OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nikolaiviertel

Nikolaiviertel (Barri de Nicolau) és un barri de Berlín que, juntament amb el barri de Cölln, forma el reconstruït nucli històric de la capital alemanya. Està situat a cinc minuts d'Alexanderplatz, al districte de Berlin-Mitte.

## Geografia

Està situat a la vora est del riu Spree, envoltat pels carrers Rathausstraße, Spandauer Straße i Mühlendamm. L'església dessacralitzada Nikolaikirche (Església de Sant Nicolàs), la més antiga de Berlín, està situada al centre del barri i dona el seu nom al mateix.

## Història

Els dos assentaments històrics de Berlín (Nikolaiviertel i Cölln) s'originaren al voltant d'una antiga ruta comercial, la Mühlendamm, un gual on el riu Spree podia ser creuat amb facilitat. La Nikolaikirche, originalment una basílica tardoromànica, fou erigida als voltants de l'any 1230. L'àrea al voltant de l'església amb els seus carrerons medievals fou preservada a través dels segles, fins a la seua destrucció durant la batalla de Berlín el 1945, a causa d'uns bombardeigs aeris aliats.
El 1987, coincidint amb el 750é aniversari de la ciutat, l'àrea va ser restaurada en una peculiar barreja d'edificis històrics reconstruïts i lloses de forjat Plattenbau, donant a la zona un aspecte singular. Actualment la xicoteta zona és famosa pels seus restaurants i bars típics alemanys.

## Llocs d'interès

A més de la Nikolaikirche, l'edifici més conegut del barri és l'Ephraim-Palais, construït el 1766 per a Veitel-Heine Ephraim, el financer del rei Frederic II de Prússia. La façana rococó a la intersecció de la Mühlendamm i Poststraße va esdevenir famosa com "el millor cantó" de Berlín, fins que la casa fou demolida el 1936 per ampliar el carrer Mühlendamm. Algunes parts de la façana van ser emmagatzemades als afores occidentals de Berlín, fins que el 1982 les autoritats occidentals de Berlín les enviaren a Berlín oriental per donar suport a la reconstrucció. El palau fou reconstruït entre 1983 i 1987, a uns 12 metres del seu emplaçament original. Actualment és un museu.
A l'altre costat de la Poststraße s'hi troba el Knoblauchhaus, un dels pocs edificis històrics originals conservats. Construït el 1760, té una façana neoclàssica pròpia del segle xix. Va ser la residència de la família notable Knoblauch, amb membres com l'arquitecte Eduard Knoblauch o el físic Karl-Hermann Knoblauch. Actualment alberga el museu Biedermeier, el museu cívic més antic de Berlín.
A la vora del riu Spree es troba la Kurfürstenhaus (Casa del Príncep Elector), construït el 1897 en pedra arenisca roja. Va ser erigit en el lloc on es trobava un edifici antic, on va morir el príncep elector Joan Segismund I de Brandenburg el 23 de desembre de 1619. Com ell creia que la Dama Blanca havia embruixat el Palau Reial de Berlín (Stadtschloss), havia marxat a casa del seu ajudant de cambra.

## Referències

* ↑ «Palaces for the people: five communist buildings» (en anglés). The Guardian, 20-06-2015.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (alemany) (anglès)
# Mesopotàmia (tema)

El tema de Mesopotàmia (en grec medieval Μεσοποταμία) era un tema o divisió civil i militar de l'Imperi Romà d'Orient situat al territori que actualment és l'est de Turquia, entre el riu Arsànies i Çimisgezek.

