OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lophuromys

Lophuromys és un gènere de rosegadors de la subfamília dels deomins que viu a l'Àfrica subsahariana. Aquest gènere estigué molt de temps categoritzat com a murí incertae sedis, però a principis del segle XXI fou reclassificat com a deomí basant-se en dades genètiques. El gènere conté més de 30 espècies, que es descobriren a finals del segle XX i principis del segle XXI a partir de dades morfològiques i genètiques.
Es mengen sobretot invertebrats, com ara formigues, però algunes espècies també consumeixen material vegetal. El gènere es subdivideix en els subgèneres Lophuromys i Kivumys. Els membres de Kivumys tenen les orelles, la cua i els peus més llargs i les urpes més curtes.

## Taxonomia

El gènere conté els subgèneres i espècies següents:
* Subgènere Kivumys
** Lophuromys luteogaster
** Lophuromys medicaudatus
** Lophuromys woosnami
* Subgènere Lophuromys
** Lophuromys angolensis
** Lophuromys ansorgei
** Lophuromys aquilus
** Lophuromys brevicaudus
** Lophuromys brunneus
** Lophuromys cinereus
** Lophuromys chercherensis
** Lophuromys chrysopus
** Lophuromys dieterleni
** Lophuromys dudui
** Lophuromys eisentrauti
** Lophuromys flavopunctatus
** Lophuromys huttereri
** Lophuromys kilonzoi
** Lophuromys machangui
** Lophuromys makundii
** Lophuromys melanonyx
** Lophuromys menageshae
** Lophuromys nudicaudus
** Lophuromys pseudosikapusi
** Lophuromys rahmi
** Lophuromys roseveari
** Lophuromys sabunii
** Lophuromys sikapusi
** Lophuromys simensis
** Lophuromys stanleyi
** Lophuromys verhageni
** Lophuromys zena

## Referències

* ↑ Entrada «Lophuromys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].

## Bibliografia

* Dieterlen, F. 1976. «Die afrikanische Muridengattung Lophuromys Peters, 1874: Vergleiche an Hand neuer Daten zur Morphologie, Ökologie und Biologie». Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde, (A)285: 1-96.
* Dieterlen, F. 1987. «Neue Erkenntnisse über afrikanische Bürstenhaarmäuse, Gattung Lophuromys (Muridae; Rodentia)». Bonner zoologische Beiträge, 38(3): 183-194.
* Kingdon, J. 2004. The Kingdon Pocket Guide to African Mammals. Londres: A & C Black, 272 pàg. ISBN 978-0-7136-6981-7
* Lavréntxenko, L. A.; Verheyen, W. N.; Verheyen, E.; Hulselmans, J.; Leirs, H. 2007. «Morphometric and genetic study of Ethiopian Lophuromys flavopunctatus Thomas, 1888 species complex with description of three new 70-chromosomal species (Muridae, Rodentia)». Bulletin van het Koninklijk Belgisch Instituut voor Natuurwetenschappen, Biologie, 77: 77-117.
* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* Verheyen, W. N.; Hulselmans, J. L. J.; Dierckx, T.; Mulungu, L.; Leirs, H.; Corti, M.; Verheyen, E. 2007. «The characterization of the Kilimanjaro Lophuromys aquilus True 1892 population and the description of five new Lophuromys species (Rodentia, Muridae)». Bulletin van het Koninklijk Belgisch Instituut voor Natuurwetenschappen, 77: 23-75.
# Benagera

Benagera (en castellà i oficialment, Benachera) és un mas del terme de Lludient, a la comarca de l'Alt Millars, País Valencià. Situat a uns cinc quilòmetres a l'oest del cap municipal, és una de les poques masies que continuen habitades. Així doncs, el 2015 s'hi comptaven 16 veïns. Aquesta xifra, però, dista molt de les 57 persones registrades a Benagera el 1940.
Diversos autors coincideixen en assegurar que el topònim del mas està relacionat amb la família amaziga dels Banu Agar, que van deixar el nom del seu clan fossilitzat a altres indrets de la Península com Àger o Beniatjar. Així doncs, aquesta seria la prova del poblament del lloc des d'almenys l'època islàmica. Ara bé, el sacerdot i investigador valencià Andrés Monzó va descobrir cap al 1929 alguns estris de la civilització ibera en dos jaciments molt propers al mas, a l'anomenat Cabezo Royo de La Giraba i al Lazarollo o l'Azarroyo.
L'edifici més destacat de Benagera és l'ermita de santa Rosa de Lima, ubicada a l'est del nucli. De factura senzilla i reduïdes dimensions, presideix el temple la imatge de la titular ubicada dins d'una fornícula portàtil de fusta. A l'exterior de l'ermita, hi ha un piló petri amb un nínxol dins del qual es conserva un retaule ceràmic amb les imatges de la mateixa santa Rosa i de sant Vicent Ferrer.

