OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramon Batlle Gordó

Ramon Batlle Gordó (Barcelona, agost 1894 – 24 febrer 1973) fou un escenògraf, gravador i pintor català. Amb catorze anys entra al taller de Brunet i Pous, deixebles de Soler Rovirosa, i s'hi està durant deu anys, a la vegada que estudia a Llotja. El 1911 va ser premiat en el concurs d'aprenents d'escenògraf al Centre de Lectura de Reus. I a l'any següent fa la seva primera escenografia per La banda de bastardia, al Teatre de la Joventut Autonomista Catalana.
Des de 1918 fins a 1931 s'associa amb Emili Amigó, seguint una tendència a Catalunya d'unir parelles complementàries d'escenògrafs, "sovint era un especialista en arquitectura que s'associava amb un dominador del paisatge". I fins que es va retirar de l'escenografia l'any 1962, va col·laborar, entre d'altres, amb varies òperes del Gran Teatre del Liceu i amb companyies teatrals com la d'Alejandro Ulloa, amb a la qual les seves escenografies van arribar a Madrid.
En 1958 escriu unes notes sobre Conceptes de l'escenografia. En aquesta època elabora el treball Quinze anys de Teatre Català, que recull meticulosament l'escena teatral catalana als teatres Romea i Novetats entre 1917 i 1932, època que està lligat com a escenògraf i director creatiu de la Gran Companyia de Teatre Català de Josep Canals. Aquest estudi es publicarà pòstumament en 1984 per l'Institut del Teatre, en el número 15 de monografies de teatre.

## Fons

El fons de l'escenògraf es conserva al Museu de les Arts Escèniques de Barcelona, donació feta en vida pel mateix Batlle l'any 1971. Es tracta principalment d'una col·lecció d'esbossos escenogràfics, així com alguns teatrins, fotografies i breu documentació.

## Referències

* ↑ Sempronio «El teatro catalán ha perdido uno de sus mejores escenógrafos: Ramon Batlle». Tele/eXpres, 24-02-1973.
* ↑ Bravo, Isidre. L'escenografia Catalana, 1986-12.
* 1 2 Batlle i Gordó, Ramon. Quinze anys de teatre català. Els teatres Romea i Novetats de 1917 a 1932. Barcelona: Publicacions de l'Institut del Teatre de La Diputació de Barcelona, Edicions 62, Juny 1984, p. 12. ISBN 84-297-2163-0.
# Carrer de Lepant

El carrer de Lepant és un carrer de Barcelona que situat al districte de l'Eixample i al d'Horta-Guinardó, i travessa els barris del Fort Pienc, la Sagrada Família i el Baix Guinardó. Comença a l'Avinguda Meridiana i acaba a la Ronda del Guinardó.

## Nomenclàtor

El nom prové de la batalla de Lepant, una batalla naval que va enfrontar la Lliga Santa amb l'Imperi Otomà esdevinguda el 7 d'octubre de 1571. El nom actual va ser aprobat l'1 de juliol de 1929 i anteriorment s'havia anomenat "carrer de Polònia" i era el numero 41 del Pla Cerdà.

## Edificis rellevants

Al carrer de Lepant hi ha diversos llocs destacats, com L'Auditori, l'Escola Superior de Música de Catalunya, el Museu de la Música, La Monumental, les antigues Casernes de Girona amb l'actual Jardins del Príncep de Girona, entre d'altres.

## Vegeu també

* Hodonímia de Barcelona

## Referències

* ↑ «carrer de Lepant». Nomenclàtor. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 4 abril 2018].
# Oenone Wood

Oenone Wood (Newcastle, Nova Gal·les del Sud, 24 de setembre de 1980) era una ciclista australiana professional des del 2005 al 2006. Es va especialitzar en la carretera aconseguint una medalla de bronze als Campionats del Món, i dos primers llocs a la Copa del Món.

