OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rasmus Hansen

Rasmus Hansen (Flemløse, Assens, 13 de gener de 1885 – Viby, Århus, 3 de juliol de 1967) va ser un gimnasta artístic danès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Rasmus Hansen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 18 octubre 2016].
# Søren Alfred Jensen

Søren Alfred Jensen (Veerst, Vejen, 22 de maig de 1891 – Denver, Colorado, 16 de maig de 1978) va ser un gimnasta artístic danès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Alfred Jensen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 19 octubre 2016].
# Sigurd Smebye

Sigurd Smebye (Tønsberg, Vestfold, 16 de març de 1886 – Oslo, 7 de juny de 1954) va ser un gimnasta noruec que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de bronze en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica, com a membre de l'equip noruec.

## Referències

* ↑ «Sigurd Smebye Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 31 gener 2017].
# Peder Larsen Pedersen

Peder Larsen Pedersen (Stubberup, Kerteminde, Dinamarca Meridional, 30 de novembre de 1880 – Kerteminde, Dinamarca Meridional, 20 de gener de 1966) va ser un gimnasta artístic danès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Peder Pedersen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2012. [Consulta: 31 gener 2017].
# Hans Eiler Pedersen

    No s'ha de confondre amb el seu company d'equip als Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 Hans Pedersen o amb Johannes Pedersen, un altre gimnasta danès.
Hans Eiler Pedersen (Skårup, Svendborg, Dinamarca Meridional, 18 d'octubre de 1890 – Gentofte, Hovedstaden, 1 de desembre de 1971) va ser un gimnasta artístic danès que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Hans Eiler Pedersen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 1r febrer 2017].
# Torleif Torkildsen

Torleif Torkildsen (Oslo, 12 de maig de 1892 – Oslo, 7 d'octubre de 1944) va ser un gimnasta i tennista noruec que va competir al primer terç del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de bronze en el concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica, com a membre de l'equip noruec.
En tennis va ser diverses vegades membre de l'equip de Noruega de la Copa Davis. També va disputar la Nordisk Cup de 1927 i aquell mateix any guanyà el torneig internacional d'Oslo contra el suec Curt Östberg. Es proclamà cinc vegades campió nacional de tennis entre 1926 i 1930.

## Referències

* ↑ «Torleif Torkildsen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 2 febrer 2017].
* ↑ Torleif Torkildsen a daviscup.com
* ↑ «Tennis» (en suec). Svenska Dagbladet. Gustaf Zethelius [Estocolm], 1927. ISSN: 1101-2412 [Consulta: 21 febrer 2013].
* ↑ «tennis – norgesmestere utendørs i single» (en noruec). Store norske leksikon. Oslo,: Kunnskapsforlaget, 2012. [Consulta: 21 febrer 2013].
# Carl-Ehrenfried Carlberg

Carl-Ehrenfried Carlberg (Parròquia de Hedvig Eleonora, 24 de febrer de 1889 - Engelbrekt, 22 de gener de 1962) va ser un gimnasta artístic suec, que va competir a començament del segle xx.
Nascut a Estocolm, va servir al Regiment de la Guàrdia Reial de Göta de l'exèrcit suec, alhora que es formava com a enginyer. El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla d'or en la prova del concurs per equips, sistema suec del programa de gimnàstica. Després d'aquest triomf va fundar un gimnàs a Lillsved, al mateix temps que tenia èxit en el ram de la construcció.
El 1928 fundà Gymniska Förbundet, una organització de caràcter nazi. Posteriorment va ser fundador i principal patrocinador de l'Associació antisemita Manhem, un grup d'estudis creat el 1934. En aquest grup hi havia membres del Partit Obrer Nacional-Socialista, partit polític d'ideologia nacional-socialista. Ferm partidari del nazisme, va reclutar homes pel servei militar i civil pels nazis durant la Segona Guerra Mundial. En aquesta època s'havia convertit en un home molt ric gràcies als seus interessos empresarials i va utilitzar els seus diners per difondre la propaganda nazi i per finançar la Svensk Opposition de Per Engdahl. Durant la guerra va compilar llistes de jueus.
Després de la guerra, el seu Hjalpkommitté for Tyslands va funcionar com una organització de socors per a oficials alemanys, mentre l'editorial Svea Rike, creada en la dècada de 1930, va ajudar a continuar difonent les idees nazis. Això va fer que el 1958 fos sentenciat a 15.000 corones en multes per difondre escrits antisemites a diverses escoles d'Estocolm.

