OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diego Garcia

Diego Garcia és un atol de les Chagos.

## Particularitats

Situat al mig de l'oceà Índic, a uns 1.600 km al sud de l'Índia, és el més gran de l'arxipèlag de Txagos. Forma part del Territori Britànic de l'Oceà Índic.
Des del procés de despoblació de Diego Garcia en els anys 1960 i 1970, ha servit com a base militar estratègica dels Estats Units i actualment també allotja una de les cinc estacions terrestres del Sistema de Posicionament Global GPS.
En 3 d'octubre de 2024 el govern britànic de Keir Starmer va acordar la cessió de l'arxipèlag de les Chagos a Maurici i el manteniment de la base militar estatunidenca de Diego Garcia, tancant dècades de disputes.

## Referències

* ↑ P. Sand. United States and Britain in Diego Garcia: The Future of a Controversial Base. Palgrave Macmillan US, 6 juliol 2009, p. 45–. ISBN 978-0-230-62296-8.
* ↑ Harding, Andrew. «UK will give sovereignty of Chagos Islands to Mauritius» (en anglès). BBC, 03-10-2024. [Consulta: 12 novembre 2024].

## Vegeu també

* Îlois
* Territori Britànic de l'Oceà Índic

## Bibliografia

* Pilger, John. Freedom Next Time. Bantam Press, 2006. ISBN 0593055527. Chapter 1: Stealing a Nation pp19 – 60
* Rao, Padma, "Der Edikt der Königin", Der Spiegel 5 December 2005, pp. 152–4.
* Xavier Romero Frias, The Maldive Islanders, A Study of the Popular Culture of an Ancient Ocean Kingdom. Barcelona 1999, ISBN 84 7254 801 5
* David Vine, Island of Shame; The Secret History of a U.S. Military Base, Princeton 2009. ISBN 9780691138695

## Enllaços externs

* Informació de l'oficina de la Commonwealth (anglès)
* Plana de les illes Txagos Arxivat 2012-04-22 a Wayback Machine. (anglès) i (francès)
# FK Kairat Almaty

El FK Kairat Almaty (en kazakh Қайрат Алматы Футбол Клубы) és un club kazakh de futbol de la ciutat d'Almati.

## Història

El club va ser fundat el 1954. Durant l'època soviètica fou l'únic club de la regió que jugà a la lliga soviètica.
Evolució del nom:

### Kairat Almaty

* 1954 : Lokomotiv Almaty
* 1955 : Ourojaï Almaty o Urozhai Almaty
* 1956 : Kairat Almaty
L'any 2001 el CSKA Almaty s'uní al Kairat Almaty.
Durant els anys en què va pertànyer a l'URSS formà part de la Societats Esportives de Voluntaris de l'URSS.

## Palmarès

* Lliga kazakha de futbol:
** 1992, 2004, 2020, 2024
* Copa kazakha de futbol:
** 1992, 1996, 1999, 2001, 2003, 2014, 2015, 2017, 2018, 2021
* Supercopa kazakha de futbol:
** 2016, 2017
* Segona divisió kazakha de futbol:
** 2009
* Segona divisió de la Lliga soviètica de futbol:
** 1976, 1983
* Copa Federació soviètica de futbol:
** 1988

## Entrenadors destacats

* Kurban Berdyev
* Leonid Pakhomov
* Zlatko Krmpotić
* Vsévolod Bobrov
* Nikolai Stàrostin
* Timur Segizbayev
* Leonid Ostrouixko

## Secció de futbol sala

El club també disposa d'una brillant secció de futbol sala amb el nom de AFC Kairat, que ha guanyat durant 9 temporades seguides la lliga, i la temporada 2012-13 es proclamà campiona de la UEFA Futsal Cup.