## Història

El tema es va establir probablement entre el 899 i el 911, quan l'emperador Lleó VI el Filòsof va designar com a governador a Orestes, l'antic estrateg del tema de Carsiànon. La major part del tema procedia d'un principat armeni, Takis, dirigit per un tal Manuel que, amb els seus quatre fills, es va deixar convèncer per cedir les seves terres a l'imperi a canvi de títols i propietats a altres temes. S'hi van afegir els districtes armenis d'Erzincan (separat del tema de Càldia) i de Kemah (del tema de Colònia).
Encara que Constantí VII menciona que abans de ser constituïda com a tema, la regió era una clisura sense nom, hi ha indicis d'una presència bizantina molt anterior, ja que existeix un segell d'un espatari i estrateg de Mesopotàmia datat circa el 810, possiblement indicant la breu existència d'un primer tema, i un segell d'un turmarca amb el nom armeni de Musilikes es podria datar cap a l'any 870.
Per tant, és possible que Mesopotàmia es formés a finals del segle ix a partir d'un principat armeni, com a divisió (turma) d'un tema veí abans de convertir-se en un tema per si mateix. Això podria explicar el costum propi del lloc segons el qual el seu estrateg a partir del 911, rebia el seu sou no del tresor imperial, sinó dels ingressos del commèrcion (impost comercial) de la seva província.
Els comandants del tema van seguir sent designats durant el segle x, i coexistien amb el nou càrrec de dux de Mesopotàmia establert cap al 975. A diferència de l'estrateg, el dux era el comandant de la província, i controlava el sector central de la frontera oriental de l'imperi. En el període posterior a la batalla de Mantziciert, l'emperador Miquel VII (r. 1071-1078), hi va intentar restablir l'autoritat de l'imperi, però va caure definitivament a mans dels seljúcides.

## Referències

* ↑ McGeer, Eric (et al.). Catalogue of Byzantine seals at Dumbarton Oaks and in the Fogg Museum of Art. Vol. 4: The East. Washington D.C.: Dumbarton Oaks Research Library and Collection, 2001, p. 134-135, 140-141. ISBN 9780884022824.
* 1 2 Kajdan, Aleksandr P. The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 1348. ISBN 9780195046526.
* 1 2 3 4 Charanis, Peter. The Armenians in the Byzantine Empire. Lisboa: Livraria Bertrand, 1965, p. 29.
* ↑ Holmes, Catherine. Basil II and the governance of Empire (976-1025). Nova York: Oxford University Press, 2005, p. 322-330. ISBN 9780199279685.
# Legió I Germanica

La Legió I Germanica va ser una legió romana reclutada per Juli Cèsar l'any 48 aC per lluitar a la guerra civil contra Pompeu. Després de la Revolta dels Bataus, l'any 70, els homes de la I Germanica es van incorporar a la setena legió de Galba, que es va anomenar VII Gemina. L'emblema de la legió era, probablement, un bou.
La I Germanica va lluitar en la batalla de Farsàlia. Després de l'assassinat de Juli Cèsar es va mantenir lleial a August. Entre l'any 30 aC i el 16 aC es va aquarterar aquesta legió a la Hispania Tarraconensis, on va lluitar contra la revolta càntabra. Cap a l'any 16 aC va ser traslladada a la frontera del Rin per lluitar en les campanyes de Drus el Vell.
La I Germanica va estar a la Germania Inferior fins a l'any 69, quan va recolzar Vitel·lí, juntament amb les altres legions del Rin. L'any 70, va ser una de les legions que van córrer al rescat de les legions assetjades a Xanten durant la revolta dels bataus, on va patir una forta derrota. Una vegada sufocada la revolta, Vespasià va formar la nova VII Gemina amb els supervivents de la I Germanica i d'altres.

## Referències

* ↑ Adkins, Lesley; Roy Adkins. Handbook to life in ancient Rome. Nova York: Facts On File, 2004, p. 56-58. ISBN 9780816050260.
* ↑ Lendering, Jona. «Legio I Germanica». Livius.org. [Consulta: 18 octubre 2022].
# Wad Madani

Wad Madani (àrab: ود مدني, Wad Madanī) o Madani és la capital de l'estat de Gezira, al centre-est del Sudan.
Wad Madani es troba a la riba oest del Nil Blau, a gairebé 136 km al sud-est de Khartum. Està enllaçat per ferrocarril amb Khartum i és el centre d'una regió productora de cotó. La ciutat també és el centre del comerç local de blat, cacauet, ordi i bestiar. També és seu del Servei de Regadiu. El 2008, la seva població era de 345.290 habitants. És la seu de la Universitat d'Al Jazirah, la segona universitat pública més gran del Sudan. A més, hi ha la Universitat Wad Medani Ahlia, una universitat privada.

