OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mühlhausen

Mühlhausen (oficialment Mühlhausen/Thüringen) és una ciutat de l'estat federal alemany de Turíngia. És la capital del districte rural de Unstrut-Hainich, i està situada al costat del riu Unstrut. L'any 2011 tenia uns 37.000 habitants.

## Història

Mühlhausen fou possiblement fortificada l'any 925, i la primera referència és del 967, quan apareix com a vila otoniana. La seva importància es demostra pels privilegis atorgats pel rei d'Alemanya Enric I l'Ocellaire (876–936), i per la dieta imperial que s'hi desenvolupà l'any 1135. El seu període de màxima esplendor va des del segle xiii fins al XV.
Durant la Reforma Protestant, Mühlhausen es convertí en un dels principals reductes dels anabaptistes. El predicador i líder revolucionari Thomas Müntzer va predicar a l'Església de Santa Maria l'any 1525, i després de la batalla de Frankenhausen fou executat a la ciutat.
Johann Sebastian Bach hi exercí com a organista de l'església de Sant Blai entre 1707 i 1708. Entre les obres que Bach compongué a la ciutat en destaca la cantata Gott ist mein König, BWV 71.
Les disensions internes i el dany causat durant la Guerra dels Trenta Anys (1618-1648) i la Guerra dels Set Anys (1756-1763) van reduir la importància de la ciutat. L'any 1802 Mühlhausen perd la seva independència, i passa a dependre de Prússia. L'any 1807 és annexada al Regne de Westfàlia, però l'any 1815 es torna a incorporar a Prússia, a la Província de Saxònia.

## Principals monuments

* Murada de la ciutat
* Arxius de la ciutat
* 11 esglésies
* Parc nacional "Hainich"

## Districtes

La ciutat de Mühlhausen està formada per 5 districtes:
* Mühlhausen (33.660 habitants)
* Felchta (990 habitants)
* Görmar (1.109 habitants)
* Saalfeld (211 habitants)
* Windeberg (260 habitants)

## Personatges destacats

* John (Johann) A. Etzler, escriptor, teòric socialista
* Günter Fromm (1926–1994), escriptor
* Adolph Methfessel (1807–1878), compositor
* Ernst Methfessel (1811–1886), compositor
* John (Johann) August Roebling (1806–1869), enginyer que dissenyà el pont de Brooklyn.
* Friedrich August Stüler, arquitecte
* Albert Thierfelder

## Ciutat agermanades

Mühlhausen està agermanada amb
* Tourcoing, França
* Eschwege, Alemanya
* Münster, Alemanya
* Kronstadt, Rússia
* Saxonburg, Pennsilvània, EUA

## Referències

* ↑ Christoph Wolff, et al. "Bach." Grove Music Online. Oxford Music Online. 19 May. 2010 <«www.oxfordmusiconline.com».>.

## Enllaços externs

* Mühlhausen - Lloc web oficial
# Portada/article març 18
## Bronzes de Benín

Els bronzes de Benín són una col·lecció formada per més de 1.000 peces commemoratives que provenen del palau reial del regne de Benín. Van ser creades pels pobles Edo des del segle xiii, i els britànics es van apoderar de la majoria el 1897. 200 es van dur al Museu Britànic, mentre que la resta es van repartir entre altres museus. Encara que comunament s'anomenen els bronzes de Benín, no totes les peces són fetes d'aquest material.
Els bronzes de Benín van fer augmentar l'apreciació d'Europa per la cultura africana i l'art tribal. Se sap que els bronzes es feien a Benín des del segle xiii, i que bona part de les col·leccions daten dels segles XV i XVI. Es creu que els dos períodes daurats en la creació de bronzes són el regnat d'Esigie (~1550) i el d'Eresonye (1735-50).
# Tomeu Matamalas Grimalt

