OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Setge de Pollença

El Setge de Pollença fou una de les batalles de la Croada contra Al-Mayûrqa de Jaume el Conqueridor.

## Antecedents

Després del Setge de Madîna Mayûrqa i l'assassinat del darrer valí musulmà de Mayurqa, Abū Yahyà Muhammad ibn 'Alī ibn Abī 'Imrān al-Tinmalālī, Abu Hafs ibn Sayrî fugí vers les muntanyes on reuní 16.000 supervivents a la massacre que seguí a la caiguda de Madîna Mayûrqa. i la insurgència mayurquina es fortificà als castells d'Alaró, Pollença, Santueri. així com a la Serra de Tramuntana, on Aleshores els mayûrquins nomenaren com a nou cabdill i senyor a Xuiap de Xivert. El rei va tornar a Catalunya el novembre de 1230.
El 1231, durant la segona expedició de Jaume el Conqueridor sobre Mallorca, i després de la mort de Abu Hafs ibn Sayrî i els seus sis mil homes el mes de febrer a la Serra de Tramuntana, Xuiap optà per tractar la rendició de la següent manera: per a ell i altres quatre del seu llinatge, hisenda a Mallorca, cavalls, armes, rocí i mules; pels sarraïns que s'acollissin al tracte, dret a poblar les terres que s'havia expropiat el rei (medietas regis); aquells que no volguessin retre's, restarien a la mercè del rei.

## El setge

Prop de 2.000 sarraïns mayûrquins es negaren a retre's en aquestes condicions i es van refugiar al castell de Pollença, que fou assetjat, on morí el cabdill mayurquí Abu-Alí Úmar.

## Conseqüències

Els pobladors musulmans de Mallorca acaben fugint a Menorca, l'Àfrica i uns 3.000 supervivents es van refugiar a la serra de Tramuntana en condicions molt precàries en l'alqueria d'Almallutx, que disposava d'un mur de 300 metres. Van negociar infructuosament amb els cristians de Soller i el 1232 va acabar la conquesta de l'illa i el 1236 es comença la repoblació amb pagesos i colons de l'Empordà, Comtat de Barcelona i del Rosselló. Alguns resistents encara van refugiar-se en coves a les muntanyes, on foren caçats gradualment per ser venuts com a esclaus, fins que el 1240 es va donar per acabada la resistència.

## Referències

* ↑ Vinas, Agnes i Robert: La conquesta de Mallorca (La caiguda de Mayûrqa segons Ibn'Amira al Mahzûmi)
* ↑ Coll i Alentorn, Miquel. Història, Volum 3. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 1992, p.332. ISBN 8478263616.
* ↑ Mata, Santiago. El hombre que demostró el cristianismo. Ramon Llull (en castellà). Ediciones Rialp, p.39. ISBN 978-84-321-3599-6 [Consulta: 29 juny 2014].
* ↑ Vinas, Agnes i Robert: La conquesta de Mallorca (El llibre dels Feyts, cap. 113)
* ↑ Rosselló-Bordoy, G. «Notes sobre la conquesta de Mallorca (1229-1232): El testimoni dels vençots» (en anglès). Mayurqa, 22, 1989, pàg. 547.
* ↑ Olaya, Vicente G. «L'última resistència musulmana de Mallorca». El Pais, 11-03-2020. [Consulta: 12 març 2020].