## Història

A principis del segle xix, Wad Madani (Madani) era un petit lloc avançat turco-egipci, que va créixer ràpidament després del projecte Gezira d'irrigació del 1925 per estimular el desenvolupament econòmic local.

## Fills il·lustres

* Amin Mekki Medani, advocat de drets humans
* Alexander Siddig, actor britànic d'origen sudanès
* Abdel Aziz El Mubarak, cantant
* Ibrahim Al Kashif, cantant i compositor

## Referències

* 1 2 3 "Wad Madani" (population), Microsoft Encarta, Online Encyclopedia 2001.
* ↑ «Wad Madani | Location & Facts» (en anglès).
* ↑ «universities list by region».
* ↑ «College Start». Wad Medani Ahlia College. Arxivat de l'original el 2012-03-26.
* ↑ "Wad Madani" (description), Encyclopædia Britannica, 2007, webpage: EB-WM.
# 61 de la Verge d

61 de la Verge d és un planeta extrasolar que orbita l'estrella de tipus G 61 de la Verge, localitzat aproximadament a 27 anys llum en la constel·lació de la Verge. Aquest planeta té una massa 22,9 vegades la de la Terra i triga 123 dies a completar el seu període orbital, sent el seu semieix major d'aproximadament 0,47 ua. Aquest planeta va ser descobert el 14 de desembre de 2009 usant el mètode de la velocitat radial i el telescopi Keck. És probable que sigui un gegant gasós com Urà o Neptú.En 2012 la seva existència no ha estat confirmada per altres mètodes com HARPS.

## Referències

* 1 2 3 4 Stefano Meschiari «A super-Earth and two Neptunes orbiting the nearby Sun-like star 61 Virginis» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 23-12-2009, pàg. 1366–1375. DOI: 10.1088/0004-637X/708/2/1366.
* 1 2 Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 Stefano Meschiari «A super-Earth and two Neptunes orbiting the nearby Sun-like star 61 Virginis» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 23-12-2009, pàg. 1366–1375. DOI: 10.1088/0004-637X/708/2/1366.
* 1 2 3 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Planet 61 Vir d» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «The planetary system 61 Vir hosts at least 3 planets.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ Vogt, Steven. A Super-Earth and two Neptunes Orbiting the Nearby Sun-like star 61 Virginis. v1, 2009.
* ↑ Tim Stephens. «New planet discoveries suggest low-mass planets are common around nearby stars». UCSC News. UC Santa Cruz, 14-12-2009. Arxivat de l'original el 2009-12-23. [Consulta: 14 desembre 2009].

## Enllaços externs

* Jean Schneider. «Notes for Planet 61 Vir d». Extrasolar Planets Encyclopaedia, 2011. [Consulta: 10 octubre 2011].
Coordenades: 13$^h$ 18$^m$ 24.3$^s$; −18° 18′ 40.3″
# Ralph Abercromby

Ralph Abercromby (també apareix com Abercrombie), KCB (Menstrie, 7 d'octubre de 1734 – Alexandria, 28 de març de 1801) va ser un polític i general escocès.

