OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hyperloop UPV

Hyperloop UPV és un equip de dissenyadors de la Universitat Politècnica de València d'hyperloop. El seu disseny és The Atlantic II, el qual és una de les primeres càpsules autònomes.
L'equip està format per enginyers aeronàutics i industrials Ángel Benedicto, Daniel Orient, David Pistoni, Germán Torres, Juan Vicén i el professor Vicente Dolz. Estan finançats per les empreses valencianes Nagares, Istobal i Jesiva.
EL 2016 van guanyar els premis de al millor disseny i el premi del millor subsistema de propulsió a la Setmana de Disseny de SpaceX.
El 2017 quedà dels 10 millors a la POD Competition, a Los Angeles.

## Referències

* ↑ «Oficiorama - Desarrollador de transportes. Ingeniero de energía solar. Desarrollador de e-sports». Oficiorama. RTVE, 04-04-2014. [Consulta: 28 novembre 2017]. Minut 4:00
* 1 2 «L'equip Hyperloop UPV, entre els deu millors en la POD Competition a Los Angeles». Diari La Veu, 29-08-2017 [Consulta: 28 novembre 2017].
* ↑ «Hyperloop UPV presenta a Califòrnia el seu prototip de tren del futur». Diari La Veu, 23-08-2017 [Consulta: 28 novembre 2017].
* ↑ Marrahí, J.A. i Batista, J. «El tren bala valenciano cobra vida». Las Provincias, 09-10-2016 [Consulta: 28 novembre 2017].
* ↑ Antena 3 Noticias "Programa de 05/02/2016" Antena 3

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Henrik Flöjt

Henrik Flöjt (Kajaani, 24 de maig de 1952 - Kajaani, 26 de setembre de 2005) fou un biatleta finlandès que va competir durant les dècades de 1960 i 1970. Erta germà del també biatleta Heikki Flöjt.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck on, fent equip amb Esko Saira, Juhani Suutarinen i Heikki Ikola, guanyà la medalla de plata en la cursa del relleu 4x7,5 km del programa de biatló.
En el seu palmarès també destaquen una medalles d'or i una de plata al Campionat del món de biatló.

## Referències

* 1 2 3 «Henrik Flöjt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 1r març 2020].
# Mesoníquids

Els mesoníquids (Mesonychidae, 'urpes mitjanes' en llatí) són una família extinta de mamífers carnívors de mida mitjana-gran estretament relacionats amb els artiodàctils. Aparegueren per primer cop a principis del Paleocè però començaren a declinar després de la fi de l'Eocè i finalment s'extingiren en l'Oligocè inferior. Probablement tenen el seu origen a Àsia, d'on es coneix el mesoníquid més primitiu, Yangtanglestes del Paleocè inferior. També atenyeren la màxima diversitat a Àsia, on es troben en totes les faunes importants del Paleocè. Com que altres carnívors com els creodonts o condilartres tenien una presència minsa o nul·la en aquestes comunitats, és molt probable que els mesoníquids fossin els depredadors dominants del Paleocè asiàtic.

## Referències

* ↑ Entrada «Mesonychidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 29 agost 2023].
# Guineu andina

La guineu andina (Lycalopex culpaeus) és un cànid del gènere Lycalopex. Viu a Sud-amèrica, on s'estén des de l'Equador i el Perú fins a la Patagònia i la Terra del Foc. També n'hi ha algunes poblacions al sud de Colòmbia.
Es tracta del cànid més gros del continent després del llop de crinera. Té un aspecte molt similar al de la guineu roja (Vulpes vulpes). Té el pelatge gris i vermell, la gola blanca, les potes vermelles i una ratlla pàl·lida a l'esquena.
S'alimenta de rosegadors, conills, ocells i sargantanes. A vegades també menja plantes i carronya.

## Referències

* ↑ «guineu andina». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 16 agost 2023].
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# 24 Hores de Montjuïc 1982

L'edició de 1982 de les 24 Hores de Montjuïc fou la 28a d'aquesta prova, organitzada per la Penya Motorista Barcelona al Circuit de Montjuïc el cap de setmana del 17 i 18 de juliol. Era la quarta prova del Campionat del Món de resistència d'aquell any. Per primer cop, es permetien equips formats per tres pilots.

