OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Louis-Pierre Montbrun

Louis-Pierre Montbrun fou un general de la cavalleria francesa que estava destinat al setge de València amb dues divisions d'infanteria i una de cavalleria de l'exèrcit d'Auguste Marmont, però va arribar massa tard per ajudar Gabriel Suchet i per interceptar a Nicolás de Mahy en la seva retirada, a Alacant amb les dues restants. i va atacar infructuosament Alacant i es va retirar a Toledo i tampoc va arribar a temps de socórrer el Setge de Ciudad Rodrigo. El desembre de 1811, Napoleó va cridar a França per preparar la campanya de Rússia els 12.000 homes de la Guàrdia Imperial i els 8.000 homes dels regiments polonesos, les millors tropes a la campanya espanyola. Va morir mentre comandava el segon Cos de Cavalleria de la Grande Armée al començament de la batalla de Borodino.

## Referències

* ↑ Ford, Richard. A Hand-book for Travellers in Spain. Richard Ford, John Murray (Firm), 1845, p. 423.
* 1 2 Muñoz Maldonado, José. Historia política y militar de la Guerra de la Independencia de España contra Napoleón Bonaparte desde 1808 á 1814. José Palacios, 1833, p. 202.
* ↑ Alison, Archibald. History of Europe from the Commencement of the French Revolution to the Restoration of the Bourbons in 1815. vol. 10. W. Blackwood, 1860, p. 296.
# Notodòntids

Els notodòntids (Notodontidae) són una família de lepidòpters ditrisis de la superfamília dels noctuoïdeus (Noctuoidea). Es coneixen aproximadament 3.800 espècies. Es troben arreu del món, però estan més concentrades a les zones tropicals.
Les espècies d'aquesta família tendeixen a tenir el cos robust i recobert de pilositat. Són de colors poc vistosos. En repòs pleguen les ales cap enrere tapant el cos. Aquestes característiques fan que s'assemblin als noctúids, tot i que les famílies no estan estretament relacionades.
Moltes espècies tenen un floc de pèl al marge posterior de l'ala davantera que sobresurt cap amunt quan estan en repòs, semblant a una gepa.

## Cicle vital
### Ou

L'ou és hemisfèric o gairebé esfèric, sense ornaments (Scoble, 1995). La femella els posa sobre la planta nutrícia.

### Larva

Les larves generalment no tenen pèls, però poden tenir tubercles, espines, o gepes. Acostumen a tenir formes estranyes. Algunes són solitàries, altres són gregàries i es refugien dins un niu de seda. Algunes secreten substàncies químiques i adopten postures amenaçadores per defensar-se dels seus depredadors.

### Adult

Els adults no s'alimenten.

## Sistemàtica

Algunes espècies d'aquesta família presents a Catalunya són:
* Cerura iberica
* Clostera curtula
* Furcula bifida
* Harpyia milhauseri
* Peridea anceps
* Phalera bucephala
* Ptilodon capucina
* Rhegmatophila alpina
* Stauropus fagi

## Galeria

* Clostera curtula
* Furcula bifida
* Larva de Furcula bifida
* Harpyia milhauseri
* Peridea anceps
* Còpula de Rhegmatophila alpina
* Stauropus fagi

## Referències

* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
* Attygalle, AB, S. Smedley, J. Meinwald and T. Eisner. 1993. Defensive secretion of 2 notodontid caterpillars. J. Chem Ecol 19(10):2089-2104.
* Blum, M.S. 1981. Chemical Defenses of Arthropods. Academic Press, New York.
* Chinery, Michael. 1991. Collins Guide to the Insects of Britain and Western Europe 1986 (Reprinted 1991)
* Fullard, James, Jeff W. Dawson, L. Daniel Otero, Annemarie Surlykke. 1997. Bat-deafness in day-flying moths (Lepidoptera, Notodontidae, Dioptinae). Journal of Comparative Physiology A: Neuroethology, Sensory, Neural, and Behavioral Physiology 181(5): 477-483
* Grimaldi, D, and MS Engel, 2005. Evolution of the Insects. Cambridge University Press.
* Miller, James. 1992. Host-plant association among prominent moths. BioScience 42 (1): 50-56.
* Scoble, MJ. 1995. The Lepidoptera: Form, Function and Diversity. Second ed. Oxford University Press.
* Skinner, Bernard. 1984. Colour Identification Guide to Moths of the British Isles
* Weller, SJ. 1992. Survey of Adult Morphology in Nystaleinae and Related Neotropical Subfamilies (Noctuoidea: Notodontidae). Journal of Research on the Lepidoptera 31(3-4):233-277.

