OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Legió estrangera francesa

La Legió estrangera, francès: Légion étrangère, és un cos militar de l'exèrcit francès creat el 1831 i format originalment per estrangers comandats per militars francesos.
Establerta per Lluís Felip I de França, ha participat en la major part dels conflictes militars francesos dels segles XIX i XX, especialment en les guerres colonials. Es tracta d'un cos d'elit format tant per francesos com estrangers de diferents procedències, amb una gran disciplina i una dura exigència física i mental.
Tradicionalment, la Legió va constituir una via d'escapament per a criminals, aventurers i en general tots aquells que desitjaven abandonar el seu estil de vida. Encara avui accepta reclutes sota identitats fictícies malgrat que realitza controls per evitar l'admissió de criminals pròfugs de la justícia. Malgrat això sí que admet persones amb antecedents. Això la va dotar d'una aura de romanticisme que la va convertir en una icona del cinema i la literatura.

## Primera guerra carlina

Durant la primera guerra carlina, comandada pel general Bernelle i Joseph Conrad van participar en el bàndol liberal en funció de la Quàdruple Aliança, embarcant els poc més de 5.000 homes que componien la Legió a Alger el 27 de juny de 1835 i després de fer quarantena a Mallorca, arribaren a Tarragona el 16 d'agost. Van participar en el Setge de Guimerà, després del qual van afusellar sumaríssimament nombrosos presoners, van combatre també contra l'Expedició Guergué i a la batalla d'Arlaban, en la qual van combatre amb la Legió Auxiliar Britànica.
Foren tants els desertors de la Legió, que els carlins van poder formar-ne l'anomenat Batalló Algerià. Durant l'Expedició Reial la unitat fou pràcticament destruïda i el seu comandant Conrad mort en la batalla de Barbastre, en la qual precisament es van enfrontar al Batalló Algerià, el juliol de 1837. Molt desfeta, la cavalleria i l'artilleria foren incorporades a l'exèrcit espanyol, i la resta dissolta el desembre del 1838.

## Referències

* ↑ «Frantziar Legio Atzerritarra» (en euskera). Zumalakarregi Museoa. [Consulta: 19 juny 2022].
* ↑ «Legión Extranjera Francesa» (en castellà). XIX. mendeko historia militarra Euskal Herrian. Zumalakarregi Museoa, 2006. [Consulta: 27 setembre 2015].
# Leuctra (desambiguació)

«Leuctra» té aquests significats:
* Leuctra, ciutat de l'antiga Grècia a la regió de Beòcia, escenari de la batalla del 371 aC
* Leuctra o Lèuctron, població de l'antiga Grècia a la regió de Messènia, a tocar de Lacònia
* Leuctra o Lèuctron, població de l'antiga Grècia a la regió d'Arcàdia, a tocar de Lacònia
* Leuctra (en), gènere d'insectes de l'orde dels plecòpters
# Henri de Massue

Henri de Massue, Marques de Ruvigny, després Comte de Galway (9 d'abril de 1648 - 3 de setembre de 1720), fou un militar francès i diplomàtic influent a la Guerra dels Nou Anys i la Guerra de Successió Espanyola.
Massue va néixer a París. Era fill del primer Marques de Ruvigny, un diplomàtic francès distingit, i un parent de Rachel, l'esposa de Lord Guillem Russell. Com a soldat va servir a l'exèrcit francès sota les ordres de Turenne, que pensà extremadament en ell.
Probablement a causa de les seues unions angleses fou seleccionat l'any 1678 per Lluís XIV de França per a realitzar les negociacions secretes i prendre contacte amb Carles II, una missió difícil que executà amb gran habilitat.
Succeí al seu pare com general dels Hugonots, i va rebutjar l'oferta de Lluís, a la revocació de l'Edicte de Nantes, a retenir-lo en aquella ocupació. En 1690, havent entrat a l'exili junt als Hugonots, passà a incorporar-se al servici de Guillem III d'Anglaterra com un general principal, perdent amb això els seus estats francesos.

