OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sommerécourt

Sommerécourt és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 85 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Sommerécourt era de 85 persones. Hi havia 33 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 17 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 43 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 10 eren segones residències i 1 estava desocupat. 40 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 32 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Sommerécourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 12 | 25 a 29 | 8 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 50 persones, 34 eren actives i 16 eren inactives. De les 34 persones actives 33 estaven ocupades (22 homes i 11 dones) i 1 aturada (1 home). De les 16 persones inactives 7 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola i 1 lampisteria.
L'any 2000 a Sommerécourt hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Sommerécourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Sommerécourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Luis Iribarren Cavanilles

Luis Iribarren Cavanilles (19 de febrer de 1902 - 4 de maig de 1984) va ser un futbolista i entrenador de futbol basc que va dirigir la selecció espanyola en quatre partits entre 1953 i 1954.
El primer partit d'Iribarren al capdavant va ser un amistós contra Suècia, que va acabar amb un empat 2–2. Aleshores, Iribarren va supervisar els partits de classificació per a la Copa del Món de la FIFA 1954 d'Espanya contra Turquia. Espanya va guanyar l'anada de l'eliminatòria per 4-1 a Madrid el 6 de gener de 1954, però va perdre el partit de tornada per 1-0 a Istanbul el 14 de març de 1954. Atès que la diferència de gols encara no havia estat introduïda per la FIFA, es va requerir un partit de play-off, que va tenir lloc a l'Estadi Olímpic de Roma el 17 de març de 1954. El partit va acabar amb un empat 2-2, amb Turquia avançant després d'un sorteig.
Iribarren era dentista titulat i el germà petit del notable enginyer civil Ramón Iribarren.

## Referències

* ↑ Carreño, F.M. «El adiós d'España a Suiza 54: la Falange, el telegrama fantasma y un dentista al mando» (en castellà). Marca [Madrid], 11-06-2018.
* ↑ Relaño, A. «Sancho Dávila nombra seleccionador a su dentista» (en castellà). El País [Madrid], 17-07-2016.
* ↑ «When Turkey shocked Spain to reach first World Cup». FIFA, 17-03-2020.
* ↑ «España, en partido poco brillante, venció a la selección turca por cuatro goles a uno, en la primera eliminatoria de la Copa del Mundo» (en castellà). Diario ABC [Seville], 07-01-1954.
* ↑ «El azar y Turquía eliminaron al equipo español del campeonato del Mundo del Futbol» (en castellà). Diario ABC [Madrid], 18-03-1954.
* ↑ Sánchez, O. «Se cumplen 50 años del fallecimiento de Ramón Iribarren» (en castellà). Conecta Bidasoa [Hondarribia], 27-12-2016.
* ↑ Mancebo, M. «Ha muerto el ingeniero Iribarren» (en castellà). La voz d'España [San Sebastián], 22-02-1967.
* ↑ «Real Academia de la Historia Biografía: Ramón Iribarren Cavanilles» (en castellà). [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ Marín Balda, J.L. (en castellà) Nuevos Extractos de la Real Sociedad Bascongada de los Amigos del País (Delegación en Corte), D-C, 1999 [Consulta: 17 desembre 2022].
# Sigmodon arizonae

Sigmodon arizonae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al nord-oest de Mèxic i el sud-oest dels Estats Units. El seu hàbitat natural són els herbassars. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, arizonae, significa ‘d'Arizona’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T. Sigmodon arizonae. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 14 abril 2017.
# Museu Goya - Colección Ibercaja - Museu Camón Aznar