Tomeu Matamalas Grimalt (Manacor, 1952) és un cantant i escriptor mallorquí que ja havia enregistrat un disc en català quan formava part del grup Amigos.
Cap a la meitat dels vuitanta del segle xx forma part, amb Francesc Cortès, del grup Calabruix, que enregistra un àlbum (Som, 1986) amb dotze temes propis lírics, reivindicatius i crítics i una musicació d'un poema de Blai Bonet ("Escola graduada").
L'any 1991 publicà un disc en solitari (Missatges en clau) on es revela com a melodista, intèrpret i lletrista.
L'any 1998 col·labora amb el grup Gom Teatre en un espectacle (Poeta en bicicleta) sobre poemes i cançons del desaparegut Guillem d'Efak, espectacle que dona peu el mateix any a un CD homònim, seguit d'un altre espectacle i CD (A doble espai, amb poemes de Miquel Àngel Riera i Damià Huguet) el 1999.
L'any 2003 publica el seu primer llibre, Les rares pedres fines, Premi Blai Bellver de narrativa d'aquell mateix any. Editorial Bromera.
L'any 2006 surt la seva segona obra escrita Bel Canto amb la qual assoleix el Premi de Lloseta també de narrativa. Editorial Moll.
L'any 2009 guanya ex aequo el Premi Pollença de Narrativa amb L'illa d'Antígona. El Gall Editor.
L'any 2012 publica Paradise of Love. Editorial Món de Llibres.

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, planes 191-192.
* ↑ «Joan Pons i Pons y Tomeu Matamalas ganan los Premis Pollença de Narrativa». Diario de Mallorca, 20-10-2009 [Consulta: 6 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Article del periòdic espanyol El Mundo sobre Tomeu Matamalas. Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (castellà)
# Ian Hallam

Ian Hallam (Nottingham, 24 de novembre de 1948) va ser un ciclista anglès que fou professional entre 1978 i 1982, sent els principals èxits esportius les dues medalles de bronze aconseguides als Jocs Olímpics. Combinà el ciclisme en pista amb la carretera.
Com a ciclista amateur, havia pres part en tres edicions dels Jocs Olímpics. El 1968, a Ciutat de Mèxic, en què no guanyà cap medalla; el 1972, a Múnic, en què guanyà una medalla de bronze en la prova de persecució per equips, fent equip amb William Moore, Michael Bennett i Ronald Keeble; i el 1976, a Mont-real, en què revalidà la medalla de bronze en la mateixa prova, aquest cop juntament amb Ian Banbury, Michael Bennett i Robin Croker.

## Palmarès

* 1970
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth d'Edimburg en persecució individual
* 1972
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Múnic en persecució per equips, junt a William Moore, Michael Bennett i Ronald Keeble
* 1973
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
* 1974
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth de Christchurch en persecució individual
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth de Christchurch en persecució per equips, amb Mick Bennett, Richard Evans i Willi Moore
* 1975
** 1r a Perf's Pedal Race
* 1976
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Mont-real en persecució per equips, junt a Ian Banbury, Michael Bennett i Robin Croker
** Vencedor de 2 etapes de la Milk Race
* 1979
** 1r a Burton-on-Trend
** 1r a Gravesend
* 1980
** 1r a Oakengates
** 1r a la Londres-Glasgow
* 1981
** 1r a Nottingham
* 1982
** 1r al Critèrium de Wolverhampton

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ian Hallam a sitiodeciclismo.net
# UV Piscium

UV Piscium (UV Psc / HD 7700 / HIP 5980) és un sistema estel·lar de magnitud aparent +8,91 situat a la constel·lació dels Peixos, un grau al sud de ζ Piscium. S'hi troba a 275 anys llum del sistema solar.
UV Piscium és una binària espectroscòpica on la component més brillant és una nana groga de tipus espectral G5V molt semblant al Sol. Té una temperatura efectiva de 5.780 ± 100 K i la seva lluminositat és un 23% major que la lluminositat solar. Amb una massa de 0,98 masses solars, el seu radi és un 11% més gran que el de el Sol i gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació projectada de 68 km/s. L'estrella secundària és una nana taronja de tipus K3V la temperatura és de 4750 ± 80 K. La seva lluminositat equival al 30% de la que té el Sol i la seva massa és igual a 3/4 parts de la massa solar. El seu radi és un 16% més petit que el radi solar i gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació de almenys 53 km/s.
UV Piscium constitueix una binària eclipsant i el seu període orbital és de 0,861 dies. A l'eclipsi principal la seva brillantor disminueix 1,14 magnituds mentre que en el secundari el descens de brillantor és de 0,63 magnituds. És, a més, una variable RS Canum Venaticorum -el que implica una intensa activitat cromosférica - així com una radioestrella. L'edat del sistema s'estima en 7.900 milions d'anys.