## Bibliografia

* b. Abd Allah Ibn 'Amīra, Ahmad. kitab ta’rih Mayurqa. Crònica àrab de la conquesta de Mallorca. Universitat Illes Balears, 2008. ISBN 8483840693.
* Jaume el Conqueridor. Llibre dels fets: La crònica del rei Jaume. Editorial Proa, 2008 (s.XIII). ISBN 8484371433.
# Dicmo

Dicmo o Dizmo (obsolet Dismo) és un poble i municipi de Croàcia situat al comtat de Split-Dalmàcia. Al cens de l'any 2011, el municipi tenia 2802 habitants.
Dicmo ha estat habitat des de l'època iliria, però els primers esments d'ell i el seu nom prové de la paraula "Decimanum", perquè era la "desena milla" de l'antic camí entre Salona i Aequum. Al llarg de la seva història, Dicmo ha estat una parada de trànsit tant per motius comercials com militars, i com la resta de l'actual Croàcia, sovint va canviar d'administració, a causa tant de la guerra otomana com d'altres. Durant el domini austrohongarès, es construeix un ferrocarril entre Sinj i Split, "Rera", la ruta del qual passava per Dicmo.
Al llarg de la Segona Guerra Mundial Dicmo va tornar a ser una via de trànsit, aquesta vegada per a italians i alemanys en el seu camí cap a Split, la qual cosa va permetre als italians construir una torre de vigilància al costat de l'estació de tren local, les ruïnes de la qual es poden veure fins als nostres dies. Al principi, hi havia una barreja de bàndols, però després de 1943, els veïns es van unir a la lluita contra les potències de l'Eix. Un esdeveniment notable de la Segona Guerra Mundial al municipi va tenir lloc al llogaret de Butige, on diversos soldats ustaše van ser interceptats pels partisans de Sinj i finalment portats a la fossa de Huso (Husina jama), un mt. Lloc de Kamešnica on es van disposar desenes de cossos d'eix. Durant l'època iugoslava, la zona estava sota un antic municipi de Sinj, durant el qual es va tancar el ferrocarril de Rera, la carretera D1 es va construir a la dècada de 1960, mentre que l'electricitat i les línies d'aigua es van instal·lar als anys setanta i finals dels vuitanta, respectivament. Molts habitants del municipi van participar en la Guerra d'Independència de Croàcia, després de la qual Dicmo va passar a formar part de Croàcia i un municipi al comtat de Split-Dalmàcia, amb l'HDZ (Partit Demòcrata Croat) com a partit polític líder local.
La inversió més destacada durant el segle XXI, durant el govern del partit polític independent, és la Zona Industrial del municipi, on treballen més de 500 persones de la comarca propera.

## Referències

* ↑ Usporedno Talijansko-Hrvatsko nazivlje mjestat ("Taula comparada de topònims italià/croat") publicada per Fontes (ISSN 1330-6804, revista científica croata editada pel 'Archivio di Stato), juny 2000.
* ↑ Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, Lint Editoriale, Trebaseleghe (PD) 2008, p. 1117.
* ↑ Memorie della Società geografica italiana, vol. 15, Società geografica italiana, 1916, p. 462.
* ↑ «POPULATION BY AGE AND SEX, BY SETTLEMENTS, 2011 CENSUS» (en anglès). [Consulta: 9 novembre 2024].
# Gran Premi Beerens

El Gran Premi Beerens és una cursa femenina de ciclisme d'un dia que es celebra a Bèlgica des de l'any 2021; tot i que estava prevista ja pel 2020 però fou cancel·lada degut a la pandèmmia de la Covid-19. Està integrada dins el calendari femení de l'UCI com a cursa 1.1 des del 2022, anteriorment era 1.2.
Es disputa anualment pels voltants de la regió d'Anvers i té l'arribada a Aartselaar. La primera vencedora fou la neerlandesa Thalita de Jong.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2021 | Thalita de Jong | Christina Schweinberger | Claire Faber |
| 2022 | Marjolein van 't Geloof | Jesse Vandenbulcke | Marith Vanhove |
| 2023 | Chiara Consonni | Martina Fidanza | Sofie van Rooijen |
| 2024 | Sofie van Rooijen | Anna van Wersch | Victoire Berteau |

## Referències

* ↑ «GP Beerens : Classement Lire la suite : https://www.directvelo.com/actualite/115453/gp-beerens-classement» (en francès). directvelo, 01-09-2024. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «[Cyclisme Claire Faber : «C’est juste beaucoup de boulot !»]» (en francès). lequotidien, 06-10-2021. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «Thalita de Jong wint Grote Prijs Beerens in Aartselaar» (en neerlandès). wielerflits, 03-10-2021. [Consulta: 9 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Gran Premi Beerens - Lloc web oficial
# Campionat d'escacs del Japó

El Campionat d'escacs del Japó és un torneig d'escacs estatal del Japó per determinar el campió del país.