## Palmarès

* 2003
** Vencedora d'una etapa al Trofeu d'Or
* 2004
** 1a al Copa del Món
** Campiona d'Austràlia en ruta
** Campiona d'Austràlia en contrarellotge
** 1a a la Geelong World Cup
** 1a al Geelong Tour i vencedora d'una etapa
** 1a al Trofeu Costa Etrusca
** 1a al Trofeu Alfredo Binda
** 1a al Jacob's Creek Tour Down Under
** 1a al Souvenir Magalie Pache
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2005
** 1a al Copa del Món
** Campiona d'Austràlia en contrarellotge
** 1a al Geelong Tour i vencedora de 2 etapes
** 1a al Tour del Gran Mont-real i vencedora de 2 etapes
** Vencedora de 3 etapes al Tour de l'Aude
* 2006
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en contrarellotge
** 1a al Geelong Tour
** 1a al Gran Premi de Dottignies
** 1a al Sparkassen Giro Bochum
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2007
** 1a al Tour del Gran Mont-real i vencedora de 2 etapes
** Vencedora de 2 etapes a la Volta a Nova Zelanda
* 2008
** Campiona d'Austràlia en ruta
** Vencedora de 2 etapes a la Volta a Nova Zelanda
** Vencedora d'una etapa al Geelong Tour

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Schistura spekuli

Schistura spekuli és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Cos de color blanc i sense ulls externs visibles.
* Poden assolir fins a 5,7 cm de longitud total.
* 11-12 radis tous a l'aleta dorsal i 8 a l'anal.
* Sense espines a l'aleta dorsal.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical, que es troba al nord del Vietnam a la província de Lai Chau.
Les seues principals amenaces són la desforestació, la sobrepoblació humana i les activitats agrícoles i llurs impactes medioambientals (com ara, l'erosió del sòl, la sedimentació i la contaminació de l'aigua).

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UICN (anglès)
# Ginkgo

El ginkgo (Ginkgo) és un gènere de gimnospermes de la divisió Ginkgophyta del qual només en queda una espècie, Ginkgo biloba.
El terme Ginkgo s'empra per a classificar les plantes que tenen més de quatre nervadures per segment, en tant que el Baiera s'empra per als que en tenen menys de dos.
El ginkgo modern és un fòssil vivent, amb fòssils clarament propers a ell del període permià, fa 270 milions d'anys. Es van estendre i diversificar per tota Lauràsia durant el Juràssic mitjà i el Cretaci i començà a escassejar a partir d'aleshores. Fins al Paleocè, el Ginkgo adiantoides era l'única espècie que hi restava i, al final del Plistocè, els fòssils de ginkgo desaparegueren de tots els registres, a excepció d'una petita zona de la Xina central, on ha sobreviscut l'espècie moderna.

## Referències

* ↑ Taylor, Thomas N.; Edith L. Taylor. The Biology and Evolution of Fossil Plants. Englewood Cliffs, NJ: Prentice Hall, 1993, p. 138, 197. ISBN 0-13-651589-4.
* ↑ «Genus: Ginkgo L.». Germplasm Resources Information Network (GRIN). United States Department of Agriculture, Agricultural Research Service, Beltsville Area. Arxivat de l'original el 2008-12-20. [Consulta: 26 març 2008]. "Illegal and superfluous name (Vienna ICBN Art. 52) for Ginkgo L."
* ↑ «BioLib: Biological library». [Consulta: 25 gener 2023].

