en color, del musical es va realitzar el 1965 i va ser dirigida per Wang Ping. Té una durada de 117 minuts i parlada en mandarí. L'argument de la pel·lícula destaca fets rellevants com la fundació del Partit Comunista de la Xina el 1921, l'Expedició al Nord, la Massacre de Xangai a càrrec del Kuomintang del 1927. l'Aixecament de Nanchang, la Llarga Marxa, la guerra de resistència contra el Japó i la fundació de la República Popular de la Xina amb l'inici de la Nova Xina.

## Referències

* ↑ Jung Chang i Jon Halliday. Mao. La historia desconocida Editorial Taurus.2006. Pàg 595
* ↑ Tan, Ye; Yun, Zhu. Historical Dictionary of Chinese Cinema (en anglès). Rowman & Littlefield, 2012, p. 172. ISBN 0810867796.
# Colin Hansen

Colin Hansen és un polític canadenc. Va ser ministre de Finances i viceprimer ministre de la província canadenca de Columbia Britànica des del 10 de juny de 2009 fins al 13 de març de 2011. També ha servit com a Ministre Responsable per a les petites empreses des del 25 d'octubre de 2010. El 30 de novembre de 2010, va ser nomenat, a més, com el Ministre de Serveis de Salut.
Càrrecs anteriors d'Hansen inclouen, ministre d'Hisenda (desembre 2004 - juny 2005), Ministre de Serveis de Salut (juny 2001 - desembre 2004), i ministre de Desenvolupament Econòmic i Ministre responsable de la Iniciativa Àsia - Pacífic i els Jocs Olímpics (juny 2005 fins a juny 2008). Es va exercir com a crític de salut, així com a crític per a l'ocupació i la inversió, i el treball de l'oposició oficial entre 1996 i 2001.
Actualment és membre de la Junta del Tresor i el Comitè Permanent Selecte de Salut.
Hansen va ser elegit per primera vegada a l'Assemblea Legislativa de Columbia Britànica el 1996 per servir en el maneig de Vancouver Quilchena. Abans de ser elegit per a la legislatura, ell i la seva dona, Laura, tenien un negoci petit a Vancouver. També s'ha exercit com a vicepresident de finances i administració de la Fundació Àsia-Pacífic del Canadà. El seu treball voluntari implica una sèrie d'organitzacions de la comunitat, incloent el de director del Vancouver-Yokohama Sister Society i president de la junta de síndics del Vancouver Museum.
Hansen va néixer i es va criar a l'Illa de Vancouver. Va rebre la seva llicenciatura en ciències polítiques de la Universitat de Victòria.

## Referències

* 1 2 «38th Parliament Members». Legislative Assembly of British Columbia. Arxivat de l'original el 2011-02-18. [Consulta: 31 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Colin Hansen Arxivat 2009-10-22 a Wayback Machine.
* Legislative Assembly contact information (anglès)
* Vancouver Sun - Hansen fit to face trials of finance]
# Àstrid Desset i Desset

Àstrid Desset i Desset (Argentina, 1971) és graduada en Enginyeria Informàtica, postgrau en Administració Electrònica i Govern Obert i Màster en Innovació i Transformació Digital.
És també Vicedegana de Presidència del Col·legi d'Enginyeries Tècniques i Grau en Enginyeria Informàtica de Catalunya.
A títol professional, actualment desenvolupa la seva activitat principal com a tècnica de l'equip d'eMunicipis de la Diputació de Girona, servei que pretén ajudar els ajuntaments i les entitats locals en la implantació de l’administració electrònica i en l’ús de les tecnologies vinculades.
Exerceix una segona activitat a temps parcial com a professora col·laboradora de la UOC en l'àmbit de la ciència de dades.
Va ser alcaldessa d'Anglès durant sis anys, des del 13 de juny de 2015 fins al 19 de juliol de 2021, data en què va ser nomenada directora gerent del Consorci Administració Oberta de Catalunya, ens públic adscrit al Departament de Vicepresidència, Polítiques Digitals i Territori de la Generalitat de Catalunya. El desembre de 2022 va renunciar al càrrec i sol·licitar la reincorporació a la seva plaça.
Ha estat també presidenta del Consorci del Ter format per 70 municipis i 5 consells comarcals de la conca del Ter i afluents, vicepresidenta de Projecció Exterior i Institucional de l'Associació Catalana de Municipis i Comarques i consellera de l'àrea d'organització interna, àmbit Informàtica, del Consell Comarcal de la Selva.
Va formar part de la candidatura de Junts per Catalunya a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017.

