OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Swæfred

Swæfred o Suebred fou rei d'Essex conjuntament amb el seu germà, Sigeheard, del 694 a 709, succeint al seu pare Sæbbi.
El 705 s'allunyà del Rei Ine de Wessex per oferir refugi als seus rivals al tron. Al Sínode de Brentford, acorden expulsar-los d'Essex a canvi que el Rei Ine prometés no atacar Essex. La cronologia exacta dels darrers anys del seu regnat és incerta. No es coneix si van governar junts fins al 709 o si Swæfred morí abans.
Swæfred envià dues cartes referents a les terres a Nazeing per l'establiment d'un convent de monges, tot i que aquestes cartes només han arribat a través de còpies posteriors. Va emetre posteriorment una altra carta relacionada amb les terres de la península de Dengie. Se li atribueix una carta relacionada amb les terres de Twickenham (S65). Aquesta carta s'ha descrit possiblement com espúria, tot i que escriptors recents han conclòs que no hi ha cap raó per dubtar de la seva autenticitat.
L'any 709, Offa, fill del seu pare rei i més tard rival, Sighere fou com a mínim en aparença l'hereu i potser corregent d'Essex quan va viatjar amb el rei Coenred de Mèrcia a Roma. Succeí a Swæfred i Sigeheard.

## Notes

* ↑ Kenneth Bascombe, Two Charters of King Suebred in Kenneth Neale, (Ed), An Essex Tribute (Leopard's Head Press, 1987)
* 1 2 Cyril Hart, The Early Charters of Essex (Leicester University Press, revised edition, 1971)
* ↑ PH Sawyer, Anglo-Saxon Charters (Royal Historical Society, 1968)
* ↑ «Electronic Sawyer». Arxivat de l'original el 2011-02-23. [Consulta: 11 març 2018].

## Enllaços externs

* Swæfred 1 a Prosopography of Anglo-Saxon England Arxivat 2018-03-12 a Wayback Machine.
| Precedit per: Sæbbi | Rei d'Essex 694-c709 regnant conjuntament amb Sigeheard i després amb Offa | Succeït per: Offa |
# Medalla de la defensa de Kíiv

La Medalla per la Defensa de Kíiv (Rus: Медаль «За оборону Киева» - Transliterat: Medal "Za oboronu Kieva") és una medalla de la Guerra Defensiva de la Gran Guerra Patriòtica, creada el 21 de juny de 1961 per Nikita Khrusxov i atorgada a tots els soldats de l'Exèrcit Soviètic, Marina, Tropes del Ministeri d'Interior (MVD) i Civils que van participar en la defensa de Kíiv del 7 de juliol de 1941 al 26 de setembre del 1941 (les tropes soviètiques es van haver de retirar el 20 de setembre, davant la superioritat de l'enemic).
Kíev va rebre el títol de "Ciutat heroica" el 22 de juny de 1961 (data del 20è aniversari de l'inici de la Gran Guerra Patriòtica), aprofitant-se l'ocasió per instituir la condecoració. Les altres ciutats heròiques són Odessa, Stalingrad, Sebastòpol, Leningrad, Moscou, la Fortalesa de Brest, Kertx, Novorossisk, Minsk, Tula, Múrmansk i Smolensk)
Va ser atorgada sobre unes 107.540 vegades (aproximadament).

## Disseny

És una medalla de 32 mm de coure amb un soldat, un mariner, un civil i una dona que avancen amb el fusell amb un edifici amb cúpula amb la falç i el martell i una bandera onejant al fons. A sota hi ha una corona de llorer amb una estrella al mig. Al damunt hi ha la inscripció "ЗА ОБОРОНУ КИЕВА" (Per la Defensa de Kíiv). Al revers apareix la inscripció "ЗА НАШУ СОВЕТСКУЮ РОДИНУ" (Per la nostra terra Nativa Soviètica) a sota de la falç i el martell.
Es suspèn sobre un galó pentagonal de 25 mm verd clar amb una franja central de 3 mm vermella i una de 2 mm blau cel al costat (el color d'Ucraïna).

## Vegeu també

* Medalla de la defensa del Caucas
* Medalla de la defensa de Leningrad
* Medalla de la defensa de Moscou
* Medalla de la defensa d'Odessa
* Medalla de la defensa de la Regió Àrtica Soviètica
* Medalla de la defensa de Sebastòpol
* Medalla de la defensa de Stalingrad
# Bolxoi Antibés

Bolxoi Antibés (en rus: Большой Антибес) és un poble de l'óblast de Kémerovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 396 habitants, pertany al districte de Mariïnsk.