## Guerra dels Nou Anys

Al juliol de 1691 es distingí a la batalla de Aughrim, i l'any 1692 passà a ser comandant principal a Irlanda. En novembre d'aquell any fou nomenat Vescomte Galway i Baró Portarlington, i va rebre una subvenció gran d'estats perduts a Irlanda. l'any 1693 lluità a la batalla de Neerwinden i va ser ferit. El 1694, amb rang de tinent-general, l'enviaren per comandar una força anglesa a assistir al Duc de Berza de Savoia contra els francesos, i al mateix temps alleujar la pressió sobre Vaudois. El 1695, amb Berza de Savoia canviada de jaqueta, la península italiana fou neutralitzada, i la força de Galway fou retirada als Països Baixos. A partir de 1697 fins al 1701, un període crític de la història irlandesa, el Comte de Galway controlava els assumptes irlandesos com Lord tinent d'Irlanda.

## Guerra de Successió Espanyola

Després que passés alguns anys en el retir, fou designat el 1704 per a dirigir les forces aliades al Regne de Portugal, un post que va sostenir amb honor i èxit fins a la batalla d'Almansa el 1707, a la que com a comte de Galway, no obstant de la cura i habilitat per la seua pròpia part, fou derrotat amb decisió pel Duc de Berwick. El seu ajudant de camp era Héctor Francois Chataigner de Cramahé, fill de Jacques de Belrieu, Baró de Virazel.
Després de participar en una campanya més, va distingir-se a si mateix per la seua valentia personal en acció, i es retirà de la vida activa.
El seu últim servici fou donat el 1715, quan li enviaren com un dels Lords de Justícia a Irlanda durant la insurrecció jacobita. Quan la major part de la seva propietat a Irlanda havia sigut restaurada als seus antics propietaris, i tots els seus estats francesos havien sigut perduts molt abans, el parlament li votà pensions que ascendien a 1.500 lliures per any. El Marques de Ruvigny morí fadrí. La noblesa irlandesa va morir amb ell, però no el marquesat francès.

## Referències

* Este article incorpora la traducció adaptada de l'Enciclopèdia Britannica onzena Edició, una publicació ara a l'esfera del domini públic.
# Keigo Kiyoura

Keigo Kiyoura (清浦 奎吾, Kumamoto, 27 de març de 1850 - 5 de novembre de 1942) va ser un polític japonès, primer ministre del Japó el 1924.
Nascut a Kumamoto, fill d'un monjo budista. S'instal·là a Tòquio i començà a treballar per a la prefectura de Saitama.
Feu carrera com a buròcrata en diferents ministeris i organismes estatals. El 1876 fou ocupat al Ministeri de Justícia, i el 1884, fou nomenat Director General de Policia i Seguretat Pública pel ministre de l'Interior Aritomo Yamagata, i focalitzà la seva feina en la promulgació de la Llei de Preservació de la Pau. Membre poderós de la facció de Yamagata, va tenir una influència important sobre la comunitat política. El 1891 va ser elegit membre de la Cambra dels Pars per ordre directa de l'emperador.
Des de llavors, ocupà diversos càrrecs polítics: va ser ministre de Justícia durant el segon govern de Masayoshi Matsukata (1896) i el govern d'Aritomo Yamagata (1898), i més tard va ser ministre de l'Interior, de Comerç i d'Agricultura durant el govern de Tarō Katsura (1901). Elegit membre i president del Consell Privat de l'emperador el 1922, va esdevenir primer ministre del Japó el 1924. Tanmateix, va dissoldre el Parlament quan va haver d'enfrontar-se al segon Moviment de Protecció de la Constitució. Kiyoura era una persona que no tenia en compte l'opinió pública i les seves idees anaven en contra del desenvolupament polític que estava patint el Japó. El primer ministre es va veure atacat per la majoria dels partits polítics i per la premsa, i al cap de sis mesos va veure's obligat a dimitir i va ser substituït per Takaaki Katō.
Després d'aquesta episodi, Kiyoura va deixar de manera definitiva la política, tot i que va romandre com a conseller de l'emperador Hirohito fins a la seva mort el 1942.

## Referències

* 1 2 3 «Kiyoura, Keigo» (en anglès). Portraits of Modern Japanese Historical Figures. Biblioteca Nacional de la Dieta. [Consulta: 13 novembre 2021].
* ↑ Morley, James William. The Dilemmas of Growth in Prewar Japan (en anglès). Princeton: Princeton University Press, 1971, p. 46. ISBN 0-691-03074-X.
* 1 2 3 Frédéric, Louis. Japan Encyclopedia (en anglès). Cambridge i Londres: Harvard University Press, 2002, p. 534. ISBN 0-674-00770-0.
* ↑ Takenaka, Harukata. Failed Democratization in Prewar Japan: Breakdown of a Hybrid Regime (en anglès). Stanford: Stanford University Press, 2014, p. 95. ISBN 978-0-8047-6341-7.
# 1434

L'any 1434 (MCDXXXIV) va ser un any comú que començava divendres del calendari julià.

