OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quatre dones i el sol

Quatre dones i el sol és una obra de teatre escrita el 1964 per Jordi Pere Cerdà considerada segons Pere Verdaguer un estudi de la condició social de la dona al Capcir al mateix temps que un estudi psicològic profund. Va ser traduïda al francès el 2004 (Quatre femmes et le soleil), i va rebre el Premi Crítica Serra d'Or de Teatre el 1991.
L'obra fou estrenada al Teatre Romea (Barcelona) el 10 d’octubre del 1964 (2 funcions) i reestrenada al mateix teatre el 18 de febrer de 1990 (28 funcions) sota la direcció de Ramon Simó i Vinyes i escenografia de Jean-Pierre Vergier, obrint un període de reconeixement públic de l’autor. En aquella versió les actrius varen ser Julieta Serrano (Vicenta), Maite Brik (Matilde), Anna Güell (Bepa) i Francesca Piñón (Adriana) i van compar amb la col·laboració de Magda Puyo com ajudant de direcció. El 2005 fou representada al Teatre El Jardí de Figueres sota direcció d'Ivette Vigatà i el patrocini de l'Institut del Teatre i l'Ajuntament de Perpinyà.

## Argument

Es tracta de la història profundament arrelada en la realitat rural de la Cerdanya i en l'herència popular (tot i que l'autor no la considera un drama rural) de quatre dones que lluiten per un sol home, i que cadascuna d'elles intenta desfer la implacable dominació sexual, social, cultural que marca llurs destins en un món sense déu i sense sol.

## Referències

* ↑ Adéu al gran Cerdà, El Punt Avui, 14 de setembre de 2011
* ↑ Morvay, Károly Els Bons usos es perden: petit diccionari fraseològic cerdanià, p. 14
* ↑ Grau, Marie «El teatre de Jordi Pere Cerdà: context, difusió, recepció». Aïnes noves, 5, 2018, pàg. 11-64.
* ↑ Bertrana, Univers «L'escriptor vingut del Nord». El Temps, 363, 03-06-1991, pàg. 55-56.
* ↑ Montiel, Alejandro «Que veinte años no es nada. (Acerca de la dirección escénica de Ramon Simó en Quatre dones i el sol, 1990)» (en castellà). Pausa., 2010 [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ Quatre dones i el sol a bito.pro
* ↑ Que veinte años no es nada. (Acerca de la dirección escénica de Ramon Simó en Quatre dones i el sol, 1990), Alejandro Montiel, revista Pausa

## Enllaços externs

* Jordi Pere Cerdà: 'Quatre dones i el sol' / Marcos Ordóñez a traces.uab.cat
* Fotografies de la representació a l'arxiu del Teatre Romea.
# Holochilus chacarius

Holochilus chacarius és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al Paraguai i el nord-est de l'Argentina. Es tracta d'un animal semiaquàtic. Els seus hàbitats naturals inclouen el chaco. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, chacarius, significa ‘del Chaco’ en llatí.

## Referències

* ↑ Weksler, M. et al. Holochilus chacarius. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 10 desembre 2016.
* ↑ Braun, J. K.; Mares, M. A. «The Mammals of Argentina: an etymology» (PDF) (en anglès). Mastozoología Neotropical, 2, 2, 1995, pàg. 173-206. Arxivat de l'original el 2016-10-18 [Consulta: 10 desembre 2016].
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Saint-Jean-de-la-Ruelle

Saint-Jean-de-la-Ruelle és un municipi francès de la regió de Centre-Vall del Loira, departament del Loiret. L'1 de gener del 2021 tenia 16.594 habitants. Està agermanat amb Amposta, Gommern (Alemanya) i Niepolomice (Polònia).

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «Jumelage – villes amies» (en francès). Ajuntament de Saint-Jean-de-la-Ruelle. [Consulta: 9 novembre 2024].
# Claire Rose

Claire Rose (23 de maig de 1987) és una ciclista britànica, professional des del 2016 i actualment a l'equip Visit Dallas-DNA.