## Quadre d'honor

    Núm.AnyCampióCampionaNúm. 11968Yukio Miyasaka 21969Yukio Miyasaka 31970Yukio Miyasaka 41971Yukio Miyasaka 51972Gentaro Gonda 61973Gentaro Gonda 71974Henji Hamada 81975Gentaro GondaMiyoko WataiI 91976Gentaro GondaEmiko NakagawaII 101977Gentaro GondaEmiko NakagawaIII 111978Gentaro GondaMiyoko WataiIV 121979Gentaro GondaMiyoko WataiV 131980Koobun OdaNaoko TakemotoVI 141981Koobun OdaNaoko TakemotoVII 151982Hiroyuki NishimuraNaoko TakemotoVIII 161983Hiroyuki NishimuraNaoko TakemotoIX 171984Hiroyuki NishimuraNaoko TakemotoX 181985Gentaro Gonda Paul KurodaNaoko TakemotoXI 191986Jacques PineauNaoko TakemotoXII 201987Tomomichi SuzukiNaoko TakemotoXIII 211988Loren SchmidtNaoko TakemotoXIV 221989Gentaro GondaNaoko TakemotoXV 231990Joselito SungaNaoko TakemotoXVI 241991Mats AnderssonNaoko TakemotoXVII 251992Domingo RamosNaoko TakemotoXVIII 261993Jacques PineauNaoko TakemotoXIX 271994Hiroyuki NishimuraNaoko TakemotoXX 281995Domingo Ramos Hiroshi Takemoto Tomohiko MatsuoNaoko TakemotoXXI 291996Gentaro Gonda(no jugat) 301997Gentaro Gonda(no jugat) 311998Akatsuki Watanabe(no jugat) 321999Akatsuki Watanabe(no jugat) 332000Akatsuki Watanabe(no jugat) 342001Gentaro GondaMiyoko Watai Kang Guen GuokoXXII 352002Simon Bibby(no jugat) 362003Akira Shiomi Kiyotaka SakaiEmiko NakagawaXXIII 372004Kiyotaka SakaiMelody GarciaXXIV 382005Shinya KojimaHaruko TanakaXXV 392006Masahito Baba Shinya KojimaEmiko NakagawaXXVI 402007Shinya Kojima Shinsaku VesugiEmiko NakagawaXXVII 412008Shinya KojimaEmiko NakagawaXXVIII 422009Sam CollinsEmiko NakagawaXXIX 432010Nanjo Ryokai Shinya KojimaNarumi UchidaXXX 442011Ryuji Nakamura Masahiro BabaNarumi UchidaXXXI 452012Nanjo RyokaiEpifania Peters Ekaterina EgorovaXXXII 462013Junta Ikeda Narumi UchidaXXXIII 472014Ryosuke NanjoNarumi UchidaXXXIV 482015Masahiro BabaMirai IshizukaXXXV 492016Tran Thanh TúMirai IshizukaXXXVI 502017Koji NoguchiKaren HoshinoXXXVII 512018Tran Thanh TúQin RanranXXXVIII 522019Mirai AoshimaKhalion BatturXXXIX 532020Tran Thanh Tú(no jugat) 542021(no jugat)(no jugat) 552022Mirai AoshimaAzumi SakaiXL 562023Ryosuke NanjoAzumi SakaiXLI 572024Ryosuke NanjoRikka MitsuyamaXLII