## Esdeveniments
### Resta del món

* 14 d'abril Es posa la primera pedra de la Catedral de Nantes a Nantes, Bretanya.
* 19 de juny o 20 Zara Yaqob esdevé emperador de l'Etiòpia.
* Jan van Eyck pinta El matrimoni Arnolfini.
* Amadeu VIII de Savoia abdica del Ducat de Savoia.
* Ladislau de Varna esdevé rei de Polònia.

## Naixements

Països Catalans
Resta del món
* 19 de març - Japó: Ashikaga Yoshikatsu, 23è shogun.
* Violant de Valois, a Tours.

## Necrològiques

Països Catalans
Resta del món
* 27 d'abril - Còrsega: Vicentello d'Istria, cap dels corsos partidaris dels catalans, executat pels genovesos, fet que marca la fi de la influència catalana a l'illa.
* Setembre Cosme de Medici torna a Florència, un any després de ser exiliat per la facció Albizzi i la Strozzi.
* Lluís III de Provença.
* Joan I de Borbó.

## Referències

* ↑ Psychology Press. MQoKeohhNkMC&pg=PA772 La França medieval: una enciclopèdia, 1995, p. 772.
* ↑ Carlo Zaghi. L'Africa nella coscienza europea e l'imperialismo italiano (en italià). Guida, 1973.
* ↑ Randolph Starn. Contrary Commonwealth: The Theme of Exile in Medieval and Renaissance Italy. University of California Press, 1 January 1982, p. 105. ISBN 978-0-520-04615-3.
# Humphrey de Verd Leigh

Humphrey de Verd Leigh (Aldershot, 26 de juliol de 1897 - 6 de juny de 1980) OBE DFC AFC ingressà al Reial Servei Naval de l'Aire (RNAS) britànic el 1915, servint a Mesopotàmia (avui Iraq), volant en hidroavions, i passà a servir a una primerenca Royal Air Force entre 1918-19. Es llicencià el 1919 i entrà al món dels negocis, treballant durant molts anys al Sudan a la indústria cotonera. En esclatar la Segona Guerra Mundial es tornà a allistar a la RAF al setembre de 1939 i serví a Personal i a Estat Major al Comandament Costaner entre 1939 fins al 1945.
La seva gran contribució va ser el desenvolupament reeixit de la Llum Leigh, realitzat per voluntat pròpia i sota el seu risc, i sense l'aprovació dels seus comandants superiors, que va fer una contribució significativa durant la Batalla de l'Atlàntic el 1942 en ajudar a descobrir els submarins quan sortien a la superfície per la nit.
# Can Xarbau

Can Xarbau és una masia de Maçanet de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia articulada en dues plantes; en la planta baixa destaca sobretot el gran portal de llinda monolítica, conformant un arc pla, amb muntants de pedra. El dintell conté una inscripció “16 { 35”, és a dir la data d'origen de la construcció de la masia, més el símbol de Crist. A banda i banda, està flanquejada per una sèrie d'obertures d'escassa importància. Pel que fa al primer pis, trobem cinc obertures, les quals es poden classificar en dues tipologies diferents: per una banda, les tres centrals, són rectangulars, de llinda monolítica amb muntants de pedra. Mentre que per l'altra, les dues laterals, rectangulars l'emmarcament de les quals ha set resolt seguint la modalitat d'obra vista. Finalment, cal dir que la masia està coberta per una teulada a vessants a laterals o a dues aigües.