## Enllaços externs

* Informació de la University of California Museum of Paleontology (anglès)
* Ginkgo Museum, Weimar, Alemanya (alemany)
# Aagot Norman

Aagot Norman (Bergen, 29 de juliol de 1892 – Bergen, 22 de febrer de 1979) va ser una nedadora noruega que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar els 100 metres lliures del programa de natació. Fou eliminada en quarts de final en no finalitzar la seva sèrie.
Durant la seva carrera Normann va posseir el rècord de Noruega dels 100 metres lliures en dues ocasions:
| Prova | Temps | Data | Ciutat |
| 100 metres lliures | 1.46,2 | 1 de setembre de 1912 | Bergen |
| 100 metres lliures | 1.49,2 | 30 de juliol de 1911 | Bergen |

## Referències

* ↑ «Aagot Norman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 24 juny 2017].
* ↑ Norges svømmeforbund
# Margot Moe

Margot Gudrun Moe (Oslo, 15 de març de 1899 - Oslo, 12 de març de 1988) va ser una patinadora artística sobre gel noruega que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on fou cinquena en la prova individual femenina del programa de patinatge artístic. Durant la seva carrera esportiva guanyà cinc campionats nacional i una medalla de bronze al Campionat del món de 1922.

## Resultats

| Competició | 1919 | 1920 | 1921 | 1922 | 1923 |
| Jocs Olímpics d'Estiu | | 5a | | | |
| Campionat del món | | | | 3a | |
| Campionats Nòrdics | | | 3a | | |
| Campionats de Noruega | 1a | 1a | 1a | 1a | 1a |

## Referències

* 1 2 «Margot Moe Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 27 juliol 2017].
# Corydoras parallelus

Corydoras parallelus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes. Viu a la conca del riu Negro a Sud-amèrica.
Els adults poden assolir uns 5,2 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Burgess, Warren E. «Three new species of catfishes of the genus Corydoras (Callichthyidae: Siluriformes)». Tropical Fish Hobbyist Magazine, 41, 12, 1993, pàg. 152-158.
* 1 2 Capuli, Estelita Emily; Bailly, Nicolas. «Corydoras parallelus Burgess, 1993» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* Burgess, Warren E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, 1989. ISBN 9780866228916.
* Ferraris, Carl J.: Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types. Zootaxa, 1418. 8 de març del 2007. ISBN 978-1-86977-058-7. PDF (anglès)
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: Edipucrs
# Vexations

Vexations és una obra per a piano composta per Erik Satie el 1893. Al principi de la partitura el compositor va escriure aquesta nota:
«Per tocar-se 840 vegades seguides aquest motiu, serà bo preparar-se prèviament, i en el silenci més gran, per immobilitats serioses»
L'obra (de forma A - A1 - A - A2) és una repetició d'un motiu únic A i les seves harmonitzacions A1, A2 tocades 840 vegades seguides sense parar. El tempo es llegeix Molt lent sense indicació metronòmica. L'execució completa de l'obra pot variar entre catorze i vint-i-quatre hores, segons el tempo adoptat per o pels intèrprets.
El compositor americà John Cage (1912 - 1992) va ser el primer a iniciar una interpretació integral de l'obra, deu pianistes rellevant-se per tocar-la durant més de 18 hores, el 1963 a Nova York. L'obra exercitarà sobre els minimalistes un cert atractiu, amb execucions en les quals participarà Meredith Monk el 1966, o Gavin Bryars i Christopher Hobbs a Leicester el 1971.
La primera execució integral a Europa per un sol pianista, Thomas Bloch (més conegut per ser un intèrpret especialista de les ones Martenot, de l'harmònica de vidre i del cristal Baschet, va tenir lloc el juny de 1984, a la Galeria d'art Jade a Colmar (França). Va durar 24 hores (de migdia al migdia). El mateix pianista va reinterpretar les Vexations al petit estudi on va viure Erik Satie, carrer Cortot (Montmartre), a París, el 21 de juny de 1985 (de mitjanit a mitjanit), en la invitació de la Fundació Erik Satie i de la seva presidenta, Ornella Volta. El va interpretar encara integralment, sempre durant 24 hores, en el moment del Holland Festival a Amsterdam, el 1988, a l'American Hotel, en presència de John Cage a qui el Festival era consagrat aquell any.
Entre les interpretacions integrals més recents, cal citar sobretot la interpretada a la Ciutat de la música el 8 de febrer de 2009 entre les 8 hores i 3 h 15 del matí, per 21 pianistes succeint-se al costat d'Alexandre Tharaud.

