OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cygnus X-3

Cygnus X-3 és una poderosa font de rajos-X localitzada a 37.000 anys llum en la constel·lació del Cigne. Va ser descoberta en 1.966. Encara que és només la tercera font de rajos-x més lluminosa en la constel·lació, després de la famosa Cygnus X-1, s'hi troba molt més apartada, en el costat més allunyat de la galàxia, i feta opaca per gas interestel·lar i pols que hi ha prop del plà galàctic. Quan es corregeix per la distància, sembla un dels dos o tres objectes més lluminosos de la galàxia.
Cygnus X-3 és una binària de rajos X formada per un estel de Wolf-Rayet i un objecte compacte que podria ser un estel de neutrons o un forat negre. Els dos estels del sistema binari orbiten un al voltant de l'altre en tan sols 4.79 hores.
Aquest objecte s'ha distingit per les seves intenses emissions de rajos-X i ràdio. Durant flamarades (outbursts) d'uns dies de durada, el seu flux en radi pot multiplicar-se fins a un factor 10.000 i aconseguir desenes de janskys. Aquestes flamarades estan probablement associades a ejeccions de matèria en dolls de partícules. Les observacions del Laboratori de Recerca Naval realitzades a l'octubre de 1982, usant el Very Large Array, va detectar una ona de xoc durant una flamarada que s'expandia aproximadament a un terç la velocitat de la llum.
Cygnus X-3 ha estat recentment detectat en rajos gamma de gigaelectróvolts pels detectors a bord de satèl·lit AGILE i Fermi. Mai ha estat detectat a major energia des de telescopis Cherenkov en terra.

## Referències

* ↑ Thomas R. Geballe «The Wolf-Rayet counterpart of Cygnus X-3» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1996, pàg. 521–540.
* ↑ «The Milky Way in X-rays for an outside observer. Log(N)-Log(S) and luminosity function of X-ray binaries from RXTE/ASM data» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2002, pàg. 923–944. DOI: 10.1051/0004-6361:20020826.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Autor: Schuyler D. Van Dyk. Pàgina: -1. Llengua del terme, de l'obra o del nom: rus. Data de publicació: juny 2003.
# Cúmul estel·lar de Coma

El Cúmul Estel·lar de Coma (també conegut com a Melotte 111) és un cúmul obert situat en la part oest de la constel·lació de la Cabellera de Berenice, els estels més brillants poden veure's a ull nu en rondar la magnitud aparent 5 i que es veu bé amb binocles.
El cúmul té al voltant de 40 membres i s'hi troba a una distància de 288 anys llum del Sol, cobrint una àrea d'aproximadament 5 graus al cel. La seva edat s'estima en 450 milions d'anys i la seva massa en 100 masses solars.
Una dels seus estels és una nana blanca massiva amb al voltant de 0,9 vegades la massa del Sol i que va poder començar la seva vida amb al voltant de 5 masses solars, i sobre la base de la seva aparent pobresa en nanes vermelles s'ha proposat que el cúmul és major del que es pensava, o que pot estar en procés de desintegració.
No cal confondre aquest cúmul amb el Cúmul de Galàxies de Coma, ni amb el cúmul dispers de galàxies Coma I.

## Referències

* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical parameters of Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 18-07-2005, pàg. 1163–1173. DOI: 10.1051/0004-6361:20042523.
* 1 2 3 4 Stefano Bertone «Gaia Data Release 2. Observational Hertzsprung-Russell diagrams» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832843.
* 1 2 Marcelo Assafin «Proper motions of the optically visible open clusters based on the UCAC4 catalog» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2014, pàg. 79–79. DOI: 10.1051/0004-6361/201323226.
* ↑ Martin Netopil «On the metallicity of open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2014, pàg. 93–93. DOI: 10.1051/0004-6361/201322559.
* ↑ The stellar populations of Praesepe and Coma Berenices
* ↑ A massive white dwarf member of the Coma Berenices open cluster.
* ↑ Membership, binarity, and rotation of red dwarfs in the nearby open cluster Coma Berenices (Melotte 111)
# DD del Llangardaix

DD del Llangardaix (DD Lacertae) és una estrella a la constel·lació del Llangardaix, (Lacerta). Pertany a la Associació estel·lar Lac OB1, la distància respecte al Sistema Solar s'estima en 1.700 anys llum.
Catalogada com gegant blau de tipus espectral B2III, DD del Llangardaix és un estel calent la temperatura efectiva és de 24.000 K. Té una lluminositat equivalent a 22.000 sols i una mida 8,5 vegades més gran que el del Sol. La seua metal·licitat és semblant a la de el Sol i posseeix una massa de 12,5 masses solars. Com correspon a un estel de les seves característiques, és molt més jove que el Sol, amb una edat compresa entre 11 i 23 milions d'anys.
DD del Llangardaix és una variable Beta Cephei; en aquestes variables les fluctuacions de brillantor es produeixen per pulsacions en la superfície estel·lar. Així, la seva magnitud aparent oscil·la entre +5,16 i +5,28, sent el seu període principal de 2,917 dies. S'han identificat quatre maneres addicionals, amb períodes de 4,63, 4,50, 4,74 i 4,37 hores. Tot i que la mesura de la seva velocitat de rotació projectada és de 49 km/s, l'interior de l'estrella trota a una velocitat d'almenys 100 km / s.