## Biografia

Va néixer en Menstrie (Escòcia), fill de George Abercromby, líder whig del comtat de Clackmannanshire. Després d'assistir a l'escola de rugbi va estudiar dret a les universitats d'Edimburg i Leipzig, encara que al seu retorn a les Illes Britàniques va canviar l'advocacia per la vida militar, ingressant en l'Exèrcit Britànic el 1756.
Després de prestar servei en la Guerra dels Set Anys es va retirar de l'exèrcit per dedicar-se a la política, sent membre del Parlament Britànic per la circumscripció de Clackmannanshire. Va tornar a la vida militar en 1793 en la guerra contra França, on va comandar un brillant replegament en Flandes durant l'hivern de 1794. Va ser comandant en cap (1795–1797) a les Índies Occidentals, on va capturar Saint Lucia, Granada, Saint Vincent i Trinidad.
Va ajudar també a renovar la disciplina i reputació de l'Exèrcit Britànic. En 1801 va morir en la batalla de Canope a conseqüència de les ferides rebudes en tractar d'expulsar els francesos d'Egipte.

## Referències

* ↑ «The Battle of Alexandria, 21 March 1801.». National Army Museum. [Consulta: 28 març 2018].
# Temporada 1972-1973 de la Unió Esportiva Sant Andreu

Dades de la Temporada 1972-1973 de la UE Sant Andreu, llavors anomenat oficialment Club Deportivo San Andrés.

## Partits

Segona divisió: 6a posició.

### Segona volta
## Referències
## Bibliografia

* Unió Esportiva Sant Andreu 1909-2009. Autors: Xavier Araguz, Joan Esteve, Àngel Domingo, Jordi Petit, Eduardo Quintana, Quim Terrè i Vicenç Martínez. Editorial: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-175-9.
# Émile Bouhours

Émile Bouhours (Monnai, Orne, 3 de juny de 1870 - 7 d'octubre de 1953) va ser un ciclista francès que va córrer a cavall del segle xix i xx. Era anomenat Le Normand.
Gran especialista de les carreres darrere moto, va establir un rècord extraordinari en el transcurs de les 24 hores de París, el 3 i 4 de març de 1906, quan va recórrer 1.312 km a una mitjana de 54,693 km/h. Entre els seus èxits cal destacar quatre campionats de França de mig fons, la París-Roubaix de 1900 i nombrosos rècords en pista darrere moto. Va guanyar dues medalles al Campionat del Món en pista, de bronze el 1900 i de plata el 1902.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics d'estiu de París, on va disputar tres proves del programa de ciclisme. Fou segon en la cursa dels 100 km i tercer en la de les 100 milles i 50 km. Amb tot, aquestes proves no són consideres oficials pel Comitè Olímpic Internacional.
El 10 de novembre de 1905 va recórrer els 100 km que separen Orleans de Vierzon a una mitjana de 61,291 km/h.

## Palmarès

* 1897
** Campió de França de mig fons
* 1898
** Campió de França de mig fons
** 1r a la Roda d'Or de mig fons de París
** 1r a la Roda d'Or de mig fons de Berlin
* 1900
** Campió de França de mig fons
** 1r a la París-Roubaix
** 1r al Gran Premi d'Anvers de mig fons
** 1r al Gran Premi de Marsella de mig fons
* 1901
** 1r a la Roda d'Or de mig fons de Berlin
* 1902
** Campió de França de mig fons
* 1906
** 1r de les 24 hores de París darrere moto
* 1913
** Abandona al Tour de França (1a etapa)

## Referències

* ↑ «BOUHOURS Émile (Eugène)». [Consulta: 7 novembre 2022].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Emile Eugène BOUHOURS» (en italià). [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Palmarès d'Emile Bouhours (Fra)». [Consulta: 7 novembre 2022].
* 1 2 «Olympedia – Émile Bouhours». [Consulta: 7 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Émile Bouhours (francès)
# Rinat Dassàiev

Rinat Faizrakhmànovitx Dassàiev (en alfabet ciríl·lic: Ринат Файзрахманович Дасаев) (Astracan, Óblast d'Astracan, Rússia, 13 de juny de 1957) és un exfutbolista rus que ocupava la posició de porter. Va ser internacional absolut per la selecció soviètica en 91 ocasions.