## Referències

* 1 2 «History». FC Kairat [Consulta: 28 octubre 2014]. Arxivat 24 de setembre 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 8 setembre 2017].
* ↑ Tlek Adryshev. «Two Capitals Derby: Astana Share Spoils With Kairat Thanks to Last-Gasp Equaliser». Football Federation of Astana (FFA), 02-05-2017. Arxivat de l'original el 6 de setembre 2017. [Consulta: 6 setembre 2017].
* ↑ «"Kairat": five reasons for pride» (en rus). Aidyn Kozhakhmetov, UEFA.com, 08-07-2015. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Kazakhstan - List of Champions» (en (anglès)). rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ «Kazakhstan Cup Finals» (en (anglès)). rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web no oficial
* Estadísitques
# Casa Ernest Castellar

La Casa Ernest Castellar és una obra de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Casa Ernest Castellar està ubicada a l'illa del districte de l'Eixample delimitada pels carrers de València, Casanova, Mallorca i Muntaner.
Té façana al carrer València, la seva parcel·la és un rectangle estret i llarg, circumstància que només permet ubicar un sol pis per planta. Aquest fet es reflecteix en la inusual dimensió de la façana per un edifici de planta baixa més cinc plantes.
La planta baixa disposa d'una obertura pel local comercial i una porta d'accés al reduït vestíbul on apareix l'escala comunitària d'accés als pisos.
La façana té una composició diferenciada en tres parts:
La part baixa, decorada amb aplics ceràmics, disposa de només dues finestres.
La central que abasta tres plantes, és de maó vist i disposa de tres finestres.
Finalment l'última planta presenta un revestiment continu amb esgrafiats de sanefes, i una finestra triforada amb dues columnes classicistes.
Destaca l'arc decoratiu de maó, de mig punt amb una clau de ceràmica, que remata la part central de maó de la façana i les llindes on l'acabat del maó agafa formes mossàrabs.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa Ernest Castellar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2017].
# Elisabet d'Àustria

Elisabet d'Àustria és el nom dels següents personatges:
* Elisabet d'Àustria (duquessa de Lorena) (1285 - 1353).
* Elisabet d'Àustria, reina consort de Polònia (1436 - 1505).
* Elisabet d'Àustria, reina consort de Polònia (1526 - 1545).
* Elisabet d'Àustria (reina de França) (1554 - 1592).
* Elisabet d'Àustria (arxiduquessa d'Àustria) (1831 - 1903).
* Elisabet de Baviera (emperadriu d'Àustria) (1837 - 1898).
* Elisabet d'Àustria (princesa de Liechtenstein) (1878 - 1960).
* Elisabet d'Àustria (princesa de Windisch-Grätz) (1883 - 1963).
* Elisabet d'Àustria (comtessa de Waldburg-Zeil-Hohenems) (1892 - 1930).
* Elisabet d'Àustria (princesa de Liechtentein II) (1922 - 1993).
* Elisabet d'Àustria-Toscana (1942).
# Hou Cheng

    En aquest nom xinès, el cognom és Hou.
Hou Cheng va ser un general militar servint sota el senyor de la guerra Lü Bu durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. En la batalla de Xiapi Hou va rendir-se front les tropes de Cao Cao.
Segons els Annals de Primaveres i Tardors de les Nou Províncies (九州春秋) de Sima Biao, Hou una vegada va enviar a un home per fer pasturar a un grup de 15 cavalls als afores de la ciutat, però l'home va desviar els cavalls en direcció a Xiaopei, intentant de fer defecció cap a Liu Bei. Llavors Hou va dirigir personalment una unitat perseguidora i va reclamar els cavalls. Després d'això els seus col·legues es van reunir per celebrar que els cavalls havien estat recuperats. Però abans que la festa es produís, Hou va portar una mica de vi per oferir respecte a Lü Bu; no obstant aquest últim es va enutjar molt, ja que havia imposat una prohibició de begudes alcohòliques. Temerós que hi era Hou, va abandonar tot el seu vi i va donar per acabada la celebració.
Quan Cao Cao va assetjar Lü Bu a Xiapi en el 198, Hou, juntament amb Song Xian i Wei Xu, van capturar el cap assessor de Lü Bu, Chen Gong, i es van rendir. Lü va ser derrotat i executat poc després. El destí de Hou Cheng després de la batalla no està registrat en la història.