## Referències

* ↑ «Определение высоты над уровнем моря по координатам». latlong.ru. Arxivat de l'original el 2018-08-26. [Consulta: 24 març 2014].
# Jacob Björnström

Jacob Carl Gustaf Herman Björnström (Uuras, Carèlia, 14 de desembre de 1881 - Inari, 17 de juliol de 1935) va ser un regatista finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de 10 metres del programa de vela. Björnström navegà a bord del Nina junt a Waldemar Björkstén, Bror Brenner, Allan Franck, Erik Lindh, Adolf Pekkalainen i Harry Wahl.

## Referències

* ↑ «Jacob Björnström Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 5 de març 2016. [Consulta: 22 febrer 2017].
# Temporada 1972-1973 del Club Joventut Badalona

La temporada 1972-1973 va ser la 34a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. La Penya va disputar la seva 17a temporada consecutiva a la màxima categoria del bàsquet espanyol, acabant la competició en la segona posició, una posició per sobre de l'aconseguida la temporada anterior. Aquesta temporada també va ser semifinalista de la Copa Korac i de la Copa del Generalíssim. "Nerva" deixava de ser l'esposorització a la samarreta, passant a ser "Schweppes".

## Resultats
### Recopa

En aquesta edició de la Recopa d'Europa el Joventut va arribar fins a semifinals, on va perdre davant el BK Spartak (Unió Soviètica). Prèviament havia eliminat el BBC Spartak Bertrange (Luxemburg) a la ronda prèvia i l'Antibes (França) a vuitens, i va ser segon al seu grup de semifinals.

### Lliga espanyola

A la lliga espanyola finalitza en la segona posició de 16 equips participants. En 30 partits disputats va obtenir un bagatge de 25 victòries, 2 empats i 3 derrotes, amb 2.471 punts a favor i 1.976 en contra (+495).

### Copa del Generalíssim

El Joventut va ser semifinalista en aquesta edició de la Copa del Generalíssim. A vuitens va eliminar el CD Manresa i a quarts l'UDR Pineda. A semifinals va quedar eliminat pel Reial Madrid CF per diferència de punts, ja que l'equip badaloní va guanyar a casa de 17 punts (70-53), i va perdre a Madrid de 18 (110-92).

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1972-73
* Jugadors
* Lluís Miguel Santillana
* Francesc Buscató
* Josep Maria Margall
* Enric Margall
* Narcís Margall
* Miguel Ángel Estrada
* Joan Filbà
* Josep Maria Oleart
* Guifré Gol
* Santiago Udaeta
* Antoni Ametller
* Entrenador
* Clinton Morris

## Referències

* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992, p. 102 [Consulta: 18 maig 2018].
* ↑ «Cup Winners' Cup 1972-73» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «Liga española 1972-73» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 29 abril 2018].
* ↑ «XXXVII Copa del Generalísimo 1973» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ «Història: Anys 70: El primer estranger arriba a Badalona». Penya.com. [Consulta: 30 abril 2018].
* ↑ «Spanish Clubs Rosters in C2 (1971-1980)» (en anglès). Linguasport. [Consulta: 30 abril 2018].
# Abdullahi

Abd-Al·lah ibn Muhàmmad at-Taaixí (àrab: عبد الله بن محمد التعايشي, ʿAbd Allāh b. Muḥammad at-Taʿāxī) (1846 – 24 de novembre de 1899), també conegut com Abdullahi o com el Califa, fou un cap religiós i militar sudanès que va succeir el mahdí Muhàmmad Àhmad el 22 de juny de 1885.

## Biografia

Era membre del clan dels awlad umm surra, de la fracció jabarat de la tribu àrab dels taaixa, una tribu de pastors del Darfur. El seu avi era un xaris de Tunísia que s'havia casat amb una dona de la tribu i el seu pare Muhàmmad ibn Alí Karrar era conegut com a Tor Xayn (Brau villà). Tenien un càrrec religiós hereditari.