## Referències

* 1 2 Puigvert, Xavier «Àger, un topònim berber a la Marca Superior d'Al-Andalus». Faventia, 1995, pàg. 73-85.
* ↑ «Nomenclátor: Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional a 1 de ener» (en castellà). INE. [Consulta: 23 setembre 2016].
* ↑ Dirección General de Estadística. Nomenclátor de las ciudades, villas, lugares, aldeas y demás entidades de población de España (en castellà). Madrid: Barranco, 1940.
* ↑ Barceló, Miquel «La cuestión septentrional: la arqueología de los asentamientos andalusíes más antiguos». Aragón en la Edad Media, 1991, pàg. 341-353.
* ↑ Chiva, Ismael. «Andrés Monzó, sacerdot i investigador a Lludient i a Torre-xiva». Camins en la natura, 09-02-2016. [Consulta: 23 setembre 2016].
* ↑ «Ermitas de Ludiente» (en castellà). Ermitas Comunidad Valenciana. Arxivat de l'original el 2021-11-25. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Avialats

Els avialats (Avialae) són un clade inactiu creat per Gauthier en 1986, que es considera sinònim de les aus. Conté tots els dinosaures teròpodes i els maniraptors més propers a ells. Juntament amb els dinonicosaures, formen el clade dels paraus.

## Referències

* ↑ Entrada «Avialae (avialan)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Kliman, 2016, «Birds, Diversification of» (M. van Tuinen).

## Bibliografia

* Kliman, R. M. Encyclopedia of Evolutionary Biology (en anglès). Academic Press, 2016. ISBN 9780128004265.
# Otomys

Otomys és un gènere de rosegadors de la tribu dels otominis que viuen des d'Etiòpia fins a Angola i Sud-àfrica, amb poblacions aïllades (O. occidentalis i O. burtoni) al sud-est de Nigèria i l'oest del Camerun. Tot i que el gènere sovint és classificat en el si de la subfamília Otomyinae, estudis genètics han indicat que el seu parent més proper és més aviat alguns membres dels murins, com ara Arvicanthis i Dasymys. Els seus parents propers Parotomys i Myotomys també són classificats com a Otomys per alguns autors. El gènere fòssil Euryotomys forma una transició entre Otomys i els murins. Els fòssils més antics daten del Pliocè superior de Sud-àfrica.
Són rosegadors compactes, amb la cara, les potes i la cua curtes. Mengen herbes, llavors, arrels i fulles. La llargada de cap a gropa és d'entre 12 i 22 cm, la llargada de la cua d'entre 8 i 12 cm i el pes d'entre 90 i 260 grams. La majoria d'espècies viuen en zones herbàcies, sabanes i aiguamolls.

## Taxonomia

El gènere conté les següents espècies:
* O. anchietae
* O. angoniensis
* O. barbouri
* O. burtoni
* O. cheesmani
* O. cuanzensis
* O. dartmouthi
* O. denti
* O. irroratus
* O. jacksoni
* O. lacustris
* O. laminatus
* O. maximus
* O. occidentalis
* O. orestes
* O. saundersiae
* O. simiensis
* O. tropicalis
* O. typus
* O. uzungwensis
* O. yaldeni

## Referències

* ↑ Entrada «Otomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Kingdon, J. 2004. The Kingdon Pocket Field Guide to African Mammals. Londres: A & C Black.
# Podomys

Podomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Conté dues espècies oriündes dels Estats Units: el ratolí de Florida (P. floridanus), que habita algunes de les zones més caloroses i àrides de Florida, i P. oklahomensis, que visqué durant el Plistocè en allò que avui en dia és Oklahoma i Texas. A Florida també s'han trobat restes fòssils d'una segona espècie extinta que encara està per descriure.

