OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Lobato Gandarias

Juan Lobato Gandarias (Madrid, 5 de novembre de 1984) és un tècnic d'hisenda i polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE), diputat a l'Assemblea de Madrid i alcalde de Soto del Real.
Va néixer a Madrid el 5 de novembre de 1984. Va ser inclòs com a membre de la Comissió Executiva del PSM-PSOE, al XII Congrés Regional.
Es va presentar com a candidat número 25 de la llista del PSOE encapçalada per Ángel Gabilondo així com a cap de llista del PSOE a les eleccions municipals de 2015 a Soto del Real. Elegit en tots dos comicis, es va convertir en diputat de la desena legislatura de la localitat i en alcalde del municipi de la Serra de Guadarrama. Va prendre possessió com a alcalde el 13 de juny de 2015; es va convertir així en el primer alcalde del PSOE al municipi des de 1939, amb l'afusellament de l'alcalde socialista Eugenio Candelas durant la guerra civil.
El 2017 es va presentar a les primàries per a la secretaria general del PSM-PSOE, enfrontant-se a José Manuel Franco Pardo i a Eusebio González Jabonero, resultant derrotat. Va ser no obstant això integrat dins de l'executiva regional de José Manuel Franco.

## Referències

* ↑ «Ilmo. Sr. D. Juan Lobato Gandarias». Assemblea de Madrid. Arxivat de l'original el 2018-10-16. [Consulta: 16 octubre 2018].
* ↑ «Tomás Gómez desafía a Rubalcaba con su nueva Ejecutiva». Libertad Digital, 04-03-2012.
* ↑ Junta Electoral de Zona de Colmenar Viejo: «Elecciones municipales 2015. Publicación de candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 99, 28-04-2015, pàg. 300. ISSN: 1989-4791.
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Elecciones a la Asamblea de Madrid 2015. Publicación candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 99, 28-04-2015, pàg. 35-77. ISSN: 1989-4791.
* ↑ «"Necesitamos cambiar muchas cosas para volver a estar cerca de mucha gente que se aleja"». El Plural, 01-07-2015.
* ↑ «Juan Lobato, candidato sorpresa para liderar El PSOE de Madrid». Revista La Voz, 7-2017, pàg. 27.
* ↑ El nuevo líder del PSOE en Madrid contenta a la mayoría con su integración. Cadena Ser, 2017-10-22.
* ↑ Juan Lobato y Pilar Sánchez Acera se integran en el nuevo PSM. Cadena Ser, 2017-10-23.
# 111 del Taure

111 del Taure (111 Tauri) és un estel a la constel·lació del Taure de magnitud aparent +5,00 que s'hi troba a 47,8 anys llum del sistema solar. Forma part del grup de les Híades associat amb el cúmul del mateix nom. Comparteix moviment propi amb HD 35171, visualment a 707 segons d'arc.
111 del Taure és una nana groga de tipus espectral F8V amb una temperatura efectiva de 6.165 K. Té un radi un 30 % més gran que el radi solar i és un 17 % més massiva que el Sol. Conseqüentment, la seva lluminositat és 1,86 vegades major que la lluminositat solar. La seva velocitat de rotació és d'almenys 15,9 km/s, la qual cosa implica un període de rotació igual o inferior a 4,09 dies. Posseeix una abundància relativa de ferro lleugerament superior a la del Sol, si bé el seu contingut de liti és inusualment elevat.
L'edat de 111 del Taure és motiu de controvèrsia; depenent de la font consultada, la seva edat aproximada pot ser de 3.760, 1.700 o únicament 300 milions d'anys.
111 Tauri, per les seves característiques i proximitat, s'hi troba entre els objectius prioritaris del projecte Terrestrial Planet Finder per a la cerca de planetes terrestres.