## Història

Aquest mas era domini directe de l'Abat de Breda si bé també tenia algues terres, el domini directe de les quals pertanyia a la Marquesa de Cartellà. Mitjançant el capbreu de Breda del 1818, podem veure com a la fi del segle xviii (1771-1789), aquest mas es va fragmentar a causa de cinc vendes de terres (18 vessanes en total) i 3 establiments (9 vessanes en total), fets per en Pere Xarabau. Al segle xix, la pubilla del mas, Maria Xarabau i Puig es va casar amb Salvador Fors i Costa; en morir aquest al 1865 es va fer l'inventari de la casa, a través del qual es pot saber que aleshores el mas constava de 160 vessanes de terra, de les quals 12 eren de cultiu, 2 de vinya, 1 d'erm i la resta de bosc de pins, roures, alzines i suros. A les darreries del segle xix o a començament del XX els Fors Xarabau van passar a viure a la vila de Maçanet i a la casa hi va anar la família Aymerich, que encara a finals dels anys vuitanta continuava treballant les terres.

## Referències

* 1 2 «Can Xarbau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Ichikawa no Tsubone

Dama Ichikawa (市川局 Ichikawa no Tsuboune, d. 5 d'abril de 1585) fou una samurai guerrera (onna-bugeisha) del període Sengoku japonès, vassalla de Mōri Motonari i que defensà el castell Konomine de l'atac del clan Ōuchi i el clan Ōtomo.

## Setge del castell Konomine

Ōuchi Teruhiro es va afrontar amb Ōtomo Sōrin, un daimyo cristià a la Província de Bungo, després que les tropes de Mori Motonari assassinessin Sue Harukata a la batalla de Itsukushima. El 1569, Ōuchi Teruhiro va dirigir un atac al castell de Konomine. En aquest moment, Ichikawa Tsuneyoshi lluitava contra el clan Otomo, per capturar el castell Tachibana a Kyushu. Quan Ōuchi Teruhiro va envair la zona del clan Ichikawa, Dama Ichikawa es assumí el lideratge en la defensa del castell de Konomine i es va preparar pel combat.
Dama Ichikawa la va pressionar per lluitar a la primera línia i les dones van abandonar el castell amb les seves espases. Va aparèixer a les muralles del castell i va dirigir la defensa juntament amb les seves dones contra l'exèrcit d'Ouchi. En la ferotge batalla de 10 dies, la defensa del castell es va mantenir forta i Teruhiro va fugir. Fou derrotat davant l'exèrcit del clan Mōri, que havia sortit de Kyushu, i es va llevar ell mateix la vida. Degut a aquest èxit, Dama Ichikawa va rebre una carta d'agraïment de Mōri Terumoto el 6 de juliol de 1577.

## Vegeu també

* Onna-bugeisha

## Referències

* ↑ 日本人名大辞典+Plus,朝日日本歴史人物事典, デジタル版. «市川局(いちかわのつぼね)とは» (en japonès).
# Ikeda Sen

    En aquest nom japonès, el cognom és Ikeda.
Ikeda Sen (池田せん) o Annyo-in (若御前) fou una samurai i onna-bugeisha de finals del període Sengoku. Gràcies al seu entrenament en arts marcials i bèl·liques, fou la comandant d'una unitat de 200 dones mosqueteres.

## Història

Ikeda Sen serví al clan Oda tal com ho feia la resta de la seva família. També es presentà voluntària per a lluitar amb l'exèrcit del clan Toyotomi, on liderà una unitat de teppō, o mosqueters, que comptava amb 200 dones. En la batalla de Shizugatake (1583), Ikeda Sen lluità amb la seva unitat teppō al costat d'Oda Nobukatsu al castell Gifu, defensat per Oda Nobutaka. El castell esperava el reforç del seu aliat Shibata Katsuie, però aquest perdé el seu exèrcit en el seu enfrontament amb Toyotomi Hideyoshi, el clan Uesugi i les inclemències del temps. Després d'això es refugià al castell Kitanosho, on cometé suïcidi, juntament amb la seva dona Oichi. Privat així dels reforços que tant necessitava, Oda Nobutaka hagué de rendir la plaça.
En 1587, Ikeda Sen s'uní a Tsuneoki, Nagayoshi i Terumasa per lluitar en les files de Toyotomi Hideyoshi a la batalla de Komaki i Nagakute. El seu pare i el seu marit moriren durant aquesta batalla, però el seu germà Ikeda Terumasa sobrevisqué, succeint a Tsuneoki com a líder del clan Ikeda. Més tard es casà amb Nakamura Kazuuji, vassall del clan Toyotomi i un dels tres chūrō designats per Hideyoshi Hashiba.
Tot i ser dona, se sap que Ikeda Sen posseïa terres, essent-ne la propietària de ple dret. A la historiografia ''Tōdaiki'' (当代 記) hi especifica que rebé feus per valor de 10.000 koku, si bé la resta de detalls són desconeguts.