## Enllaços externs

* Family Notodontidae Arxivat 2012-03-25 a Wayback Machine. at Lepidoptera.pro
# Luci Manli Vulsó Llong

Luci Manli Vulsó Llong (en llatí: Lucius Manlius A. f. P. n. Vulso Longus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Mànlia i era de la família dels Vulsó. És reconegut sobretot pels seus èxits militars a la Primera Guerra Púnica.
Va ser elegit cònsol l'any 256 aC juntament amb Quint Cedici. Quan aquest va morir, Marc Atili Règul va ser nomenat cònsol sufecte, i Vulsó i Règul van comandar la flota romana formada per 330 naus, que va lluitar contra els cartaginesos a la batalla del cap Ècnomus a Sicília, però els cartaginesos els estaven esperant a Heraclea Minoa sota la direcció d'Hamílcar i Hannó II el Gran. Els romans van sortir victoriosos, i els cartaginesos van fugir a Cartago per defensar la seva capital. Vulsó i Règul van desembarcar a Àfrica i van dur a terme diverses batalles. Amb la guerra pràcticament decidida a favor dels romans, va tornar a Roma a la tardor amb la meitat de l'exèrcit, on se li va concedir la celebració d'un triomf.
L'any 250 aC Manli Vulsó va ser cònsol per segona vegada juntament amb Gai Atili Règul Serrà, i els dos col·legues van començar el setge de Lilibèon amb molt poc èxit.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1285.
# Luci Papiri Cursor (cònsol)

Luci Papiri Cursor (en llatí Lucius Papirius Cursor) va ser un magistrat romà, segurament fill de Lucius Papirius Cursor Mugillanus i un general no tan distingit a l'època com el seu pare. Formava part de la gens Papíria, una família romana d'origen plebeu.
Va ser elegit cònsol l'any 293 aC amb Espuri Carvili Màxim a l'inici de la Tercera Guerra Samnita. Els samnites havien envaït Campània i els cònsols romans no els van atacar en aquesta zona sinó que van aprofitar per envair el Samni que estava desguarnit, cosa que els va obligar a retirar-se. Papiri va conquerir la ciutat de Durònia mentre el seu col·lega assolava el Samni i ell mateix assolava el territori d'Àntium. Es va trobar amb els samnites prop d'Aquilonia, a la vora d'on era el campament del seu col·lega, i després d'uns dies els dos cònsols van decidir atacar: Carvili atacaria Cominium i Papiri presentaria batalla als samnites, tot al mateix temps, i així evitaven que els samnites rebessin auxili des de la ciutat. Papiri va obtenir una brillant victòria, sobretot gràcies a la cavalleria, a la batalla d'Aquilonia i els samnites van fugir. Carvili en canvi va ser rebutjat cap a Herculà on el van vèncer. Papiri va continuar les operacions militars fins a l'hivern, quan va retornar a Roma on va celebrar un triomf exhibint un gran botí, però les tropes no estaven satisfetes amb el saqueig que se'ls havia permès, i van murmurar perquè Papiri no distribuïa, com Carvili,els diners entre els soldats, sinó que lliurava tot el tresor a la tresoreria de la República.
Va dedicar un temple a Quirí, que el seu pare havia promès, i hi va afegir un solarium horologium, un rellotge de sol que va ser el primer rellotge de sol públic de Roma.
Va ser altre cop cònsol l'any 272 aC igualment amb Carvili, perquè es va considerar que eren els millors per poder vèncer els samnites. Altre cop els van derrotar, tant als samnites com als brucis i als lucans, però no es coneix en quines circumstàncies. Papiri a la tornada va celebrar un nou triomf, i és la darrera cosa que se sap de la seva vida.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 905.
# Ma-10

La Ma-10 (antiga C-710) és una carretera de Mallorca que travessa la Serra de Tramuntana de punta a punta.
Va d'Andratx a Pollença i passa per Estellencs, Banyalbufar, Valldemossa, Deià, Sóller i Escorca.
La seva gestió i manteniment és competència del Consell de Mallorca.