## Referències

* ↑ Entrada «Podomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Wilfredomys oenax

Wilfredomys oenax és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu des del sud del Brasil fins al nord i centre de l'Uruguai. El seu hàbitat natural són els boscos de plana. Està amenaçat per la desforestació del seu medi relacionada amb la tala d'arbres per a la indústria tabaquera i la seva substitució per monocultius d'espècies exòtiques (acàcies, eucaliptus o pins).

## Referències

* ↑ Entrada «Wilfredomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Vieira, E.; Christoff, A. Wilfredomys oenax. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 setembre 2016.
# Lundomys molitor

Lundomys molitor és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al sud-est del Brasil i el sud de l'Uruguai, però en el passat tenia un àmbit de distribució més extens que arribava fins a l'Argentina. Es tracta d'un animal nocturn i semiaquàtic. El seu hàbitat natural són les ribes dels rius i rierols. Està amenaçat per la destrucció de les zones humides i els aiguamolls.

## Referències

* ↑ Entrada «Lundomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Gonzalez, E.; D'Elía, G.; Pardiñas, U. Lundomys molitor. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 3 desembre 2016.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Henosfèrids

Els henosfèrids (Henosferidae) són una família extinta de mamífers que visqueren a Sud-amèrica durant el Juràssic. Les espècies d'aquest grup representen la radiació basal dels australosfènides. El seu tàxon germà és Ambondro, del qual s'han trobat fòssils a Madagascar. Henosferidae és el clade que inclou l'avantpassat comú més recent de Henosferus i Asfaltomylos, així com tots els seus descendents.

## Referències

* ↑ Entrada «Henosferidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Rougier, G. W.; Martinelli, A. G.; Forasiepi, A. M.; Novacek, M. J. 2007. «New Jurassic mammals from Patagonia, Argentina: A reappraisal of australosphenidan morphology and interrelationships». American Museum Novitates, 3.566: 1-54.
# Vil·lanyià

| Període | Sèrie | Estage | Edat (Ma) |
| Quaternari | Plistocè | Gelasià | més recent |
| Neogen | Pliocè | Plasencià | 3,6 |
| Neogen | Pliocè | Zanclià | 5,333 |
| Neogen | Miocè | Messinià | 7,246 |
| Neogen | Miocè | Tortonià | 11,63 |
| Neogen | Miocè | Serraval·lià | 13,82 |
| Neogen | Miocè | Languià | 15,97 |
| Neogen | Miocè | Burdigalià | 20,44 |
| Neogen | Miocè | Aquitanià | 23,03 |
| Paleogen | Oligocè | Catià | més antic |
| Subdivisió del període Neogen segons IUGS, el juliol del 2009. ||||
El Vil·lanyià és un període geològic que s'estén des de fa 3,2 Ma fins a fa 2,588 Ma. Es tracta d'una subdivisió del Pliocè que es fa servir en el sistema ELMA. Segueix el Ruscinià i s'encavalca amb la primera part del Plasencià. El seu estratotip és el poble hongarès de Villány. Coincideix amb el Vil·lafranquià inferior. Els fòssils més antics de guineu roja (Vulpes vulpes), llop (Canis lupus) i àguila daurada (Aquila chrysaetos) daten d'aquesta edat.

## Referències

* ↑ Entrada de la Paleobiology Database sobre «Villanyian Arxivat 2012-10-12 a Wayback Machine.» (en anglès).
* ↑ Entrada del Diccionari de Geologia sobre «Vil·lanyià».
* ↑ Entrada «Vulpes vulpes» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Canis lupus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Aquila chrysaetos» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Dvinia prima

Dvinia prima és una espècie extinta de cinodont basal que visqué durant el Permià. Es tracta de l'única espècie del gènere Dvinia. Se n'han trobat restes fòssils a Rússia. Es tractava d'un petit omnívor dotat de la gran finestra temporal típica dels teràpsids avançats, amb un os prim entre l'ull i l'ancoratge dels músculs. Tenia dents incisives petites, 2 canines i 10-14 molars.