El Museu Camón Aznar és un museu de belles arts situat en el carrer de Espoz i Mina, 23 a Saragossa. Els seus fons procedeixen del llegat realitzat per l'il·lustre professor, acadèmic, crític i col·leccionista saragossà José Camón Aznar al poble d'Aragó i del que conserva el seu nom. L'Obra Social d'Ibercaja és l'encarregada de gestionar la institució.
El museu va ser inaugurat el 1979 per la vídua de l'erudit aragonès, Donya Maria Luisa Álvarez Pinillos i està situat en el palau renaixentista dels Pardo dins del centre històric de Saragossa. Consta de diverses sales distribuïdes en tres plantes. Destaca per la seva col·lecció d'obres del pintor aragonès Francisco de Goya entre les quals són d'especial rellevància les seves sèries de gravats:
* Els Capritxos.
* Los desastres de la guerra.
* La tauromaquia.
* Els disbarats.
Altres pintors representats en el museu són Francisco i Ramón Bayeu, Fortuny, Eduardo Rosales, Emili Sala i Muñoz Degrain entre d'altres. Entre els pintors del segle xx destaquen obres de Zubiaurre, Benjamín Palencia, Juan Barjola o Alvaro Delgado.
El museu compta amb unes 956 peces artístiques comprenent dins de la categoria de les belles arts una de les col·leccions museístiques més importants de la península Ibèrica.
# Frederick Guest

Frederick Guest (Londres, 14 de juny de 1875 - Sunbury-on-Thames, 28 d'abril de 1937) va ser un polític anglès conegut, sobretot, per ser el líder del Partit Liberal de la Coalició del primer ministre David Lloyd George, 1917-1921. També va ser secretari d'Estat de l'Aire entre 1921 i 1922.

## Carrera militar

Educat al Winchester College, va triar la professió militar. El 1899 va ser enviat a Egipte, i a finals de novembre d'aquell any va formar part d'un Cos de Camellers durant les operacions que van conduir a la derrota d'Abdullahi. També va servir a Sud-àfrica durant la Segona Guerra dels Bòers a partir de 1901, tornant a casa a finals de juny de 1902, després del final de les hostilitats. Va ser condecorat per la valentia i va ascendir a capità abans de retirar-se del servei actiu el 1906.

## Carrera política

El 1904, durant la polèmica dins del Partit Conservador sobre l'adopció del proteccionisme, Guest i altres membres de la seva família van seguir el seu cosí i amic íntim, Winston Churchill, al Partit Liberal en suport del lliure comerç. El 1906 Guest es va convertir en secretari privat de Churchill. Guest va intentar tres vegades entrar a la Cambra dels Comuns abans de guanyar la votació a l'escó d'East Dorset a les eleccions generals de gener de 1910. Va ser reelegit el desembre de 1910. El 1911 es va convertir en un whip del Partit Liberal.
Amb l'esclat de la Primera Guerra Mundial, l'agost de 1914 va tornar al servei actiu com a ajudant de camp del mariscal de camp Sir John French, comandant de la força expedicionària britànica a França. El 1916 va servir a l'Àfrica Oriental i va rebre l'Orde del Servei Distingit. Una greu malaltia posà punt final a la seva carrera militar i el maig de 1917 es va unir al govern de la coalició de Lloyd George com a secretari del Tresor. El 1920 va ser nomenat membre del Consell Privat i el 1921 va ser ascendit a Secretari d'Estat de l'Aire, càrrec que va ocupar fins que la Coalició va caure del poder, l'octubre de 1922. A les eleccions generals de novembre de 1922 va perdre el seu escó però el 1923 el va recuperar per Stroud i el 1924 per Bristol North. Després de perdre com a liberal les eleccions de 1929, es va incorporar al Partit Conservador, guanyant per Plymouth Drake el 1931 i romanent en aquest càrrec fins a la seva mort.

## Carrera esportiva

El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de París, on guanyà la medalla de bronze en la competició de polo. Formà equip amb Dennis Bingham, Frederick Barrett i Kinnear Wise.

## Referències

* ↑ The London Gazette: no. 27159. p. 597–600. 30 January 1900.
* ↑ The London Gazette: no. 27482. p. 6494. 14 October 1902.
* ↑ The Army in South Africa – Troops returning home". The Times. No. 36811. London. 4 July 1902. p. 9.
* ↑ The London Gazette: (suplement) no. 31712. p. 1. 30 December 1919.
* ↑ «Olympedia – Freddie Guest». [Consulta: 28 setembre 2024].
# Sigmodon hirsutus

Sigmodon hirsutus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a Colòmbia, Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic, Nicaragua, Panamà i Veneçuela. Els seus hàbitats naturals són les selves i els boscos secs. S'alimenta de fongs, llavors, insectes i les parts verdes de les plantes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, hirsutus, significa ‘hirsut’ en llatí.