## Vegeu també

* Pujada al Puig Major
# Henry J. Heinz

Henry J. Heinz (anglès: Henry John Heinz) (Birmingham, 11 d'octubre de 1844 - Pittsburgh, 14 de maig de 1919) va ser un home de negocis estatunidenc amb avantpassats alemanys. Va crear l'empresa H. J. Heinz Company. Heinz Field, rep aquest nom en el seu honor.
Va ser director de moltes institucions financeres i president d'un comitè per evitar les inundacions a Pittsburgh.
Heinz era l'avi de H. J. Heinz II, i avantpassat també del senador dels Estats Units H. John Heinz III per Pennsylvania i també avantpassat de Henry John Heinz IV, Andre Thierstein Heinz i Christopher Drake Heinz.
Heinz era de religió metodista. Heinz es va casar amb Sarah Sloan Young Heinz el 1869 i van tenir quatre fills:
* Clarence Heinz
* Howard Covode Heinz (1877-1941)
* Clifford Heinz (1883-1935)
* Irene Heinz Givens
L'escultor Emil Fuchs va fer una estàtua de bronze dedicada a Heinz l'any 1924 al Heinz Company building Pittsburgh,

## Notes

* ↑ http://siris-artinventories.si.edu/ipac20/ipac.jsp?session=P38T9M2547577.232&profile=ariall&source=~!siartinventories&view=subscriptionsummary&uri=full=3100001~!26771~!14&ri=1&aspect=Keyword&menu=search&ipp=20&spp=20&staffonly=&term=fuchs&index=.AW&uindex=&aspect=Keyword&menu=search&ri=1

## Referències

* Alberts, Robert C. The Good Provider: H. J. Heinz and His 57 Varieties. Boston: Houghton Lindsey Mifflin Company, 1973. ISBN 0-395-17126-1.
* Henry Heinz and Brand Creation in the Late Nineteenth Century: Making Markets for Processed Food by Nancy F. Koehn. The Business History Review, Vol. 73 (Autumn, 1999), pp. 349–393.
# Rhegmatophila

Rhegmatophila és un gènere de papallones nocturnes de la família Notodontidae.

## Llista d'espècies

* Rhegmatophila alpina (Bellier, 1881)
* Rhegmatophila aussemi Witt, 1981
* Rhegmatophila ricchelloi Hartig, 1939
* Rhegmatophila vinculum Hering, 1936

## Galeria

* Rhegmatophila alpina detall
* Rhegmatophila alpinacòpula
* Rhegmatophila alpinacòpula

## Referències

* ↑ «BioLib - Rhegmatophila» (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Funet: Rhegmatophila
* Biodiversidad Virtual. Rhegmatophila (castellà)
# Magnus Stenbock

El comte Magnus Gustafsson Stenbock, nascut el 12 de maig (jul.)/22 de maig (greg.) de 1665 a Estocolm; † 12 de febrer(jul.)/23 de febrer (greg.) a Copenhaguen, va ser un Mariscal de Camp suec durant la Gran Guerra del Nord. Es casà amb Eva Magdalena Oxenstierna el 26 de desembre de 1690 a Estocolm

## Vida i carrera militar

Magnus Stenbock era fill del difunt Almirall del Regne Gustaf Otto Stenbock (†1685) i de Cristina Caterina de la Gardie. Va estudiar a la Universitat d'Uppsala i La Sorbona, després optà per fer carrera a l'exèrcit i servint durant un temps a les Províncies Unides. En tornar a Suècia s'allistà a l'exèrcit sent ascendit a Major el 1688. Combaté amb l'exèrcit suec a les Províncies Unides i el Rhin. A la Batalla de Fleurus es va distingir pel seu coratge i habilitat. Participà activament en la Guerra dels Nou Anys en els fronts militar i diplomàtic. El 1699, ja com a Coronel va assumir el comandament del Regiment de Kalmar, sent transferit al Regiment de Dalarna que comandà a les batalles de: Narva, Creuament del Düna, Klissow i Cracòvia. El 1703 combaté a la Batalla de Pułtusk, tres anys més tard fou ascendit a General d'Infanteria i nomenat Governador General d'Escània que defensà amb èxit a la Batalla de Helsingborg contra els danesos. El 1711 rebé el càrrec honorífic de rector de la Universitat de Lund. El 1712 va ser ascendit a mariscal de camp, participà en la Campanya de Pomerània (1715/1716) comandant 9.000 homes a Mecklenburg, tot defensant els interessos suecs al continent, especialment la Pomerània sueca i Stralsund, el principal cap de suec pont a la costa sud del Bàltic. El desembre de 1712 guanyà la batalla de Gadebusch i amb ella el bastó de mariscal de camp. Tot i la seva victòria s'hagué de retirar a Tönning on fou assetjat i capturat el 1713. Passà cinc anys de captiveri al castell de Frederikshaven a Copenhaguen, tot i que pagaren el seu rescat, on morí el 23 de febrer de