## Referències

* ↑ Entrada «Dvinia prima» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Madisaure

El madisaure (Madysaurus sharovi) és una espècie extinta de cinodont basal que visqué durant el Triàsic. Es tracta de l'única espècie del gènere Madysaurus i de la família dels madisàurids. Se n'han trobat restes fòssils a la formació de Madiguén (Kirguizstan), una formació geològica de grandíssima importància paleontològica pels seus dipòsits lacustres i fluvials, que contenen abundants fòssils.

## Referències

* ↑ Entrada «Madysaurus sharovi» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Galesàurids

Els galesàurids (Galesauridae) són una família extinta de teràpsids. Aparegueren a les acaballes del Permià, just abans de l'extinció del Permià-Triàsic, i són un dels grups de cinodonts més primitius. Tenien un paladar secundari complet, cosa que els permetia menjar i respirar alhora. L'os dental era més gros que en els seus precursors. Se n'han trobat restes fòssils arreu del món, amb particular abundància a Sud-àfrica.

## Referències

* 1 2 Entrada «Galesauridae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Cynosaurus suppostus

Cynosaurus suppostus és una espècie extinta de cinodont que visqué durant el Permià superior en allò que avui en dia és Sud-àfrica. Les seves restes fòssils s'han trobat en una zona que probablement consistia en aiguamolls durant aquell període. La mandíbula és robusta. Les dents canines són senzilles, de forma ovoide i sense cíngol. S'han dut a terme estudis de tomografia computada per analitzar-ne la morfologia cranial detalladament.

## Referències

* 1 2 Entrada «Cynosaurus suppostus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Diademodon tetragonus

Diademodon tetragonus és una espècie extinta de cinodont que visqué entre el Triàsic mitjà i el Triàsic superior en allò que avui en dia és Àfrica, l'Antàrtida i Sud-amèrica. Es tracta de l'única espècie reconeguda del gènere Diademodon. Les seves dents han complicat l'elucidació de la seva dieta. Durant molt de temps es cregué que era herbívor, però els seus ullals semblen adaptats a una dieta omnívora.

## Referències

* 1 2 Entrada «Diademodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* 1 2 «Opinion 1324 Diademodon Seeley, 1894 and Diademodon tetragonus Seeley, 1894 conserved by the suppression of Cynochampsa Owen, 1859 and Cynochampsa laniaria Owen, 1859 (Reptilia, Therapsida)» (en anglès). Bulletin of Zoological Nomenclature. Comissió Internacional de Nomenclatura Zoològica, 42, 2, 1985, pàg. 185-187.
# Rhachiocephalus

Rhachiocephalus és un gènere de sinàpsids extints de la família dels raquiocefàlids. Visqué a Àfrica durant el Permià superior. Se n'han trobat restes fòssils a Sud-àfrica i Tanzània. Era un dels animals herbívors de mida mitjana a gran dominants del seu ecosistema, juntament amb Tropidostoma. Fou un dels dicinodonts més grossos del Permià. L'espècie R. behemoth podia assolir una llargada de fins a 2,5 m. El seu crani, per si sol, ja feia mig metre.

## Referències

* ↑ Entrada «Rhachiocephalus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Smith, Rubidge i Van der Walt, 2012, p. 41.

## Bibliografia

* Smith, M. H. S.; Rubidge, B. S.; Van der Walt, M. «Therapsid biodiversity patterns and paleoenvironments of the Karoo Basin, South Africa». A: Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012, p. 31-64. ISBN 9780253005335.
# Titanosúquids

Els titanosúquids (Titanosuchidae) són una família extinta de sinàpsids que visqueren a Àfrica i Sud-amèrica durant el Permià. Se n'han trobat restes fòssils al Brasil i Sud-àfrica. Igual que els altres tapinocèfals, tenien el crani molt robust i probablement el feien servir per picar de cap. Tenien dents canines grosses i incisives molt fortes. Feien uns 250 cm de llargada i eren majoritàriament herbívors, encara que probablement també consumien una mica de carn.

## Referències

* 1 2 Entrada «Titanosuchidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Allaby, 2020, «Dinocephalia».