## Referències

* 1 2 «The 2001 US Naval Observatory Double Star CD-ROM. I. The Washington Double Star Catalog» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 12-2001, pàg. 3466–3471. DOI: 10.1086/323920.
* 1 2 «V1119 Tau -- Variable of BY Dra type» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ Montes, D.; López-Santiago, J.; Gálvez, M. C.; Fernández-Figueroa, M. J.; De Castro, E.; Cornide, M. «Late-type members of young stellar kinematic groups - I. Single stars». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 328, 1, 2001. pp. 45-63.
* 1 2 Makarov, V. V.; Zacharias, N.; Hennessy, G. S. «Common Proper Motion Companions to Nearby Stars: Ages and Evolution». The Astrophysical Journal, 687, 1, 2008. pp. 566-578.
* ↑ Takeda, Yoichi «Fundamental Parameters and Elemental Abundances of 160 F-G-K Stars Based on OAO Spectrum Database». Publications of the Astronomical Society of Japan, 59, 2, 2007. pp. 335-356.
* ↑ Reiners, A. «Rotation- and temperature-dependence of stellar latitudinal differential rotation». Astronomy and Astrophysics, 446, 1, 2006. pp. 267-277.
* 1 2 Takeda, Yoichi «Fundamental Parameters and Elemental Abundances of 160 F-G-K Stars Based on OAO Spectrum Database». Publications of the Astronomical Society of Japan, 59, 2, 2007. pp. 335-356.
* ↑ Takeda, Yoichi; Kawanomoto, Satoshi «Lithium Abundances of F-, G-, and K-Type Stars: Profile-Fitting Analysis of the Li I 6708 Doublet». Publications of the Astronomical Society of Japan, 57, 1, 2005. pp. 45-63.
* ↑ D. E. Trilling, G. Bryden, C. A. Beichman, G. H. Rieke, K. Y. L. Su, J. A. Stansberry, M. Blaylock, K. R. Stapelfeldt, J. W. Beeman & E. E. Haller «Debris Disks around Sun-like Stars». The Astrophysical Journal, 674, 2, 2008. pp. 1086-1105.
# Llista de programari alliberat

Aquesta és una llista de programari notable de programes que es publicaven sota un llicència privativa però que més tard s'alliberaren com a programari lliure o codi obert.
Encara que les llicències lliures de programari han existit des de principis dels anys 80, molt programari ha estat alliberat sota llicències patentades. La popularitat de GNU/Linux i d'altres programes de programes lliures cap a finals dels anys 90, va incitar algunes empreses a canviar la seva llicència de programari i publicar-ne el codi font. Es creu que Netscape, amb l'alliberament del seu Netscape Navigator el 1998 va iniciar aquesta tendència. En alguns casos, l'empresa continua publicant versions patentades al costat de la versió de font oberta.
Llista de programari alliberat :
| Títol | Data de llançament original | Data de canvi de llicència | Nova llicència | Notes |
| Netscape Navigator/Communicator | 1994 | 1998 | MPL | Vegeu Mozilla |
| Doom | 1993 | 1999 | GPL | Font alliberada sota una llicència no lliure el 1997 |
| Quake | 1996 | 1999 | GPL | |
| Qt | 1991 | 1999 | QPL | |
| StarOffice | 1986 | 2000 | LGPL/SISSL | Versió lliure alliberada com a OpenOffice (més tard OpenOffice.org, ara alliberada sota LGPL). StarOffice encara es produeix de manera separada sota una llicència propietària, usant gairebé el mateix codi; Sun demana a tots els mantenidors d'OpenOffice.org que indiquin el copyright adjunt de Sun. |
| Marathon 2: Durandal | 1995 | 2000 | GPL | Ara s'anomena Alephone |
| Quake II | 1997 | 2001 | GPL | |
| Rise of the Triad | 1994 | 2002 | GPL | |
| Compilador BDS C | 1979 | 2002 | Domini públic | Alliberada per l'autor |
| Bitstream Vera (tipus de lletra) | Desconegut | 2003 | | Gràcies als esforços de Bitstream i la Fundació GNOME |
| Blender | 1996 | 2003 | GPL | |
| C*Base | anys 80 | 2003 | GPL | |
| Duke Nukem 3D | 1996 | 2003 | GPL | |
| Compilador Watcom C | 1988 | 2003 | Sybase Open Watcom Public License | Versió lliure alliberada com a OpenWatcom |
| Solaris | 1989 | 2005 | CDDL | Versió lliure alliberada com a OpenSolaris |
| Quake III Arena | 1999 | 2005 | GPL | |
| Gentium (tipus de lletra) | 2002 | 2005 | OFL | Gràcies als esforços de SIL International |
| Tesseract OCR | 1985 | 2005 | Apache License 2.0 | Alliberat per HP and UNLV |
| Xara Xtreme LX | 2000 | 2006 | GPL | El motor gràfic CDraw ara es distribueix en forma de binari. |
| Apache Flex | 2004 | 2007 | Mozilla Public License | |
| Open Sound System | 1992 | 2007 | GPL, CDDL | |
| ILWIS | 1988 | 2007 | GPL | Alliberat per ITC |
| ModPlug Tracker | | 2004 | GPL | Reanomenat a OpenMPT. |
| Java | 1991 | 2006 | GPL |
# Aristogíton d'Atenes