## Referències

* ↑ Nordisk familjebok: Magnus Stenbock, Sp. 1214-1218; Sp. 1215

## Bibliografia

* Andreas Marklund: Stenbock, Ära och ensamhet i Karl XII:s tid. Historiska Media, Lund 2008. ISBN 91-85377-64-3
* Paul Piper: Altonas Brand am 8. Januar 1713. Auf Grund der Urkunden dargestellt. Altona 1913, S. 9–20.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Enllaços externs

* Magnus Stenbock. In: Nordisk familjebok, Sp. 1214-1218 (schwedisch)
# Henry Welsford

Henry Welsford (Pittston, 14 de juny de 1900 - Pittsburgh, abril 1974) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del quatre amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Henry Welsford Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 17 gener 2018].
# Nobuyuki Abe

Nobuyuki Abe (阿部信行, Abe Noboyuki, 24 de novembre de 1875-7 de setembre de 1953) va ser un militar japonès que va ser primer ministre del Japó durant uns mesos entre 1939 i 1940.

## Biografia

Nascut a la prefectura d'Ishikawa, fill d'un samurai del clan Kanazawa.

### Carrera inicial

Va fer carrera militar, estudià a l'Acadèmia Militar i al Col·legi de Guerra de l'Exèrcit, on posteriorment va ser instructor. Més endavant, va ser director d'administració de l'Oficina de l'Estat Major, director de l'Oficina d'Afers Militars; el 1928 va ser nomenat viceministre de Guerra i assistent del ministre Kazushige Ugaki, durant el govern de Hamaguchi. Actuà com a ministre de Guerra en funcions durant l'absència d'Ugaki a causa d'una malaltia.
Més tard va servir com a comandant quart de l'exèrcit a Taiwan, i el 1933 va ser ascendit a general i conseller militar, abans de ser col·locat a les llistes de reservistes el 1936.

### Primer ministre

El 30 d'agost de 1939 va ser nomenat primer ministre en substitució de Hiranuma Kiichirō, i de forma simultània també va encarregar-se del ministeri d'Afers Exteriors. L'emperador va designar-lo per assegurar que l'economia militarista es dediqués a la producció de maquinària per a l'exèrcit. Va intentar promoure la formació d'un nou govern xinès de la mà de Wang Ching-wei i afavorir el no intervencionisme bèl·lic a Europa. Tanmateix, el fet de no aconseguir reduir la forta inflació del país i altres mesures van fer se li oposessin el Consell Privat de l'emperador, el ministeri d'Exteriors i la Dieta, a més de perdre el suport de l'exèrcit. A més, a mesura els esdeveniments se'ls estaven girant en contra tant a Europa com a l'Àsia. Finalment, el seu govern va durar només quatre mesos i mig, va dimitir en bloc el gener de 1940.

### Carrera posterior

Després de la seva dimissió va ser enviat a la Xina com a enviat especial al govern de Wang Zhao-ming. D'altra banda, va esdevenir president de l'Associació de Suport al Règim Imperial. El 1942 va ser designat membre de la Cambra dels Pars. L'any 1944 va ser nomenat com a darrer Governador General de Corea.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Abe, Noboyuki» (en anglès). Portraits of Modern Japanese Historical Figures. Biblioteca Nacional de la Dieta. [Consulta: 25 novembre 2020].
* 1 2 3 Hunter, Janet. Concise Dictionary of Modern Japanese History (en anglès). Berkeley, Los Angeles i Londres: University of California Press, 1984, p. 1-2.
* 1 2 Bradley, F. J.. He Gave the Order: The Life and Times of Admiral Osami Nagano (en anglès). Bennington, Vermont: Merriam Press, 2014, p. 85.
# Maria Abakúmova

María Vasílievna Abakúmova (rus: Мария Васильевна Абакумова; 15 de gener de 1986 a Stavropol) és una atleta russa de l'especialitat de llançament de javelina.
Va guanyar la medalla d'or en el Campionat Mundial d'Atletisme de 2011 a Daegu, Corea del Sud, on va aconseguir el rècord nacional i mundial de 71,99 metres. Va participar en els Jocs Olímpics de Pequín 2008, en els quals va obtenir la medalla de plata en la seva especialitat.