## Referències

* ↑ 30.Campionat per coorespondència
* ↑ 31.Campionat per correspondència
* ↑ 32. campionat per correspondència
* ↑ 33.Campionat per correspondència
* ↑ 34.Campionat per correspondència
* ↑ 35.Campionat per correspondència
* ↑ 36.Campionat per correspondència
* ↑ 37.Campionat per correspondència
* ↑ 38.Campionat per correspondència
# Ca l'Umbert

Ca l'Umbert és una masia del municipi de Montgat (Maresme). La seva torre de defensa està declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Masia formada per tres cossos. El central, on hi ha la porta d'entrada d'arc de mig punt, està cobert a doble vessant amb el carener paral·lel a la façana; aquest cos consta de planta baixa i dos pisos. Adossat a l'esquerra de la façana hi ha un cos de grans dimensions, de planta quadrada i cobert per una teulada d'un sol vessant, que possiblement havia estat als seus inicis una torre de guaita. A l'altre costat hi ha un altre cos que només té planta baixa i un pis, amb la coberta a una vessant. Totes les obertures tant de la masia pròpiament com de la torre, conserven les llindes, els llindars i els brancals de pedra.

## Història

La masia de Can Umbert, anteriorment denominada Mas Barral, manté el llinatge familiar dels seus propietaris, malgrat no conserven el cognom.

## Referències

* 1 2 «Torre de Ca l'Umbert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Ca l'Umbert». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Benet Colombàs i Llull

Benet Colombàs i Llull, també conegut pel seu nom religiós Garsias de Cisneros Maria o com a Garcia Colombàs i Llull (Palma, Mallorca, 11 de desembre de 1920 - Montserrat, Monistrol de Montserrat, Bages, 6 de juliol de 2009) va ser un monjo i historiador balear.
Ingressà al monestir de Montserrat el 1942, on va rebre el nom de Garsias de Cisneros Maria, i el 1948 s'ordenà de sacerdot. Estudià a la Universitat Gregoriana de Roma i a la Universitat de Lovaina, a Bèlgica (1948-51), on es doctorà en història eclesiàstica (1955). Es dedicà especialment a estudiar la congregació benedictina de Valladolid i el monaquisme antic.
Fundador de les revistes Studia Monastica, que dirigí fins al 1965 i Yermo, fou també l'impulsor de les Setmanes d'Estudis Monàstics celebrades a diversos indrets de la península Ibèrica a partir del 1958, que donaren lloc a la Societat d'Estudis Monàstics (1962). Fou el creador i primer prior del monestir de Santa Maria de Binicanella, a Son Servera, Mallorca, atenent la petició del bisbe Rafael Àlvarez Lara. Quan el febrer de 1974, i a petició del bisbe Teodor Úbeda, el monestir traslladà la seva ubicació al terme de Bunyola, amb el mateix nom, ja que jurídicament l'ocupava la mateixa comunitat, el pare Benet M. Colombàs deixà el priorat i el varen succeir els monjos Llorenç Julià -antic ermità-, Basili Girbau i Guiu Camps.
El 1960 ingressà a la Maioricensis Schola Lullística i va participar en el I Congrés Internacional de Lul·lisme de Formentor, a Mallorca, d'aquell mateix any. Els seus estudis, fonamentalment, s'orientaren cap a la congregació benedictina de Valladolid, la figura de l'abat García Jiménez de Cisneros i, en general, cap al monaquisme antic. Publicà moltes obres d'història del monaquisme i d'història eclesiàstica, especialment: Un reformador benedictino en tiempo de los Reyes Católicos. García Jiménez de Cisneros, abad de Montserrat (1955), San Benito. Su vida, su regla (1968), El monacato primitivo (1974-75), La lectura de Dios (1980), Colaciones 1. El espíritu de San Benito (1982), Colaciones 2. El monje y el misterio pascual (1984) i les biografies de la beata Francina Aina Cirer i Carbonell (1971), fundadora de les Germanes de la Caritat, i de sor Rafela del Sagrat Cor de Jesús (1973).