### Mahdisme

El 1873 fou capturat per Zubayr Rahma, un aventurer conqueridor de Darfur, i va estar a punt de ser executat. Es va unir al Mahdí abans de manifestar-se, i fou des d'aleshores el seu conseller, al que cal atribuir bona part dels èxits militars del Mahdí entre 1881-1885.
Fou designat califa (successor) amb títol d'As-Síddiq, i emir de l'exèrcit, per una carta del Mahdí del 26 de gener de 1883. Mort el Mahdí a Omdurman el 22 de juny de 1885, va assolir la direcció del moviment. Per assegurar el seu poder personal va apartar als parents del Mahdí del poder i va eliminar els caps tribals i religiosos que se li oposaven.
El governador de la província oriental, Uthman Digna, va lliurar diversos combats no sempre afortunats amb les forces angloegípcies de Suakin. Entre 1887 i 1889 va lluitar contra els abissinis; Gondar fou saquejada (1887) i el 9 de març de 1889 es va lliurar la batalla de Kallabat on va morir el rei etíop Yohannes IV (Joan), que de fet havia obtingut la victòria però que es va convertir en derrota per la seva mort.
Abdullahi feia la seva política basat en els bakkara de Kordofan i del Darfur els quals va transferir al Sudan central on van esdevenir impopulars com a classe explotadora. Com a successor havia pensat en Uthman Xaykh, fill del seu fidel germà Yakub.

### Declivi

La seva primera gran derrota fou en la batalla de Toshki (3 d'agost de 1889), on el seu general Abd-ar-Rahman an-Najumí, que pretenia envair Egipte amb poques forces, fou completament anorreat. Aquest mateix any el país va ser assolat per una gran fam.
A partir del 1896 els britànics van decidir reconquerir el Sudan i van ocupar Dongola. Això els va permetre avançar fins a Omdurman on van derrotar definitivament els mahdistes el 2 de setembre de 1898. Abdullahi va fugir a Kordofan amb nombrosos seguidors, i va resistir un any. Va morir en la batalla d'Umm Dubaykarat deixant 21 fills i 11 filles (a més alguns altres fills ja havien mort joves abans que ell).

## Referències

* ↑ Shonfield, David «Battle of Omdurman» (en anglès). History Today, 48, 9, 9-1998.

## Bibliografia

* Hillelson, S. «ʿAbd Allāh b. Muḥammad al-Taʿāʾis̲h̲ī». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016.

## Vegeu també

* Casa Chalifa
# Medalla de la defensa de Stalingrad

La Medalla per la Defensa de Stalingrad (Rus: Медаль «За оборону Сталинграда» - Transliterat: Medal "Za oboronu Stalingrada") és una medalla de la Guerra Defensiva de la Gran Guerra Patriòtica, creada el 22 de desembre de 1942 per Stalin i atorgada a tots els soldats de l'Exèrcit Roig, Marina Roja, Tropes del Ministeri de l'Interior (MVD) i Civils que van participar en la defensa de Stalingrad del 12 de juliol de 1942 al 19 de novembre de 1942 (dia que començà la contra-ofensiva que va envoltar i destruir al 6è exèrcit alemany).
Stalingrad va rebre el títol de "Ciutat heroica" (les altres són Odessa, Leningrad, Moscou, Sebastòpol, Kíev, la Fortalesa de Brest, Kertx, Novorossisk, Minsk, Tula, Múrmansk i Smolensk)
Va ser atorgada aproximadament unes 760.000 vegades

## Disseny

És una medalla de coure amb una línia de soldats en posició de carregar. A la punta superior hi ha una estrella i la inscripció "МЕДАЛЬ ЗА ОБОРОНУ СТАЛИНГРАДА" (Per la Defensa de Stalingrad). Al revers apareix la inscripció "ЗА НАШУ СОВЕТСКУЮ РОДИНУ" (Per la Nostra Terra Nativa Soviètica) a sota de la falç i el martell.
Es suspèn sobre un galó pentagonal verd clar amb una franja central de 2mm vermella.

## Vegeu també

* Medalla de la defensa del Caucas
* Medalla de la defensa de Kíev
* Medalla de la defensa de Leningrad

## Referències

* ↑ Указ Президиума Верховного Совета СССР «Об учреждении медалей «За оборону Ленинграда», «За оборону Одессы», «За оборону Севастополя» и «За оборону Сталинграда» и награждении этими медалями участников обороны Ленинграда, Одессы, Севастополя и Сталинграда» от 22 декабря 1942 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1942. — 30 декабря (№ 47 (206)). — С. 1.
# Allan Franck

Allan Gunthard Franck (Viipuri, Carèlia, 17 de setembre de 1888 - Emäsalo, Porvoo, Uusimaa de l'Est, 28 de maig de 1953) va ser un regatista finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de 10 metres del programa de vela. Franck navegà a bord del Nina junt a Waldemar Björkstén, Jacob Björnström, Bror Brenner, Erik Lindh, Adolf Pekkalainen i Harry Wahl.