## Referències

* ↑ «VizieR Online Data Catalog: Henry Draper Catalogue and Extension, published in Ann. Harvard Obs. 91-100 (1918-1925)» (en anglès). Annals of the Astronomical Observatory of Harvard College, segle XX.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 3 «Physical properties and evolutionary states of EA-type eclipsing binaries observed by LAMOST». The Astrophysical Journal Supplement Series, 1, 3-2018. DOI: 10.3847/1538-4365/AAA601.
* 1 2 «APOGEE Data and Spectral Analysis from SDSS Data Release 16: Seven Years of Observations Including First Results from APOGEE-South». Astronomical Journal, 3, 9-2020. DOI: 10.3847/1538-3881/ABA592.
* ↑ «V* UV Psc -- Eclipsing binary of beta Lyr type» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 11 juny 2021].
* 1 2 3 Torres, G.; Andersen, J.; Giménez, A. «Accurate masses and radii of normal stars: modern results and applications». The Astronomy and Astrophysics Review, 18, 1-2, 2010. pp. 67-126.
* ↑ Malkov, O. Yu.; Oblak, E.; Snegireva, E. A.; Torra, J. «A catalogue of eclipsing variables». Astronomy and Astrophysics, 446, 2, 2006. pp. 785-789.
* ↑ UV Psc (General Catalogue of Variable Stars)
* ↑ Boboltz, D. A.; Fey, A. L.; Puatua, W. K.; Zacharias, N.; Claussen, M. J.; Johnston, K. J.; Gaume, R. A. «Very Large Array Plus Pie Town Astrometry of 46 Radio Stars». The Astronomical Journal, 133, 3, 2007. pp. 906-916.
# Janus Cornarius

Janus Cornarius (1500 – 1558) fou un humanista que destacà per les traduccions del grec al llatí, fent accessibles als seus contemporanis obres científiques i literàries clàssiques. Sovint acompanyà les seves traduccions de comentaris sobre el sentit per fer-les més entenedores, en la tradició de la crítica filològica. Molts dels seus llibres acabaren a l'Index Librorum Prohibitorum per ser declarades culpables de promoure idees anticatòliques, donada la seva amistat personal amb Erasme de Rotterdam, en aquell temps sota sospita.

## Referències

* ↑ Peter G. Bietenholz and Thomas B. Deutscher, Contemporaries of Erasmus: A Biographical Register of the Renaissance and Reformation, University of Toronto Press, 2003, vol. 1, pp. 339–340
# Toni Terrades

Toni Terrades és un cantant mallorquí que publicà un primer CD (Trajecte) el 1999 amb temes de caràcter sentimental. També ha escrit alguna cançó per a Marisa Rojas.

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 281.

## Enllaços externs

* Article del diari espanyol El Mundo sobre Toni Terrades i altres cantants mallorquins. Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (castellà)
# UX Orionis

UX Orionis és una estrella variable de la constel·lació d'Orió. És una estrella Herbig Ae, situada a uns 1000 anys llum de la Terra. En la seva màxima brillantor és un objecte de magnitud 9,5, per la qual cosa és massa feble per ser vist a ull nu. UX Orionis és el prototip de la classe UX Orionis d'estrelles variables (sovint anomenades "UXors"), que són objectes estel·lars joves que presenten canvis irregulars grans (més de 2,8 de magnitud) en la brillantor de la banda visual. UX Orionis va ser descoberta per Henrietta Swan Leavitt.
UX Orionis està envoltada per un disc circumestel·lar, i la variabilitat fotomètrica de l'estrella sembla ser causada per episodis durant els quals l'estrella queda enfosquida per material polsós dins del disc circumestel·lar.