## Referències

* 1 2 Trias Mercant, Sebastià. «Colombàs Llull, Benet (Palma, 1920)». A: Diccionari d'escriptors lul·listes. Edicions UIB, 2009, p. 116. ISBN 978-84-8384-089-4 [Consulta: 7 juliol 2020].
* 1 2 3 4 «Benet Colombàs i Llull». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mor Garsias de Cisneros, monjo de Montserrat». Regió 7, 02-07-2009 [Consulta: 7 juliol 2020].
* 1 2 3 J.B.y P. «Mor el monjo Benet Maria Colombàs». DBalears, 02-07-2009. Arxivat de l'original el 7 de juliol 2020 [Consulta: 7 juliol 2020].

## Bibliografia

* «Colombàs Llull, Benet». Gran Enciclopèdia de Mallorca [Mallorca], 1989, pàg. 372.
* Alcina Rosselló, L. «Bibliografia del P.M. Colombàs». Studia Monastica, Núm. 13, Fasc. 1, 1971, pàg. 173-176. ISSN: 0039-3258.
# Josep Maria Via Taltavull

Josep Maria Via i Taltavull (Barcelona, 1933 - Ibid., 26 de novembre 2011) fou un filòsof, teòleg i eclesiàstic català, professor emèrit de la Facultat de Filosofia de Catalunya.
Llicenciat en filosofia per la Universitat Catòlica de Lovaina i en Teologia per la Universitat Pontificia de Salamanca, amplià estudis a París i Colònia on compartí estudis amb Paul Ricœur, Maurice Merleau-Ponty i Walter Biemel. Fou professor des dels inicis de la Facultat de Filosofia de Catalunya, on ocupà diversos càrrecs i formà part del patronat (1994-2006) i el Consell Executiu (1994-2004). També fou membre actiu de la Societat Catalana de Filosofia i l'Associació de Teòlegs catalans. Fou membre fundador de la Fundació Joan Maragall.
Va fer conferències i congressos. Col·laborà de forma regular a La Vanguardia des de 1973 fins a 1980 publicant-hi prop de 200 articles sobre filosofia, religió i anàlisi de la cultura. El 2008, coinicidint amb el cinquantè aniversari de la seva ordenació sacerdotal, la Fundació Joan Maragall va publicar un quadern amb una selecció d'aquests articles amb el nom de "Fe i Penament". Dins l'àmbit eclesial, destacà com a ponent en les sessions del Concili Provincial Tarraconense de 1995.

## Obra

* Home i naturalesa : consideracions entorn emergència i aparició humà.Edicions de la Facultat de Teologia de Catalunya, 1992.
* Fe i pensament : tria d'articles (1973-1981). Editorial Claret, S.L.U., 2008.

## Referències

* ↑ «Pensadors - Filosofia Catalana». [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ Religió, Catalunya. «Muere Josep M. Via Taltavull, el hombre de la fe con exigencia intelectual» (en castellà), 27-11-2011. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Muere Mn. Josep M. Via Taltavull, miembro del Patronato de la Universitat Ramon Llull (1994-2004)» (en castellà). [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Mossèn Josep Maria Via Taltavull». [Consulta: 27 abril 2020].
# Valmadrid

Valmadrid és un municipi d'Aragó, situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca del Camp de Belchite.

## Referències

* ↑ «Valmadrid» (en castellà). Diputación Provincial de Zaragoza. [Consulta: 1011/2024].
# Kojatice

Kojatice és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país. La primera referència escrita de la vila data del 1248.

## Referències

* ↑ «Prešovský kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «História obce - Kojatice». [Consulta: 10 novembre 2024].
# Ma Fanshu

Ma Fanshu (xinès simplificat: 马凡舒, pinyin: Mǎ Fánshū; Harbin, 6 de novembre de 1993) és una presentadora de televisió xinesa que va arribar a la fama arran de presentar, des de 2022, la Gala de Cap d'Any de CMG.