## Trajectòria

| Club | País | Any |
| Volgar Astrakhan | URSS | 1976 - 1977 |
| Spartak Moscou | URSS | 1977 - 1988 |
| Sevilla FC | Espanya | 1988 - 1991 |

## Palmarès

* 2 Lliga soviètica: 1979 i 1987 (Spartak)

## Referències

* ↑ «Perfil de Rinat Dasayev» (en anglès). zerozerofootball.com. Arxivat de l'original el 2010-01-14. [Consulta: 17 març 2010].
Rinat Dassàiev amb l'URSS - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'URSS – Copa del Món de Futbol de 1982
1 Dassàiev •
2 Sulakvelidze •
3 Txivadze •
4 Khidiatul·lin •
5 Baltatxa •
6 Demiànenko •
7 Shengelia •
8 Bezsònov •
9 Gavrilov •
10 Hovhannisyan •
11 Blokhín •
12 Bal •
13 Daraselia •
14 Baroŭski •
15 Andreyev •
16 Rodionov •
17 Buriak •
18 Susloparov •
19 Yevtushenko •
20 Romantsev •
21 Viktor Chanov •
22 Vyacheslav Chanov •
Seleccionador: Beskov
Selecció de futbol de l'URSS – Copa del Món de Futbol de 1986
1 Dassàiev •
2 Bezsònov •
3 Txivadze •
4 Morozov •
5 Demiànenko •
6 Bubnov •
7 Yaremchuk •
8 Yakovenko •
9 Zavarov •
10 Kuznetsov •
11 Blokhín •
12 Bal •
13 Litòvtxenko •
14 Rodionov •
15 Larionov •
16 Chanov •
17 Yevtushenko •
18 Protàssov •
19 Belànov •
20 Alèinikov •
21 Rats •
22 Krakovsky •
Seleccionador: Lobanovsky
Selecció de futbol de l'URSS – Copa del Món de Futbol de 1990
1 Dassàiev •
2 Bezsònov •
3 Khidiatul·lin •
4 Kuznetsov •
5 Demiànenko •
6 Rats •
7 Alèinikov •
8 Litòvtxenko •
9 Zavarov •
10 Protàssov •
11 Dobrovolski •
12 Borodyuk •
13 Tsveiba •
14 Lyutyi •
15 Yaremchuk •
16 Chanov •
17 Zigmantòvitx •
18 Shalimov •
19 Fokin •
20 Gorlukovich •
21 Broshin •
22 Uvarov •
Seleccionador: Lobanovsky :
# Nicomèdia

Nicomèdia (llatí Nicomedeia; grec: Νικομήδεια, Nikomèdia) va ser la capital de Bitínia. Estava situada a la costa nord-est del golf d'Astacos, a la Propòntida.
Lisímac de Tràcia va arrasar o danyar greument la ciutat d'Astacos, al sud-est de la futura Nicomèdia, i l'any 264 aC el rei Nicomedes I de Bitínia va construir la ciutat de Nicomèdia no gaire lluny, a la qual va fer traslladar els habitants d'Astacos, segons Estrabó i Pausànias. Nicomedes la va convertir en la capital del regne i, en poc de temps, va ser una ciutat important, condició que va conservar durant més de sis segles. Plini el Jove, en unes cartes a l'emperador Trajà, parla de diversos edificis públics de la ciutat i diu que tenia l'edifici del senat, un aqüeducte, el fòrum, un temple de Cíbele, unes termes, el gimnàs, les escoles, jardins i altres edificis. Parla d'un gran incendi que va destruir una part de la ciutat. Va rivalitzar amb Nicea per la capitalitat. En parlen Plini el Vell, l'Itinerari d'Antoní i la Taula de Peutinger, que la situen a unes 60 milles romanes de Calcedònia.
Sota l'imperi, emperadors com Dioclecià i Constantí el Gran hi van residir, especialment durant les campanyes contra l'Imperi Part i l'Imperi Persa. Constantí tenia una vila prop de la ciutat anomenada Ancyron, on va morir. Danyada sovint per diversos terratrèmols, els emperadors la van reconstruir. Va tenir el títol de colònia romana segons una inscripció. Ammià Marcel·lí diu que va patir una invasió dels escites. L'orador Libani lamentava la destrucció de les termes, les basíliques, els temples, el gimnàs, les escoles, els jardins públics,i altres edificis, alguns dels quals van ser posteriorment restaurats per Justinià. A la ciutat hi va néixer Flavi Arrià, l'historiador d'Alexandre el Gran, i allà s'hi va suïcidar Hanníbal.
L'any 1329, es va produir la batalla de Pelecà entre els turcs otomans i l'Imperi Romà d'Orient, amb victòria turca. Les conquestes otomanes van continuar el seu curs i Nicomèdia va caure el 1337.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Nicomedia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ Nicol, Donald M. The Last Centuries of Byzantium, 1261-1453 (en anglès). Cambridge University Press, 1993, p. 171. ISBN 0521439914.
* ↑ Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford University Press, 1991, p. 1483–1484. ISBN 978-0-19-504652-6.
# Maria Teresa Poniatowska

