OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuel Francisco Álvarez de la Peña

Manuel Francisco Álvarez de la Peña (Salamanca, 1727 - Madrid, 1797), escultor espanyol, membre de la primera generació d'escultors que es van formar a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, fruit del període il·lustrat espanyol.
Va estudiar a Roma, on se'l va sobrenomenar «El griego» per la seva tècnica clàssica, encara que va estar també clarament influït pel rococó. Va treballar més les seves obres en fusta que en pedra. Entre aquestes últimes es troben, per exemple, les seves escultures per a la Font d'Apol·lo de Madrid.

## Obres

Les seves obres públiques són les següents:
* Agustinos Descalzos de Salamanca. Els busts dels fundadors d'aquest convent col·locats a la façana de la porteria.
* Clérigos menores de Salamanca. L'estàtua del beat Caraciolo i el cap i mans d'una altra «de vestir» d'ell mateix.
* Col·legi major d'Oviedo a Salamanca. Un mig relleu de sant Toribi Mogrovejo, a la capella.
* Soterranis del Palau Nou de Madrid. Les estàtues de Viteric i Walia i una medalla en marbre que representa el Consell de guerra.
* Capella reial del Palau Nou de Madrid. Els tres querubins en estuc. Dos nens de la mateixa matèria a les petxines de la finestra que és sobre la porta L'estàtua de la Concepció a l'altar del Crist.
* Als Premostratenses de Madrid. La de sant Norbert en pedra sobre el frontispici de la portada de l'església.
* Oratori del Salvador de Madrid. El tron de núvols sostingut per àngels joves en què hi ha l'estàtua del Salvador, col·locat al retaule principal i dalt d'altres joves i un nen que presenten un cartell.
* San Isidro el Real de Madrid. L'estàtua de la Fe a l'altar major al costat de l'evangeli.
* Passeig del Prado de Madrid. Les cinc estàtues de la font d'Apol·lo.
* Reial Monestir de la Encarnación de Madrid. Els sis àngels de bronze, que són a l'àtic de l'altar, buidats de models d'Alvarez.
* Parròquia de San Sebastián de Madrid. Les estàtues de mida del natural que representen la fugida a l'Egipte, també va executar les altres escultures de la capella de Nostra senyora de Betlem.
* Casa del Duc de Liria de Madrid. Una esfinx de pedra a l'entrada.
* Palau de l'Infante don Luis, a Boadilla del Monte. Va acabar l'escultura [de la font que havia començat el seu mestre Castro.
* Catedral de Toledo. El marbre que és al retaule de la capella dels canonges i representa La Imposició de la casulla a sant Ildefons.
* Palau arquebisbal a Boadilla. L'estàtua de la Concepció a l'oratori del prelat.
* Monestir benedictí de San Millán de la Cogolla. Una estàtua de Nostra Senyora del Roser.
* Villaluenga a l'Arquebisbat de Burgos. Estàtua de sant Antoni en una capella.
* Vall de Mena a Biscaia. Imatge de santa Maria Egipciana que s'apareix a un pastor.
* Parròquia de Chinchón. Imatge de la Nostra Senyora del Roser.
* Parròquia de Colmenar de Oreja. La de sant Antoni de Pàdua.
* Col·legi que va ser de jesuïtes a Conca. La de sant Ignasi de Loyola.

## Referències

* ↑ The Grove Dictionary of Art
* ↑ Diccionario de bellas artes, Juan Agustín Ceán Bermúdez, 1800
# Jiřina Křížová

Jiřina Křížová (Jirkov, 21 de febrer de 1948) va ser una jugadora d'hoquei sobre herba txeca que va competir sota la bandera de Txecoslovàquia durant la dècada de 1970.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Jiřina Křížová Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 16 juny 2019].
# Llei de Petty-Clark

La llei de Petty és una llei econòmica que proposa que, en la mesura que el progrés tècnic reduís els costos de transport i el mercat per a béns no agrícoles s'ampliés, induiria a la reassignació de la mà d'obra de l'agricultura cap a activitats no agrícoles.
Posteriorment Colin Clark va concloure que una de les formes principals en què es manifesta el progrés econòmic és en la contínua transferència de treball del sector primari al secundari, i d'aquest al terciari. Posteriorment es va abandonar aquesta terminologia per substituir per la de sector agrícola, industrial i de serveis, segons la hipòtesi dels tres sectors. Ambdues propostes són generalment considerades en conjunt (Llei de Petty i Clark), considerant que una disminució substancial en els costos de transport dona lloc a l'aglomeració de les activitats no agrícoles i l'expansió de centres urbans i, eventualment, del sector de serveis.
Aquesta llei estableix que el progrés d'una economia s'aprecia fonamentalment a través del creixent volum de la població que es dedica als serveis, atès que la importància relativa dels sectors econòmics es va desplaçant des del sector primari, a través l'industrial, cap al terciari, el qual arriba a ser el punt clau del creixement. Ambdues lleis pressuposen o impliquen la validesa de la Llei d'Engel, d'acord amb la qual el desenvolupament tècnic condueix a la disminució dels costos de transports, el que té l'efecte d'augmentar els ingressos (o poder de compra dels mateixos) de la població en general, el que condueix a un increment en la demanda de productes que no són bàsics o essencials per viure (veure Economia de subsistència).