## Bibliografia

* Philip Rees, Biographical Dictionary of the Extreme Right Since 1890, p. 54

## Referències

* ↑ «Carl-Ehrenfried Carlberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 9 desembre 2017].
* ↑ Nygren, Per «Svenska judar registrerade - Nazistiska organisationer utförde kartläggning under kriget». , 09-11-1997.
* ↑ Epstein, Lars «Olustiga Odengatan 42». , 03-05-1997.
# Fortalesa de Yaino

La Fortalesa de Yaino és un jaciment arqueològic situat en el districte de Huayllán, província de Pomabamba, a la regió d'Ancash de Perú. Les ruïnes són al turó denominat Yaynohirka, a una altitud de 4.150 m.

## Història

Yaino fou un centre administratiu de molta importància durant l'apogeu de la cultura Recuay: es va construir progressivament des del 400 al 800. Altres assentaments de la mateixa importància i extensió són Pashash (Cabana), Riway (Asunción), Tinyash (Huánuco), Marcahuamachuco (La Libertad) i Coyor (Cajamarca).
Yaino és a 4.100 m en un dels turons limítrofs de Pomabamba i Piscobamba, a uns 20 km de la Serralada Blanca. El jaciment arqueològic s'estén en unes 25 hectàrees. També té arquitectura defensiva amb murs perimètrics, que en el seu temps arribarien als 15 metres d'alt, terrasses elevades i accessos restringits. Un sistema de trinxeres naturals l'envoltava, i aquestes parts van ser ampliades i emmurallades.
S'han trobat ofrenes de l'època inca en les ruïnes.

### Línia de temps
## Referències

* ↑ Lau, George F. «House forms and Recuay culture: Residential compounds at Yayno (Ancash, Peru), a fortified hilltop town, AD 400–800» (en anglés). Journal of Anthropological Archaeology, 29, 3, 9-2010, pàg. 327–351. DOI: 10.1016/j.jaa.2010.04.003 [Consulta: 12 març 2019].
* ↑ Lau, George F. «Fortifications as Warfare Culture: the Hilltop Centre of Yayno (Ancash, Peru), AD 400–800» (en anglés). Cambridge Archaeological Journal, 20, 03, 10-2010, pàg. 419–448. DOI: 10.1017/S095977431000048X. ISSN: 0959-7743 [Consulta: 12 març 2019].
* ↑ «Una ciudadella Recuay a la vall de Chacas (Perú): el jaciment Pinchay-Riway. Una nota preliminar». journals, 2001.
* ↑ Lau, George F. «An Inka Offering at Yayno (North Highlands, Peru): Objects, Subjects and Gifts in the Ancient Andes» (en anglés). Cambridge Archaeological Journal, 29, 1, 2-2019, pàg. 159–179. DOI: 10.1017/S0959774318000409. ISSN: 0959-7743 [Consulta: 12 març 2019].
# Berenguer de Castellbisbal

Berenguer de Castellbisbal (valor desconegut, segle XII - Nàpols, 6 de febrer de 1254) fou un frare dominic que fou bisbe de Girona.

