OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Temporada 1955-1956 del Club Joventut Badalona

La temporada 1955-1956 va ser la 17a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. En aquesta temporada va ser subcampió del XXXI Campionat de Catalunya.

## Resultats
### Campionat d'Espanya - Copa del Generalíssim

En aquesta edició de la Copa del Generalíssim el Joventut va quedar eliminat pel Reial Madrid CF a semifinals, després d'haver-se classificat primer del seu grup a la fase prèvia. Va disputar un partit pel tercer i quart lloc que va perdre davant el CB Estudiantes.

### Campionat de Catalunya

La Penya va tornar a ser subcampiona del Campionat de Catalunya per segona temporada consecutiva, quedant classificada per darrere de l'Aismalíbar i davant de l'Espanyol.

### Altres competicions

Aquesta temporada el Trofeu Samaranch es va disputar a mode de lligueta, i el Joventut va quedar classificat en tercera posició.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1955-56
* Jugadors
* Josep Brunet
* Jaume Bassó
* Joaquim Ballester
* Joan Canals
* Jordi Canals
* Jaume Fajeda
* Roca
* Martínez
* Calabria
* Guerra
* Entrenador
* J. Jiménez

## Referències

* ↑ «XX Campeonato de España / Copa del Generalísimo 1956» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992, p. 61-62 [Consulta: 11 maig 2018].
* ↑ «Història. Anys 50: Els èxits segueixen i arriba la lliga nacional». Penya.com. [Consulta: 1r maig 2018].
# Planetari Eise Eisinga

El Planetari Eise Eisinga (neerlandès: Koninklijk Eise Eisinga Planetarium) és un planetari del segle xviii ubicat a Franeker, Frísia, Països Baixos. Va ser construït per Eise Eisinga, un astrònom aficionat. És actualment un museu i està obert al públic. El planetari està inclòs dintre dels 100 llocs del patrimoni Neerlandès des de 1990 i, el desembre de 2011, va ser nominat com a candidat a Patrimoni de la Humanitat. És el planetari més antic i en ús del món.

## Història

El planetari va ser construït de 1774 a 1781 per Eise Eisinga. Està inclòs com a Monument Nacional dels Països Baixos, número 15668. Va ser nominat el 12 de desembre de 2011 pel govern neerlandès per l'estatus de Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO, per la seva llarga història com a planetarium en ús obert al públic i el seu continu esforç per conservar el seu patrimoni.

## Planetari

Un planetari és un model actiu del sistema solar. La "cara" del model mira cap avall des del sostre utilitzat en la seva sala d'estar, i la majoria dels moviments mecànics en l'espai es fan per sobre del sostre. És conduït per un rellotge de pèndola, el qual té 9 pesos o basses. Els planetes es mouen al voltant del model en temps real, automàticament, encara que es fa un lleu reajust manualment cada quatre anys per compensar el 29 de febrer d'un any de traspàs. El planetari inclou una pantalla amb el temps actual i data. El tauler amb els números d'any escrits damunt es reemplaçat cada 22 anys.
El Planetari Eise Eisinga és el més antic en ús de tot el món. Per crear els engranatges pel model, van ser utilitzats 10.000 claus. A més del bàsic planetari, hi ha pantalles de la fase lunar i altres fenòmens astronòmics.
El planetari va ser construït a una escala d'1:1,000.000.000.000 (1 mil·límetre: 1 milió de quilòmetres).