## Palmarès

* 2017
** Campiona del Regne Unit en contrarellotge
** Vencedora d'una etapa al Redlands Bicycle Classic
** Vencedora de 2 etapes a la Cascade Cycling Classic

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Can Gabriel

«Can Gabriel» té aquests significats:
* Can Gabriel (Fogars de la Selva), masia de Fogars de la Selva
* Can Gabriel (Massanes), masia de Massanes (Selva)
* Can Gabriel (Olot), casa d'Olot
* Can Gabriel (la Roca del Vallès), masia de la Roca del Vallès
* Can Gabriel (Sant Vicenç de Montalt), casa de Sant Vicenç de Montalt
* Can Gabriel (Vilobí d'Onyar), masia de Vilobí d'Onyar
# Para-xocs

El para-xocs o paracolps és la peça d'un vehicle que es troba en la part posterior i davantera d'aquest amb l'objectiu d'esmorteir i protegir el vehicle després de topar, absorbint l'energia cinètica i empenyent-la en forma de rebot cap al centre del xoc, aconseguint així una reducció de danys, però no d'impacte.

## Història

el 1905 van aparèixer els primers para-xocs creats de cautxú, per a després, el 1985, ser millorats fent-los de plàstic, sent més lleugers i segurs. Avui en dia existeixen diversos materials per a fabricar-los, des d'acer o alumini, fins a cautxú i derivats del plàstic. Ve inclòs en la compra de qualsevol automòbil.

## Referències

* ↑ «paracolps» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ Lastkraftwagen - Geschichte, Technik, Typen - Seite 14. GeraMond-Verlag, 2007, ISBN 978-3-7654-7804-8
Viccionari
# Paraelectricitat

La paraelectricitat és la propietat que presenten nombrosos materials a polaritzar quan són sotmesos a la influència d'un camp elèctric. A diferència de la ferroelectricitat, aquest fenomen es produeix fins i tot quan no hi ha dipols permanents presents en el material. Com que no hi ha alineació residual de dipols, en cessar la influència del camp elèctric, la polarització s'esvaeix. Els materials que presenten aquesta propietat, es coneixen com a materials paraelèctrics.

## Vegeu també

* Temperatura de Burns.

## Referències

* ↑ Chiang, Y. et al: Physical Ceramics, John Wiley & Sons 1997, New York
* ↑ Arthur Kip: Fonaments d'Electricitat i Magnetisme, McGraw-Hill, Mèxic, 1988
# Casa Agustí (Olot)

La Casa Agustí és una obra d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un local molt decorat, se situa a la part del carrer Nou que es va configurar als segles XVII i XVIII i està constituït per les tres parts que organitzen el pany del mur: dues finestres i una porta. La porta està decorada amb bronze, al igual que la part inferior de les finestres, mentre que la part superior està decorada amb ferro forjat. Les lletres del nom de la botiga són molt decoratives i es troben incrustades a un fris de tall clàssic.

## Història

El modernisme és assumit amb intensitat i entusiasme la qual cosa provocà l'expansió d'aquest estil a tots els contextos possibles. La casa Agustí és un dels exemples del modernisme aplicat als comerços d'Olot així com ho és la desapareguda pastisseria dita Can Xaudiera, obra de l'any 1922, d'Esteve Masllorens.

## Referències

* 1 2 «Casa Agustí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Partit Comunista de Galícia-Marxista Revolucionari

El Partit Comunista de Galícia Marxista Revolucionari (PCG-MR) va ser un partit polític de Galícia que formava la representació gallega del carrillista Partit dels Treballadors d'Espanya-Unitat Comunista.
Durant els primers anys de la dècada de 1980, el Partit Comunista de Galícia va sofrir les pugnes entre carrillistes i crítics que es duien a terme a nivell nacional que van culminar amb l'expulsió de Santiago Carrillo i els seus seguidors en 1985. Els carrillistes de Galícia van crear aquest any el PCG-MR per presentar-se a les eleccions autonòmiques de 1985, liderats per Julio Pérez de la Fuente. Els resultats electors van ser molt dolents en obtenir amb prou feines 8.318 vots (0,66%), sense aconseguir representació institucional (en les anteriors eleccions, el PCG va obtenir 32.623 vots i un escó; en les eleccions de 1985, ni el PCG-MR ni el PCG, que amb prou feines va obtenir 10.625 vots, van aconseguir representació).
En el següent procés electoral, les eleccions generals de 1986, el PCG-MR no es va presentar sota aquest nom, fent-ho en el seu lloc la Mesa per a la Unitat dels Comunistes, que va obtenir resultats lleument millors, 12.072 vots (0,94%).
En l'actualitat, el PCG-MR no té activitat, si bé encara està inscrit en el registre de partits polítics del Ministeri de l'Interior.