## En la ficció

En el capítol 19 de la novel·la històrica el Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, Lü Bu va ordenar que Hou fóra assotat 50 vegades per trencar la prohibició de begudes alcohòliques. L'incident va sembrar la llavor de la discòrdia entre Lü i els seus generals, ja que no estaven satisfets amb ell.
Hou aleshores va planejar amb els seus col·legues Song Xian i Wei Xu de trair a Lü Bu per Cao Cao. Eixa mateixa nit, Hou va furtar la Llebre Roja, el corser de Lü Bu, i es va dirigir cap al campament de Cao als afores de la ciutat. L'endemà al matí, Exèrcit de Cao va llançar un atac sobre la ciutat. Song Xian i Wei Xu es van girar contra Lü Bu i el van capturar i lliurar a les forces de Cao.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. San Guo Zhi. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.
* Luo Guanzhong. San Guo Yan Yi. Yue Lu Shu She, 1986. ISBN 7-80520-013-0.
* Lo Kuan-chung; tr. C.H. Brewitt-Taylor. Romance of the Three Kingdoms. Tuttle Publishing, 2002. ISBN 0-8048-3467-9.
# L'última bogeria de Claire Darling

L'última bogeria de Claire Darling (títol original en francès, La Dernière Folie de Claire Darling) és una pel·lícula dramàtica francesa del 2018 dirigida per Julie Bertuccelli. És l'adaptació de la novel·la de Lynda Rutledge, Faith Bass Darling's Last Garage Sale. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va rodar al poble de Verderonne, a la regió dels Alts de França.

## Referències

* 1 2 3 Wilson, Jake «French director Julie Bertuccelli on life, death and Catherine Deneuve». , 13-06-2019 [Consulta: 3 febrer 2020].
* ↑ «Claire Darling». Goita què fan, ara!. [Consulta: 2 novembre 2024].
# Kenneth Carey

Kenneth Carey (Wilmington, 7 d'agost de 1893 - Los Angeles, 4 de gener de 1981) va ser un regatista estatunidenc que va competir durant el primer terç del segle xx.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 8 metres del programa de vela a bord de l'Angelita.

## Referències

* ↑ «Kenneth Carey Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 7 gener 2019].
# Kenneth Glass

Kenneth Glass (Toronto, 24 de juliol de 1913 - Vancouver, 17 de gener de 1961) va ser un regatista canadenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla de bronze en la categoria de 6 metres del programa de vela. Glass navegà a bord del Caprice junt a Philip Rogers, Gerald Wilson i Gardner Boultbee.

## Referències

* ↑ «Kenneth Glass Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 5 gener 2019].
# Knud Degn

Knud Degn (Esbønderup-Nødebo Civil Parish, 11 de maig de 1880 - Copenhaguen, 16 de maig de 1965) va ser un regatista danès que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de plata en la regata de 6 metres del programa de vela, a bord del Bonzo, junt a Christian Nielsen i Vilhelm Vett.

## Referències

* ↑ «Knud Degn Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-14. [Consulta: 10 març 2018].
# Louis Huybrechts

Pierre Louis Joseph Huybrechts (Anvers, 21 de febrer de 1875 - 1963) va ser un regatista belga que va competir durant a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de 6 metres del programa de vela. Huybrechts navegà a bord del Zut junt al seu germà, Léon Huybrechts, i Henri Weewauters.

## Referències

* ↑ «Louis Huybrechts Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 10 desembre 2015].
# Lucien Baudrier

Lucien Alexandre Baudrier (París, 13 de desembre de 1861 - Cernay-la-Ville, Yvelines, 22 d'octubre de 1930) va ser un regatista francès, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París on participà en diferents proves del programa de vela. Guanyà una medalla de bronze en la primera cursa de la categoria d'1 a 2 tones, junt a Jacques Baudrier, Dubosq i Edouard Mantois. En la segona cursa d'aquesta mateixa modalitat fou quart.