## Referències

* ↑ «kich.nl (Kennisinfrastructuur Cultuurhistorie)». [Consulta: 27 agost 2010].
* ↑ Nomination on tentative list at UNESCO website
* ↑ Sixma, H «The Franeker Planetarium». Popular Astronomy. SAO/NASA ADS, XLII, 9, 11-1934, pàg. 489–495. Bibcode: 1934PA.....42..489S [Consulta: 22 juny 2011].
* ↑ «planetarium-friesland.nl». [Consulta: 27 agost 2010].
* ↑ «Eise Eisinga Planetarium (UNESCO)». [Consulta: 16 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Planetari Eise Eisinga - Lloc web oficial
* Eisinga Planetarium a Atles Obscura
* Eise Eisinga Planetarium Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. a Jusonline.nl
# Damà arborícola

Els damans arborícoles (Dendrohyrax) són un gènere de damans. Conté tres espècies vivents i una d'extinta:
* Damà arborícola meridional (D. arboreus)
* Damà arborícola occidental (D. dorsalis)
* D. interfluvialis
* D. samueli †
El damà arborícola oriental (D. validus) és inclòs dins l'espècie D. arboreus fins que se n'hagi fet una investigació taxonòmica a fons.

## Referències

* ↑ Entrada «Dendrohyrax» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Mare de Déu del Pilar (Arròs)

La Mare de Déu del Pilar d'Arròs és una església del poble d'Arròs al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella de planta rectangular d'una sola nau en volta de canó; està orientada de Nord a Sud. La coberta sobresurt 1 m per la cara Sud és on hi ha situada la porta d'entrada. Aquesta és de configuració allindada amb pedra treballada que ressegueix el seu angle interior. També a la cara Sud hi ha una obertura rectangular en vertical i al capdamunt una espadanya (sense campanar); el mur de ponent també presenta una obertura tapada amb una fusta que té un motiu treballat a mà força interessant.

## Referències

* ↑ «Mare de Déu del Pilar de Vielha e Mijaran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Josep Sabater Rodríguez

Josep Sabater Rodríguez (Sabadell, 6 de juny de 1956) és un escriptor, professor i promotor cultural català. És el president del centre català El Gresol al Canadà.

## Obres
### Narrativa

* Relats parabòlics (1999)
* Relats Dia-bolics (2011)

### Poesia

* Provances d'esper
* Respirs (1997)
* All for the best (1998)
* Rastres d'un poeta sense terra (2000)
* Vol de dol (2006)
* Brots de mots (2007)
* Entre pols (2009)
* La nit dels bous (2023)

## Referències

* 1 2 Vàzquez, Eva. «Un poeta ‘transterrat' - 01 març 2013». [Consulta: 12 juny 2024].
# Casa del Mig

La casa del Mig és un edifici situat al Parc de L'Espanya Industrial de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). Actualment, és un equipament municipal del districte de Sants-Montjuïc.

## Història

Va ser fet construir per Maties Muntadas i Rovira, gerent de L'Espanya Industrial, just davant de la monumental porta d'accés al recinte d'arc de mig punt.

## Descripció

Es tracta d'un xalet aïllat, que estava envoltat d'un petit jardí, format per un cos central de planta i pis i dues ales laterals de planta baixa. Als baixos hi ha obertures rectangulars, de les quals la central correspon la porta d'accés, i les altres són finestres amb reixes de barrots de ferro colat. El primer pis té cinc balcons, també amb baranes de ferro colat i coronats per guardapolsos. Sobre el terrat hi una miranda.
El parament és de pedra a la planta baixa i d'estuc a la resta. La casa es caracteritza per la seva senzillesa i austeritat, dintre d'un llenguatge arquitectònic propi dels anys 1880.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa del Mig». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Fab Casa del Mig - Punt Multimèdia». Guia de Barcelona. Ajuntament de Barcelona.

## Bibliografia

* Gutiérrez Medina, María Luisa. "La España Industrial", 1847-1853. Un modelo de innovación tecnológica. Universitat de Barcelona. Departament de Història Contemporània (tesi doctoral), 1994.

## Enllaços externs

* «L'Espanya Industrial: Portal, Escola i Casa del Mig». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Triquèquids

Els triquèquids (Trichechidae) són una família de mamífers sirenis. Conté una subfamília extinta, els miosirenins, que visqueren des de l'Oligocè inferior fins al Miocè inferior, fa entre 16 i 33,9 milions d'anys, i una de vivent, els triquequins. Avui en dia, aquests últims estan representats pels manatís (Trichechus). El seu principal caràcter distintiu és l'aleta caudal arrodonida. En els individus joves, a més a més, aquesta aleta té una enforcadura al mig. No tenen dents incisives funcionals. Les apòfisis neurals i les costelles són robustes. Manquen de pelvis.