## Classificació general

| Posició | Pilot 1 | Pilot 2 | Pilot 3 | Motocicleta | Voltes |
| 1 | Christian Berthod | Jean Monnin | Marc Granié | Kawasaki 1000 | 735 |
| 2 | Johan van der Wald | Patrick de Radiguès | Josep Maria Mallol | Honda | 730 |
| 3 | Gérard Coudray | Wolfgang Gierden | - | Honda | 726 |
| 4 | Carles Cardús | Benjamí Grau | Quique De Juan | Ducati | 710 |
| 5 | Gerrie van Rooyen | Marco Bonke | Helmut Dähne | Kawasaki | 705 |
| 6 | Ignasi Bultó | Toni García | Alejandro Tejedo | Suzuki | 693 |
| 7 | Peter Buhler | Hanspeter Böllinger | - | Suzuki | 692 |
| 8 | Henk van der Mark | Dirk Brand | Jur Manneveld | Suzuki | 669 |
| 9 | Dave Morris | John Horne | - | Suzuki | 666 |
| 10 | Detlev Karthin | Horst Scherer | Louis With | Yamaha | 665 |
* ↑ Velocitat mitjana: 116,089 km/h.

## Trofeus addicionals

* XXVIII Trofeu "Centauro" de El Mundo Deportivo: Kawasaki (Christian Berthod - Jean Monnin - Marc Granié)

## Referències

* «Clasificación» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* «Les 24 Heures de Montjuich (improprement appelées parfois 24 Heures de Barcelone)» (en francès). racingmemo.free.fr. [Consulta: 20 setembre 2015].
* Roig, Miquel. «24 Horas Motociclistas de Montjuïc - Dossier de Prensa» (PDF) (en castellà). dailymotos.com. Museu de la Moto de Barcelona, 19-07-2012. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Kassímov

Kassímov (en rus Касимов, transliterat Kasimov, i en tàtar Касыйм, transliterat Qasim) és una ciutat de Rússia situada a la ribera dreta del riu Oka. Administrativament forma part de l'oblast de Riazan, centre neuràlgic del raion de Kassímov. Històricament, se la coneix com a Xankirmän, Gorodets Meschorsky o Novy Nizovoy.

## Història

La primera població d'aquesta àrea va ser la tribu fino-úgrica anomenada meschiora, més endavant assimilada per russos i tàrtars.
La ciutat va ser fundada l'any 1152 per Yury Dolgoruky del principat de Vladímir-Suzdal amb el nom de Grodets, després canviat a Gorodets Meschyorskiy (Городец Мещёрский en rus). Fou seu d'un principat entre 1326 i 1392 (governat per Husein de Naruchad, Beklemish Useinovich, Demetri Beklemishevich, i Jordi Dmitriyevich) quan va passar a Moscou.
L'any 1376 la ciutat va ser destruïda per invasors tàrtars i mongols, però va ser reconstruïda ràpidament amb el nom de Novy Nizovoy (Новый Низовой en rus). Després de la batalla de Suzdal l'any 1445, on el gran duc Vasili II va ser fet presoner. Les terres dels meschiora foren donades a Ulugh Muhammad Khan, kan de Kazan, com a intercanvi per la vida del duc.
Altres fonts afirmen que Qasim i el seu germà Yosif van fugir de Kazan tan bon punt van perdre la pugna al tron amb el seu germà Maxmud (Mäxmüd) el 1446 i l'any 1452, el gran duc Vasili II va lliurar la ciutat a Qasim Khan, príncep de Kazan, qui es va aliar amb els russos.
A partir de 1471, la ciutat va ser coneguda com a Ciutat Qasim i va romandre com a capital del kanat de Kassímov fins a 1681 quan aquest kanat va ser novament annexat a Rússia. Un grup de tàrtars s'hi va restablir al segle xv i són coneguts com els tàrtars de Qasim, parlen un dialecte barreja del mishar i el tàtar mitjà de l'idioma tàrtar.
Al segle xii la ciutat va ser separada en tres parts per les autoritats russes:
* Ciutat Antiga (Старый Посад en rus, İske Bistä en tàtar) i la Ciutat Tàtara (Татарская слобода en rus, Tatar Bistäse en tàtar) governada pel Kanat de Kassímov i la noblesa tàrtara.
* Ciutat Yamskoy (Ямская слобода en rus) on habitaven serfs russos, governada per Moscou.
* Ciutat Marfin (Марфина слобода en rus, Marfin Bistäse en tàtar) – regida pel governador rus de Kassímov.