## Referències

* ↑ «Àstrid Desset entra al govern i deixa l’alcaldia d’Anglès». El Punt Avui.
* ↑ «Àstrid Desset revalida l'alcaldia a Anglès, ara amb majoria absoluta». Diari de Girona.
* ↑ «Àstrid Desset és la nova presidenta del Consorci del Ter». El Punt Avui.
* ↑ «L'ACM reivindica els compromisos de la Carta de Nacions Unides en el 75è aniversari». Alcaldes.eu. Arxivat de l'original el 2020-11-01 [Consulta: 12 novembre 2020]. Arxivat 2020-11-01 a Wayback Machine.
* ↑ «Astrid Desset, la alcaldesa argentina de Cataluña que apoya la independencia de la región» (en castellà). Clarin.com.
* ↑ «Desset, la primera alcaldessa d'Anglès, reclama diàleg i joc net». El Punt Avui.
# Francesco Patierno

Francesco Patierno (Nàpols, 24 d'abril de 1964) és un director, guionista i escriptor italià.

## Biografia

Va estudiar arquitectura abans de convertir-se en director creatiu d'una agència de publicitat, Roma Italy communication. Ha dissenyat instal·lacions tècniques i escenogràfiques, ha creat serveis de televisió per a Rai, documentals, videoclips i espots publicitaris.
La seva primera pel·lícula, l'any 1996, el curtmetratge Quel giorno, es va estrenar a la 53a Mostra Internacional de Cinema de Venècia i posteriorment es va presentar en més de cinquanta esdeveniments internacionals. L'any 2003 la seva pel·lícula Pater Familias (2002) va estar present al Berlinale a la secció "Panorama".
El 2007 va dirigir Il mattino ha l'oro in bocca (2008), basada en l'autobiografia del dj Marco Baldini, amb Elio Germano, Laura Chiatti i Martina Stella.
El 2008 va codirigir amb Alex Infascelli la sèrie de televisió Donne assassine, una adaptació italiana del reeixit format argentí Mujeres Asesinas. La sèrie es va emetre per primera vegada el 16 d'octubre de 2008 al canal per satèl·lit Fox Crime.
El 2011 va dirigir Cose dell'altro mondo.
El 26 de novembre de 2012 va publicar Il giostraio, la seva primera novel·la, de la qual va dir: És un thriller-noir que m'importa molt i del qual, donat el gènere, prefereixo parlar poc. Vaig treballar-hi amb passió i vaig decidir publicar-lo amb una editorial jove, Caracò, que em va convèncer amb la gran il·lusió i cura que posa a les seves publicacions.
L'any 2022 va dirigir la pel·lícula Improvvisamente Natale, seguida de la seqüela de 2023 Improvvisamente a Natale mi sposo, ambdues amb Diego Abatantuono.

## Filmografia
### Cinema

* Pater familias (2003)
* Il mattino ha l'oro in bocca (2008)
* Cose dell'altro mondo (2011)
* La gente che sta bene (2014)
* Naples '44 – documental (2016)
* Diva! (2017)
* La cura (2022)
* Improvvisamente Natale (2022)
* Svegliami a mezzanotte – documental (2022)
* Improvvisamente a Natale mi sposo (2023)

### Televisió

* Donne assassine – sèrie de televisió, 4 episodis (2008)

## Llibres

* Il giostraio, Napoli, Caracò, 2012 ISBN 978-88-97567-27-1

## Referències

* ↑ Francesco Patierno a l'Eciclopedia Treccani
* ↑ Francesco Paterno a filmitalia.org
* ↑ Entrevista con Francesco Patierno a Eurochannel
* ↑ Il Mattino, sabato 13 ottobre 2012
* ↑ Naples 44 de Francesco Paterno a inbetweenartfilm.com
# Marija Ulitina

Marija Viktorivna Ulitina (ucraïnès: Марія Вікторівна Улітіна; també transliterat com a Mariya o Maria, nascuda el 5 de novembre de 1991) és una jugadora de bàdminton d'Ucraïna i campiona nacional d'Ucraïna. Va representar Ucraïna als Jocs Olímpics d'estiu de 2016 i va passar a la ronda eliminatòria després de derrotar l'antiga número u mundial Saina Nehwal de l'Índia i Lohaynny Vicente del Brasil a la fase de grups.