## Referències

* ↑ «Jacques Baudrier Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 30 setembre 2015].
# Léopold Standaert

Léopold Standaert va ser un regatista belga que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla de bronze en els 8 metres (1919 rating) del programa de vela, a bord de l'Antwerpia V.
Quatre anys més tard, als Jocs de París, fou cinquè en la competició de 6 metres del programa de vela.

## Referències

* 1 2 «Léopold Standaert Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 30 setembre 2017].
# Marcos Soares

Marcos Soares (Rio de Janeiro, 16 de febrer de 1961) és un regatista brasiler, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de Classe 470 del programa de vela. Va compartir vaixell amb Eduardo Penido. La seva victòria va ser tota una sorpresa.

## Referències

* ↑ «Marcos Soares Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 de novembre 2012. [Consulta: 12 abril 2020].
* ↑ "Oscar Valporto: Yachting" Arxivat 2008-03-14 a Wayback Machine. (Consultat el febrer 5, 2008)
# Afrânio da Costa

Afrânio da Costa (Rio de Janeiro, 14 de març de 1892 - Rio de Janeiro, 26 de juny de 1979) va ser un tirador brasiler que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa de tir. Guanyà la medalla de plata en la prova de pistola lliure, 50 metres i la de bronze en la de pistola lliure, 50 metres per equips.
Llicenciat en dret, va ser president del Tribunal Federal Suprem del Brasil. Va estar vinculat al futbol, sent el cap de la delegació brasilera en la primera edició del Mundial de futbol, el 1930. El 1923 va ser un dels fundadors de la Federació Brasilera de Tir.

## Referències

* 1 2 «Afrânio da Costa Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 29 novembre 2017].
# Can Gabriel (Olot)

Can Gabriel és un edifici d'Olot (Garrotxa) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Avui dia únicament resta una gran porta dovellada del gran casal que en el seu dia hi havia a la plaça de la font del Conill. Damunt la dovella central es pot veure la data: 1666, que segurament correspon a l'any que es varen acabar les obres de restauració del casal. Així mateix hi ha un escut, partit en tres departaments, on hi figuren un conill, un arbre i un estel i al damunt un cas que el corona. En consideració als motius heràldics esculpits, hi va ser afegit posteriorment.

## Història

Va ser el vell casal familiar de l'escultor banyolí Vicenç Falcó i Conill. Apareix en capbrevacions de començaments del segle xvii, per això suposa que la data de 1666 és d'una restauració. Vicenç Falcó va néixer a Banyoles l'any 1654 i és l'autor del retaule de la capella dels Dolors de Sant Vicenç de Besalú, encara que la Pietat del cambril és obra de Ramon Andreu.

## Referències

* 1 2 3 «Can Gabriel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Huarg

Huarg o llop fer és una criatura fantàstica semblant a un llop, però més gran, més ferotge i més intel·ligent. En antic nòrdic warg (vargr) és un eufemisme per a denominar al llop (ulfr), i, tanmateix, és la paraula moderna sueca per al llop. També en antic anglès warg significaria quelcom semblant a "el llop gran". A més a més anomenen warg al llop en gilaki, una llengua iraniana que és parlada a Gilan, al nord de l'Iran.