## Referències

* 1 2 Entrada «Trichechidae (manatee)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «triquèquids». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ Vaughan, Ryan i Czaplewski, 2015, «Paenungulata».
* ↑ Berta, Sumich i Kovacs, 2006, p. 200.

## Bibliografia

* Berta, A.; Sumich, J. L.; Kovacs, K. M. Marine Mammals: Evolutionary Biology (en anglès). 2a edició. Academic Press, 2006. ISBN 978-0-12-369499-7.
* Vaughan, T. A.; Ryan, J. M.; Czaplewski, N. J. Mammalogy (en anglès). 6a edició. Jones & Bartlett Learning, 2015. ISBN 9781284032185.
# Jeanne Gang

Jeanne Gang (Belvidere, Illinois, Estats Units, 19 de març de 1964) és una arquitecta estatunidenca, fundadora i líder de Studio Gang (fundada el 1997), una estudi d'arquitectura i disseny urbà amb oficines a Chicago, Nova York, San Francisco i París. Gang va ser àmpliament reconeguda per primera vegada per l'Aqua Tower, l'edifici més alt del món dissenyat per dones en el moment de la seva finalització. Aqua ha estat superat des de llavors pel proper St. Regis Chicago, també disseny seu. Surface ha anomenat Gang com un dels arquitectes més destacats de la seva generació a Chicago, i els seus projectes han estat àmpliament premiats.

## Referències

* ↑ «Belvidere's Jeanne Gang Gets 2011 MacArthur Foundation Genius Grant». Rockford Register Star, 20-09-2011. Arxivat de l'original el 12 August 2013. [Consulta: 12 agost 2013].
* ↑ Lynn Becker. «The Third School: A new kind of skyscraper heralds a new kind of Chicago architecture». Chicago Reader, 04-05-2006. [Consulta: 22 setembre 2011].
* ↑ «Aqua Tower» (en anglès). studiogang.com. [Consulta: 24 maig 2017].
* ↑ «Jeanne Gang: Organic Growth - SURFACE» (en anglès americà). www.surfacemag.com, 27-04-2017. [Consulta: 19 maig 2017].
# Bagdad (governació)

La governació de Bagdad (en àrab, محافظة بغداد Muḥāfaẓat Baġdād), o província de Bagdad és una de les governacions d'Iraq. la ciutat de Bagdad és la capital de la governació i de l'estat. La governació de Bagdad inclou la ciutat i la seva àrea metropolitana. La governació de Bagdad és una de les dues províncies més petites del país i una de les més poblades. La superfície de la governació és de 204,2 km2 i té una població de 8.780.422 habitants (2021), que comporten una densitat de població de 15.000 habitants/km2. Està situada a la zona horària UTC+3. El seu Índex de desenvolupament humà és de 0,704 (2021), que representa el segon del país.

## Referències

* ↑ «الرئيسيةالمؤشرات الديمغرافية والسكانية» (en àrab). Central organization for statistics and information technology. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ «Sub-national HDI - Area Database - Global Data Lab» (en anglès). hdi.globaldatalab.org. [Consulta: 13 setembre 2018].

## Enllaços externs

* http://www.humanitarianinfo.org/
* Baghdad-Denver Region Partnership
# Pou de cimentació

En enginyeria civil, un pou de cimentacióo caixó d'aire comprimit quan està sota sobrepressió, és un recinte obert a la seva part inferior, destinat a l'excavació de fonaments profunds en terreny humit o inundat, normalment la base de pilars de pont en mig de vies navegables. Quan funciona amb aire comprimit, la caixa s'utilitza com a campana de busseig equipada amb tanques d'aire per a l'accés del personal i l'evacuació d'esqueixos. S'enfonsa a terra a mesura que avança l'excavació. Va ser utilitzat en la construcció del pont de Brooklyn.