## Referències

* ↑ Delgado, C. et al. Sigmodon hirsutus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 16 abril 2017.
# La família de l'infant Lluís de Borbó

La família de l'infant Lluís de Borbó és un quadre que va ser pintat per Francisco de Goya el 1784 i es conserva a la Fundació Magnani-Rocca de Parma (Itàlia).
El llenç recull una escena familiar de Lluís Antoni d'Espanya, infant reial, arquebisbe de Toledo, primat d'Espanya, i oncle del rei d'Espanya Carles IV. Apareix durant el seu desterrament de Arenas de San Pedro al qual es va veure abocat per la seva renúncia a la carrera eclesiàstica i el seu posterior matrimoni morganàtic, que l'uní amb una persona de rang inferior, Maria Teresa de Vallabriga.
Al centre del quadre apareix l'infant don Luis jugant al solitari amb cartes mentre pentinen la seva dona. Després d'ell apareixen els seus fills Lluís i María Teresa.
La zona esquerra del quadre està ocupada pel mateix pintor immortalitzant l'escena i per diverses dames mentre que a la zona dreta apareixen diversos cavallers i una mestressa de cria amb Maria Luisa, la filla petita de l'infant, en braços.
# Luci Afrani (cònsol 60 aC)

Luci Afrani (llatí: Lucius Afranius) va ser un militar romà d'origen fosc, puix que Ciceró diu que «era fill d'Aulus» expressió que vol dir «persona de la qual ningú no sap res». Va viure al segle i aC i era de la gens Afrània, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser partidari fins a la seva mort de Gneu Pompeu. L'any 77 aC va ser un dels legats d'ell a Hispània, a la guerra de Sertori, i més tard oficial de Pompeu a la guerra contra Mitridates VI Eupator. En tornar Pompeu a Roma va voler obtenir el consolat per Afrani, i ho va aconseguir tot i fer front a una gran oposició i possiblement mitjançant influències i suborns. Afrani va ser elegit cònsol probablement l'any 60 aC, però no va poder fer res per Pompeu i el seu consolat va resultar ineficaç, ja que no estava dotat per les coses polítiques tot i que tenia una bona predisposició pels afers militars. L'any 59 aC va rebre la província de la Gàl·lia Cisalpina i sembla que va obtenir algunes victòries sobre els gals perquè va obtenir els honors del triomf.
Quan Pompeu va rebre la Hispània Citerior i la Hispània Ulterior durant el seu segon consolat l'any 55 aC va enviar com a governadors a Afrani i a Marc Petrei en nom seu com a legats, mentre ell va restar a Roma.
En esclatar la Segona guerra civil l'any 49 aC Afrani era encara a Hispània amb tres legions, i es va unir a Petrei per oposar-se a Juli Cèsar que s'acostava a Hispània després de dominar Itàlia. Després d'una campanya curta on Afrani i Petrei van obtenir algunes victòries, finalment van ser derrotats i van haver de demanar el perdó de Cèsar, que els va ser concedit amb la condició de llicenciar les seves tropes i de no servir mai més contra ell. Afrani no va acomplir la seva paraula i una vegada alliberat es va unir a Pompeu a Dirràquium, on alguns aristòcrates el van acusar de traïció, però va mantenir la confiança de Pompeu. Després de la batalla de Dirràquium, Afrànius va recomanar tornar a Itàlia ara que Pompeu era l'amo de la mar, però no van escoltar el seu consell.
A la batalla de Farsàlia Afrani va tenir el comandament d'un sector del camp. Després de la derrota, atès que no esperaven perdó, va fugir a Àfrica, on es va unir a l'exèrcit pompeià dirigit per Cató i Quint Cecili Metel Escipió, i després de la derrota final de Tapsos l'any 46 aC, va intentar fugir a Mauritània amb Faust Sul·la i mil cinc-cents cavallers, però va ser fet presoner per Publi Sitti, un aventurer aliat de Cèsar, i assassinat pocs dies després, segons uns per ordre de Cèsar mateix i segons altres durant un motí.
El seu fill Luci Afrani va negociar amb Cèsar a Hispània a través de Sulpici, per salvar la vida pròpia i la del seu pare. Després va ser ostatge de Cèsar. La seva sort final és desconeguda.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 55.
# Thomasomys rosalinda