## Referències

* 1 2 Nyman (1974), p. 68

## Bibliografia

* Nyman, Michael. Experimental music : Cage and beyond. 2a edició. Cambridge: Cambridge University Press, 1999. ISBN 0-521-65297-9.
# Coelorinchus immaculatus

Coelorinchus immaculatus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.
Pot atènyer fins a 32 cm de llargària total. És un peix d'aigües profundes que viu entre 340-780 m de fondària, tot i que, normalment, ho fa entre 400-500. Es troba al Xile central.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sazonov, Y.I. i T. Iwamoto, 1992. Grenadiers (Pisces, Gadiformes) of the Nazca and Sala y Gómez ridges, southeastern Pacific. Proc. Calif. Acad. Sci. 48(2):27-95.
* ↑ Parin, N.V., A.N. Mironov i K.N. Nesis, 1997. Biology of the Nazca and Sala-y-Gómez submarine ridges, an outpost of the Indo-West Pacific fauna in the Eastern Pacific ocean: composition and distribution of the fauna, its community and history. Adv. Mar. Biol. 32:145-242.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
# Color secundari

Un color secundari és el color que es forma per la barreja de dos colors primaris, en parts iguals.
Antigament, la teoria dels pigments era restringida a la pintura. Els antics pintors ja feien barreges abans de la ciència moderna dels colors, i els matisos usats fins aleshores eren pocs. En el sistema de color RYB, que empra la teoria del color de Leonardo da Vinci, els colors secundaris són els següents:
* Verd - format per blau i groc
* Taronja - format per groc i vermell
* Violat (o vermell) - format per blau i vermell
Modernament, però, es consideren dos casos de classificació dels colors: l'additiu (o lluminós) i el sostractiu (o reflectiu), ja que el sistema RYB no representa, de fet, tots els colors percebuts per l'ull humà. Els colors primaris en un cas són secundaris en un altre, i viceversa.
En el cas additiu (model de color RGB), usat en fonts de llum, els colors secundaris són:
* Cian - format per blau i verd
* Magenta - format per blau i vermell
* Groc - format per vermell i verd
En el cas sostractiu (model de color CMY), usat en impressió gràfica, els colors secundaris són:
* Vermell - format per magenta i groc
* Verd - format per cian i groc
* Blau - format per cian i magenta

## Vegeu també

* Color primari.
* Color terciari.
* Colors complementaris.
# Prochilodus vimboides

Prochilodus vimboides és una espècie de peix de la família dels proquilodòntids i de l'ordre dels caraciformes.
Pot atènyer fins a 33 cm de longitud total. És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical que viu a la conca del riu São Francisco, àrees orientals del riu Paranà i rius costaners del Brasil entre els rius Jequitinhonha i Paraíba.

## Referències

* ↑ Kner, Rudolf, 1859. Zur Familie der Characinen. III. Folge der Ichthyologischen Beiträge. Denkschriften der Mathematisch-Naturwissenschaftlichen Classe der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften in Wien v. 17: 137-182, Pls. 1-9.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Castro, R.M.C. i R.P. Vari, 2003: Prochilodontidae (Fannel mouth characiforms). p. 65-70. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, Edipucrs.
# Glaniopsis multiradiata

Glaniopsis multiradiata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.
Els adults poden assolir 6 cm de longitud total. És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-24 °C). Es troba a Àsia: nord de Borneo.

## Referències

* ↑ Roberts, Tyson R. «The Bornean gastromyzontine fish genera Gastromyzon and Glaniopsis (Cypriniformes, Homalopteridae) with descriptions of new species». Proceedings of the California Academy of Sciences 4th series, 42, 1982, pàg. 497–524.
* 1 2 Casal, Christine Marie V.; Bailly, Nicolas. «Glaniopsis multiradiata Roberts, 1982» (en anglès). FishBase.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
# Barbucca diabolica

Barbucca diabolica és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.
Poden atènyer fins a 2,3 cm de longitud total i mengen petits invertebrats, algues i detritus. És un peix d'aigua dolça i de clima tropical. Es troba a la península de Malaca i oest de Borneo (riu Kapuas) a Àsia.