Maria Teresa Poniatowska (Viena, 28 de novembre de 1760 - Tours, 2 de novembre de 1834) Dama de l'Ordre Creu de l'Orde maltès [1] .
Va néixer com a primera filla del tinent general al servei de l'austríac i txec Andrzej Poniatowski (després príncep de la corona txeca) i de la comtessa Theresa Kinsky von Wchinitz und Tettau. L'emperadriu Maria Teresa la va guardar per batejar-se. El seu germà era el príncep Józef Poniatowski.
Quan tenia tretze anys, el seu pare va morir de tuberculosi, cosa que va fer que el seu avi Estanislau August prengués la seva tutela. Mentre vivia a Viena, va morir malalta a l'edat de setze anys, a causa de la qual se li va extirpar el globus ocular. Quan tenia divuit anys, d'acord amb la voluntat de Estanislau August, es va casar amb Wincenty Tyszkiewicz de l'escut de Leliwa, comte a Łohojsk i Świsłocz, el gran referèndum lituà. El matrimoni no va tenir èxit, així que aviat va deixar el seu marit.
Durant 30 anys, des del 1807, el ministre d'Afers Exteriors francès Talleyrand va estar estretament relacionat amb ella.

## Referències

* ↑ Continuació del calendari nacional i estranger per a l'any ... 1792, és a dir, la segona part, amb constituents del 1788 del 6 d'octubre al 1791 del 23 de desembre segons les dates marcades, p. 428.
* ↑ Castell Reial de Varsòvia - Museu - Maria Teresa Tyszkiewicz, primera part, www.zamek-krolewski.pl [accés 2019-06-30].Control autoritzat (persona):VIAF :  41027554LCCN :  n91128949WorldCat
# Onamihime

Onamihime (阿南姫, 4 de juliol de 1541 – 30 d'agost de 1602) fou una guerrera samurai (onna-bugeisha) de finals del període Sengoku, cap del clan Nikaidō i governant del castell Sukagawa, a la Província de Mutsu.