## Huargs a la Terra Mitjana de Tolkien

Pres de l'anglès antic warg, els huargs o llops demoníacs són una raça de criatures fictícies dels llibres de Tolkien sobre la Terra Mitjana. En general són aliats dels orcs o trasgs, a qui els permeten muntar sobre les seves esquenes en la batalla. Els huargs són eficaços contra la cavalleria, perquè els cavalls els temen i els genets d'huargs queden bastant baixos com per a acoltellar els seus ventres, derrocant als genets que són atacats per l'huarg. L'huarg entén una llengua rudimentària pròpia. És probable que descendeixin dels homes llop de Draugluin de la Primera Edat.
En “El hòbbit”, els huargs apareixen dues vegades, una vegada a la persecució de Bilbo Saquet, Gàndalf, i els nans a l'est de les Muntanyes Ennuvolades, i una altra vegada a la batalla dels Cinc Exèrcits. En “El Senyor dels Anells”, són esmentats a “Les Dues Torres”, on una banda de huargs i els seus genets orcs ataquen la columna de refugiats d'Edoras a Hollin, a més d'aparèixer en la batalla de Vilacorn, en l'Abisme de Helm. Durant la Guerra de l'Anell, al 3018-19, els huargs vagaren fos de les parets de Bree.
En la trilogia cinematogràfica d'El Senyor dels Anells, de Peter Jackson, els huargs semblen ser un híbrid de hiena/gos/llop més que sol grans llops, en un esforç per a distingir-los dels llops comuns presentant a l'huarg com algun tipus de primer distant. Ha de destacar-se, no obstant això, que encara que Tolkien mai donés una descripció totalment completa de l'huarg (ell simplement va escriure que eren llops demoníacs) realment semblen tenir un aspecte de llop en els passatges on són esmentats, tant en “El Hòbbit” com en “El Senyor dels Anells”.
Saruman va mantenir huargs en guarides sota Isengard, i durant la Guerra de l'Anell, va enviar orcs muntats sobre huargs a la batalla. Els genets huargs de Saruman eren feroços i mortals, amb aspectes aterridores, ja que es confeccionaven les seves armadures amb restes òssies, pells i cuir de cavalls i homes i metxes de pèl d'huarg. Generalment lluïen tremendes cicatrius, producte del seu estret contacte amb aquests feroços animals.

## Referències

* ↑ Cawthorne, Nigel. A Brief Guide to J. R. R. Tolkien: A Comprehensive Introduction to the Author of the Hobbit and the Lord of the Rings (en anglès). Constable & Robinson Ltd, 2012. ISBN 1780338600.
# Mare de Déu de la Concepció de Cabó

La Mare de Déu de la Concepció de Cabó és una capella de Cabó (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petit edifici molt malmès, utilitzat com a capella. Consta de dos cossos situats un darrere l'altre seguint el mateix eix; el primer, per on s'accedeix, és de la mateixa ampla que el segon, el qual és més alt i més llarg. Tots dos cossos estan coberts amb volta de canó. La obertura de la porta principal és rodona però està tapiada el terç esquerra i té un petit banc a la dreta quedant al centre una porta rectangular. Té un campanar d'espadanya d'un sol ull. El parament és de pedres irregulars unides sense fer filades.

## Referències

* ↑ «Mare de Déu de la Concepció de Cabó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Cinquena expedició de Tamerlà al Mogolistan (1377)

La cinquena expedició de Tamerlà al Mogolistan (1377) fou una campanya militar dirigida personalment per Tamerlà contra el kanat de Mogolistan i el seu kan Kamar al-Din.
Encara no havien tornat les tropes enviades al Mogolistan sota direcció d'Umar Xaikh (vegeu Expedició al Mogolistan d'Umar Xaikh (1377)) que Timur (Tamerlà) ja estava mobilitzant a l'exèrcit per anar-hi personalment. Muhammad Beg va enviar l'avantguarda manada per Ak Timur Bahadur i amir Abas Bahadur. Després d'uns dies d'exploració l'avantguarda va localitzar a Kamar al-Din a Bugham Asighul. Després d'un breu combat els mogols foren posats en fuita. Quan Timur va arribar es va iniciar la persecució que va seguir fins al Konkar, on va rebre un missatge del príncep Toktamish. Timur es va dirigir a Ounagour i després a Uzkand, enfilant després cap a Samarcanda.