## Històric

La tècnica de la caixa d'aire comprimit, desenvolupada a mitjans del XIX XIX segle per Brunel i millorat per Hersent (va ser utilitzat per als fonaments de la Torre Eiffel, el pont d'Eads , etc. ), ha permès limitar l'ús de coferdams, més cars, però també ha generat nombrosos casos de malaltia del caisson. Acostuma a desaparèixer, des d'aleshores han aparegut tecnologies i mètodes de treball més segurs (pilotatges , etc. ).
L'enginyeria del caisson s'ha utilitzat almenys des del segle XVIII, i es va utilitzar notablement en la construcció del pont de Brooklyn, acabat el 1883. i el 1856 per a la fundació del moll central del pont Royal Albert de Brunel a Saltash. acabat el 1859.

## Descripció

És una estructura de contenció estanca que s'utilitza, per exemple, per treballar als fonaments d'un moll de pont, per a la construcció d'una presa de formigó o per a la reparació de vaixells.
Els caixons estan construïts de manera que es pugui bombejar l'aigua, mantenint així l'entorn de treball sec. Quan les piles es construeixen amb una caixa oberta i no és pràctic arribar a un terreny adequat, les piles de fricció es poden conduir per formar una subbase adequada. Aquestes piles estan connectades per un sòcol de fonamentació sobre el qual s'aixeca el pilar de la columna.

## Referències

* 1 2 «The caisson as a new element in concrete dam construction; a proposal made in connection with the Columbia River Power Project, by O.G. Aichel ...», 22-12-2022. [Consulta: 31 agost 2023].
* ↑ Butler WP «Caisson disease during the construction of the Eads and Brooklyn Bridges: A review». Undersea Hyperb Med, 31, 4, 2004, pàg. 445–59. Arxivat de l'original el 2011-08-22. PMID: 15686275 [Consulta: 8 octubre 2008].
* ↑ «The story of the Mulberry harbours». arromanches-museum.com. Musée de Débarquement. Arxivat de l'original el 19 març 2008. [Consulta: 1r juny 2017].
* ↑ «The History of Caisson Drilling». Foundation Structures, 02-03-2016. Arxivat de l'original el 2022-12-09. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «Knight's American mechanical dictionary. A description of tools, instruments, machines, processes, and engineering; history of inventions; general ... c.1 v.1.». HathiTrust, 16-10-2022. Arxivat de l'original el 2022-10-16. [Consulta: 31 agost 2023].

## Bibliografia

* William Beebe: 923 Meter unter dem Meeresspiegel. F. A. Brockhaus, Leipzig, 1935.

## Enllaços externs

* Britannica :
* GND
# Podogymnura

Podogymnura és un gènere de gimnurs originaris de les Filipines. Conté les dues espècies següents:
* Gimnur espinós (P. aureospinula)
* Gimnur de Mindanao oriental (P. intermedia)
* Gimnur menut (P. minima)
* Gimnur de Mindanao (P. truei)
Igual que els altres gimnurs, s'assemblen a les musaranyes, però no hi estan directament emparentats. Tenen el pelatge de color marró vermellós o gris a la part dorsal, mentre que la part ventral és més clara.

## Referències

* ↑ Entrada «Podogymnura» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Bastia

Bastia (pronunciat [bas'tia], Bastìa en cors) és una ciutat corsa, capital del departament de l'estat francès de l'Alta Còrsega. La ciutat està situada al nord-est de l'illa de Còrsega, a la costa de la mar Tirrena. La seva població frega els 40.000 habitants. Amb l'aglomeració urbana depassa els 50.000 habitants. El nom de la ciutat deriva de l'italià bastiglia, és a dir, 'ciutadella', per la fortificació que hi van construir els genovesos al segle xiv.
Bastia és la segona ciutat de Còrsega pel que fa al nombre d'habitants i el primer port de l'illa. El sector terciari ocupa més del 80% de la població activa.
Va ser fundada pels genovesos al segle xiv (1313) i des del 1453 fou la seu del governador genovès. El 1764, amb la resta de l'illa, passà a domini francès. El 1811, en temps de Napoleó, perdé la capitalitat, que fou transferida a Aiacciu (Ajaccio en francès).
Destaquen les esglésies barroques dels segles xvii i xviii: San Ghjuvan Battista, la més gran de Còrsega; l'oratori de San Roccu, l'església de Santa Maria i la capella de Santa Croce.