## Trajectòria

Individual femení
| Curs | Torneig | Oponent | Puntuació | Resultat |
| 2010 | Kharkiv Internacional | Larisa Griga | 14–21, 21–17, 13–21 | 2 Finalista |
| 2010 | Open d'Eslovac | Natalya Voytsekh | 21–8, 21–13 | 1 Guanyador |
| 2012 | Internacional hongaresa | Olga Golovanova | 21–11, 17–21, 21–16 | 1 Guanyador |
| 2013 | Internacional d'Eslovènia | Lene Clausen | 21–11, 21–12 | 1 Guanyador |
| 2014 | Internacional d'Estònia | Evgenia Kosetskaya | 16–21, 21–23 | 2 Finalista |
| 2014 | Internacional Txeca | Michelle Li | 14–21, 17–21 | 2 Finalista |
| 2015 | Obert de Polònia | Karin Schnaase | 19–21, 15–21 | 2 Finalista |
| 2015 | Internacional d'Eslovènia | Mia Blichfeldt | 17–21, 21–17, 21–12 | 1 Guanyador |
| 2015 | Internacional búlgara | Olga Konon | 21–19, 16–21, 14–21 | 2 Finalista |
| 2016 | Internacional d'Estònia | Lianne Tan | 19–21, 14–21 | 2 Finalista |
Dobles femení
| Curs | Torneig | Soci | Oponent | Puntuació | Resultat |
| 2009 | Open d'Eslovac | Natalya Voytsekh | Maria Lykke Andersen Karina Sørensen | 17–21, 10–21 | 2 Finalista |
| 2010 | Kharkiv Internacional | Natalya Voytsekh | Anna Kobceva Elena Prus | 23–21, 21–12 | 1 Guanyador |
| 2010 | Open d'Eslovac | Natalya Voytsekh | Selena Piek Iris Tabeling | 10–21, 18–21 | 2 Finalista |
| 2011 | Internacional d'Estònia | Natalya Voytsekh | Selena Piek Iris Tabeling | 12–21, 16–21 | 2 Finalista |
| 2011 | Internacional de Lituània | Natalya Voytsekh | Anna Kobceva Elena Prus | 12–21, 19–21 | 2 Finalista |
| 2017 | Kharkiv Internacional | Natalya Voytsekh | Johanna Goliszewski Lara Käpplein | 15–21, 14–21 | 2 Finalista |
    BWF International Challenge
    BWF International Series
    BWF Future Series

## Referències

* ↑ «Ukraine». badmintoneurope.com. Badminton Europe. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Athletes: Marija Ulitina». www.baku2015.com. Baku 2015. Arxivat de l'original el 19 June 2015. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «The Olympic Team of Ukraine: Rio 2016: Official Handbook» (PDF). noc-ukr.org. National Olympic Committee of Ukraine. [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ «Mariya Ulitina». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-07-04. [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ «Saina Nehwal crashes out of Olympics, loses to Marija Ulitina 18-21, 19-21». Bennett, Coleman & Co. Ltd.
* ↑ «Rio: Saina Nehwal suffers shock defeat, crashes out of women's singles event». The Hindu.
# Vestmannaeyjar

Vestmannaeyjar (de l'islandès, amb el significat d''illes de les persones occidentals'), també conegudes com a illes Westman, és un petit arxipèlag a la costa sud d'Islàndia. L'illa més gran és Heimaey, amb una població de 4.036 habitants. Les altres illes estan deshabitades, però tenen algunes cabanes de caçadors. L'arxipèlag va sortir a la premsa internacional el 1973, quan la lava del volcà Eldfell va bloquejar el port de Heimaey.