## Palmarès

Esportista de Rússia :
| 2003 | Campionat del Món Juvenil | Sherbrooke, Canadà | 4th | |
| 2005 | Universiada | İzmir, Turquia | 8a. | |
| 2007 | Campionat del món | Osaka, Japó | 7a. | |
| 2008 | Jocs Olímpics | Beijing, Xina | 2a. | 70.78 m Rècord nacional |
| 2009 | Campionat del món | Berlín, Alemanya | 3a. | 66.06 m |
| 2009 | IAAF World Athletics Final | Salònica, Grècia | 1a. | 64.60 m |
| 2010 | Copa d'Europa d'Hivern de llançament | Arles, França | 2a. | 65.21 m |
| 2010 | Campionat Europeu | Barcelona, Catalunya | 5a. | 61.46 m |
| 2010 | Copa Continental de la IAAF | Split, Croàcia | 1a. | 68.14 m CR |
| 2011 | Campionat del món | Daegu, Corea del Sud | 1a. | 71.99 m Record nacional i mundial |
| 2012 | Jocs Olímpics | Londres, Regne Unit | 10a. | 59.34 m |
| 2013 | Universiada | Kazan, Rússia | 1a. | 65.12 m |
| 2013 | Campionat del món | Moscou, Rússia | 3a. | 65.09 m |

## Referències

* ↑ «Mariya ABAKUMOVA | Profile». World Athletics. [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ «Abakumova, or en javelina». Marca.com, 02-09-2011. [Consulta: 1r octubre 2013].
* ↑ «La russa María Abakumova aconsegueix la millor marca mundial de l'any en javelina». Europa Press, 16-03-2013. [Consulta: 1r octubre 2013].

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Maria Abakúmova
# Harry Jacobs

Harry Jacobs va ser un esportista estatunidenc que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis en la prova del joc d'estirar la corda, en què guanyà la medalla d'or formant part de l'equip Southwest Turnverein of St. Louis No. 2, junt a Oscar Friede, Charles Haberkorn, Frank Kugler i Charles Thias.

## Referències

* ↑ «Harry Jacobs Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 d’octubre 2012. [Consulta: 7 octubre 2015].
# Monte Plata (província)

Monte Plata és una província de la República Dominicana, i també el nom de la seva ciutat capital. El 1992 va ser dividida de la província de San Cristóbal. Limita al nord amb les províncies de Sánchez Ramírez, Duarte i Samaná; a l'est les províncies Hato Mayor i San Pedro de Macorís; al sud amb la província de Santo Domingo; i a l'oest amb les províncies San Cristobal i Monseñor Nouel.
Des del 20 de juny de 2006 la província està dividida en els següents municipis:
* Bayaguana
* Monte Plata, districtes municipals: Boyá, Chirino i Don Juan
* Peralvillo (Esperalvillo)
* Sabana Grande de Boyá, districtes municipals: Gonzalo i Majagual
* Yamasá, districte municipal: Los Botados
Taula dels municipis i els districtes municipals amb població estimada segons el cens de 2012.
| Nom | Població total | Població urbana | Població rural |
| Bayaguana | 34.786 | 19.001 | 15.785 |
| Monte Plata | 57.553 | 26.898 | 30.655 |
| Peralvillo | 20.048 | 7.558 | 12.490 |
| Sabana Grande de Boyá | 30.085 | 20.430 | 9.655 |
| Yamasá | 57.982 | 30.544 | 27.438 |
| Total província Monte Plata | 200.454 | 104.431 | 96.023 |

## Referències

* ↑ Oficina Nacional de Estadistica, Departamento de Cartografia, Division de Limites y Linderos. «Listado de Codigos de Provincias, Municipio y Distritos Municipales, Actualizada a Junio 20 del 2006» (en castellà). Arxivat de l'original el 14 març 2007. [Consulta: 24 gener 2007].
* ↑ Consejo Nacional de Población y Familia. «Censos y Proyecciones de la Población Dominicana por Regiones, Provincias, Municipios y Distritos Municipales, 2012» (PDF) (en castellà). [Consulta: 11 gener 2012].