## Biografia

Fou frare dominic del Convent de Santa Caterina de Barcelona. Acompanyà Pere el Gran a la batalla de Muret. Fou company de Fra Miquel Fabra del mateix orde, com a capellà de Jaume el Conqueridor i de tot l'exèrcit durant l'expugnació de la ciutat i illa de Mallorca, i en la conquesta del Regne de València als sarraïns. Un cop acabada la conquesta de la ciutat de Balànsiya, tan bon punt entrà en ella el rei en Jaume el feu bisbe de València, però com que els plets entre l'arquebisbe de Tarragona i el de Toledo, sobre la primacia de l'església a les Espanyes, no pogué ser consagrat com a tal, ni entrar en possessió del càrrec atorgat pel rei en Jaume. En aquest impasse fou prior del Convent de Santa Caterina (Barcelona) i escollit més tard bisbe de Girona. Assistí al concili provincial Tarraconense, celebrat el 1246 i en un altre que se celebrà a la mateixa ciutat el de 1252 i segons Roig i Jalpí a un altre concili de la Tarraconense, celebrat el 1242, que fou cridat a sant Ramon de Penyafort per ser Conciliar, a instància de tots els bisbes. En aquest concili es discutiren afers sobre el tracte dels heretges, sobre les penitències i sentències que havien de donar-se a aquests, la seva absolució secreta, les formes de les sentències contra l'heretge pertinaç, la forma de purgar-se de l'heretgia i la que convé seguir en el jurament per als compurgadors d'aquesta conducta. L'any 1252 fundà i aixecà el convent de l'orde dels predicadors a la ciutat de Girona, i l'any següent anà a Nàpols on hi havia el papa Alexandre IV on caigué malalt ordenant testament el 16 de gener del 1253 manant que els seus béns fossin distribuïts segons el criteri del prior del convent de Santa Caterina i de Raimon de Penyafort. Morí pocs dies després de testar a la mateixa ciutat de Nàpols i el seu cos fou dut a Catalunya i enterrat honoríficament en una sepultura de pedra a la capella de Santa Anna del convent barceloní on havia estat prior. Jaume el Conqueridor li féu tallar la llengua en sospitar que havia revelat secrets de la seva confessió.

## Referències

* 1 2 Mallol, M. Teresa Ferrer i; Històrico-Arqueològica, Secció. Jaume I : commemoració del VIII centenari del naixement de Jaume I: Volum: 2 : L'economia rural. L'articulació urbana. Les institucions eclesiàstiques. L'expansió territorial. El comerç. Institut d'Estudis Catalans, 2013-02-21, p. 221. ISBN 978-84-9965-158-3.
* 1 2 «Berenguer de Castellbisbal». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 25 setembre 2022].
* ↑ Repertori de manuscrits catalans, 1474-1620, Volum 4. Institut d'Estudis Catalans, 2008, p. 232. ISBN 9788472836266.

## Bibliografia

* Roig y Jalpi, Juan G. Iacinto Andrev. Resumen historial de las grandezas, y antiguedades de la ciudad de Gerona, y cosas memorables suyas eclesiasticas, y seculares, assi de nuestros tiempos, como de los passados (en castellà). Barcelona: Iacinto Andrev, 1678, p. 281 [Consulta: 23 novembre 2014].
# Enric II de Leez

Enric II de Leez (mil·lenni II - Pavia, 4 de setembre de 1164) era príncep-bisbe del principat de Lieja de 1145 fins a la seva mort.

## Biografia

Enric ix d'una casa noble de Grand-Leez (actualment a Bèlgica) prop de Gembloux. De la seva joventut no se sap gaire, tant a l'abadia de Gembloux com a l'escola del capítol de Lieja hom troba uns «Enric» que podrien ser Enric de Leez. El 1135 va esdevenir canonge al capítol de Lieja i rector de Grand-Axhe prop de Waremme. Va participar en el Concili del Laterà II del 1139 en acompanyar Alberó II. Va esdevenir ardiaca de Famenne el 1141 (o 1142). El 1141 participà en el setge del castell de Bouillon. Durant la batalla va tornar a Lieja per a cercar reforços i per a obtenir que el clergat deixés que portés el reliquiari de Sant Lambert per a encoratjar els bel·ligerants. El 1142 esdevingué prebost del capítol de Sant Lambert. El 13 de maig de 1145 el capítol va elegir-lo com príncep-bisbe, versemblantment sense ingerència de la cort lotaringiana i amb l'acord del papa Eugeni III. Arnold I de Colònia va consagrar-lo el 24 de juny següent.
A una moneda estampada durant el seu regnat, es troba la primera representació coneguda del perron, símbol del principat de Lieja.
L'1 de febrer de 1151 va conduir l'exèrcit liegès a la batalla d'Andenne contra el comte de Namur i de Luxemburg Enric el Cec. Això va assentar la preponderància de Lieja a la vall del Mosa. El 1155, Enric va acompanyar l'aleshores rei (i ulterior emperador) Frederic I dit Barba-Roja a la seva primera expedició a Itàlia. Aquest va confirmar les possessions del principat de Lieja. De 1158 a 1162 va seguir-lo durant segona expedició italiana quan va participar en el saqueig de Milà del 1162. De 1163 a 1164 participà en la tercera expedició. Durant el cisma d'Occident (1159-1177) i la lluita pel dret d'investidura, l'església de Lieja tria el camp dels antipapes i de l'emperador del Sacre Imperi Romanogermànic.
El 1160, Enric ordena l'obra per a eixamplar el palau dels prínceps-bisbes. El 24 d'abril de 1164 participa en la consagració de l'antipapa Pasqual III. Va morir el 4 de setembre del mateix any a Pavia i van sebollir-lo a la catedral de Sant Lambert de Lieja.