## Referències

* ↑ Toktamish, un príncep de Crimea, va fugir dels seus parents de la futura Horda d'Or i es va refugiar amb Timur perseguit per cavallers de l'Horda
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 20
# Ciparíssia (Fòcida)

Ciparíssia (grec antic: Κυπάρισσος:) era una ciutat de l'antiga Fòcida, propera a Delfos. És esmentada a l'Homeric Catàleg de les naus de la Ilíada juntament amb Pitó (Delfos).
La descriu Dicearc de Messana i diu que estava situada a l'interior de Focea. Estrabó la situa sota Licoreia, que estava emplaçada en un dels cims del Parnàs. Pausànias informa erròniament que Ciparíssia era el nom antic del lloc anomenat posteriorment Anticira. Ciparíssia també és esmentada per Estaci i per Esteve de Bizanci.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Homer. Ilíada, 2.519
* ↑ Estrabó. Geografia, IX, p. 423
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, X, 36.5
* ↑ Estaci, Tebaida, vii. 344
* ↑ Esteve de Bizanci, s.v.
# Col legno

En una partitura musical l'anotació col legno, o més explícitament col legno battuto (en italià colpejar amb la fusta) indica per als instruments de corda fregada que ha de colpejar o fregar-se la corda amb el dors de l'arquet en lloc de fer-ho amb les fibres, produint un so suau però audible i molt peculiar.
La secció orquestral de corda toca col legno en el «Sabbath del son de les bruixes», cinquè i últim moviment de la Simfonia fantàstica de Berlioz, i també en «Mart, portador de la guerra», primer moviment d'Els planetes de Gustav Holst. El percussiu so de col legno battuto té un clar factor tonal determinat per la distància entre el punt de contacte de l'arc amb les cordes i el pont de l'instrument. Atès que un conjunt d'intèrprets mai colpegen la corda exactament en el mateix lloc, el so d'una secció de violins tocant col legno battuto és dramàticament diferent del d'un violí solista.
La fusta de l'arc també pot ser arrossegada sobre les cordes, una tècnica pròpiament anomenada col legno tratto, molt menys comú, fins al punt que la indicació col legno sense additaments és entesa unànimement com a battuto. El so produït per col legno tratto és molt suau, amb un embolcall de soroll blanc, encara que el to de terminació de la nota es pot sentir clarament.
Alguns intèrprets objecten l'ús de col legno adduint que pot danyar l'arc. Molts utilitzen un arc substitutiu, de menor qualitat, per a tals passatges, o per obres musicals que requereixen l'aplicació continuada d'aquesta tècnica.

## Referències

* ↑ Blatter, A.: "Instrumentation and Orchestration", pàgina 37. Wadsworth/Thomson Learning, 1997
# Compost meso

Un compost meso és aquell compost que, contenint àtoms de carboni asimètrics, és aquiral (hi ha un pla de simetria). Per tant, la seva imatge especular és en realitat el mateix compost. Aquest tipus de compostos no tenen activitat òptica tot i contenir en la seva estructura centres estereogènics. Els compostos meso contenen un pla de simetria que divideix la molècula en dos, de manera que una meitat és la imatge especular de l'altra.
Les estructures meso es basen en el nombre de centres estereogènics representats per la fórmula 2$^n$ on n és el nombre de centres i aquesta fórmula el definirà la quantitat d'estereoisòmers que tenim a la molècula. Per exemple, un dels isòmers de l'àcid tàrtric representat a baix és un compost meso. Existeix un pla especular intern, que bisecta la molècula: en rotar la molècula 180° sobre el pla perpendicular a la pantalla, s'obté la mateixa estereoquímica (vegeu Projecció de Fischer).
És un requeriment per a dos dels estereocentres en un compost meso que tinguin almenys dos substituents en comú (encara que el fet de tenir aquesta característica no significa necessàriament que el compost sigui meso). Per exemple, en el 2,4-pentanodiol, tant el segon i el quart àtoms de carboni, que tenen estereocentres, tenen els quatre substituents en comú.
Atès que un isòmer meso té una imatge especular superposable, un compost amb un total de n estereocentres no pot tenir 2 $^n$ estereoisòmers, atès que un d'ells és meso.

## Referències

* ↑ Bruice, Paula. Organic Chemistry. 2007. Pearson Prentice Hall. Upper Saddle River NJ.
# Maurice Lafont

Maurice Lafont (13 de setembre de 1927 - 8 d'abril de 2005) fou un futbolista francès.

## Selecció de França

Va formar part de l'equip francès a la Copa del Món de 1958.

## Referències

* ↑ Player statistics at the French Football Federation's official web site