## Biografia

Ma va nàixer a Harbin, Heilongjiang, el 6 de novembre de 1993. El 2012, va ser acceptada a la Universitat de Comunicació de Xina.
El 24 de novembre de 2014, comença la seua trajectòria a CGTN copresentant, juntament amb Duan Xuan, l'espai esportiu Futbol Mundial. Posteriorment s'assentaria amb programes esportius especials per a esdeveniments com la Copa del Món de Futbol de 2018 i el 2022. El 16 de juliol de 2021, va ser seleccionada com a host de la Televisió central de la Xina. Fou una de les presentadores de la Gala de Cap d'Any de CMG el 2022, repetint des d'aleshores.
El 2024, en motiu dels Jocs Olímpics d'estiu de París 2024, va presentar el programa de CCTV-14, Estiu juvenil de Yangshipin.

## Referències

* 1 2 3 (en xinès) cctv.com.
* 1 2 «有哈尔滨女孩！央视春晚主持阵容公布！». The Paper, 23-03-2024.
* ↑ «12位新面孔亮相！央视总台官宣首批新主持人名单|王嘉宁|马凡舒_新浪新闻», 17-07-2021. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «Inicia la nueva temporada del programa “Verano juvenil de Yangshipin” de CMG». espanol.cgtn.com. [Consulta: 10 novembre 2024].
# Lackovce

Lackovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país. La primera referència escrita de la vila data del 1317.

## Referències

* ↑ «Prešovský kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «Historia - Oficiálna stránka obce Lackovce». [Consulta: 10 novembre 2024].
# Elisa Lagoma de Barinaga

Elisa Lagoma de Barinaga (Barcelona, 1925-2018) fou una pintora catalana del segle xx. Es va especialitzar en la pintura minimalista, sobre materials com l'ivori. Va estar activa a la dècada de 1940 i 1950 a Barcelona, moment en què va realitzar diverses exposicions individuals a espais com el Faianç Català, a la Casa del Libro, entre d'altres. Als anys 60 del segle xx va exposar diverses vegades a la Sala Jaimes i a La Pinacoteca. L’any 1985 va exposar a la Galerie l’Oeil de Brussel·les i l’any 2005 tornà a exposar a Barcelona, a Mayte Muñoz Galería de Arte.
Segons la crítica, pintava rostres manieristes, allargats, amb expressió trista i colors freds, Hi ha obra seva a l'Església de Sant Miquel de Balenyà, actualment coberta per una tela i l’escultura d’un Sant Crist. També hi ha obra seva al Museo de ­Dibujo Julio Gavín-Castillo de Larrés a Huelva, i a diverses col·leccions privades.
Gran obra, podem veure a l'església parroquial de Bararán (La Rioja). Representació a mida natural de les ben aventurances.
* ↑ «PressReader.com - Digital Newspaper & Magazine Subscriptions». [Consulta: 14 juny 2022].
* ↑ «obituari» (en castellà). La Vanguardia, 28-08-2018, pàg. 23 [Consulta: 16 juny 2022].
* ↑ «L'empremta de les dones artistes a la Barcelona de postguerra | Museu Nacional d'Art de Catalunya». [Consulta: 14 juny 2022].
* 1 2 «Petites joies». La Vanguardia, 29-08-2018. [Consulta: 14 juny 2022].
* ↑ Balenyà, EMD Sant Miquel de. «L’església de Sant Miquel de Balenyà celebra el 4 de maig els 75 anys de la seva inauguració». [Consulta: 14 juny 2022].
# Zeta d'Andròmeda

Zeta d'Andròmeda (ζ Andromedae) és un sistema estel·lar a la constel·lació d'Andròmeda. Està a uns 181 anys llum de la Terra.
Zeta d'Andròmeda és una binària espectroscòpica eclipsant classificada com a taronja del tipus K gegant brillant amb una magnitud aparent mitja de +4,08. A part de la variació del seu esclat deguda als eclipses, el sistema és també una estrella variable del tipus RS Canum Venaticorum o tipus beta Lyrae. La seva claror varia de la magnitud +3,92 al +4,14 amb un període de 17,77 dies. El període orbital de la binària és de 17,77 dies.