## Referències

* ↑ «Some spectroscopic characteristics of OB stars: an investigation of the space distribution of certain OB stars and the reference frame of the classification». The Astrophysical Journal Supplement Series, 8-1971, pàg. 257–282. DOI: 10.1086/190239.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 3 «A stellar rotation census of B stars: from ZAMS to TAMS» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 22-09-2010, pàg. 605–619. DOI: 10.1088/0004-637X/722/1/605.
* ↑ «Vitesses radiales. Catalogue WEB: Wilson Evans Batten. Radial velocities: The Wilson-Evans-Batten catalogue». Astronomy and Astrophysics, 12-1995, pàg. 269–280.
* ↑ «Carbon, nitrogen, and oxygen abundances in early B-type stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 3-1992, pàg. 673–700. DOI: 10.1086/171116.
* ↑ Kaltcheva, Nadia «Lacerta OB1 Revisited». Publications of the Astronomical Society of the Pacific, 121, 884, 2009. pp. 1045-1053.
* ↑ «DD Lacertae» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 22 desembre 2020].
* 1 2 Desmet, M.; Briquet, M.; Thoul, A.; Zima, W.; De Cat, P.; Handler, G.; Ilyin, I.; Kambe, E.; Krzesinski, J.; Lehmann, H.; Masuda, S.; Mathias, P.; Mkrtichian, D. E.; Telting, J.; Uytterhoeven, K.; Yang, S. L. S.; Aerts, C. «An asteroseismic study of the β Cephei star 12 Lacertae: multisite spectroscopic observations, mode identification and seismic modelling». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 396, 3, 2009. pp. 1460-1472.
# Delta1 del Taure

Delta¹ del Taure (δ¹ Tauri) és un estel doble de la constel·lació del Taure. El component principal Aa rep el nom de Secunda Hyadum; el seu nom al·ludeix al cúmul de les Híades, del que forma part, i en llatí significa «Segona Híade». També rep el nom Eudora (Ευδωρη en grec), una de les germanes Híades. La seva magnitud aparent és +3,77 i s'hi troba a 153 anys llum del sistema solar.
Delta¹ del Taure' és una gegant taronja de tipus espectral K0III amb una temperatura efectiva de 4965 K. Llueix amb una lluminositat 74 vegades major que la lluminositat solar i té un radi 11,6 vegades més gran que el del Sol. És una de les quatre gegants taronges de les Híades, al costat d'Ain (ε Tauri), θ¹ Tauri i Gamma del Taure (γ Tauri). De fet, les seves característiques físiques són gairebé iguals a aquesta última. Igual que Hyadum I, té una velocitat de rotació molt lenta i, com en la resta de les Híades, la seva metal·licitat és superior a la del Sol en un 25%, cosa que és consistent amb l'abundància de cianogen (CN) observat en el seu espectre.
Delta¹ del Taure' és una binària espectroscòpica, on la component secundària orbita a la gegant taronja cada 529,8 dies. Una ocultació per part de la Lluna ha permès conèixer que es tracta d'una nana vermella de tipus M i magnitud 13. L'excentricitat de l'òrbita fa que la separació entre ambdues estels varie entre 1,0 ua i 2,5 ua.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Wolfgang Brandner «Single stars in the Hyades open cluster. Fiducial sequence for testing stellar and atmospheric models» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2016, pàg. 7–7. DOI: 10.1051/0004-6361/201527044.
* ↑ Pablo Mauas «Stellar parameters and chemical abundances of 223 evolved stars with and without planets» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 26-01-2015. DOI: 10.1051/0004-6361/201424474.
* ↑ Izan de Castro Leão «Spectroscopic and astrometric radial velocities: Hyades as a benchmark» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 29-11-2018, pàg. 5026-5041. DOI: 10.1093/MNRAS/STY3215.
* ↑ «The lithium abundances of a large sample of red giants» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 31-03-2014, pàg. 94. DOI: 10.1088/0004-637X/785/2/94.
* ↑ «Delta1 Tauri» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 18 maig 2021].
* 1 2 «Hyadum II» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 18 maig 2021].
# Delta d'Andròmeda

Delta d'Andròmeda (δ Andromedae) és una estrella triple a la constel·lació d'Andròmeda. Està aproximadament a 101 anys llum de la Terra.
El component primari, δ d'Andròmeda A, és una estrella gegant taronja del tipus K amb una magnitud aparent de +3,27. És una binària espectroscòpica de període llarg, amb un període orbital d'aproximadament 15.000 dies (41 anys). La seva companya és de la 13$^a$ magnitud δ d'Andròmeda B, i està a 28,7 segons d'arc.