Aristogíton (en grec antic: Ἀριστογείτων -ονος 'Aristogeíton') (segle iv aC) va ser un orador i polític atenenc adversari de Demòstenes i de Deinarc d'Atenes.
Era fill d'Escídim, que havia mort a la presó per deutes. El fill va heretar el deute i va ser empresonat per un temps. Com a orador era un demagog vehement, conegut com «el gos». Demòstenes el va acusar diverses vegades i sempre es va defensar ell mateix. Va ser portat a judici després de la batalla de Queronea per una falsa acusació. Pels discursos de Demòstenes sabem que va ser iniciat com a fetiller en els secrets dels verins i dels encantaments per una esclava de Teòrida de Lemnos, amb la que es va casar i va tenir dos fills. Demòstenes l'acusava de confeccionar sortilegis, abusar de la gent i pretendre curar l'epilèpsia. Va morir empresonat.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 350. ISBN 9788441224223.
* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la Antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 77. ISBN 8481641618.
* ↑ Smith, William (ed.). «2. Aristogeiton». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 31 juliol 2024].
# Reginald de Sidó

Reginald de Sidó (c. 1130 - 1202 $^{(Gregorià)}$) o Reginald de Grenier fou comte de Sidó i un important noble del Regne de Jerusalem a finals del segle xii. Era fill de Gerard de Grenier i Agnès de Bures.

## Biografia

És conegut per ser un dels pocs senyors francs que parlava amb fluïdesa l'àrab. Després de la batalla de Hattin el 1187, guanyada per Saladí i on miraculosament pogué escapar juntament amb el seu futur sogre Balian d'Ibelin, Reginald tractà de protegir el seu comtat de Sidó. Amb l'arribada de Saladí, prop del Castell de Beaufort, Reginald li sortí a l'encontre afirmant tenir simpaties musulmanes per poder reforçar les defenses. Tanmateix, Saladí finalment frustrà els seus plans, torturant-lo, i finalment prenent la fortalesa, així com la pròpia ciutat de Sidó.
Posteriorment, Saladí s'avergonyí del tracte reservat a un senyor tan estretament vinculat amb la seva família (Reginald tenia una estreta amistat amb el germà de Saladí, Al-Àdil I), i li tornà la meitat del seu feu.
Reginald també fou un dels consellers de Ricard Cor de Lleó quan aquest emprengué la Tercera Croada i estigué al càrrec de la defensa de la fortalesa de Tir quan Conrad de Montferrat hi arribà i salvà el lloc que Reginald estava preparant per lliurar a Saladí. El seu fill Balian el succeí en el comtat el 1202.

## Referències

* ↑ Bernard Hamilton, The Leper King and his Heirs: Baldwin IV and the Crusader Kingdom of Jerusalem. Cambridge University Press, 2000.
# Kung Fu Panda 4

Kung Fu Panda 4 és una pel·lícula d'animació de comèdia i arts marcials produïda per DreamWorks Animation i distribuïda per Universal Pictures. És la quarta entrega de la franquícia Kung Fu Panda i la seqüela de Kung Fu Panda 3 (2016). La pel·lícula és dirigida per Mike Mitchell i codirigida per Stephanie Ma Stine. Compta amb Jack Black, Dustin Hoffman, James Hong, Bryan Cranston i Ian McShane repetint els seus papers en anglès de les pel·lícules anteriors, amb Awkwafina, Viola Davis i Ke Huy Quan unint-se al repartiment com a nous personatges. A la pel·lícula, en Po intenta trobar i entrenar el seu successor com el nou Guerrer del Drac, mentre s'enfronta a un nou enemic anomenat La Camaleona que posseeix la capacitat de ressuscitar malvats del passat. S'ha doblat al català.
Els directors Jennifer Yuh Nelson i Alessandro Carloni van ser preguntats sobre la possibilitat d'una quarta pel·lícula de Kung Fu Panda abans de l'estrena de la tercera pel·lícula el gener de 2016, i Nelson va dir més tard l'agost de 2018 que estava oberta a una quarta entrega. DreamWorks va anunciar oficialment la quarta pel·lícula l'agost de 2022, amb Mitchell, Ma Stine i Rebecca Huntley com a director, codirectora i productora respectivament. La major part del repartiment de veu principal es va anunciar el desembre de 2023, després del càsting d'Awkwafina el maig d'aquell any.