## Clima

Bastia té clima mediterrani. La temperatura mitjana anual és de 15,5 °C: la temperatura mitjana de gener és de 9,1 °C i la d'agost de 23,3 °C. La pluviometria mitjana anual és de 799 litres amb el mínim de pluja al juliol i l'agost i el màxim al novembre.

## Persones il·lustres

* Salvatore Viale (1787-1861), escriptor en cors, considerat el fundador de la literatura corsa moderna
* Vattelapesca (1832-1909), escriptor en cors
* Henriette Puig-Roget (1910 - París, 1992), organista, pianista, compositora i professora de música
* Ghjacumu Thiers (1945), escriptor i activista

## Esport

* Sporting Club de Bastia
* Cercle Athlétique Bastiais

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor mundial - Oficina d'Onomàstica - Secció Filològica - Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 9 maig 2024].
# Rytiodus

Rytiodus és un gènere extint de mamífers sirenis de la família dels dugòngids que visqueren durant el Miocè, fa entre 7,2 i 23 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Brasil, França, Líbia i Madagascar. Estaven dotats d'ullals grossos i amb forma de fulla de navalla que els haurien pogut servir per extraure herba marina dels fons del mar. El musell aplanat li permetia cerca aliment en aigües costaneres de poca profunditat. Atenyia una llargada de 6 m, amb la qual cosa superava de molt els sirenis d'avui en dia. L'únic sireni més gros conegut és la vaca marina de Steller, ja extinta, que assolia una llargada de fins a 8 o 9 m.

## Referències

* 1 2 Entrada «Rytiodus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ Berta, 2017, p. 120.

## Bibliografia

* Berta, A. The Rise of Marine Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2017. ISBN 9781421423265.
# PowerCon

El connector powerCON és un connector elèctric fabricat per Neutrik per connectar la xarxa elèctrica a equips en un espai reduït. Té un aspecte i funciona de manera similar al connector Speakon, amb el connector de línia inserit al connector del xassís i retorçat per fer contacte i bloquejar-lo. Tant els connectors de línia com els del xassís estan totalment aïllats fins i tot quan estan desconnectats.

## Característiques

La versió original i més genèrica del powerCON té una capacitat de 20 A.
Es presenta en dues variants deliberadament incompatibles per evitar que les persones connectin dos subministraments de xarxa. El type A és blau i s'utilitza per a fonts d'alimentació (l'energia surt d'un cable d'extrem blau cap a una presa de xassís). El type B és de color gris i s'utilitza per a drenatges d'energia (l'energia flueix des d'un endoll del xassís a un cable d'extrem gris). Els acobladors estan disponibles amb una presa de xassís de cada tipus muntada als extrems d'un tub de plàstic per estendre els cables.
Neutrik va presentar una versió més gran 32 A del powerCON. A diferència de la versió 20 A, la versió 32 A només inclou una variant que sembla estar pensada per utilitzar-la com a font.
Els principals avantatges del powerCON són una gran capacitat de corrent en un espai reduït (més petit que un connector IEC i el doble de la capacitat de transport de corrent) i l'acció de bloqueig. Els principals desavantatges són el cost i la dependència d'un sol proveïdor. Els models més antics no estan dissenyats per connectar-se/desconnectar sota càrrega (la qual cosa els fa inadequats per a equips utilitzats per personal no format).