## En la cultura popular

* Ikeda Sen apareix com a personatge en el videojoc de Tecmo Koei Samurai Warriors 4, Empires i Nobunaga's Ambition.

## Vegeu també

* Onna-bugeisha

## Referències

* 1 2 荒木祐臣. 備前藩幕末維新史談 (en japonès). 日本文敎出版, 1978.
* ↑ «史籍雑纂. 苐二 - 国立国会図書館デジタルコレクション».
# Arsenal de Cartagena

L'Arsenal Militar de Cartagena és un drassana i base naval de gran importància en el Llevant espanyol, construït amb la intenció de desenvolupar la política naval de Felip V i el seu secretari, el marquès de l'Ensenada.

## Història

Durant el regnat de Felip V es va ordenar l'organització naval d'Espanya. Aquesta organització va determinar dividir el litoral en tres departaments marítims amb els seus respectius arsenals.
Cartagena va ser designada capçalera del Departament Marítim del Mediterrani, i amb aquest motiu se li confia a l'enginyer militar Sebastián Feringán y Cortés la construcció d'un arsenal en aquesta ciutat.
Els plans acabats el 2 de maig de 1731 es presenten a l'aprovació real. El 13 de juny, el rei Felip V estampa la seva signatura al peu del projecte, donant permís per a de construcció d'aquest. Les obres donaren començament oficialment el 20 de febrer de l'any següent, 1732.
Molts presidiaris i esclaus van ser obligats a treballar en la construcció de l'arsenal i més tard per fabricar bucs i construir les fortificacions de la ciutat.
A la mort de Sebastián Feringán el 1762, s'encarreguen les obres a l'enginyer militar Mateo Vodopich qui les va concloure el 31 de gener de 1782, després d'infinitat de vicissituds degudes a la magnitud de l'obra, i ja sota el regnat de Carles III. El cost final va ser de 112 milions de rals.
L'Arsenal de Cartagena esdevé el complex industrial més important de tot el litoral mediterrani en el segle xviii, s'hi 21 navilis, 17 fragates i més de mig centenar de bergantins, xabecs, urques, galeres, etc., a més d'un llarg nombre de bucs menors. En l'arsenal, milers de persones treballaven diàriament en la construcció i el manteniment de les unitats de l'Armada espanyola.
La Base Naval es va ampliar durant el regnat de Isabel II el 1849. El 1889, l'electricitat es va introduir en l'arsenal. El 1918, els fossats dels dics secs construïts per Feringán, van començar a servir com a molls de submarins, funció que encara tenen després de la seva recent remodelació. Durant la guerra civil espanyola va ser la base principal de l'Armada de la República Espanyola. Avui dia tanca entre els seus murs la història marcada per l'evolució en l'enginyeria naval espanyola.

## Referències

* ↑ Arsenal Militar a Cartagena Antigua
* ↑ El Arsenal a regmurcia.com
* ↑ Armada Espanyola: «La caserna de batallons de Cartagena (I). Antecedents.» Arxivat 2017-09-13 a Wayback Machine.
* ↑ Armada Española: «Historia del Arsenal de Cartagena.»

## Bibliografia

* «Historia del Arsenal de Cartagena». Adepa, 2007. Arxivat de l'original el 31 d'agost de 2009.
* Notícies de l'arsenal de Cartagena a la Opinión de Murcia
# Jarama