Thomasomys rosalinda és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de les muntanyes del centre-nord del Perú, on viu a altituds d'aproximadament 2.600 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos montans. Algunes poblacions estan amenaçades per la desforestació, la fragmentació del seu medi i l'expansió de l'agricultura. El seu nom específic, rosalinda, significa ‘rosa bonica’.

## Referències

* ↑ Pacheco, V.; Vargas, J. Thomasomys rosalinda. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 maig 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 348. ISBN 978-0801893049.
# Esteban Elizondo

Esteban Elizondo (País Basc, 1945) és intèrpret de piano i orgue i també ha exercit com a catedràtic.
Va estudiar piano i orgue al Conservatori de Sant Sebastià, en els anys posteriors va continuar estudiant orgue a l'Escola Superior de Música de Viena.
L'any 2002 aconsegueix el doctorat en Filosofia i Ciències de l'Educació a la Universitat de Barcelona amb la tesi “La organería romántica en el País Basco y Navarra (1856-1940)”.
Ha sigut catedràtic d'orgue i director del Conservatori Superior de Música de Sant Sebastià. En els darrers anys la seva carrera professional s'ha centrar en la investigació i la divulgació internacional del patrimoni relacionat amb els orgues de les comunitats de Navarra i País Basc. Aquesta ha consistit en diferents concerts per diferents països com Estats Units, Japó, Brasil i Rússia, entre d'altres. També ha realitzat diferents treballs d'investigació i edició de partitures.
Va obtenir el primer premi quan va finalitzar els seus estudis de piano i orgue al Conservatori DE Sant Sebastià. Posteriorment, l'any 2002 va rebre el Premi Extraordinari de la Universitat de Barcelona pel seu doctorat. En relació a la tesi doctoral també va obtenir el Premi a la investigació proporcionat per la Universitat de País Basc i el Orfeón Donostiarra. L'any 2009 obté la medalla al Mèrit Ciutadà atorgat per l'ajuntament de Sant Sebastià.
L'any 2011 l'Asociación Cultural Organaria de Castilla y León el va nomenar soci d'honor. Posteriorment, al 2012, es converteix en el vicepresident de l'Asociación del Organo Hispano. Finalment, l'any 2014 ingressà com a membre de número a la Real Sociedad Bascongada de los Amigos del País.

## Referències

* ↑ «A138 - Esteban Elizondo» (en castellà). [Consulta: 28 desembre 2020].
* ↑ «Esteban Elizondo – Asociación de Amigos del Órgano de Bizkaia "Diego de Amezua"» (en castellà). [Consulta: 28 desembre 2020].
# Abdellatif Abdelhamid

Abdellatif Abdelhamid (àrab: عبد اللطيف عبد الحميد) (Homs, 5 de gener de 1954 - 15 de maig de 2024) va ser un actor, documentalista, guionista, escriptor, i director de cinema sirià.

## Filmografia

* Ahlam al-Madina (àrab: أحلام المدينة, Aḥlām al-madīna), de Mohammad Malas (1983), assistent de direcció.
* Umniyat (1983) (documental).
* Aydina (1982) (documental).
* Estrelles del dia (àrab: نجوم النهار, Nujūm an-nahār), d’Osama Mohammed (1987), actor.
* Layali Ibn Awa (1989).
* Rasael Shafahiyyah (1991).
* Suoud al-Matar (1994).
* Nassim al-Roh (1998).
* Qamaran wa Zaytouna (2001).
* Ma Yatlubuhu al-Musstamiun (2003).
* Hors réseau (2007). L'amic íntim d'Amer, Zouhair, és sentenciat injustament a deu anys de presó. Durant la seva absència, Amer es dedica per complet a l'esposa i la filla del seu amic. Es troba amb l'amor i la passió i abandona a la seva esposa. Quan Zouhair reapareix, Amer s'enfronta a una violenta lluita interna. Deixarà que el seu amic ocupi el seu lloc?
* Kharej al-Taghtiya (2007).
* Dies d’avorriment (àrab: أيام الضجر, Ayām aḍ-ḍajar) (2008).
* Ayam aldajar' (2009).
* September's Rain (2010). Premi Especial del Jurat ex aequo.
* The Lover (2012).
* Me You Mother and Father (2016).