## Referències

* ↑ Gearan, Hannah. «Kung Fu Panda 4 Synopsis Revealed As Two Oscar-Winners Join Voice Cast». Screen Rant, 12-12-2023. Arxivat de l'original el December 13, 2023. [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ «Kung Fu Panda 4». ésAdir. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ Chapman, Wilson. «'Kung Fu Panda 4' Announced, Sets 2024 Release Date» (en anglès americà). Variety, 12-08-2022. Arxivat de l'original el August 13, 2022. [Consulta: 13 agost 2022].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Adriano Leite Ribeiro

Adriano Leite Ribeiro (Rio de Janeiro, 17 de febrer de 1982), més conegut simplement com a Adriano, és un exfutbolista brasiler que jugava com a davanter. Jugà per la selecció nacional del seu país en més de 40 ocasions.

## Palmarès
### Flamengo

* 1 Campionat brasiler: 2009.
* 1 Copa dos Campeões: 2001.

### Inter de Milà

* 4 Serie A: 2005-06, 2006-07, 2007-08, 2008-09.
* 2 Copa italiana: 2004-05, 2005-06.
* 3 Supercopa italiana: 2005, 2006, 2008.

### Corinthians

* 1 Campionat brasiler: 2011.

### Selecció brasilera

* 1 Copa Confederacions de la FIFA: 2005.
* 1 Copa Amèrica: 2004.
* 1 Campionat sud-americà de futbol sub-20: 2001.
* 1 Copa del Món sub-17: 1999.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2009-08-31 a Wayback Machine.
* inter.it Arxivat 2009-01-08 a Wayback Machine. (italià)
* footballdatabase.com (anglès)
# Joan Basset

El frare Johan Basset (modernitzat com Fra Joan Basset) va ser un autor català de vint versos i una prosa, el Letovari. La seva obra es conserva en el Cançoner Vega-Aguiló (1420–30).

## Llista de poemes

* Ab fin voler vos am, senyora bella (o belha)
* Ab letres d'aur per mesura
* Amor servir honran, presan e tembre
* Amors, de suspirs
* Aspres dolors, penetrant, me destenta
* Astres no us fuig pus tan sabers se planta
* Be·ls (or Belha) mil(s) sospirs vos fau tot jorn de renda
* Creure podets, senyora valarosa
* Dir me cove, se be·m tench l'engeny flach
* Dompna valen de lial valor, tembre (o Dompna valén de tal valor tembre)
* En miey del cor porti VII colps mortals
* Garaus amichs
* Lausan vostra saviesa
* Mayres de Dieu, valerosa princesa
* No desir tant del mon la senyoria
* Per gran rayso, cruel dona malvada
* Princessa proz, valens, d'auta semença
* Pus avets bondat despesa
* Senyora valen
* Terribles crits, agres, provocatoris
* Una canço novelha vulh xantar
* Us arbres sechs, verts, say, fulhats e fulhes
* Us drachs fiblans va pel mon trop correns
* Yeu vos requir, Na ladria malvada

## Enllaços externs

* Incipitario di Fra Joan Basset, amb enllaços a textos editats en llengua original de les seves vint peces (italià)
# Teoria de James-Lange

La Teoria de James-Lange es basa en la proposada per William James en un article publicat el 1884 dient que les experiències emocionals són causades principalment per canvis físics, refrendada pel psicòleg danès Carl Lange que va publicar una teoria similar al mateix temps, de manera que es va conèixer com la "teoria de James-Lange". Aquesta teoria afirma: "Quan el cos produeix canvis fisiològics (experiències fisiològiques), sentim aquests canvis, que és l'emoció ".
Hi ha qui creu que les emocions motiven l'acció, que plorem perquè estem tristos i fugim perquè tenim por. La teoria de James-Lange dóna la interpretació oposada: l'estimulació desencadena l'activitat en el sistema nerviós autònom, donant lloc a canvis en l'estat fisiològic, i les respostes fisiològiques condueixen a emocions.

## Suport

Alguns experiments donen suport a aquesta teoria a través de la hipòtesi de retroalimentació facial, com ara manipular artificialment l'expressió del subjecte per demanar-li que mossegui un bolígraf o utilitzar els seus llavis per evitar que el bolígraf caigui. El primer se sentirà més agradable, perquè mossegar la ploma fa que la gent sembli "riure". Al contrari, a aquests últims se'ls demana que tanquin la boca i mostrin emocions relatives..Aquests experiments també s'utilitzen en teràpies com la risoteràpia i la dansa.