El Jarama és un riu d'Espanya. És un dels afluents més importants del Tajo.
Neix a vora de la Peña Cebollera, a la Sierra de Ayllón (Sistema Central), exactament al punt en què conflueixen les províncies de Madrid, Guadalajara i Segòvia.
Flueix per les províncies de Guadalajara i Madrid. Els seus afluents són els rius Lozoya, Guadalix i Manzanares a la riba dreta, i l'Henares i el Tajuña a la riba esquerra.
A la primera part del seu recorregut, passa per la vora de la fageda de Monteja, i constitueix el límit entre les províncies de Madrid i Guadalajara. S'interna a la província de Guadalajara a l'alçada de La Hiruella. Flueix per Colmenar de la Sierra, Matallana i El Vado, on se n'emmagatzema l'aigua a l'embalsament d'El Vado. Torna a la província de Madrid a l'alçada de Patones de Abajo, on rep el cabal del riu Lozoya. A partir d'aquí segueix una direcció nord-sud, passant per Talamanca de Jarama i deixant a la dreta la ciutat de Madrid a l'alçada de l'aeroport de Barajas. Un cop passat l'aeroport, rep l'aigua dels seus afluents principals: l'Henares, el Tajuña i el Manzanares. Acaba desembocant al Tajo una mica abans d'Aranjuez.
El 1937 hi tingué lloc la batalla del Jarama. Forces nacionalistes creuaren el riu en un intent de tallar la carretera principal de Madrid a València per aïllar la capital republicana. Les forces nacionalistes, encapçalades per la Legió Espanyola i soldats marroquins, es trobaren amb la resistència de forces republicanes, incloent-hi la 15a Brigada Internacional. Tot i que provocaren importants pèrdues a l'enemic, els nacionalistes no aconseguiren el seu objectiu. Després d'un temps de guerra de trinxeres, la Brigada Internacional es retirà.

## Enllaços externs

* El Jarama a la guerra civil espanyola
# Rebeca Pous del Toro

Rebeca, de nom complet Rebeca Pous del Toro, (Barcelona, 1 de novembre de 1974) és una cantant catalana. Durant la seva carrera musical ha publicat sis àlbums, més de 50 senzills i dos EP digitals. D'aquests sis àlbums, dos han estat recopilatoris.

## Biografia

Filla de José María Pous, pintor, i de Franciska del Toro, cantant de Puerto Rico, tot i que la seva mare afirma que és filla del periodista Jesús Hermida.

### Carrera musical

L'any 2006, intentà representar Espanya a Eurovisió, però no fou elegida. En els següents anys, continuà intentant ser la representant espanyola a Eurovisió, cosa que no aconseguí. Malgrat això, fou una de les compositores de la cançó I love you mi vida, que va representar Espanya l'any 2007.
Des de 2013 va ser protagonista dels musicals World of Abba i Broadway on Ice, en gira pels teatres d'Espanya.
L'any 2017 actuà al World Pride 2017 de Madrid i després de diversos anys sense treure treball discogràfic, el 2017 va publicar el disc Fiesta sobre mi corona.

### Carrera televisiva

Ha participat en dues ocasions en el reality Supervivientes, primer el 2005 a Antena 3, a Aventura en África i, després, el 2014 a Telecinco, a Hondures.
Gràcies a la seva última participació en Supervivents, ha estat convidada a Sálvame, o Deluxe i, entre 2014 i 2019, col·laborà al programa de Divinity Cazamariposas. L'any 2017 també va participar com a concursant al programa de Telecinco, Me lo dices o me lo cantas.
A més de la seva faceta com a col·laboradora, ha participat com a actriu en dues pel·lícules: Parella de tres (1995) i Objectiu Macarena (1996); i ha participat en un episodi de la sèrie Al salir de clase.
El 2020 va concursar al programa de Telecinco La Casa Fuerte 2.

## Referències

* ↑ Maine, Maite «Nace la primera hija de Franciska». Lecturas, 1974.
* ↑ Unplugged. «TELECINCO - televisión a la carta, series y entretenimiento» (en castellà), 12-12-2020. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Franciska revela que Jesús Hermida es el padre de su hija Rebeca». La Vanguardia, 22-03-2018 [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ «Rebeca Pous afirma que el tongo de 'Objetivo Eurovisión' no es algo nuevo: "Es una auténtica vergüenza"». FormulaTV, 16-02-2017 [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ «El grupo Nash y la canción 'I love you mi vida' serán los representantes de España en Eurovisión». 20minutos, 25-02-2007 [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ «Rebeca Pous en el Principal con ‘broadway’». El periódico Mediterráneo, 30-12-2013 [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ «Rebeca: “Veo a la música un poco estancada en lo fácil, que es el reggaetón”». Tribuna Valladolid, 23-08-2018 [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-07-01. [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ http://www.formulatv.com/personas/rebeca-pous/
* ↑ http://www.imdb.com/name/nm1213777/
* ↑ «TELEVISIÓN Quién es Rebeca Pous, concursante de ‘La casa fuerte 2’». El español, 05-11-2020 [Consulta: 1r setembre 2021].