## Referències

* ↑ «The Henry Draper Extension Charts: A catalogue of accurate positions, proper motions, magnitudes and spectral types of 86933 stars». Astronomy and Astrophysics, 1995.
* 1 2 3 4 5 6 7 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Sanjib Sharma «The radial velocity experiment (RAVE): fourth data release». Astronomical Journal, 5, 17-10-2013. DOI: 10.1088/0004-6256/146/5/134.
* ↑ Marica Valentini «The Radial Velocity Experiment (RAVE): fifth data release» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 19-01-2017. DOI: 10.3847/1538-3881/153/2/75.
* 1 2 Kreplin, A.; Madlener, D.; Chen, L.; Weigelt, G.; Kraus, S.; Grinin, V.; Tambovtseva, L.; Kishimoto, M. «Resolving the inner disk of UX Orionis» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 590, maig 2016, pàg. A96. Bibcode: 2016A&A...590A..96K. DOI: 10.1051/0004-6361/201628281.
* 1 2 3 «UX Ori» (en anglès). The International Variable Star Index. AAVSO. [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ Herbst, W.; Herbst, D. K.; Grossman, E. J.; Weinstein, D. «Catalogue of UBVRI Photometry of T Tauri Stars and Analysis of the Causes of Their Variability» (en anglès). Astronomical Journal, 108, novembre 1994, pàg. 1906. Bibcode: 1994AJ....108.1906H. DOI: 10.1086/117204.
# Javier Sanz

Javier Sanz (Madrid, 1965) és un escriptor espanyol, autor de guies turístiques diverses i de reportatges dins els mitjans de comunicació, i notablement de l'obra Resposta a la Lletra de Jesús al Papa (Respuesta a la Carta de Jesús al Papa), amb un epíleg de Fernando Sánchez Dragó, una recerca centrada dins el desenvolupament de les religions en Orient Mitjà a l'Antiguitat.

## Guies turístiques

* Iemen (Yemen) (Gaesa - 2000)
* Islàndia (Islandia) (Gaesa - 2005)

## Obres

* Resposta a la Lletra de Jesús al Papa (Respuesta a la Carta de Jesús al Papa) (Planeta - 2002)

## Referències

* ↑ (2002) Barcelona: Editorial Planeta, ISBN 978-84-08-04469-7
# Retaule Ceràmic de Sant Josep (Suera)

El retaule ceràmic de Sant Josep situat al carrer Cantadores, 7, en la façana principal, a nivell del primer pis, a mà esquerra de la balconada, en la localitat de Suera, a la comarca de la Plana Baixa; és un retaule ceràmic catalogat, en la categoria d'Espai Etnològic d'Interès Local, com Bé de Rellevància Local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi: 3.
El retaule és obra de Inocenci V. Pérez Guillén, i data de finals del Segle XIX. El retaule està pintat amb pintura ceràmica policromada vidriada, i ho formen 12 peces ceràmiques regulars de 20x20 centímetres, donant lloc a un retaule de 60 x80 centímetres, que se situa en una fornícula rectangular sense decoració.
El retaule presenta al sant sobre un núvol, amb dos angelets als costats, que fa de peanya. Apareix mig agenollat, amb el nen Jesús al braç; emmarcat en una orla amb bocel i filet en color groc i taronja.
Presenta una inscripció que diu: "EL PATRIARCA S. JOSE".

## Referències

* 1 2 3 4 «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 5 abril 2018].
# Tecnonímia

La tecnonímia (terme format a partir del mot grec téknon -'fill' o 'filla'-) és el terme emprat per descriure una forma de denominació en què el terme de referència per a una persona incorpora les relacions de parentiu dels seus descendents.
La tecnonimia, o nominació a partir dels fills, constitueix segurament la variant més comuna de la genèrica i hipotèticament més primitiva menció per parentiu (no només 'Pare de' o 'Mare de' sinó també 'oncle de', 'cosí de' o similars) que trobem, sempre pel rebuig a divulgar el nom propi, entre, per exemple, els bantus cafres d'Àfrica equatorial, els Alfurs de les Cèlebes o els aborígens australians de Gippsland.
En aquestes i altres cultures és el nom dels fills el que ve públicament explicitat de tal manera que els mons dels seus pares o altres parents adults queden gelosament ocults. Per exemple entre els ovimbudu (grup ètnic angolès) els casats no s'anomenàvem mai pel nom i un cop nascut el primer fill, es referien mútuament com 'El Pare de Fulano' o 'La Mare de Tal altre'. Entre els russos hi havia la usança que, després del naixement de les criatures, els progenitors s'interpel·lessin mútuament com 'pare' i 'mare'. A Corea la paternitat determina que l'individu passi a ser conegut en l'àmbit familiar com 'Pare de'.
Altres grups que empren aquesta nominació són: els Haida «haides usen noms personals únicament per a la gent soltera; totes les altres persones es citen cridant-los pare, mare, o dona de fulano ». Els amazònics Uitoto «fan servir en la seva conversa els termes que expressen el parentiu en lloc dels noms personals, per por dels poders màgics associats a l'ús d'aquests últims».
La pràctica de la tecnonímia és tan estricta entre algunes tribus de la província d'Assam, a l'Índia, que fins les «parelles sense fills porten el nom de" el pare sense fills "," la mare sense fills "," el pare de ningú "," la mare de ningú "».