## Referències

* ↑ Escissió del Partit Comunista de Galícia
* ↑ Integració del PCE (m-r] en el PSOE.
* ↑ Gerardo Iglesias confía en una recuperación del voto comunista, El País, 9 de novembre de 1985.
* ↑ Butlletí Oficial de les Corts: Aprovació per la Comissió Mixta per a les Relacions amb el Tribunal de Comptes dels Informes emesos per aquest Alt Tribunal, sobre fiscalitzacions efectuades a Despeses electorals de les Eleccions al Parlament de Galícia de l'any 1985, Comissió Liquidadora de Mitjans de Crèdits a l'Exportació i Liquidació de Mitjans de comunicació Social de l'Estat
# Partit de la Solució Democràtica

Partit de la Solució Democràtica del Kurdistan (Parti Çharasari Dimokrati Kurdistan, PÇDK) és una organització política kurda que opera al Kurdistan del Sud, però se suposa que és una filial del Partit dels Treballadors del Kurdistan. Es va fundar el 2 d'abril del 2002 i el seu cap públic fou Diyar Gahrib. El 2005 no havia obtingut llicència per operar al Kurdistan Iraquià i el seu cap Fay'iq Muhammad Ahmad Kubi (Faik Gulpi) va anunciar que participaria en les eleccions regionals i constituents de l'Iraq del 2005 en una llista independent. Aquesta llista només va obtenir 15.000 vots (10.000 a les regionals i 5000 a les iraquianes). El 2007 les seves oficines a la regió (Arbil, Sulaymaniyya, Duhok, Mossul i Kirkuk) foren clausurades, oficialment per manca de llicència; no obstant no es va prendre cap mesura contra el partit, ja que les seves relacions amb el PKK no havien estat provades. El 2009 la seva llista Hiwa (Rosa) no fou acceptada a les eleccions kurdes (2 de juny de 2009) i no va poder participar el dia 25 de juliol.

## Bandera

La bandera utilitzada a les eleccions des del 2005 i almenys fins al 2007 a la seva seu, era gairebé idèntica a la del Koma Civaken Kurdistan. A les eleccions del 2009 l'estrella fou substituïda per una rosa (Hiwa) al centre del sol

## Referències

* ↑ Logos electorals a dins la pàgina, i bandera a la seu a Arxivat 2010-06-02 a Wayback Machine. dins la pàgina
* ↑ imatge i detalls a
# Oryzomys antillarum

Oryzomys antillarum és una espècie extinta de rosegador de la família dels cricètids. Era endèmic de Jamaica. No se sap gaire cosa sobre el seu hàbitat i la seva història natural. Probablement s'extingí a causa de la introducció de mangostes a l'illa. A vegades se'l considera una subespècie d'O. couesi. El seu nom específic, antillarum, significa ‘de les Antilles’ en llatí.

## Referències

* ↑ Turvey, S.; Helgen, K. Oryzomys antillarum. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 17 febrer 2017.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Rüdiger Henning

Rüdiger Henning (Berlín, 5 de novembre de 1943 - Berlín, 2 d'octubre de 2024) va ser un remer alemany que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant la dècada de 1960.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. Junt amb la resta de l'equip va dur la bandera olímpica en la cerimònia inaugural dels Jocs de Múnic de 1972.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món de rem de 1966 i una medalla d'or i una de plata al Campionat d'Europa de rem, el 1967 i 1965, respectivament.