## Bibliografia

* Allaby, M. A Dictionary of Zoology (en anglès). 5a edició. Oxford University Press, 2020. ISBN 9780192583543.
# Nictèrids

Els nictèrids (Nycteridae) són una família de ratpenats. Conté un sol gènere vivent, Nycteris, que té una àmplia distribució a Àfrica i el sud-est asiàtic, i un d'extint, Khoufechia, de l'Eocè inferior de Tunísia. Es caracteritzen pel solc que els divideix el nas per la meitat. S'alimenten d'insectes i aranyes. Les espècies més grosses també cacen escorpins i el nicteri gros (Nycteris grandis) fins i tot atrapa petits vertebrats.

## Referències

* ↑ Entrada «Nycteridae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Hofmeyria atavus

Hofmeyria atavus és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels hofmèyrids que visqué durant el Permià superior en allò que avui en dia és el sud d'Àfrica. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies sud-africanes del Cap Occidental i el Cap Septentrional. És l'única espècie coneguda del gènere Hofmeyria. Era un terocèfal de dieta carnívora. El nom genèric Hofmeyria fou elegit en honor del ministre sud-africà Jan Hendrik Hofmeyr.

## Referències

* ↑ Angielczyk i Kammerer, 2018, p. 162.
* ↑ Entrada «Hofmeyria atavus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Smith, Rubidge i Van der Walt, 2012, p. 42.
* ↑ «Genus: Hofmeyria BROOM, 1935» (en anglès). [Consulta: 24 octubre 2022].

## Bibliografia

* Angielczyk, K. D.; Kammerer, C. F. «Non-Mammalian synapsids: the deep roots of the mammalian family tree». A: Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018, p. 117-198. ISBN 978-3-11-027590-2.
* Smith, M. H. S.; Rubidge, B. S.; Van der Walt, M. «Therapsid biodiversity patterns and paleoenvironments of the Karoo Basin, South Africa». A: Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012, p. 31-64. ISBN 9780253005335.
# Nitosaure

El nitosaure (Nitosaurus jacksonorum) és una espècie de sinàpsid extint que visqué durant el Carbonífer superior en allò que avui en dia són els Estats Units. Se n'han trobat restes fòssils a Nou Mèxic. Es tracta de l'única espècie del gènere Nitosaurus. Era un animal menut, amb una pelvis de només 3 cm. El nom específic jacksonorum fou elegit en honor de la família Jackson, propietària de la finca on se'n trobaren els primers fòssils.

## Referències

* 1 2 Entrada «Nitosaurus jacksonorum» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Khamsaconus bulbosus

Khamsaconus bulbosus és una espècie de mamífer extint de posició taxonòmica incerta, tot i que classificat generalment entre els proboscidis, que visqué durant l'Eocè inferior en allò que avui en dia és el Marroc. Originalment fou descrit com un condilartre mentre que altres fonts el situen entre els macroscelideus. Si, efectivament, fos un proboscidi, seria el representant més petit d'aquest ordre juntament amb l'eriteri. El nom genèric Khamsaconus significa 'cinc cons', mentre que el nom específic bulbosus significa 'bulbós' en llatí.

## Referències

* 1 2 Sudre, Jaeger i Sigé, Vianey-Liaud, p. 611.
* ↑ Entrada «Khamsaconus bulbosus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Gheerbrant, 2009, p. 10.717.

## Bibliografia

* Gheerbrant, E. «Paleocene emergence of elephant relatives and the rapid radiation of African ungulates» (en anglès). PNAS, 106, 260, 2009, pàg. 10.717-10.721. DOI: 10.1073/pnas.0900251106.
* Sudre, J.; Jaeger, J.-J.; Sigé, B.; Vianey-Liaud, M. «Nouvelles données sur les Condylarthres du Thanétien et de l'Yprésien du bassin d'Ouarzazate (Maroc)» (en francès). Geobios, 26, 5, 1993, pàg. 609-615. DOI: 10.1016/0016-6995(93)80040-x.
Gèneres de proboscidis :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Mammalia
Superordre: Afrotheria
Clade: Tethytheria :
# Trofeu Taronja