## Localització

La localització de l'estrella es mostra en aquesta il·lustració de la constel·lació d'Andròmeda:

## Referències

* ↑ «Spectral Classification» (en anglès). Anual Review of Astronomy and Astrophysics, 1, 9-1973, pàg. 29-50. DOI: 10.1146/ANNUREV.AA.11.090173.000333.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* 1 2 Sami Dib «Surface convection and red-giant radius measurements» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 06-01-2011, pàg. 100–100. DOI: 10.1051/0004-6361/201014442.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «A new implementation of the infrared flux method using the 2MASS catalogue» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2009, pàg. 497–509. DOI: 10.1051/0004-6361/200810904.
* 1 2 3 David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
# Delta de l'Orada

Delta de l'Orada (δ Doradus) és un estel de la constel·lació de l'Orada de magnitud aparent +4,34. És la quarta més brillant de la mateixa després d'α Doradus, β Doradus i γ Doradus. Es troba a 145 anys llum de distància del sistema solar.
Delta de l'Orada és un estel blanc de la seqüència principal de tipus espectral A7V amb una temperatura superficial de 8360 K. Del mateix tipus espectral que Altair (α Aquilae), γ Crateris o θ Cassiopeiae, és més lluminosa que qualsevol d'elles, sent la seva magnitud absoluta +1,10. Té un radi 2,1 vegades major que el radi solar i gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació igual o major a 172 km/s. La seva edat s'estima en 590 milions d'anys. Així mateix, mostra un excés de radiació infraroja a 60 μm.
Delta de l'Orada és l'estel polar del sud en la Lluna. Encara que millor alineada amb el pol celeste que Polaris (α Ursae Minoris) a la Terra, és no obstant això molt més tènue que aquesta.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two dimentional spectral types for the HD stars, Vol. 1. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1975.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2-2007, pàg. 671–682. DOI: 10.1051/0004-6361:20065224.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Delta Doradus (SIMBAD)
* 1 2 Chen, C. H.; Sargent, B. A.; Bohac, C.; Kim, K. H.; Leibensperger, E.; Jura, M.; Najita, J.; Forrest, W. J.; Watson, D. M.; Sloan, G. C.; Keller, L. D. «Spitzer IRS Spectroscopy of IRAS-discovered Debris Disks». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 351-377.
* ↑ Catalogui of Stellar Diameters (CADARS) (VizieR, SIMBAD)
* ↑ Royer, F.; Zorec, J.; Gómez, A. E. «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 671-682.
* ↑ Su, K. Y. L.; Rieke, G. H.; Stansberry, J. A.; Bryden, G.; Stapelfeldt, K. R.; Trilling, D. E.; Muzerolle, J.; Beichman, C. A.; Moro-Martin, A.; Hines, D. C.; Werner, M. W. «Debris Disk Evolution around A Stars». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 675-689.
# Delta del Cavallet

Delta del Cavallet (δ Equulei) és la segona estrella més brillant de la constel·lació del Cavallet.
Delta del Cavallet és una estrella binària situada a 60 anys llum, amb components de classe de la G0 a la F5. La seva magnitud aparent és de 4,47, i la magnitud absoluta de 3,142. Hi ha controvèrsia pel que fa a la massa exacta de les estrelles. Un estudi la situa entre 1,22 i 1,17 masses solars, mentre que una altra ho fa entre 1,66 i 1,593. LA lluminositat està calculada entre 2,23 i 2,17 solars.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 Parsecs: The Northern Sample. I» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 10-2003, pàg. 2048–2059. DOI: 10.1086/378365.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Martin Asplund «New constraints on the chemical evolution of the solar neighbourhood and Galactic disc(s)» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 26-05-2011, pàg. A138. DOI: 10.1051/0004-6361/201016276.
* ↑ David Montes «Chromospheric activity and rotation of FGK stars in the solar vicinity» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 9-2010, pàg. 79–79. DOI: 10.1051/0004-6361/200913725.
* ↑ Dimitri Pourbaix «SB9: The ninth catalogue of spectroscopic binary orbits» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 9-2004, pàg. 727–732. DOI: 10.1051/0004-6361:20041213.
* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 Parsecs: The Northern Sample. I» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 10-2003, pàg. 2048–2059. DOI: 10.1086/378365.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ SkyGazer, College Edition, version 3.4
* 1 2 3 «Delta Equulei». University of Illinois Astronomy department. Arxivat de l'original el 2006-12-16. [Consulta: 20 desembre 2009].
* «HD 202275 -- Star». SIMBAD Astronomical Database. [Consulta: 22 gener 2007].