## Referències

* ↑ «Allan Franck Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 27 febrer 2017].
# The Tall Target

The Tall Target és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Anthony Mann el 1951, protagonitzada per Dick Powell que fa de sergent de policia que intenta aturar l'assassinat d'Abraham Lincoln en una estació de trens on Lincoln va amb motiu de la seva inauguració. Es basa en el presumpte cas Baltimore.

## Argument

El Sergent de Policia de Nova York John Kennedy va estar vigilant Abraham Lincoln durant 48 hores mentre estava fent campanya per President dels Estats Units, i va quedar-ne profundament impressionat per l'home. Més endavant, Kennedy descobreix un intent d'assassinat que es farà com en el tren de Baltimore a Washington D.C.. El seu cap, el superintendent Simon G. Stroud (Tom Powers, que no surt als crèdits), desestima l'amenaça com "sense sentit", igual que Caleb Jeffers (Adolphe Menjou), un coronel amb qui Stroud està reunit. Alesmores, Kennedy dimiteix per intentar frustrar els conspiradors. Havent enviat una còpia del seu informe al Secretari de Guerra, envia un telegrama a Lincoln, demanant urgentment una reunió a Baltimore.
El 22 de febrer de 1861, embarca al Tren Exprés Nocturn cap a Baltimore i Washington, on l'Inspector Reilly (Regis Toomey, que no surt als crèdits) li ha de donar el seu bitllet. Tanmateix, Kennedy no pot trobar el seu amic. Sense billet, el revisor Homer Crowley (Will Geer) el fa fora. Quan el tren es comença a allunyar, Jeffers fa un esprint. Entre els passatgers es troba Mrs. Charlotte Alsop (Florència Bates), una escriptora antiesclavitud; Lance Beaufort (Marshall Thompson), un soldat que des de Geòrgia planeja allistar-se en l'exèrcit confederat; la seva germana Ginny (Paula Raymond); i la seva esclava Rachel (Ruby Dee).
Després de molt buscar, Kennedy finalment descobreix el cos de Reilly a la plataforma exterior d'un vagó, però el cadàver rellisca del tren mentre l'està agafant. Quan torna al que hauria d'haver estat la seva llitera, troba un impostor (Leif Erickson) afirmant ser ell i en possessió del seu bitllet. Criden el revisor. Jeffers, però, respon de Kennedy i li dona un bitllet sobrer per compartir el seu compartiment.

## Repartiment

* Dick Powell: John Kennedy
* Paula Raymond: Ginny Beaufort
* Adolphe Menjou: El coronel Caleb Jeffers
* Marshall Thompson: Lance Beaufort
* Ruby Dee: Rachel
* Richard Rober: El tinent Coulter
* Leif Erickson: L'estranger
* Will Geer: Homer Crowley
* Florence Bates: Sra. Charlotte Alsop
I, entre els actors que no surten als crèdits:
* Victor Kilian: John K. Gannon
* Bert Roach: Un polític
* Leslie Kimmel: Abraham Lincoln
* Regis Toomey: L'inspector Tim Reilly
# Temporada 1968-69 de l'NBA

La temporada 1968-69 de l'NBA fou la 23a de la història de l'NBA. Boston Celtics fou el campió després de guanyar Los Angeles Lakers per 4-3.

## Classificacions

* Divisió Est
| Equip | V | D | %V | P |
| Baltimore Bullets | 57 | 25 | ,695 | - |
| Philadelphia 76ers | 55 | 27 | ,671 | 2 |
| New York Knicks | 54 | 28 | ,659 | 3 |
| Boston Celtics C | 48 | 34 | ,585 | 9 |
| Cincinnati Royals | 41 | 41 | ,500 | 16 |
| Detroit Pistons | 32 | 50 | ,390 | 25 |
| Milwaukee Bucks | 27 | 55 | ,329 | 30 |
* Divisió Oest
| Equip | V | D | %V | P |
| Los Angeles Lakers | 55 | 27 | ,671 | - |
| Atlanta Hawks | 48 | 34 | ,585 | 7 |
| San Francisco Warriors | 41 | 41 | ,500 | 14 |
| San Diego Rockets | 37 | 45 | ,451 | 18 |
| Chicago Bulls | 33 | 49 | ,402 | 22 |
| Seattle SuperSonics | 30 | 52 | ,366 | 25 |
| Phoenix Suns | 16 | 66 | ,195 | 39 |
* V: Victòries * D: Derrotes * %V: Percentatge de victòries * P: Diferència de partits respecte al primer lloc
* C: Campió