## Referències

* ↑ «Tecnonímia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Frazer, 2003: 294
* ↑ Weyer, 1972: 175
* ↑ Zelenin, 1989: 253
* ↑ Malherbe, 1983: 320
* ↑ Murdock, 1981: 205
* ↑ Murdock, 1981: 365
* ↑ Frazer 2003: 294s

## Obres citades

* BALLESTER Xaverio, LA MAGIA DEL NOMBRE PROPIO Y LA MAGIA PROPIA DEL NOMBRE, Liburna 1 (2008) 37–63
* FRAZER Sir James George, La rama dorada. Magia y religión, E. Campuzano & T.I. Campuzano tradd., Fondo de Cultura Económica, México–Madrid 2003 [= 1951].
* MALHERBE Michel, Les langages de l'humanité. Une encyclopédie des 3000 langues parlées dans le monde, Seghers, París 1983.
* MURDOCK George Peter, Nuestros Contemporáneos Primitivos, T. Ortiz trad., Fondo de Cultura Económica, Méjico 1981 [= 1934].
* WEYER JR. Edward, Pueblos Primitivos de Hoy, R. Huguet trad., Editorial Seix Barral, Barcelona 1972.
* ZELENIN Dmitrij K., Tabù linguistici nelle popolazioni dell'Europa orientale e dell'Asia settentrionale. Tabù della vita domestica, Quaderni di Semantica 10 (1989) 123–276.
# C-33

La C-33 és una autopista catalana, anteriorment de peatge, que enllaça Barcelona amb l'autopista AP-7 a l'altura de Montmeló.
Amb una longitud d'uns 14 km, connecta l'autopista AP-7, al nord-est de l'Àrea Metropolitana de Barcelona amb el Nus de la Trinitat. Aquesta autopista formava part del primer tram que es va construir de l'AP-7, que aleshores només connectava Barcelona amb la Jonquera. La concessionària de l'autopista era Invicat, del grup Abertis. Abans que se'n traspassés la titularitat a la Generalitat de Catalunya, portava la denominació A-17.

## Enllaços (sortides)

| Número de la sortida | Nom de la sortida | Carretera que hi enllaça |
| | Barcelona / Nus de la Trinitat, inici d'autopista | B-10 B-20 |
| | Àrea de servei de Montcada |
| | Peatge de la Llagosta | |
| 85 | Mollet del Vallès / Santa Perpètua / Caldes de Montbui / Vic / CIM Vallès | C-59 |
| 90 | Parets / Vic / Puigcerdà | C-17 |
| | Enllaç de Montmeló, final d'autopista | AP-7 E-15 |

## Vegeu també

* Llista d'autopistes i autovies de Catalunya

## Referències

«Catàleg de Carreteres de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 setembre 2015].
«Línies de negoci». Abertis. Arxivat de l'original el 2015-09-10. [Consulta: 7 setembre 2015].
# Setge de Roses (1794)

El setge de Roses va ser mantingut entre el 22 de novembre de 1794 al 3 de febrer de 1795, i va donar la victòria al general francès contra l'exèrcit espanyol.