## Crítica

Al voltant de 1953, la teoria de James-Lange va ser abandonada per la psicologia dominant. Els crítics argumenten que molts dels canvis físics que James enumera són respostes d'estrès biològic general i que aquestes respostes no tenen una correspondència un a un amb diferents emocions. Altres crítics suggereixen que les emocions poden ocórrer més ràpidament que els canvis físics. Només es necessita 1/10 de segon perquè la gent se senti enfadada, però el sistema nerviós triga un segon complet a disparar les glàndules i alliberar hormones al torrent sanguini. Per tant, les respostes biològiques només reforcen els sentiments, no els creen.

## Referències

* 1 2 3 James, William. 1884. "What Is an Emotion?" Arxivat 2024-09-15 a Wayback Machine. Mind. 9, no. 34: 188-205.
* ↑ Buck, Ross Journal of Personality and Social Psychology, 38, 5, 1980, pàg. 811–824. DOI: 10.1037/0022-3514.38.5.811. ISSN: 1939-1315 [Consulta: 23 març 2019].
* ↑ Laird, James, Feelings: the Perception of Self, Oxford University Press
* ↑ jstor.com Arxivat 2016-03-25 a Wayback Machine., Cornelius L. Golightly, The James–Lange Theory: A Logical Post-Mortem.
* ↑ Cannon, W. B. (1929). Bodily changes in pain, hunger, fear, and rage. Newyork: Appleton.
* ↑ Newman, E. B., Perkins, F. T., & Wheeler, R. H. (1930). Cannon's theory of emotion: A critique. Psychological Review, 37, 305-326.
# Jordi Grau Mora

Jordi Grau Mora és un exjugador de basquetbol català.
Es va formar com a jugador de bàsquet a l'Escola dels Maristes de Sant Joan, a Barcelona, jugant posteriorment també al Laietà i al Club Esportiu Hispano Francès. A l'edat de juvenil fitxa pel Club Joventut Badalona amb qui arribarà a ser internacional Júnior, Debutant amb al primer equip la temporada 1967-68. En les dues temporades que va jugar al club badaloní va proclamar-se campió d'Espanya l'any 1969, la coneguda llavors com Copa del Generalíssim, derrotant el Reial Madrid en la final disputada a Ourense. També va ser subcampió de Lliga i Copa la temporada anterior. La temporada 69-70 canvia de club però no de ciutat, fitxant pel Sant Josep de Badalona. Acaba els seus anys de pràctica activa al CP Castellar.
Es va formar com a advocat, i l'any 1979 s'integra a la Federació Catalana de Basquetbol passant a formar part del Comitè de Competició. L'any 1991 deixa el càrrec a la federació per integrar-se a l'ACB, per realitzar l'arbitratge entre clubs i jugadors. El 1995 torna a la catalana per ser el responsable del Comitè d'Apel·lació, càrrec que va exercir fins al 2012. L'any 2014 va ser nomenat "Històric del bàsquet català" per la Fundació del Bàsquet Català de la Federació Catalana de Basquetbol.

## Referències

* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992, p. 90 [Consulta: 15 octubre 2018].
* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992, p. 94 [Consulta: 15 octubre 2018].
* ↑ «Us presentem els Històrics del Bàsquet Català 2013 (III)». Federació Catalana de Bàsquet, 24-04-2013 [Consulta: 15 octubre 2018].
* ↑ «Històrics del Bàsquet Català». Fundació del Bàsquet Català. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2018. [Consulta: 15 octubre 2018].
# Fermentació acètica

La fermentació acètica, que és el procés principal utilitzat per obtenir productes com el vinagre de poma, resulta essencial en aquest cas per transformar l'etanol en àcid acètic. No obstant això, quan té lloc en altres aliments, es considera una fermentació indesitjada, ja que pot degradar-ne les propietats organolèptiques i disminuir-ne la qualitat.
Es desenvolupa gràcies al bacteri aerobi Gluconobacter suboxidans i al gènere Acetobacter, que oxida l'etanol a àcid acètic utilitzant l'oxigen atmosfèric.
La fermentació acètica es pot obtenir partint d'un líquid alcohòlic, generalment vi, que reuneixi unes condicions determinades:
* La temperatura ha d'estar compresa entre els 20 i els 30 °C, la típica temperatura ambiental a l'estiu mediterrani.
* El vi no ha de tenir un grau alcohòlic més gran del 10%
* Presència d'oxigen
S'accelera l'acetificació aplicant, al fons del dipòsit, bombolles d'aire.