## Estadístiques

| Categoria | Jugador | Equip | Mitjana/% |
| Punts per partit | Elvin Hayes | San Diego Rockets | 28,4 |
| Rebots per partit | Wilt Chamberlain | Philadelphia 76ers | 21,1 |
| Assistències per partit | Oscar Robertson | Cincinnati Royals | 9,8 |
| Percentatge de tirs de camp | Wilt Chamberlain | Philadelphia 76ers | 58,3 |
| Percentatge de tirs lliures | Larry Siegfried | Boston Celtics | 86,4 |

## Premis

* MVP de la temporada
** Wes Unseld (Baltimore Bullets)
* Rookie de l'any
** Wes Unseld (Baltimore Bullets)
* Entrenador de l'any
** Gene Shue (Baltimore Bullets)
* Primer quintet de la temporada
** Elgin Baylor, Los Angeles Lakers
** Wes Unseld, Baltimore Bullets
** Billy Cunningham, Philadelphia 76ers
** Earl Monroe, Baltimore Bullets
** Oscar Robertson, Cincinnati Royals
* Segon quintet de la temporada
** Hal Greer, Philadelphia 76ers
** John Havlicek, Boston Celtics
** Dave DeBusschere, Detroit Pistons/New York Knicks
** Jerry West, Los Angeles Lakers
** Willis Reed, New York Knicks
* Millor quintet de rookies
** Gary Gregor, Phoenix Suns
** Wes Unseld, Baltimore Bullets
** Elvin Hayes, San Diego Rockets
** Art Harris, Seattle SuperSonics
** Bill Hewitt, Los Angeles Lakers
* Primer quintet defensiu
** Dave DeBusschere, Detroit Pistons/New York Knicks
** Nate Thurmond, San Francisco Warriors
** Bill Russell, Boston Celtics
** Walt Frazier, New York Knicks
** Jerry Sloan, Chicago Bulls
* Segon quintet defensiu
** Rudy LaRusso, San Francisco Warriors
** Tom Sanders, Boston Celtics
** John Havlicek, Boston Celtics
** Jerry West, Los Angeles Lakers
** Bill Bridges, Atlanta Hawks

## Vegeu també

* Draft de l'NBA del 1969
* Playoffs de l'NBA del 1969
# Medalla per la Conquesta de Königsberg

La Medalla per la Conquesta de Königsberg (Rus: Медаль «За взятие Кенигсберга» - Transliterat: Medal "Za vsyatie Kenigsberga") és una medalla de la Guerra Ofensiva de la Gran Guerra Patriòtica, creada el 9 de juny de 1945 per Stalin i atorgada a tots els soldats de l'Exèrcit Roig, Marina, Tropes del Ministeri d'Interior (MVD) i Tropes del Comitè de Seguretat de l'Estat (KGB) que van participar en la batalla de Königsberg del 23 de gener al 10 d'abril de 1945.
Va ser atorgada sobre unes 760.000 vegades. 200 soldats van ser nomenats a més Heroi de la Unió Soviètica, i unes 80 divisions soviètiques van ser honorades amb el títol "Königsberg".
Va ser instituïda després de la petició del Comissari del Poble, sent publicat el decret a la "Diari del Soviet Suprem de l'URSS" nº34. Va ser dissenyada pel pintor A.I. Kuznetsov, autor d'altres condecoracions.
Els homes desmobilitzats la rebien d'acord amb certificats especials o altres documents confirmant la seva participació en la batalla de Königsberg.
Segons decret de 5 de febrer de 1951, un cop traspassava el posseïdor la família es quedava amb la medalla i el seu certificat.
Penja a l'esquerra del pit, i se situa després de la Medalla per la Conquesta de Budapest.