## Referències

* ↑ Roberts, T. R., 1989. The freshwater fishes of western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Memoirs of the California Academy of Sciences Núm. 14: i-xii + 1-210.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* 1 2 Casal, Christine Marie V.; Reyes, Rodolfo B. «Barbucca diabolica Roberts, 1989 Fire-eyed loach» (en anglès). FishBase.
* ↑ Kottelat, M. i E. Widjanarti, 2005. The fishes of Danau Sentarum National Park and the Kapuas Lakes area, Kalimantan Barat, Indonesia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):139-173.
# Eubalichthys bucephalus

Eubalichthys bucephalus és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.
Els adults poden assolir 50 cm de longitud total. És un peix de clima subtropical i demersal que viu entre 10-250m de fondària. Es troba des del sud d'Austràlia Occidental fins a Nova Gal·les del Sud.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley, George P. «Leatherjacket genera» (en anglès). Royal Zoological Society of New South Wales, 6 (pt 2), 1930, pàg. 179.
* 1 2 3 Binohlan, Crispina B. «Eubalichthys bucephalus (Whitley, 1931) Black reef leatherjacket». FishBase.
# Raja ommescherit

Raja ommescherit és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Rosa Creixells i Valls

Rosa Creixell i Valls (l'Hospitalet de Llobregat, 1840 - Madrid, 1914) fou una puntaire catalana que es va guanyar la fama amb els seus brodats i va ser "Encajera de la Reina".

## Biografia

Nasqué a Can Creixells, una masia ubicada a la Marina. Fou filla del matrimoni entre Llorenç Creixells i Arrufat i Maria Valls i Bartalot; germana de l'empresari Baldiri Creixells i Valls i de l'industrial Francesc Creixells i Valls; i tieta de Joan Creixells i Vallhonrat.
Aprengué a fer puntes des de petita de la mà de seva tieta Rosa Valls al taller de blondes i puntes de coixí de la família materna.
El 1856, amb tan sols 16 anys, es casà amb Josep Huguet i Casamitjana, dibuixant de randes i proveïdor del taller de Rosa Valls. El matrimoni tingué tres filles: Josefa, Pilar i Rosa Huguet Creixells.
El 1858 es traslladaren a Madrid, on hi havia el mercat de blondes i encaixos més important d'Espanya, amb la idea de crear un negoci propi per a vendre les blondes fetes a l'Hospitalet i altres indrets de Catalunya. La qualitat del producte feu que fossin proveïdors de bona part de l'aristocràcia espanyola, així com de la reina regent Maria Cristina de Borbó, i de la seva filla Isabel II d'Espanya, que l'any 1861 la va nomenar "Encajera de la Casa Real". Els seus treballs eren tan valorats que la Duquessa de Montpensier pagà 2.500 pessetes per un vel de barret. Continuà els vincles amb el taller de l'Hospitalet encarregant la feina a conegudes puntaires de l'Hospitalet, com la Mora, la Xica del Gaspa, la Cristina del Moro, la Margarita del Fabot i l'Andalona.
Entre els seus treballs en punta de coixí hi ha un mocador fet a partir d'un dibuix francès estil Lluís XVI i una capa per anar al teatre per a la Duquessa de Medinaceli feta en punta de Chantilly. Feu una punta de Chantilly d'un metre quadrat que representava la família reial espanyola amb els ambaixadors del Marroc i que va exposar.
El negoci fou seguit per les seves tres filles, Josefa (1857-1939), Rosa i especialment Pilar Huguet Creixells (1868-1950); i posteriorment per Eloïsa Ballester Huguet, filla de Josefa i neta de Rosa i per les besnetes (Bellestar-Vilahur).