## Referències

* ↑ Cosemans, A. «Henri II de Leez». A: Académie royale de Belgique. Biographie Nationale de Belgique (en francès). Brussel·les: Bruylants, 1969, p. 394-410.
* ↑ Janssen, Jean. Sous la crosse: évolution socio-politique, économique et culturelle au Pays de Liège (en francès). Brussel·les: Jean Janssen, 2000, p. 39.
* ↑ Roland, C.G. «La famille de Grand-Leez, Henri de Leez, évêque de Liège» (en francès). Annales de la Société archéologique de Namur, tom 38, 1927, pàg. 21-41.
* ↑ Kupper, Jean-Louis. Liège et l'église impériale, XIe-XIIe siècles (en francès). París: Société d'Edition «Les Belles Lettres», 1981, p. 167 i ss.. ISBN 9782251662282.
* ↑ Kupper, 181, p. 169.
* ↑ Mélard, Claude. «La principauté de Liège Essai de chronologie» (en francès). Arxivat de l'original el 2013-11-05. [Consulta: 27 octubre 2008].
# Walter Bender

Walter Bender (Boston, 1956) és un tecnòleg i investigador que ha fet importants contribucions en el camp de la publicació electrònica, dels mitjans de comunicació i de la tecnologia per a l'aprenentatge en programari lliure.
Va obtenir un Bachelor d'Arts a la Universitat Harvard el 1977 i un Màster de Ciència al Massachusetts Institute of Technology el 1980. El 1978 va entrar a formar part de l'Architecture Machine Group, el precursor de l'Electronic Publishing Group del MIT Media Lab del Massachusetts Institute of Technology; grup del que seria cap durant més de vint anys. Del 2000 al 2006 va ser director executiu del MIT Media Lab.
Bender va investigar els estils interactius associats als mitjans de comunicació existents i va assajar estendre'ls a dominis als quals s'incorporés un ordinador en la interacció. Va contribuir de manera important a millorar la publicació electrònica i particularment en la recerca de mètodes per personalitzar les notícies.
Del 2006 al 2008 va demanar una excedència per dedicar-se a la iniciativa «Un Portàtil Per Nen» (en anglès One Laptop Per Child, també coneguda com a PC de 100 dòlars. En va ser el president i va contribuir en molts dels aspectes més innovadors de l'ordinador OLPC XO-1 i de la seva interfície gràfica d'usuari Sugar, basada en el programari lliure Linux.
Va deixar la iniciativa OLPC el 2008, quan Microsoft, menys partidari del codi obert, va decidir participar en OLPC. Aleshores Bender va fundar Sugar Labs on continua desenvolupant programari educatiu de codi obert; com per exemple, Turtle Blocks, un llenguatge de programació molt senzill, creat per iniciar i sensibilitzar els nens per les possibilitats de la informàtica.

## Referències

* ↑ Breen, Bill «Q A - Walter Bender/MIT Media Lab: What's the future of personal news?». Fast Company Magazin, 31-08-1996.
* ↑ Hardesty, Larry «Walter Bender». MIT Technology Review, 19-02-2008.
* ↑ Pinto, Teguayco «El somni trencat d'un portàtil per a cada nen». El Diari de l'Educació, 15-12-2015.
* ↑ Lohr, Steve «Why Walter Bender Left One Laptop Per Child» (en anglès). The New York Times, 27-05-2008.
* ↑ Shah, Agam. «Bender forms group to promote OLPC's Sugar UI». PCWorld ː work, life, productivity, 16-05-2008. Arxivat de l'original el 4 de maig 2016. [Consulta: 1r maig 2016].
* ↑ Betancur Alarcón, Laura «'Cada niño podría ser un maestro del 'software': Walter Bender» (en castellà). El Tiempo, 20-04-2014.
* ↑ Efe «La programación informática para niños debe ser lúdica, dice Walter Bender» (en castellà). Hoy Digital, 14-07-2015.
* ↑ Kane, Charles; Bender, Walter; Cornish, Jody; Donahue, Neal; Rennella, Mark. Learning to Change the World. The social impact of One Laptop per Child (en anglès). Basingstoke: Palgrave Macmillan, 2012, p. 256. ISBN 978-0230337312.