## Estadístiques

Població:
* 1910: 17000 hab.
* 2000 (aprox.): 38000 hab.
* 2002: 35816 hab.
Tàtaro-parlants:
* 1910: 1000-2000 hab.
* 2000: 500 hab.

## Llocs d'interès

Edificis històrics:
* Mesquita de Pedra (1467)
* Mausoleu de Shahgali (Şahğäli) Khan (1555)
* Mausoleu de Afghan Moxammad (Äfğan Möxämmäd) Khan (1658)
* Esglésies ortodoxes russes:
   * Església de l'Epifania (Богоявленская церковь) segle xvii.
   * Església de Sant Nicolau (Никольская церковь) segle xvii.
   * Església de la Trinitat (Троицкая церковь) segle xvii.
   * Catedral de l'Ascensió (Вознесенский собор) segle xix.

## Referències

* ↑ El nom vol dir "Fortalesa del Kan".
# Esko Saira

Esko Saira (Lemi, 14 de juny de 1938) és un biatleta finlandès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sapporo, on guanyà la medalla de plata en el relleu 4x7,5 quilòmetres del programa de biatló. Va formar equip amb Juhani Suutarinen, Heikki Ikola i Mauri Röppänen. En aquests mateixos Jocs fou sisè en la cursa dels 20 quilòmetres. Quatre anys més tard, als Jocs d'Innsbruck, va revalidar la medalla de plata en la cursa del relleu 4x7,5 quilòmetres del programa de biatló. En aquesta ocasió va compartir equip amb Henrik Flöjt, Suutarinen i Ikola. En la cursa dels 20 quilòmetres fou novament sisè.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món de biatló, sis campionats nòrdics i dos campionats finlandesos.

## Referències

* 1 2 «Esko Saira Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d’agost 2009. [Consulta: 25 febrer 2020].
# Ödön Bodor

Ödön Bodor (Kapuvár, Győr-Moson-Sopron, 24 de gener de 1882 – Budapest, 22 de gener de 1927) va ser un atleta hongarès que va competir a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la cursa dels relleus combinats, formant equip amb Frigyes Wiesner, Pál Simon i József Nagy. En aquesta cursa Bodor va córrer el darrer relleu, el de 800 metres. L'equip va superar l'equip suec en la primera ronda, però en la final, tot i que ho intentaren, es van veure superats pels equips estatunidenc i alemany, acabant en tercera posició.
Bodor també disputà les proves dels 800 i 1500 metres. En els 800 fou quart en la final, a tan sols dues dècimes de l'alemany Hanns Braun, medalla de bronze, mentre en els 1500 quedà eliminat en les sèries preliminars.
Quatre anys més tard va disputar els Jocs d'Estocolm, tot i que amb un paper més discret, ja que en les tres proves del programa d'atletisme que disputà, els 400, 800 i 4x400 metres relleus, quedà eliminat en sèries.
També jugà a futbol en l'Újpest Football Club.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ödön Bodor Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 4 desembre 2015].
# Hèctor de Provença

Hèctor de Provença (? – mort a Autun la Pasqua del 675), fou prefecte i patrici de Provença o Marsella.