El Trofeu València Taronja, més conegut com a Trofeu Taronja, és un torneig d'estiu organitzat pel València Club de Futbol. Es disputa anualment a la Ciutat de València, a l'Estadi de Mestalla, generalment a mitjans d'agost, entre l'equip local i equips convidats de tot el món.
És el successor del Trofeu Taronja disputat entre 1959 i 1964. Va començar com a iniciativa de la junta directiva presidida per Vicente Iborra Gil. Els primers convidats d'aquella versió van ser el Santos brasiler, on jugava Pelé, que va acabar guanyant el torneig i l'Inter de Milà. Es van jugar quatre edicions en total fins que el 1970 es va instaurar l'actual Trofeu.
El format de competició ha variat al llarg del temps; inicialment es jugava com un triangular (lligueta amb tres equips) i en els últims anys s'ha disputat un únic partit.

## Títols per equip

| Equip | Títols | Subtítols | Anys campió | Anys subcampió |
| Valencia CF | 32 | 20 | 1961, 1962, 1970, 1975, 1978, 1979, 1980, 1983, 1984, 1988, 1989, 1991, 1993, 1994, 1996, 1998, 1999, 2001, 2002, 2006, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2016, 2018, 2021, 2022, 2024 | 1972, 1973, 1974, 1977, 1981, 1982, 1985, 1986, 1990, 1992, 1995, 1997, 2000, 2003, 2005, 2007, 2015, 2017, 2019, 2023 |
| CR Flamengo | 2 | – | 1964, 1986 | - |
| Real Madrid CF | 2 | – | 1990, 2003 | - |
| Parma FC | 2 | – | 2000, 2007 | - |
| Santos FC | 1 | 2 | 1959 | - |
| FC Barcelona | 1 | 1 | 1987 | 1994 |
| AS Roma | 1 | 2 | 2015 | 2006, 2011 |
| FC Bayern de Múnich | 1 | – | 1972 | - |
| FK Estrella Roja | 1 | – | 1973 | - |
| PSV Eindhoven | 1 | – | 1974 | - |
| CSKA Moscú | 1 | – | 1976 | - |
| Borussia Mönchengladbach | 1 | – | 1977 | - |
| Hongria | 1 | – | 1981 | - |
| 1 FC Kaiserslautern | 1 | – | 1982 | - |
| CA Boca Juniors | 1 | – | 1985 | - |
| FC Dinamo Moscú | 1 | – | 1992 | - |
| Atlético de Madrid | 1 | – | 1995 | - |
| SE Palmeiras | 1 | – | 1997 | - |
| Udinese Calcio | 1 | – | 2005 | - |
| Atalanta BC | 1 | – | 2017 | - |
| FC Internazionale | 1 | – | 2019 | - |
| Aston Villa FC | 1 | – | 2023 | - |
| ACF Fiorentina | – | 3 | - | 1987, 2010, 2016 |
| CA Peñarol | – | 2 | - | 1983, 2001 |
| Club Nacional | – | 2 | - | 1989, 2002 |
| FC Porto | – | 2 | - | 1988, 2012 |
| AC Milan | – | 2 | - | 2014, 2021 |
| CA Independiente | – | 1 | - | 1970 |
| FC Zürich | – | 1 | - | 1975 |
| FC Dinamo Moscú | – | 1 | - | 1976 |
| CA Huracán | – | 1 | - | 1978 |
| RCD Espanyol | – | 1 | - | 1979 |
| CR Vasco da Gama | – | 1 | - | 1980 |
| CA River Plate | – | 1 | - | 1984 |
| São Paulo FC | – | 1 | - | 1991 |
| Feyenoord Róterdam | – | 1 | - | 1993 |
| Perugia Calcio | – | 1 | - | 1996 |
| Dinamo Bucaresti | – | 1 | - | 1998 |
| SV Austria Salzburg | – | 1 | - | 1999 |
| SBV Vitesse | – | 1 | - | 2008 |
| Arsenal FC | – | 1 | - | 2009 |
| Olympiacos FC | – | 1 | - | 2013 |
| Bayer Leverkusen | – | 1 | - | 2018 |
| Atalanta | - | 1 | - | 2022 |
| Eintracht Frankfurt | - | 1 | - | 2024 |

## Referències

* Trofeu Taronja en Rsssf.com