## Enllaços externs

* Pàgina personal al MIT Arxivat 2016-04-20 a Wayback Machine.
* Sugar Labs: User:Walter - Walter Bender
* Barra, Gustavo; Paz, Lorena. Una experiencia de investigación etnográfica en aulas modelo 1 a 1: «La Plataforma SUGAR bajo la lupa de los criterios de usabilidad: Laboratorio Móvil de Usabilidad Educativa» (pdf) (en castella), 2012, p. 16.
# Efecte Wilson

L'efecte Wilson és un terme creat per l'astrònom escocès Alexander Wilson el 1769 per descriure l'aparença de cavitats que tenen les taques solars quan es troben a prop del limbe solar.
Aquest efecte és causat per l'aparent desplaçament de l'ombra de la taca respecte a la seva penombra. Si, mentre la taca es troba en el centre del Sol, la part d'ombra i la de penombra són concèntriques; quan la taca es troba prop del limbe solar, la part d'ombra sembla haver-se desplaçat cap a un costat fins a tocar amb el límit exterior de la penombra. Això li dona a la taca una aparença tridimensional de «cràter» o petit enfonsament en la superfície solar.
Les observacions de Wilson van mostrar que les taques solars eren trets en la superfície solar, i no planetes menors o objectes situats sobre la superfície del Sol. Però Wilson va anar més enllà i va concloure que les taques solars eren de fet depressions en la superfície de la fotosfera, formades per la desaparició de part de la matèria lluminosa que ell creia que cobria el suposadament fosc i sòlid interior del Sol.

## Causa

El Sol no té superfície sòlida, sinó gasos amb densitat decreixent a mesura que ens allunyem del centre. Les taques solars són regions de la fotosfera on el camp magnètic solar és molt alt. Aquest camp magnètic interromp el corrent de calor que prové del centre del Sol per convecció. Per tant, les taques solars són fosques perquè són més fredes que la resta de la fotosfera (uns 4000 i 6000 °C, respectivament).
La causa de l'efecte Wilson és la diferència en l'opacitat de les regions d'ombra, penombra i la fotosfera en general. L'opacitat és causada per l'absorció de radiació per processos de fotoionització i fotoexcitació. A temperatures més altes, més àtoms queden completament ionitzats i l'abast dels processos d'absorció decreix. Com que la matèria de la part d'ombra és més freda, és també més transparent que la de la penombra, i aquesta ho és més que la fotosfera. Més transparent significa que la llum que ens arriba des de la taca solar prové de capes més profundes que la llum de la fotosfera del voltant. La profunditat de les taques és d'entre 500 i 1.000km, depenent de la seva mida.

## Enllaços externs

* Explicació i diagrama de l'efecte Wilson Arxivat 2006-05-21 a Wayback Machine. (en anglès)
* «Sunspot 786». Arxivat de l'original el 2006-09-25. [Consulta: 9 novembre 2005]. i «Sunspot 783». Arxivat de l'original el 2006-09-25. [Consulta: 9 novembre 2005]. (imatges de The East Antrim Astronomical Society on es pot apreciar l'efecte Wilson)
# Wara no Tate

Wara no Tate (藁の楯), comercialitzada internacionalment com Shield of Straw, és un a pel·lícula de thriller d'espies japonesa del 2013 dirigida per Takashi Miike. Va ser nominada a la Palma d'Or al 66è Festival Internacional de Cinema de Canes i va ser estrenada el 26 d'abril 2013.