## Antecedents

El govern espanyol va declarar la guerra contra la República Francesa el 17 d'abril de 1793 en resposta a l'execució de Lluís XVI de França i Maria Antonieta d'Àustria. L'exèrcit espanyol, sota el comandament del general Antonio Ricardos van envair el Rosselló per Sant Llorenç de Cerdans, amb uns 25.000 homes i un centenar de peces d'artilleria, ocupant la ciutat poc defensada d'Arles, i avançant cap a Perpinyà per la vall del riu Tec. Després d'avançar fins a les portes de la ciutat de Perpinyà les tropes espanyoles es retiren progressivament fins a les posicions inicials.
Els francesos entren finalment a Catalunya per Sant Llorenç de la Muga, on es produeixen diversos combats, fins que es derroten les posicions espanyoles del 17 al 20 de novembre de 1794 en la batalla del Roure, en la que moren els generals Dugommier i el Comte de la Unión, i els espanyols es desmoralitzen i fugen, i Andrés Torres, el governador del castell de Sant Ferran, rendeix la ciutat de Figueres el 28 de novembre als francesos del general Dominique Catherine de Pérignon, deixant la ciutat de Roses aïllada.

## El setge

Tot i ser abastida de munició i queviures per mar per la marina de Federico Gravina, la ciutat, comandada pel mariscal de camp Domingo Izquierdo va rebre l'ordre d'evacuar la guarnició per via marítima el 3 de febrer de 1795.

## Conseqüències

El front s'estabilitzaria fins a una nova ofensiva de José de Urrutia a l'estiu.

## Vegeu també

* Ciutadella de Roses

## Referències

* ↑ Roses Digital
* ↑ Ingenieros del Rey Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Tempelhof-Schöneberg

Tempelhof-Schöneberg és un dels dotze districtes administratius en els quals es divideix Berlín, la capital federal d'Alemanya. Actualment és també anomenat setè districte. El seu nom respon a la unió l'any 2001 dels antics districtes de Tempelhof i Schöneberg, que reben el nom dels dos barris més importants i cèntrics de la zona. El seu escut reflecteix de la mateixa manera la unió entre tots dos. La seva seu administrativa es troba al Rathaus Schöneberg, a la John-Kennedy-Platz. Amb una extensió de 53,1 km², 336.282 habitants (30 nov. 2010) i una densitat de població de 6334/km², es tracta del segon districte més poblat de la ciutat després de Pankow.
Fins a l'any 2008 acollia l'Aeroport de Berlín-Tempelhof, convertit posteriorment en un parc urbà.
# Torgöt Fotsarve

Torgöt Fotsarve (nòrdic antic: Þorgautr) fou un viking d'Uppland, Suècia, conegut com a mestre gravador de runas (erilaz) actiu a finals l'era vikinga (s. XI).
A diferència d'altres zones d'Europa durant l'alta edat mitjana, molts escandinaus probablement sabien llegir i escriure, sobre os o fusta. Torgöt és conegut pel seu treball en estil Urnes, que és la darrera fase dels estils zoomòrfics de decoració vikinga que es desenvolupà durant la segona part del segle xi i el començament del xii.
La pedra rúnica U 308 d'Ekeby fou suposadament gravada per Torgöt, fill del mestre i també erilaz Fot. La influència del seu pare és evident: la seua obra està classificada com a estil Urnes Pr4. La inscripció rúnica d'aquesta peça diu:
    Þorgautr risti runaR þessaR, Fots arfi, o "Þorgautr, hereu de Fótr, gravà aquestes runes."
Altres peces conegudes signades per Torgöt Fotsarve són U 746 a Hårby i U 958 a Villinge. Se li atribueixen altres divuit peces més, basant-se en l'estil.
Una pedra rúnica de Södermanland, la hui perduda Sö 341 a Stavsta, apareix signada per un erilaz anomenat Þorgautr, però és una persona diferent.

## Referències

* ↑ Vilka kunde rista runor? (en suec).
* ↑ Fuglesang, Signe (1998) Ed. Klaus Düwel, Runeninschriften als Quellen Interdisziplinärer Forschung, ISBN 3-11-015455-2 pp. 197, 208–09
* ↑ Entrada urnesstil en Enciclopèdia nacional sueca (1996).
* ↑ Thompson, Claiborne W. (1972) Öpir's Teacher en Fornvännen, vol. 67 pàgs. 6–19 ISSN 1404-9430 p. 16.
* ↑ Project Samnordisk Runtextdatabas Svensk Arxivat 2011-08-07 a Wayback Machine. - Rundata U 308.