## Biografia

Probablement era d'origen visigot i hauria pujat al poder com a comte de Provença en temps de Khilderic II d'Austràsia (662–675), segurament vers 673 quan fou rei de tots els francs.
Aliat amb el bisbe d'Autun Leodegari o Lleuger (que havia guanyat ascendència sobre el rei i havia exercit quasi com un majordom de palau) es va oposar a la política centralitzadora d'Ebroí, majordom de palau. Per un temps Leodegari havia exercit completa influència sobre el rei, però hi va acabar enemistat per certs retrets de la seva vida privada.
Quan Hèctor va anar a la cort a causa d'un conflicte amb Prejecte (saint Prix) bisbe d'Alvèrnia, Leodegari fou acusat de complotar amb el prefecte i patrici, en una operació política que haurien preparat Prejecte i el rei Khilderic II; el bisbe fou enviat a l'exili a Luxeuil (on es va trobar amb Ebroí) i Hèctor fou executat el dissabte sant del 675 a Autun. Saint Prix va acabar capturat a Volvic per visigots que volien venjar a Hèctor, i executat en aquell lloc el 25 de gener del 676. A Provença el buit de poder fou aprofitat per Eticó Adalric d'Alsàcia que va envair el país i va intentar ocupar Lió però va fracassar i quan va tornar a Alsàcia es va trobar en què les seves terres havien estat confiscades per Teodoric III de Nèustria (675–691) i cedides a un senyor fidel. A Clarmont d'Alvèrnia el bisbe mort fou reemplaçat per Avit (Avitus) i a la Provença austrasiana al final de la dècada dels anys 670 o vers 680 apareix un nou patrici i prefecte, Rocco de Provença i poc després ja s'esmenta a Bonet, el mateix germà d'Avit.

## Conseqüències

Des de 675, l'assassinat del rei Khilderic per un grup de nobles provoca obertament la divisió regional i les guerres entre aquests nous poders polítics. A Nèustria, Khilderic fou reemplaçat pel seu germà Teodoric III a qui havia succeït el 673 quan aquest últim havia estat tonsurat i enclaustrat al monestir de Saint Denis. A Austràsia, els grans del regne, assabentats de l'existència de Dagobert II, l'exiliat a Anglaterra, el van fer tornar. Però Dagobert no va regnar molt de temps; víctima de la violència del seu temps, fou assassinat el 23 de desembre del 679.

## Referències

* ↑ La seva mort va ser venjada pels visigots.
* 1 2 Rouche i Heuclin, 2003, p. 194.
* ↑ Février, 1989, p. 461.
* ↑ Teodoric fou proclamat rei dels Francs a Saint-Cloud

## Bibliografia

* de Manteyer, Georges. La Provence du premier au douzième siècle (en francès). París: Librairie Alphonse Picard & fils,, 1908.
* Février, Paul-Albert (ed.). La Provence des origines à l'an mil : histoire et archéologie (en francès). [Rennes]: Ed. "Ouest-France, 1989. ISBN 2-7373-0456-3.
* Rouche, Michel; Heuclin, Jean. Le choc des cultures : romanité, germanité, chrétienté, durant le Haut Moyen Âge (en francès). Villeneuve-d'Ascq: Presses universitaires du Septentrion, 2003. ISBN 2-85939-798-1.
# Megamede

Megamede (en grec antic: Μεγαμήδη) va ser, segons la mitologia grega, una filla d'Arneu i l'esposa de Tespi, heroi beoci i epònim i rei de la ciutat de Tèspies. Una de les tradicions la fa mare de les cinquanta filles de Tespi, les Tespíades.
Tespi i Megamede tenen a veure amb el cicle de llegendes sobre Hèracles. Quan Hèracles perseguia el lleó de Citeró, que feia estralls entre els ramats de Tespi i els d'Amfitrió, a la veïna Tebes, es va instal·lar al palau de Tespi, caçant durant el dia i tornant a dormir al palau a la nit. El rei, que desitjava tenir nets d'un heroi tan important, posava al seu llit cada nit una de les seves filles. L'heroi, esgotat per la cacera, no s'adonava del canvi, i creia que tenia sempre la mateixa companya de llit. Totes elles van concebre un fill d'Hèracles.
De vegades les tespíades no són totes filles de Megamede, sinó de diferents concubines de Tespi.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 520. ISBN 9788496061972.
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, II, 4 10
# Eogyrinus attheyi

Eogyrinus attheyi és una espècie extinta de vertebrat tetràpode de la família dels eogirínids que visqué en allò que avui en dia és Europa durant el Carbonífer superior, fa entre 315,2 i 316,9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Regne Unit. La seva taxonomia és incerta. Originàriament, era classificat en el gènere monotípic Greererpeton. El 1987, Jennifer Alice Clack el transferí al gènere Pholiderpeton. Tanmateix, persisteixen dubtes importants sobre aquesta nova classificació.