## Referències

* 1 2 3 4 Marcé i Sanabra, Francesc. Hospitalencs d'ahir. 1994. L'Hospitalet de Llobregat: Ateneu de Cultura Popular de l'Hospitalet de Llobregat, p. 106-110. ISBN 84-604-9519-1.
* 1 2 3 4 5 Mª Dolores Barreda Pérez. «Rosa Crexells» (en castellà). AEPE Asociación Española de Pintores y Escultores, 01-05-2018. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ Solà i Parera, Àngels. «Les puntaires del Baix Llobregat». A: Cristina Borderías. Les dones i la història del Baix Llobregat. I. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2002, p. 330. ISBN 84-8415-361-4.
* ↑ Proposta de noms de dones per al nomenclàtor
* 1 2 «Rosa Creixells Valls». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2015].
# Pelicà

Els pelicans (Pelecanidae) són una família d'ocells pelicaniformes formada per un sol gènere, Pelecanus, que comprèn 8 espècies. Tenen una bossa característica sota el bec, on recullen i emmagatzemen els peixos mentre cacen. Com els altres membres dels pelicaniformes, els quatre dits dels peus estan membranats.
Els pelicans són gregaris i niuen en colònies: el mascle porta el material i la femella forma una estructura simple. Les parelles són monògames durant cada estació d'aparellament, però només a la vora de la zona de nidificació.

## Taxonomia del grup

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (14.1, gener 2024), aquesta família conté un sol gènere , Pelecanus, que conté vuit espècies:
* Pelicà australià (Pelecanus conspicillatus).
* Pelicà blanc americà (Pelecanus erythrorhynchos).
* Pelicà bru (Pelecanus occidentalis).
* Pelicà cresp (Pelecanus crispus).
* Pelicà del Perú (Pelecanus thagus).
* Pelicà bectacat (Pelecanus philippensis)..
* Pelicà rosat (Pelecanus rufescens).
* Pelicà blanc comú (Pelecanus onocrotalus).

## El pelicà a la cultura

El pelicà va esdevenir un símbol de l'eucaristia a l'edat mitjana, ja que les llegendes afirmaven que se sacrificaven i donaven la seva pròpia carn a les cries perquè no passessin gana si faltava el menjar. Per aquest motiu els pelicans apareixen en molts vitralls gòtics, sobretot del nord d'Europa, i són l'emblema del servei irlandès de transfusions.
L'escriptor John Grisham denominà una de les seves novel·les de ficció «L'informe Pelicà» un thriller al voltant d'un document que argumentava la defensa d'un espai natural contra els interessos de la indústria petroliera el 1993 Alan J. Pakula dirigí una taquillera versió cinematogràfica protagonitzada per Julia Roberts i Denzel Washington.

## Referències

* ↑ Entrada «Pelecanus (pelican)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 19 febrer 2024].
* 1 2 «Ibis, spoonbills, herons, Hamerkop, Shoebill, pelicans» (en anglès). IOC World Bird List Version 14.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2024. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 212. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Riber

El riber, agrassó, groseller, gaixiva o gaixiver o gaixivera és un arbust del gènere Ribes originari de les regions temperades de l'hemisferi nord, que tenen com a fruit les ribes, agrassons, groselles, gaixives, gallines, o carambucs (al Rosselló) (Ribes uva-crispa), cireroles (Ribes alpinum L.). Moltes espècies són conreades pels seus fruits i també com a plantes ornamentals. El gènere inclou al voltant de 150 espècies i es tracta com l'únic gènere de la família Grossulariaceae. Als Països catalans són autòctones les espècies: Ribes uva-crispa, R. alpinum, R. petraeum i R. rubrum

## Referències

* Bolòs, Oriol; Vigo, Josep. Flora dels Països Catalans. Ed. Barcino. Barcelona, 1984. ISBN 9788472265974.
Viccionari