## Enllaços externs

* Oficina Nacional de Estadística, Statistics Portal of the Dominican Republic
* Oficina Nacional de Estadística, Maps with administrative division of the provinces of the Dominican Republic, downloadable in PDF format
# Li Dian

    En aquest nom xinès, el cognom és Li.
Li Dian va ser un general militar sota el comandament del poderós senyors de la guerra Cao Cao durant la tardana Dinastia Han Oriental i l'era dels Tres Regnes de la Xina. Va participar en la decisiva batalla de Guandu entre Cao Cao i el senyor de la guerra Yuan Shao. Li Dian també va tenir un paper significant en la defensa de Hefei durant la Batalla de Hefei contra les tropes de Sun Quan.
D'acord amb els Registres dels Tres Regnes, Li Dian va ser un alumne molt humil que respectava als literats. No lluitava amb altres per mèrits, i posava els assumptes oficials per davant dels personals.

## Referències

* ↑ Luo, Guanzhong. Three Kingdoms: A Historical Novel, Complete and Unabridged (en anglès). vol.1. University of California Press, 1994, p. 304. ISBN 0520224787.

## Vegeu també

* Personatges dels Tres Regnes

## Bibliografia

* Chen Shou. Records of Three Kingdoms, Chapter 18, Biography of Li Dian. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.
# CivCity: Rome

CivCity: Rome és un videojoc de construcció de ciutats, llançat el juliol del 2006. Va ser desenvolupat pel dissenyador Simon Bradbury sota la direcció de Sid Meier als estudis Firaxis Games i Firefly Studios. Aquest videojoc tracta de construir ciutats al llarg de la història de Roma i portar-las a la màxima esplendor.

## Sistema de joc

El joc consisteix a recrear l'estil de vida romana i crear ciutats enormes. S'hi construiran cabanes, en què s'allotjaran gent treballadora i que guanya diners, i demanarà recursos que necessiten per a la vida quotidiana i aniran pujant d'estatus i la seva casa evolucionarà fins a arribar a convertir-se en palaus luxosos. Caldrà construir camps de blat, oliveres, vinyes, carnisseries, perquè tinguin al seu abast els recursos bàsics, així com fusteries, ebenisteries per donar-los luxes.
Caldrà també vigilar l'economia i atendre les tasques encarregades pel Senat. Comerciar amb altres pobles per aconseguir recursos de què no es disposa, negociar amb els excedents produïts per obtenir diners... Caldrà també gestionar els sous, les hores laborals i lliures que tindran els treballadors.
També caldrà crear exèrcits tot i que el joc no tracta especialment del mode militar, però hi haurà atacs sovint al mode campanya i caldrà que la ciutat es defensi d'agressors bàrbars. En aquest aspecte el joc té enemics de la història romana, com per exemple, atacs d'elefants que encapçalarà Hanníbal i els seus cartaginesos sortejant els Alps.
Un altre aspecte del joc és que s'haurà d'investigar noves tecnologies. Compta amb més de 70 de les que se'n divideixen en diversos camps. N'hi ha de militars, que ajuden a crear més armes; econòmiques, per recaptar més impostos; de sanitat, amb millors escombraires i metges...
Es pot observar els ciutadans fent llur vida diària. Van a la feina, treballen, tornen a casa seva, descansen i recullen coses necessàries, com aigua, oli, carn o roba.

## Campanya

La campanya principal consta d'un total de 12 missions: 7 pacífiques i 5 militars. Es comença amb una missió pacífica. Un cop superada la missió, envien el jugador a una altra ciutat amb altres objectius. En passar la segona missió pacífica se n'obra la primera militar i la tercera pacífica. A partir d'aquest punt, el jugador pot triar el camí que vol seguir, tot i que es pot realitzar qualsevol missió en qualsevol moment i es poden alternar i àdhuc repetir-les.

## Història

El joc porta una enciclopèdia anomenada Civilopedia, igual que als jocs de la saga Civilization. S'hi podrà consultar l'ús que els romans donaven als edificis i com els construïen. Explica tot amb fets històrics reals.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de CivCity: Rome (anglès)
* Lloc web oficial de Firefly Studios Arxivat 2009-02-15 a Wayback Machine. (en anglès)