## Història

Lavoisier va ser el primer a demostrar que l'acetificació consisteix en una oxidació de l'etanol; l'any 1822 Persoon descobrí que l'acetificació era obra d'un microorganisme anomenat per ell Mycoderma aceti, i la seva teoria contrastada per Justus von Liebig, va ser confirmada definitivament per Pasteur el 1862.
# Bernat Vidal

Bernat Vidal va ser un jurista i poeta que va morir el segle xiii.
Apareix esmentat per Cerverí de Girona a Lo vers del comte de Rodés, escrit cap al 1279, com un dels tres trobadors que ha vist morir al bisbat de Girona.
Lluís Nicolau d'Olwer ha insinuat que podria haver col·laborat en la redacció de la primera part de la crònica del Llibre dels feits. A la Crònica de Bernat Desclot hi diu que "hi havia un ric home molt savi i cert, qui era de Catalunya i es deia Bernat Vidal de Besalú".

## Referències

* ↑ «Bernat Vidal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Martín de Riquer. Història de la literatura Catalana: Per Martí de Riquer. Ed. Ariel, 1993, p. 38. ISBN 978-84-344-7601-1.
* ↑ Ferran Soldevila. Les quatre grans croniques: Llibre dels feits del rei En Jaume. Institut d'Estudis Catalans, 2007, p. 304–. ISBN 978-84-7283-901-4.
# Mercat de l'Olivar

El mercat de l'Olivar està ubicat a la plaça de l'Olivar, a Palma. L'edifici fou construït l'any 1951, però abans al mateix lloc hi havia ubicat el mercat municipal d'abasts. Per qüestions de gestió de l'espai i higiene, es va proposar el disseny de l'actual Mercat de l'Olivar.
Va ser dissenyat inicialment el 1914 per l'arquitecte Gaspar Bennàssar, però fou acabat el disseny el 1941, per Vicent Valls Gadea. El 1947 Gabriel Alomar i Enric Juncosa van finalitzar-lo, unificant el mercat en un únic pavelló en forma de L, de cara a la seva inauguració el 1951.
L'estructura de les façanes correspon a la tipologia de l'arquitectura regional, adaptada a les necessitats de l'edifici, com ascensors i muntacàrregues. Consta de dues plantes i soterrani destinat a la funció d'emmagatzematge, a més d'un aparcament per a 380 places.

## Referències

* 1 2 3 «La historia del Mercat de l’Olivar» (en castellà). [Consulta: 30 abril 2024].
# Impacte ambiental

Per impacte ambiental s'entén l'efecte que produeix una determinada acció humana sobre el medi ambient en els seus diversos aspectes. Les accions humanes, motivades per la consecució de diverses finalitats, provoquen efectes col·laterals sobre el medi natural o social. Mentre els efectes perseguits solen ser positius, els efectes secundaris poden ser positius o, el que és més el cas, negatius.
El terme impacte ambiental s'utilitza en dos camps diferenciats, tot i que relacionats entre si: l'àmbit científico-tècnic i el jurídico-administratiu. El primer ha donat lloc al desenvolupament de metodologies per a la identificació i la valoració dels impactes ambientals, compreses en el procés que es coneix com a Avaluació d'Impacte Ambiental (AIA); el segon ha produït tota una sèrie de normes i lleis que obliguen a la Declaració d'Impacte Ambiental (DIA) i ofereixen l'oportunitat que un determinat projecte pugui ser modificat o rebutjat a causa de les seves conseqüències ambientals. Aquest rebuig o modificació es produeix al llarg del procediment administratiu de l'avaluació d'impacte. Gràcies a les avaluacions d'impacte, s'estudien i prediuen algunes de les conseqüències ambientals que ocasiona una determinada acció, de manera a poder evitar-les, atenuar-les o compensar-les. L'Estudi d'Impacte Ambiental (EIA) constitueix el document bàsic pel procés d'Avaluació d'Impacte Ambiental.

## Vegeu també

* Desenvolupament sostenible
* Enginyeria ambiental
* Petjada ecològica
* Impacte ambiental de les vies terrestres