## Referències

* ↑ «Der Höhepunkt in den Höhen von Mexiko-City: Ruderer Rüdiger Henning und sein Olympiasieg vor 50 Jahren» (en alemany), 12-10-2018. [Consulta: 2 novembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Rüdiger Henning». [Consulta: 10 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - Ruediger HENNING» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-03-26. [Consulta: 10 maig 2024].
# Dolneni

Dolneni (Macedònic: Долнени) és un municipi i una vil·la del centre de Macedònia del Nord. Al poble de Dolneni hi ha també el centre administratiu del municipi del mateix nom. Forma part de la Regió de Pelagònia.
El municipi fa frontera amb el municipi de Čunška, al nord-est, Prílep cap al sud-est, Krivogaštani pel sud, Kruševo pel sud-oest, i Makedonski Brod al nord-oest.
Segons el darrer cens nacional, realitzat el 2002, el municipi té una població de 13,568 habitants.
Dins del municipi, la població es distribueix en els següents grups ètnics:
* Macedonis: 4,871 (35.9%)
* Albanesos: 3,616 (26.7%)
* Turcs: 2,597 (19.1%)
* Bosníacs: 2,380 (17.5%)
* Altres.

## Referències

* ↑ 2002 census results in English and Macedonian (PDF)
* ↑ (macedònic)(anglès) Recensement de 2002

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Borka Taleski

Borka Petrov Taleski (Борка Талески en macedoni) (19 de juliol de 1921, Prílep, actualment a Macedònia del Nord - 2 de març de 1942, Pletvar) va ser un partisà i Heroi del Poble de Iugoslàvia. Va ser l'organitzador de l'aixecament contra l'ocupació de Iugoslàvia durant la Segona Guerra Mundial, que va començar l'11 d'octubre de 1941.

## Primers anys

Borka Taleski va nàixer el 19 de juliol de 1921 a Prílep en el si d'una família d'artesans. Es va matricular en els estudis de secundària a Bitola. Com a estudiant de secundària va publicar articles literaris en la revista Podmladak que es publicava a Kragujevac. Quan tenia 17 anys va redactar tractats filosòfics. Després de graduar-se, es va matricular en la Facultat de Medicina de Belgrad. Va participar en diverses manifestacions i enfrontaments amb la policia. El 1939 va passar a formar part del Partit Comunista de Iugoslàvia i en tornar a Prílep es va unir al moviment revolucionari de la ciutat. El 1940 va participar en les grans manifestacions d'Ilinden, en les quals va ser un dels oradors. Es va posicionar a favor de la independència de Macedònia i immediatament després de la manifestació, va ser detingut i jutjat a Belgrad. Va complir la seua condemna a una presó d'Ada Ciganlija. Després del seu alliberament, va ser enviat al camp d'Emđurečje - Ivanjica.

## Guerra d'alliberament

Quan a l'abril de 1941 va tornar a Prílep, es va convertir en membre del Comitè Local del Partit Comunista. Amb motiu de l'atac d'Alemanya a la Unió Soviètica, el 23 de juny de 1941 es va dur a terme una consulta, on Taleski va presentar un informe amb l'avaluació de la guerra entre Alemanya i la URSS. Al setembre va ser triat membre de taula directiva del Comitè Regional del Partit Comunista de Iugoslàvia a Macedònia.
Taleski s'oposava a la direcció del partit, que era favorable a Bulgària, i no acceptava la interferència del Partit Comunista Búlgar en l'organització del partit de Macedònia. Va ser exclòs de les activitats per enfortir l'organització del partit. Va participar en l'organització d'unitats de partisanos i en un atac a Prílep l'11 d'octubre. Al desembre de 1941 es va oposar a la visió de Metodi Shatorov, sota la influència del Partit Comunista Búlgar. Va expressar la seua opinió en una carta dirigida al Comitè Central del Partit Comunista de Iugoslàvia, després de la qual el conflicte entre les faccions es va intensificar. A principis de 1942 va ser expulsat de la Comissió Provincial per part de les faccions pro-búlgars dominants.

## Mort

El 2 de març de 1942 va ser assassinat en un tiroteig prop de Pletvar, al municipi de Prílep, juntament a Lazo Kolevski, després d'una emboscada de la policia búlgara. D'acord amb el butlletí de la policia del 20 de març de 1942, la traïció va ser comesa pel llavors alcalde de la localitat, Carevic. El 5 de juliol de 1951 l'Assemblea Nacional de la República Federal de Iugoslàvia el va nomenar Heroi del Poble de Iugoslàvia.