## Argument

Ninagawa va ser un home poderós en la política japonesa i amb grans connexions econòmiques. Aleshores, la seva néta és assassinada. El sospitós és Kunihide Kiyomaru. Tres mesos després de l'assassinat de la seva néta, Ninagawa col·loca un anunci de pàgina sencera als tres principals diaris japonesos. L'anunci diu que si Kiyomaru és assassinat, Ninagawa oferirà 1.000.000.000 de iens com a recompensa. Kunihide Kiyomaru es lliura a la comissaria de policia de la prefectura de Fukuoka. Cinc detectius de la Policia de Seguretat (SP) del Departament de Policia Metropolitana de Tòquio viatgen a Fukuoka per escortar a Kunihide Kiyomaru de tornada al Departament de Policia Metropolitana de Tòquio. La distància entre Fukuoka i Tòquio és d'aproximadament 1.200 km.

## Repartiment

* Takao Osawa com a Kazuki Mekari
* Nanako Matsushima com Atsuko Shiraiwa
* Tatsuya Fujiwara com a Kunihide Kiyomaru
* Masatō Ibu com a Kenji Sekiya
* Kento Nagayama com a Masaki Kamihashi
* Hirotarō Honda com a Oki
* Kimiko Yo com a Chikako Yuri
* Tsutomu Yamazaki com a Ninagawa

## Producció

El rodatge va començar el 19 d'agost de 2012,i va tenir lloc al Japó, principalment a les prefectures d'Aichi i Mie, i Taiwan. Després que el Shinkansen va negar el permís per rodar a bord del seu material mòbil, les escenes del tren es van rodar al Taiwan High Speed Rail el setembre d'aquell any, amb el suport de la Taipei Film Commission.

## Remake

El 24 d'octubre de 2016, es va anunciar que EuropaCorp planeja un remake en anglès que serà escrit per Creighton Rothenberger i Katrin Benedikt i produït per Chris Weitz de Depth of Field, Andrew Miano i Dan Balgoyen i All Nippon Entertainment Works de Sandy Climan i Annmarie Bailey, i Naoaki Kitajima de Nippon Television.

## Referències

* ↑ «2013 Official Selection». festival-cannes.fr. Cannes Film Festival, 18-04-2013. Arxivat de l'original el 2016-04-25. [Consulta: 18 abril 2013].
* ↑ Schilling, Mark. «Japanese helmer Miike sets up 'Shield'». Variety, 01-08-2012. [Consulta: 4 agost 2012].
* ↑ Grace, Kimberly. «Miike Casts Jin's Osawa, Ring's Matsushima, Death Note's Fujiwara». Anime News Network, 01-08-2012. [Consulta: 4 agost 2012].
* 1 2 «Exclusive Interview with Cast Members of "Shield of Straw"». filmcommission.taipei. Taipei Film Commission, 14-11-2013. Arxivat de l'original el 2020-07-08. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ N'Duka, Amanda. «EuropaCorp Boards English-Language Remake of Japanese Thriller 'Shield of Straw'». Deadline Hollywood, 24-10-2016. [Consulta: 21 maig 2018].
* ↑ McNary, Dave «'Shield of Straw' Remake in the Works With Backing From Luc Besson, Weitz Brothers». Variety, 24-10-2016 [Consulta: 21 maig 2018].
* ↑ McNary, Dave «'Shield of Straw' English-Language Remake in the Works With Chris Weitz». Variety, 25-08-2015.

## Enllaços externs

* Wara no Tate - Lloc web oficial (japonès)
# Gran Premi de Fourmies 2024

El Gran Premi de Fourmies 2024 va ser la 91a edició del Gran Premi de Fourmies, una cursa ciclista d'un dia que es disputà el 8 de setembre 2024 sobre un recorregut de 197,6 quilòmetres. La cursa formava part del calendari de l'UCI ProSeries 2024 amb una categoria 1.Pro.
El vencedor fou el neerlandès Arvid de Kleijn (Tudor Pro Cycling Team), que s'imposà a l'esprint en l'arribada a Fourmies. Gerben Thijssen (Intermarché-Wanty) i Søren Wærenskjold (Uno-X Mobility), segon i tercer respectivament, completaren el podi.

## Equips

L'organització convidà a 20 equips a prendre part en aquesta cursa.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ Cerezuela, Luis. «GP Fourmies: De Kleijn es el más rápido» (en castellà), 08-09-2024. [Consulta: 8 novembre 2024].
* ↑ «Startlist for GP de Fourmies / La Voix du Nord 2024». [Consulta: 8 novembre 2024].