## Referències

* 1 2 Entrada «Pholiderpeton attheyi» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ Watson, 1926, p. 222.
* ↑ Clack, 1987, p. 86.
* ↑ Ruta, M.; Coates, M.I. «Dates, nodes and character conflict: addressing the lissamphibian origin problem» (en anglès). Journal of Systematic Palaeontology, vol. 5, 1, 2007, pàg. 69-122. DOI: 10.1017/S1477201906002008.
* ↑ Marjanović, D.; Laurin, M. «Phylogeny of Paleozoic limbed vertebrates reassessed through revision and expansion of the largest published relevant data matrix» (en anglès). PeerJ, vol. 6, e5565, 2019, pàg. 1-191. DOI: 10.7717/peerj.5565. PMC: 6322490. PMID: 30631641.

## Bibliografia

* Clack, J. A. «Pholiderpeton scutigerum Huxley, an amphibian from the Yorkshire coal measures» (en anglès). Philosophical Transactions of the Royal Society B, 318, 1987, pàg. 1-107. DOI: 10.1098/rstb.1987.0082.
* Watson, D. M. S. «VI. Croonian lecture.— The evolution and origin of the amphibia» (en anglès). Philosophical Transactions of the Royal Society B, 214, 1926, pàg. 189-257. DOI: 10.1098/rstb.1926.0006.
# Pál Simon

Pál Simon (Budapest, 31 de desembre de 1881 – Budapest, 25 de febrer de 1922) va ser un atleta hongarès que va competir a primers del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la cursa dels relleus combinats, formant equip amb Frigyes Wiesner, József Nagy i Ödön Bodor.
Simon va córrer el primer relleu de 200 metres. L'equip va superar l'equip suec en la primera ronda, però en la final, tot i que ho intentaren, es van veure superats pels equips estatunidenc i alemany, acabant en tercera posició. Simon també disputà les proves dels 100 i 200 metres, acabant segon i quart en les seves sèries de la primera ronda d'ambdues proves i quedant eliminat.

## Referències

* 1 2 «Pál Simon Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2011. [Consulta: 25 novembre 2015].
# Kerrie Meares

Kerrie Meares (Blackwater, Queensland, 4 de setembre de 1982) és una ciclista australiana. Ha guanyat dues medalles als Campionats del Món en pista.
És germana de la també ciclista Anna Meares.

## Palmarès

* 2000
** Campiona del món júnior en 500 metres contrarellotge
* 2001
** Campiona d'Austràlia en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Austràlia en Velocitat
* 2002
** Campiona als Jocs de la Commonwealth en 500 metres contrarellotge
** Campiona als Jocs de la Commonwealth en Velocitat
** Campiona d'Austràlia en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Austràlia en Velocitat
* 2003
** Campiona d'Oceania en Velocitat
** Campiona d'Oceania en Velocitat per equips, amb Alexandra Bright i Anna Meares
** Campiona d'Austràlia en Velocitat
* 2004
** Campiona d'Oceania 1 en 500 metres
** Campiona d'Oceania 2 en 500 metres
** Campiona d'Oceania 1 en keirin
** Campiona d'Oceania 2 en keirin
** Campiona d'Oceania en Velocitat
* 2005
** Campiona d'Oceania en keirin
* 2006
** Campiona d'Oceania en keirin
** Campiona d'Oceania en Velocitat
** Campiona d'Austràlia en keirin
** Campiona d'Austràlia en Velocitat per equips
* 2007
** Campiona d'Oceania en Velocitat per equips, amb Kaarle McCulloch
** Campiona d'Austràlia en Velocitat
** Campiona d'Austràlia en Velocitat per equips
* 2008
** Campiona d'Oceania en Velocitat
** Campiona d'Oceania en Velocitat per equips, amb Kaarle McCulloch
** Campiona d'Austràlia en Velocitat per equips
* 2009
** Campiona d'Austràlia en keirin
** Campiona d'Austràlia en Velocitat per equips

### Resultats a la Copa del Món

* 2003
** 1a a Sydney, en Velocitat per equips
* 2006-2007
** 1a a Sydney, en Velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a .sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Marcello Bertinetti