## Referències

* «МАНУ». A: Македонска енциклопедија (en macedoni). 2, 2009.
* Народни хероји Југославије. Belgrad: Младост, 1975.
# Prokopis Pavlópulos

Prokopis Pavlópulos (en grec: Προκόπης Παυλόπουλος) (Calamata, 10 de juliol de 1950) és un advocat, professor universitari i polític grec. Entre 2004 i 2009 va ser ministre de l'Interior i d'Ordre Públic de Grècia.
El 18 de febrer de 2015, Pavlopoulos va ser elegit pel parlament grec President de Grècia amb 233 vots a favor i succeint Karolos Papoulias.

## Biografia

Pavlòpulos va estudiar Dret a la Universitat d'Atenes el 1968.
El 1975, va rebre el seu DEA de la Universitat Panthéon-Assas de París i després el seu doctorat en Dret Públic el 1977. El 1989, va ser elegit Professor de Dret Administratiu.
És membre del Comitè Central del partit grec Nova Democràcia (ANEL).
El 17 de febrer de 2015, el Primer Ministre Alexis Tsipras el nominà com a candidat de la coalició de govern SÍRIZA-ANEL per al càrrec de President de Grècia.

## Vida personal

El pare de Pavlopòulos, Vasilis, era professor de filologia.
Pavlopòlos es va casar amb Vlassia Pavlopoulou-Peltsemi i tenen dues filles i un fill.

## Referències

* 1 2 3 «Biography on Greek Parliament website». Arxivat de l'original el 2005-07-30. [Consulta: 19 febrer 2015].
* ↑ «Πρόεδρος της Δημοκρατίας με 233 ψήφους ο Προκόπης Παυλόπουλος» (en greek). in.gr, 18-02-2015 [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ "New Democracy elects party secretary, Political Council; PM addresses Central Committee", Athens News Agency, July 30, 2004.
* ↑ «Τον Προκόπη Παυλόπουλο πρότεινε η κυβέρνηση για Πρόεδρο» (en greek). in.gr, 17-02-2015 [Consulta: 17 febrer 2015].
* ↑ CV at the website of the Greek embassy in France Arxivat 2007-10-22 a Wayback Machine. (francès)

## Enllaços externs

* Període de mandat al Parlament Hel·lènic (anglès)
# Amanida grega

Amanida grega és el nom que rep fora de Grècia una amanida tradicional d'aquest país, un plat molt representatiu de la cuina grega. A Grècia en diuen χωριάτικη σαλάτα (khoriatikí saláta [xorjati'ki sa'lata]) que significa «amanida de poble» o «de pagès». És l'amanida més popular de Grècia i es troba a quasi totes les tavernes gregues. Els seus ingredients més importants són: tomàquet, cogombre i ceba tallats en trossos petits i un gran tros de feta, tot amanit generosament amb oli d'oliva i orenga. Sovint també s'hi afegeixen olives negres (tipus Calamata), pebrot verd, tàperes, pebre i sal. Sovint s'afegeixen fulles verdes com lletsó o verdolaga. Normalment se serveix freda en un plat profund. Després de menjar-la, la gent sol sucar pa per acabar de consumir l'oli, el suc de tomàquet i els trossets de verdures que queden al fons del plat, pràctica anomenada papara en grec.

## Vegeu també

* Çoban salata
* Horta (amanida)
* Meze

## Referències

* ↑ Vilas, Albert. «RECEPTA PAS A PAS: Amanida grega», 06-08-2013. [Consulta: 30 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Amanida grega - mediterrània-cookbook.com Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Saitopólemos