## Història

A finals de 2020, Neutrik va llançar una versió redissenyada del PowerCON original que és capaç de connectar/desconnectar sota càrrega quan s'acobla amb els connectors corresponents. Els connectors de cable amb capacitat de ruptura es poden reconèixer a causa del '-1' del seu número d'article com NAC3FCA-1. Els connectors d'aparells es poden reconèixer a causa del "XX" afegit al seu número d'article com NAC3MPXXA.
El gener de 2011, Neutrik va anunciar una nova variant del connector anomenada powerCON TRUE1. A diferència dels connectors powerCON tradicionals, el nou connector s'especifica amb capacitat de ruptura, és a dir, està dissenyat per a la desconnexió sota càrrega La capacitat màxima de corrent per al connector TRUE1 es redueix a 16 A i no és compatible amb els connectors powerCON tradicionals. Els connectors tenen una classificació IP65 i UL50E quan s'acoblen (connectats) junts, el que significa que estan dissenyats per ser utilitzats en entorns exteriors amb una gran presència de pols i/o aigua.

## Referències

* ↑ PowerCON datasheet
* ↑ neutrik.com - Neutrik circular connectors product guide Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., 2012-07-02
* ↑ , 2018-03-26 "NAC3MP-HC: power-in"
* ↑ «powerCON».
* ↑ AG, Neutrik®. «Neutrik». www.neutrik.us. Arxivat de l'original el 2018-11-22. [Consulta: 27 juliol 2023].
* ↑ «IP65 Test Report». Arxivat de l'original el 2018-09-07. [Consulta: 27 juliol 2023].
# Frida Schahar-Rabinovich

Frida Schahar-Rabinovich (17 de març de 1950), és una jugadora d'escacs israeliana. Va guanyar el Campionat d'escacs femení d'Israel el 1969.
Frida Schahar-Rabinovich va néixer i es va criar a Vílnius, Lituània. El seu pare, que regentava una cadena de mobles, va ensenyar a ella i a la seva germana gran, la Sima, a jugar als escacs. El 1966, va emigrar a Israel amb la seva família i va viure al sud de Tzahala a Tel-Aviv. Va estudiar hebreu en un estudi del Kibbutz Merhavia.
Al Campionat d'escacs femení d'Israel de 1967, Frida Schahar-Rabinovich va acabar segona amb la campiona sortint Clara Friedman després de la seva germana gran, Sima Rabinovich.
En el Campionat d'escacs femení d'Israel que va acabar el gener de 1970, Frida Schahar-Rabinovich va guanyar el títol, guanyant totes les partides, amb 12 punts.
Frida Schahar-Rabinovich va jugar representant Israel en una Olimpíada d'escacs femenina:

## Bibliografia

* Игорь Бердичевский. Шахматная еврейская энциклопедия. Москва: Русский шахматный дом, 2016 (Gad Berdichevsky. L'enciclopèdia jueva dels escacs. Moscou: Russian Chess House, 2016, pàg. 201)ISBN 978-5-94693-503-6

## Referències

* ↑ Bartelski, Wojciech. «OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Frida Rabinovich». www.olimpbase.org.
# Eosiren

Eosiren és un gènere extint de mamífers sirenis de la família dels dugòngids que visqueren al mar de Tetis entre l'Eocè mitjà i l'Oligocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a Egipte, l'Índia i el Sàhara Occidental. Malgrat que era un sireni primitiu, ja no tenia extremitats posteriors externes, tot i que continuava presentant una pelvis ben desenvolupada. Exhibia ullals menuts a la premaxil·la. La columna vertebral no era gaire diferent de la de l'haliteri. L'holotip d'Eosiren era un crani de 290 mm de llargada.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eosiren» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 25 maig 2023].
* ↑ Rose, 2006, p. 270.
* ↑ Andrews, 1902, p. 295.

## Bibliografia

* Andrews, C. W. «Preliminary note on some recently discovered extinct vertebrates from Egypt. (Part III)» (en anglès). Geological Magazine, 9, 7, 1902, pàg. 291-295. DOI: 10.1017/S0016756800181178.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.