## Enllaços externs

* Yale Bright Star Catalog; click on Equuleus
* http://www.alcyone-software.com/cgi-bin/search.pl?object=HR8123 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* http://jumk.de/astronomie/special-stars/delta-equulei.shtml
# Delta del Cranc

Delta del Cranc (δ Cancri) és un estel de magnitud aparent +3,94, el segon més brillant a la constel·lació del Cranc després de Tarf (β Cancri). L'origen del seu nom es relaciona amb el veí cúmul del Pessebre (M44), flanquejat per dos ases a l'est —Asellus significa «ase» en llatí—; Asellus Australis és el més meridional, mentre que Asellus Borealis (γ Cancri) és el més septentrional.
Situada a 136 anys llum del sistema solar, Asellus Australis és una gegant taronja de tipus espectral K0III. Té una temperatura superficial de 4.585 K i llueix amb una lluminositat 53 vegades superior a la lluminositat solar. El seu radi és 11 vegades més gran que radi solar i la seva massa estimada se situa al voltant de dues masses solars. Com en moltes gegants anàlogues, en el seu nucli té lloc la fusió nuclear de l'heli. La seva metal·licitat és un poc inferior a la solar, al voltant de 3/4 parts de la mateixa.
Asellus Australis és una dels estels més brillants de l'eclíptica —«trajectòria» que recorre el Sol a través del cel—, car està situada 5 minuts d'arc al nord de la mateixa. Forma una doble òptica amb un estel de magnitud +12,2 a 40 segons d'arc, no existint relació física entre ambdues.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 «The atmospheric parameters and spectral interpolator for the MILES stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 7-2011, pàg. 165–165. DOI: 10.1051/0004-6361/201116769.
* 1 2 David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* 1 2 «LTT 12274 -- High proper-motion Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 2 gener 2021].
* 1 2 «Asellus Australis» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ Soubiran, C.; Bienaymé, O.; Mishenina, T. V.; Kovtyukh, V. V. «Vertical distribution of Galactic disk stars. IV. AMR and AVR from clump giants». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 91-101 (Taula consultada en CDS).
# Delta del Llop

Delta del Llop (δ Lupi) és un estel de magnitud aparent +3,22, el quart més brillant de la constel·lació del Llop, després d'α Lupi, β Lupi i γ Lupi. Encara que sense denominació pròpia habitual, de vegades rep el nom d'origen grec Hilasmus (ιλασμος), que significa «la propiciació».
Delta del Llop és una subgeganta blava de tipus espectral B1.5 IV, un estel calent amb una temperatura efectiva de 22.400 K. Tan lluminosa com 24.200 sols —incloent l'energia radiada com a llum ultraviolada—, el seu radi és 11 vegades més gran que el radi solar. Com altres estels similars, rota a gran velocitat —la velocitat mesurada de 220 km/s és un valor mínim— i completa un gir sobre si mateixa en menys de 2,4 dies. La seva massa, 12 vegades major que la del Sol, implica que finalitzarà la seva vida en forma de supernova. Igual que α Lupi, Delta del Llop és una Variable Beta Cephei. La seva lluentor varia 0,04 magnituds en un període principal de 3,97 hores, amb un possible segon període de 3,43 hores.
Com altres estels blanc-blavosos en la constel·lació del Llop, Delta del Llop forma part d'una associació estel·lar OB anomenada subassociació «Centaurus Superior-Lupus», que al seu torn forma part de la gran Associació estel·lar d'Scorpius-Centaurus. A més és membre de l'associació estel·lar de Scorpius-Centaurus. Es troba a 880 anys llum de distància del sistema solar.

## Referències

* ↑ «MK Spectral Types for Bright Southern OB Stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 7-1969, pàg. 313–326. DOI: 10.1086/150069.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «A catalogue of young runaway Hipparcos stars within 3 kpc from the Sun» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1, 12-10-2010, pàg. 190–200. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2010.17434.X.
* ↑ «The determination of T_eff_ of B, A and F main sequence stars from the continuum between 3200 A and 3600 A». Astronomy and Astrophysics, 1995, pàg. 553–564.
* ↑ Afirmat a: Catàleg de velocitats rotacionals dels estels. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juny 1970.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «Delta Lupi» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ «Delta and GG Lupi» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 3 gener 2021].
* 1 2 Delta Lupi Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)