Saitopólemos (Σαϊτοπόλεμος) és una celebració tradicional que té lugar a les ciutats de Calamata i Messinia a Grècia durant la Pasqua. Sembla una típica festa del foc i de la llum, en la mateixa tradició arquetípica dels balls de diables als Països Catalans o els focs de Pasqua (osterfeuer) als països de tradició germànica. Molts llocs grecs tenen tradicions similars.
Unes setmanes abans de Pasqua els joves comencen preparant les seves «saites» una mena de tub omplert d'explosius i altres materials combustibles. Durant la celebració els «saitòlegs» encenen les saites ballen la dansa tradicional zeibekiko.
Segons la llegenda, les seves arrels es remunten a la Guerra d'Independència grega de la dècada de 1820, a una batalla que els grecs van tenir contra l'exèrcit del sultà Ibrahim Paixà d'Egipte. Tanmateix, aquesta explicació és més que probablement una llegenda. Al segle xix, durant el ressorgiment romàntic els grecs solien situar l'origen de la majoria dels costums al període de l'ocupació turca (1453-1821). L'argument en contra de l'origen llegendari és el fet que la celebració es realitza durant la setmana per Pasqua, mentre que la majoria dels historiadors coincideixen que els esdeveniments descrits a les cançons tradicionals tracten temes que no es passen a aquesta època de l'any.
Durant l'edició de 2019 hi va haver-hi un accident mortal a Calamata quan un explosiu descontrolat va tocar un operador de càmera. Segons el batlle, va ser el primer accident greu en més de dos cents anys. La tradició és amenaçada, per que certes persones la consideren massa perrillosa, però la població està aficionada a la tradició. Cada any la policia intervé persones amb focs artificials casolans de qualitat dubtosa.

## Referències

* ↑ «Saitopololemos Dart War) in Kalamata» (en anglès). Messinian Chamber of Commerce & Industry. [Consulta: 24 febrer 2020].
* ↑ «Vier doden bij paasviering in Griekenland (Quatre morts a les celebracions de Pasqua a Grècia)» (en neerlandès). Parakalo: Griekenland van Athene tot Zakynthos, 05-04-2010. [Consulta: 24 febrer 2020].
* ↑ «Saitopolemos (The Shuttle War)» (en anglès). Kalamata. Μυθική Πελοπόννησος. [Consulta: 24 febrer 2020].
* ↑ «Man overleden bij ‘Saitopolemos' in Kalamata» (en neerlandès). Parkalo, 29-04-2019. [Consulta: 24 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Foto de l'edició de 2019: «Saitopolemos stin kalamata» (en grec). Times News, 29-04-2019. Arxivat de l'original el 2020-02-24. [Consulta: 24 febrer 2020].
* «Εντυπωσιακός ο σαϊτοπόλεμος της Καλαμάτας - Πάσχα 2017 (Saitopólemos de 2017)» (vídeo). ΕΛΕΥΘΕΡΙΑ ΕΦΗΜΕΡΙΔΑ, 17-04-2017.
# Ricardo Sabadie

Ricardo Sabadie Ximenez (Sant Sebastià, 16 d'abril de 1926 - Sant Sebastià, 23 de novembre de 2009) fou un poeta i compositor basc, autor de l'himne de la Reial Societat de Sant Sebastià Txuri-urdin.
Cursà els seus estudis d'Harmonia i Composició amb Francisco Escudero. Entre les seves obres es pot trobar una suite simfònica en tres temps i un concert per a piano i orquestra, així com diverses obres corals. Ha dedicat diverses cançons a la seva ciutat natal i ha publicat alguns llibres de poemes. No obstant, el seu major èxit fou l'himne que dedicà al club local: el Txuri-urdin. Morí el 23 de novembre de 2009 a la seva ciutat natal, als 83 anys, sent vetllat en funeral l'endemà al tanatori de Zorroaga.

## Referències

* ↑ «Sabadie, Ricardo (1926-2009)» (en castellà). BNE.es. [Consulta: 15 novembre 2017].
* 1 2 «Sabadie, Ricardo» (en castellà). Aunamendi.Eusko-ikaskuntza.eus. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ «Falleció Ricardo Sabadie, el creador del Txuri Urdin» (en castellà). DiarioVasco.com, 24-11-2009. Arxivat de l'original el 2018-12-28. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ «Fallece Ricardo Sabadie, compositor del himno» (en castellà). Gara.naiz.eus, 23-11-2009. [Consulta: 15 novembre 2017].
* ↑ «El señor Ricardo Sabadíe Jiménez» (en castellà). Rememori.com, 23-11-2009. [Consulta: 15 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Biblioteca Nacional d'Espanya - Obres de Saladie (castellà)