## Enfrontament contra Date Masamune

Onamihime es va casar amb Nikaidō Moriyoshi i van tenir dos fills, Heishiro i Yukichika. Heishiro va ser enviat com a ostatge amb el poderós clan Ashina i va ser adoptat per Ashina Moritaka. Després de la mort de Moriyoshi i Yukichika, Onamihime es va convertir en la senyora del castell de Sukagawa, en la cap del clan Nikaidō i va prendre el nom religiós de Daijou-in.
A causa de la mort Date Terumune a mans de Nihonmatsu Yoshitsugu, Date Masamune, (el seu fill i nebot d'Onamihime) va jurar venjança, llançant un atac contra Nihonmatsu el 1585. Onamihime va lluitar en la batalla de Hitotoribashi al costat de clan Ashina, el clan Sōma, el clan Hatakeyama i el clan Satake contra clan Data. Els aliats van marxar amb els seus 30.000 efectius contra el castell de Motomiya. Masamune, amb només 7.000 soldats, va preparar una estratègia defensiva, de manera que, quan Onamihime va ordenar l'atac a les seves tropes, li fou impossible superar les forces seu nebot. El 1588, Onamihime es va aliar de nou amb els Ashina i el clan Sōma per a enfrontar-se a Date Masamune a la batalla de Koriyama.
La batalla de Suriagehara va començar el juliol de 1589, Masamune va derrotar a les tropes Ashina i Satake, consolidant-se en el poder al sud de la província de Mutsu. Després d'això, Masamune va demanar a la seva tia que es rendís, però ella es va negar. Onamihime i el clan Ishikawa van continuar resistint a la seva plaça forta, el castell de Sukagawa. Finalment, quan el seu vassall Hodohara Yukifuji va trair el clan Nikaidō i va ajudar Masamune, el 26 d'octubre de 1589, el castell va caure.
Masamune va perdonar la vida de la seva tia Onamihime i l'escortà al castell Suginome per a que s'hi retirés a viure, però ella es resistia a ser derrotada d'aquesta manera. Onamihime, que odiava Masamune, es va quedar amb Iwaki Tsunetaka, que era un altre nebot. Després de la seva mort, va anar a Satake Yoshinobu. El clan Satake es va aliar amb l'Exèrcit de l'oest i Onamihime va lluitar en la batalla de Sekigahara. Després de la derrota de l'Exèrcit de l'Oest per part de les Forces Orientals de Tokugawa Ieyasu, es va permetre que el clan Satake continués existint, però va ser castigat. Els Satake van ser traslladats a la província de Dewa, per ordre de Tokugawa, el 1602. Va ser aquest mateix any, de camí cap a Dewa, mentre passava pel seu antic castell de Sukagawa, quan Onamihime va morir. Se la va enterrar en aquell mateix lloc.

## En la cultura popular

Onamihime apareix en la sèrie de videojocs Nobunaga's Ambition.

## Referències

* ↑ Nihon josei jinmei jiten : fukyūban. Shohan. Tōkyō: Nihon Tosho Sentā, 1998. ISBN 4820578812. OCLC 41553996.
* ↑ Kakiuchi, Kazutaka, 1967-; 垣内和孝, 1967-. Date Masamune to Nan'ō no Sengoku jidai. ISBN 9784642029384. OCLC 1004223069.
* ↑ «Nobiliaire du Japon».
* ↑ 五本骨扇に月丸. «佐竹氏».

## Vegeu també

* Onna-bugeisha
# Elçin Əsədov

Elçin Əsədov (Füzuli, Alt Karabakh, 2 de desembre de 1987) fou un ciclista azerbaidjanès. Professional des del 2012 fins al 2023, del seu palmarès destaquen els diferents campionats nacionals tant en contrarellotge com en ruta.

## Palmarès

* 2012
** Campió de l'Azerbaidjan en contrarellotge
* 2013
** Campió de l'Azerbaidjan en contrarellotge
* 2014
** Campió de l'Azerbaidjan en ruta
** Campió de l'Azerbaidjan en contrarellotge
* 2016
** Campió de l'Azerbaidjan en contrarellotge
* 2017
** Campió de l'Azerbaidjan en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Marroc
* 2018
** Campió de l'Azerbaidjan en ruta
** Campió de l'Azerbaidjan en contrarellotge
* 2019
** Campió de l'Azerbaidjan en ruta
** Campió de l'Azerbaidjan en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa al Tour of Peninsular
* 2022
** Campió de l'Azerbaidjan en ruta
** Campió de l'Azerbaidjan en contrarellotge

## Referències

* ↑ «Эльчин Асадов не смог финишировать в гонке на время, белорус победил» (en rus). [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ published, Adam Becket. «British Road National Championships 2022 start list: Mark Cavendish, Ben Swift, and Pfeiffer Georgi all down to ride» (en anglès), 08-06-2022. [Consulta: 17 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com