Marcello Bertinetti (Vercelli, Piemont, 26 d'abril de 1885 – Vercelli, 31 de juliol de 1987) va ser un tirador d'esgrima italià, que va competir durant el primer quart del segle xx. El seu fill, Franco Bertinetti, també fou un tirador d'esgrima.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà les quatre proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de plata en la competició de sabre per equips, formant equip amb Alessandro Pirzio Biroli, Riccardo Nowak, Abelardo Olivier i Sante Ceccherini. En la competició d'espasa per equips fou quart, mentre en les proves individuals d'espasa i sabre quedà eliminat en sèries.
Hagué d'esperar setze anys per tornar a disputar un Jocs Olímpics, en aquesta ocasió a París el 1924. En ells disputà tres proves del programa d'esgrima, amb un balanç d'una medalla d'or en la competició de sabre per equips i una de bronze en la d'espasa individual. En la competició de sabre individual es retirà després que el seu compatriota Oreste Puliti fos desqualificat.
El 1928, a Amsterdam, disputà els seus darrers Jocs Olímpics, en els quals guanyà una darrera medalla d'or en la competició d'espasa per equips.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Marcello Bertinetti Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d'agost 2011. [Consulta: 21 desembre 2015].
# Hérémakono

Hérémakono és una ciutat i subprefectura de Guinea, a la prefectura de Faranah, regió de Faranah. La seva població al cens del 2014 era de 12.890 habitants (la suprefectura, equivalent a un municipi)

## Història

Antigament se l'anomenava Hérimakono. Fou conquerida per Samori Turé el 1880. La conquesta francesa es va produir al mateix temps que la de Faranah i es va establir una posició militar a la població. (vegeu Faranah)
Poc després va rebre una protesta del sergent britànic comandant de les posicions de Falaba i Caliere, que va rebutjar l'establiment francès a Hérimakono que considerava britànic. En aquell moment les bandes de Bilali van reaparèixer i Briquelot va ignorar les protestes britàniques i va seguir la persecució (15 de febrer). Va lliurar a Bilali alguns combats de rereguarda a Kalaya, Somakala, Kiremba, Samagoudou, arribant a Tembicounda, a les fonts del Níger, el 7 de març (prop de la frontera amb Sierra Leone). Va seguir llavors al sud, va rebutjar als sofes de Guédé després d'una darrera escaramussa i Bilali, abandonat per quasi tots els seus, va estar a punt de ser atrapat al gué de Dembayola però el tirador que el va atrapar es va quedar amb el seu mboubou a les mans, escapant Bilali sense camisa i refugiant-se a territori de Sierra Leone. El Kouranko quedava perdut per Samori.
Briquelot va tornar a Faranna, on va instal·lar una companyia de tiradors; va destacar també una secció a Hérimakono i en va enviar una a Kouroussa i amb la resta dels seus homes es va dirigir a Benty obrint així una nova ruta entre el Sudan i l'oceà; pel camí va fundar la posició d'Ouossou al Tamisso, arribant a Benty el 9 de maig. Fou ascendit a comandant i va tornar a França sent enviat poc després a Tonkin, morint a Hanoi el 22 d'abril de 1896.

## Referències

* ↑ una camisa ample que portaven els indígenes a la zona
* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899)" pel Tinent Gatelet
# Bernardus Croon

Bernardus Hermanus Croon (Amsterdam, 11 de maig de 1886 – Amsterdam, 30 de gener de 1960) va ser un remer neerlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la prova del quatre sense timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Bernardus Croon Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 5 desembre 2015].
# Karel Heijting

Karel Heijting (Kutoarjo, Índies Orientals Neerlandeses, 1 de maig de 1883 – París, França, 1 d'agost de 1951) va ser un futbolista neerlandès que va competir a començaments del segle xx. Jugà com a centrecampista i en el seu palmarès destaca una medalla de bronze en la competició de futbol dels Jocs Olímpics de Londres de 1908 i les lligues neerlandeses de futbol de les temporades 1904-05, 1906-07 i 1909-10.
A la selecció nacional jugà un total de 17 partits, en què no marcà cap gol.

## Referències

* ↑ «Karel Heijting Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2015. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ Fitxa de Karel Heijting a eu-football.info
* ↑ Fitxa de Karel Heijting Arxivat 2016-02-05 a Wayback Machine. a fifa.com