## Referències

* ↑ «Ficha de filme con Abdelhamid». Arxivat de l'original el 19 d'octubre de 2017. [Consulta: 18 octubre 2017].
* ↑ Roy Armes. Indiana University Press. New Voices in Arab Cinema (en anglès), 2015, p. 352. ISBN 0253015286, 9780253015280.
* ↑ «ABDELLATIF ABDELHAMID director» (en castellà), 2017.
* ↑ Roy Armes. Indiana Univ. Press. Arab Filmmakers of the Middle East: A Dictionary (en anglès), 2010, p. 216. ISBN 0253004594 ISBN 9780253004598.
* ↑ «Art stars mourn Syrian director Abdel Latif Abdel Hamid» (en anglès), 16-05-2024. [Consulta: 18 maig 2024].
* ↑ «Abdellatif Abdelhamid» (en anglès). BFI org, 2016. [Consulta: 7 novembre 2017].
* ↑ «ABDELLATIF ABDELHAMID. Syrian film director» (en anglès). Upclosed, 2016. [Consulta: 7 novembre 2017].
* ↑ «Réalisé par Abdellatif Abdelhamid» (en francès). Premiere, 2015. [Consulta: 7 novembre 2017].
* ↑ MAP. «17è festival du Cinéma d'auteur de Rabat: le Grand Prix Hassan II revient au film Kirghizie «Le Voleur de Lumière»» (en francès). Maghress, 02-07-2011. [Consulta: 7 novembre 2017].

## Enllaços externs

* La seva biografia a Gutenberg.
* Entrevista minut 14 a TV Program Zoom a YouTube
# Massimiliano Frezzato

Massimiliano Frezzato (Torí, 12 de març de 1967 - Torí, 21 d'octubre de 2024) va ser un autor de còmics italià.

## Biografia

Nascut a Torí, va estudiar al Liceo artistico de la seva ciutat natal i va començar la seva carrera l'any 1985. El 1990 va començar la sèrie Margot, escrita per Jerome Charyn, per a USA Magazine, però això va cessar ràpidament arran d'una disputa amb l'editor: Glénat. La seva obra més famosa va ser I custodi del Maser (Keepers of the Maser), que va aparèixer l'any 1996 i ha estat traduïda a nombrosos països, com Estats Units, Alemanya, França, Bèlgica, Portugal, Polònia i Dinamarca. El seu estil està molt manllevat de la ciència-ficció i la fantasia heroica. Frezzato va morir el 21 d'octubre de 2024, a l'edat de 57 anys.

## Referències

* 1 2 «Massimiliano Frezzato». [Consulta: 22 octubre 2024].
* 1 2 «Morto il fumettista torinese Massimiliano Frezzato, autore de “I custodi del Maser”» (en italià). La Stampa, 21-10-2024.
* 1 2 «Massimiliano Frezzato» (en anglès). [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «De Pinocchio au Petit Chaperon rouge, le Turinois Massimiliano Frezzato dévoile son art à Carouge». Tribune de Genève, 16-05-2015 [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Morto il fumettista torinese Massimiliano Frezzato, autore de “I custodi del Maser”» (en italià), 21-10-2024. [Consulta: 22 octubre 2024].
# Thomasomys vulcani

Thomasomys vulcani és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic dels Andes de l'Equador. Es tracta d'un animal nocturn. Els seus hàbitats naturals són els boscos montans i els páramos amb matolls. Està amenaçat per la desforestació, la fragmentació del seu medi i l'expansió de l'agricultura. El seu nom específic, vulcani, significa ‘del volcà’ en llatí.

## Referències

* ↑ Pacheco, V.; Tirira, D.; Boada, C. Thomasomys vulcani. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 24 maig 2017.