## Illes

* Heimaey (13,4 km²)
* Surtsey (1,4 km²)
* Elliðaey (0,45 km²)
* Bjarnarey (0,32 km²)
* Álsey (0,25 km²)
* Suðurey (0,20 km²)
* Brandur (0,1 km²)
* Hellisey (0,1 km²)
* Súlnasker (0,03 km²)
* Geldungur (0,02 km²)
* Geirfuglasker (0,02 km²)
* les illes Hani, Hæna i Hrauney reben el nom de Smáeyjar ('illes petites')
Total: 16,3 km².

## Nom i història

Reben el nom de la captura i esclavització pels noruecs d'un irlandès (Irlanda és a l'occident de Noruega). En escandinau antic se'n deia Vestmenn, literalment "persones occidentals", paraula que s'ha mantingut en islandès, malgrat que en realitat Islàndia es troba més a l'oest que Irlanda.
El 20 de juny de 1627, les illes van ser assaltades per pirates amazics d'Algèria capitanejats per Murat Reis el Jove. 400 illencs van ser capturats i portats a Algèria.
A finals dels anys 1930 s'hi va construir el far Þrídrangaviti.
La zona és molt activa volcànicament. L'erupció del 1973 va formar una muntanya de 200 m d'altitud i va fer evacuar de manera temporal els 5.000 habitants. Anteriorment, l'erupció del 1963 va formar la nova illa de Surtsey, de la qual els científics han pogut seguir la colonització biològica.
Des del 1998 fins al 2003, a l'arxipèlag hi va viure l'orca Keiko, estrella de la pel·lícula Free Willy.

## Fills destacats

* Torfi Bryngeirsson. Atleta, campió d'Europa de salt de llargada el 1950.

## Notes

* ↑ «Torfi Bryngeirsson». [Consulta: 16 maig 2020].

## Enllaços externs

* Visitwestmanislands.com.
* Web oficial.
* Galeria fotogràfica de www.islandsmyndir.is Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine..
* Heimaey (el volcà) Arxivat 2004-06-03 a Wayback Machine..
# Franco Brocani

Franco Brocani (Murazzano, província de Cuneo, 10 de setembre de 1938) és un director de cinema italià.

## Biografia

Després d'assistir al Centre Experimental de Cinematografia i obtenir el diploma en direcció, Brocani dirigeix alguns curtmetratges i posteriorment, llargmetratges de poc èxit comercial, però de considerable impacte visual i experimental. Ha col·laborat amb Pier Paolo Pasolini i amb Bernardo Bertolucci, així com com a actor en diverses pel·lícules, com les de Mario Schifano i Volker Koch.

## Filmografia
### Director i guionista
#### Llargmetratge

* Necropolis (1970)
* La via del silenzio (1981)
* Clodia - Fragmenta (1982)
* A ridosso dei ruderi, i Trionfi (1997)
* Medicina - I misteri (2002)
* Le opere e i giorni (2006)
* Schifanosaurus rex (2009)

#### Curtmetratge

* A settentrione (1967)
* È ormai sicuro il mio ritorno a Knossos (1967)
* A proposito di S.W. Hayter (grafica e cinema) (1968)
* Lo specchio a forma di gabbia (1970)
* Notte, orgogliosa sorella (1971)
* La maschera del Minotauro (1971)
* Segnale da un pianeta in via d'estinzione (1972)
* Umano, decifrabile perduto (1972)
* Omaggio a William Blake (1972)
* L'ippogrifo (1974)
* Sulla poesia (1984)

### Actor

* Umano, non umano, de Mario Schifano (1969)
* Trapianto, consunzione e morte di Franco Brocani, de Mario Schifano (1969)
* S.P.Q.R., de Volker Koch (1972)
* Marco Ferreri, il regista che venne dal futuro, de Mario Canale - documental (2007)
* Franco Brocani – Cuore meccanico in corpo anonimo, de Giacomo R. Bartocci - documental (2009)

## Referències

* ↑ Roberto Poppi: Dizionario del cinema italiano, I Registi, Gremese 2002, S. 75
* ↑ Franco Brocani a Il Cinematografo