## Disseny

És una medalla de coure de 32mm de diàmetre amb la inscripció "За взятие Кенигсберга" (Conquesta de Königsberg) al mig. A sota hi ha una branca de llorer a la punta superior hi ha una estrella de 5 puntes de la que surten raigs de llum. Al revers apareix la data 10 АПРЕЛЯ 1945 (10 d'abril 1945) sota una estrella de 5 puntes.
Es suspèn sobre un galó pentagonal de 24mm amb 5 franges (tres negres i dues verdes) totes de la mateixa mida. A la punta hi ha una franja verda molt fina.

## Vegeu també

* Medalla per la Conquesta de Berlín
* Medalla per la Conquesta de Budapest
* Medalla per la Conquesta de Viena
* Medalla de la victòria sobre Alemanya en la Gran Guerra Patriòtica 1941-1945
# Nikos Vergitses

Nijos Vergitses (en grec Νίκος Βεργίτσης) (1947) és un director de cinema, guionista, director d'art, productor grec i el primer creador d'una sèrie de dibuixos animats grega, anomenada Pandóra kai Platónas el 1998.

## Biografia

Va néixer l'any 1947 a Atenes. Va estudiar Cinema i Sociologia a la Universitat París 8. Vincennes - Saint-Denis i va assistir a cursos d'Animació a la Cambra de Comerç i Indústria de París. El 1989 va començar a produir pel·lícules d'animació.
El 1993 va fundar ARTOON amb Giorgos Nikoloulias, amb l'objectiu exclusiu de produir dibuixos animats. A més de desenes d'anuncis, van produir 5 sèries infantils per l'El·linikí Radiofonia Tileórasi i la primera sèrie d'animació grega.
Ha escrit desenes de guions i llibres infantils basats en els personatges i dissenys d'Artoon. Com ara Pandóra kai Platónas, Óly & Pía, Aísopos, Iraklís, E-Toons.

## Filmografia
### Pel·lícules

* Istoríes mias keríthras (Històries del rusc1980)- Premiat al Festival Internacional de Cinema de Tessalònica (1981, Premi de la Crítica, Premi Especial de Guió i Direcció).
* Revens (1983)-Premi al Festival de Tessalònica 1983. Premis: Millor pel·lícula, director, muntatge, millor actriu, millor actor i premi de la crítica. Premis estatals: Millor pel·lícula, direcció, muntatge, millor actriu, música. Festival de Canes 1984 – Quinzena de Directors
* O Arkhàngelos tou Páthous (L'arcàngel de la passió 1986) - Premiat al Festival de Tessalònica de 1986, amb els premis: Direcció, Muntatge, Segon paper femení, Música. Premis estatals: direcció, muntatge, millor actor, música. Premi "Europa", Rímini, Itàlia, 1987 i Festival de Cinema de Barcelona (1987)

### Documentals

* "Dokos, 2400-2200 aC. To arkhaiótero gnostó navágio ston kósmo (El naufragi més antic conegut del món, 1996)-Documental (52') 35 mm. Premiat a la 1a Trobada Internacional de Cinema d'Arqueologia a la Mediterrània, 1996 - Premi a la Millor Fotografia i al 8è Festival Internacional de Cinema Arqueològic de Roveretto, Itàlia, 1997 - Premi del Públic

### Animació

* Pandóra kai Plátonas, ta Fraoulópoula (Pandora & Plato, els ocells maduixa 2000)-1a temporada: 13 capítols de mitja hora.
* Platonas kai Pandora: Ta magika dakrya (2013) Temporada 2: 13 capítols de mitja hora + 1 especial de televisió La desaparició del Pare Noel

## Referències

* ↑ Το Βήμα, Καρτούν, 14-6-1998, ανάκτηση 8-6-2013.

## Εnllaços externs

* Βιογραφία στο "ΑΘΗΝΑ"
* www.artoon.gr
# Tauno Ilmoniemi

Tauno Ilmoniemi, nascut Tauno Granit, (Comunitat rural de Kuopio, Savònia del Nord, 16 de maig de 1893 – Oulu, Ostrobòtnia del Nord, 21 de setembre de 1934) va ser un gimnasta i saltador finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema lliure del programa de gimnàstica. En aquests mateixos Jocs va disputar la prova de palanca alta del programa de salts, on quedà eliminat en sèries.

## Referències

* ↑ «Tauno Ilmoniemi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de maig 2011. [Consulta: 1r febrer 2017].