## Referències

* ↑ Klaus G. Strassmeier «Doppler imaging of stellar surface structure» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 20-11-2006, pàg. 1071–1080. DOI: 10.1051/0004-6361:20065982.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ «Starspots» (en anglès). The Astronomy and Astrophysics Review, 3, 02-05-2009, pàg. 251-308. DOI: 10.1007/S00159-009-0020-6.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 «Parameters and abundances in luminous stars» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 02-05-2014, pàg. 137. DOI: 10.1088/0004-6256/147/6/137.
* 1 2 David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
# Niccolò Bonifazio

Niccolò Bonifazio (Cuneo, Piemont, 9 d'octubre de 1993) és un ciclista italià, professional des del 2014 fins al 2024. En el seu palmarès destaquen les victòries a la Copa Agostoni de 2014, al Gran Premi de Lugano del 2015 i en una etapa a la Volta a Polònia de 2016.

## Palmarès

* 2011
** 1r al Gran Premi dell'Arno
** 1r al Circuit Castelnovese
** Vencedor d'una etapa al Kroz Istru
* 2013
** 1r al Circuit Castelnovese
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi ciclista de Saguenay
* 2014
** 1r a la Copa Agostoni
** Vencedor de 3 etapes al Tour de Hainan
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Japó
* 2015
** 1r al Gran Premi de Lugano
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Japó
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Polònia
* 2018
** Vencedor d'una etapa al Tour de Croàcia
* 2019
** 1r a la Tropicale Amissa Bongo i vencedor de 3 etapes
** 1r al Gran Premi Jef Scherens
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Comunitat de Madrid
** 1r al Circuit Mandel-Lys-Escaut
* 2020
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Aràbia Saudita
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
* 2021
** 1r al Gran Premi Jef Scherens
* 2022
** Vencedor d'una etapa a la Ruta d'Occitània
* 2023
** Vencedor d'una etapa al Giro de Sicília

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2016. Abandona (7a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2018. 113è de la classificació general
* 2023. No surt (18a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2019. 137è de la classificació general
* 2020. 141è de la classificació general

## Referències

* ↑ «TWO LONG-TIME PROS WITH TOTAL OF 28 PROFESSIONAL VICTORIES CALL IT QUITS AT THE END OF 2024» (en anglès). cyclinguptodate, 22-06-2024. [Consulta: 31 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Ulric Manfred I

Ulric Manfred I o Olderic Manfred I fou senyor de la marca de Torí. Fill i successor d'Arduí Glaber va ser marquès, però a part del nom i parentiu poca cosa se'n sap. Fou el pare del marques Olderic Manfred II (o Ulric Manfred II), qui el va succeir el 1001 El temps de Manfredo I (o Magnifred) com a marquès de Torí, és fosc. La seva mort fou a l'entorn de l'any 1000, però fins i tot aquesta data que apareix en diverses fonts, és força incerta; tampoc se sap la data d'inici del seu marquesat que generalment se situa vers l'any 977. Sota el seu regnat, els territoris sota el govern de la ciutat de Torí s'estenien dels Alps de Ligúria fins a la vall del Po.

## Matrimoni i descendència

Es va casar amb Prangarda, filla d'Adalbert Ató de Canossa que va donar al seu marit dos fills:
*Olderic Manfred II, Senyor de la marca de Torí i el seu successor,
*Alaric, que fou bisbe d'Asti.

## Notes

* ↑ Luigi Cibrario, Storia di Torino, capítol VI