## Referències

* ↑ Petty W (1690): Political Arithmetick or a Discourse Concerning, The Extent and Value of Lands, People, Buildings: husbandry, Manufacture, Commerce, Fishery, Artizans, Seamen, Soldiers; Publick Revenues, Interest, Taxes, Superlucration, Registries, Banks, Valuation of Men, increasing of Seamen, of Militia 's, Harbours, Situation, Shipping, Power at Sea, & c. As the same expliquis to every Country in general, but more particularly to the Territories of His Majesty of Great Britain, and his Neighbours of Holland, Zealand, and France. London
* ↑ C Clark (1940; revisat en 1957): "Les condicions del progrés econòmic"
* ↑ Yasusada Murata (2006): Engel s law, Petty s law, and Agglomeration
* ↑ Miguel Ángel Galindo Martín: "Llei de Petty-Clark: El progrés d'una economia s'observa fonamentalment pel creixement del sector serveis en contraposició als sectors primaris i secundaris. " en Diccionari d'economia aplicada Llei de Petty-Clark]

## Bibliografia

* Corrales Zumbado, C. J., La Ley de Petty en la economía española, Papeles de economía española, ISSN 0210-9107, 45, 1990
# Marisa Rojas

Marisa Rojas és una intèrpret mallorquina. Nascuda l'any 1970 a Marratxí, comença la seva carrera artística com a vocalista de diversos grups de rock, i fent els cors i alguns duets en les actuacions de Tomeu Penya.
L'any 1997 publica un primer àlbum (Marisa Rojas) que inclou algunes versions de temes americans, dels Bee Gees ("Sola" / "Alone"), Carole King ("Tens un amic" / "You've got a friend"), Linda Ronstadt ("M'és tan fàcil" / "So easy") i Nilsson ("Tothom em parla" / "Everybody's talkin'"), i cançons fetes expressament per a ella per altres músics i cantants illencs: Tomeu Matamalas ("Agredolç", "M'agrada"), Toni Terrades ("No vull tornar-te a veure"), Guillem Sansó ("El conte de Peter Pan", "Si vull canviar aquesta vida") i Biel Mesquida, del grup Ossifar ("No vull somiar amb tu", "Falsa imatge").
Alguns mesos després, el CD és reeditat amb un tema suplementari escrit per Guillem Sansó: "Com una guitarra". El 1999 apareix Som, un segon CD de característiques similars a l'anterior.

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 251.

## Enllaços externs

* Discografia de Marisa Rojas.
* Fotografia de Marisa Rojas a la Primera Marxa pel Tren de Llevant celebrada a Capdepera (Mallorca). Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Masaaki Suzuki

Masaaki Suzuki (Kōbe, 29 d'abril de 1954), clavecinista, organista i director d'orquestra japonès, fundador del conjunt instrumental i del cor del Bach Collegium Japan.
Estudià composició al Tokyo National University of Fine Arts and Music, on es graduà l'any 1977, i dos anys després debutà com a organista professional. Es desplaçà a Amsterdam a estudiar clavecí amb Ton Koopman; la dècada dels vuitanta obtingué premis d'interpretació prestigiosos. L'any 1983, retorna al Japó, comença la seva carrera com a solista i director i l'any 1990 funda el Bach Collegium Japan, un conjunt de veus i instruments d'època especialitzat en l'obra de Bach; amb aquest grup inicia l'any 1995 l'enregistrament de totes les cantates, i el 1996 la integral de la música de clavecí de Bach per al segell discogràfic BIS; gravacions que van merèixer l'any 1999 el Mobil Music Prize. Des de l'any 1983 és professor en el Kōbe Shōin Women's College i del 1991 en el Tokyo National University of Fine Arts and Music.

## Referències

* ↑ Masakata Kanazawa. "Suzuki, Masaaki." Grove de música en línia. Oxford música en línia. Oxford University Press.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
* Bach Collegium Japan Website
# Albert III de Tirol

Albert III de Tirol (1101 - 24 de gener de 1165) fou comte de Tirol i vogt del bisbat de Trent, amb seu al castell de Tirol, prop de Merano.
Va succeir al seu pare Albert II de Tirol en data desconeguda apareixent per primer cop en una carta de 1142 que esmenta la fundació de Neustift per Reginbert de Seben (Sebene) amb el consentiment d'Arnold, advocati comitis de Morit, i dels comitum de Tirol, Albert (Alberti) i Bertold (Perchtoldi). La seva mort és esmentada a la necrològica de Sant Rupert de Salzburg el "VI de les calendes de març" si bé l'anomena Adelbert (Adalbertus) comte de Tirol, que no obstant s'ha de referir a Albert III, ja que també la necrològica de Wilten recorda la mort en la mateixa data d'"Alberti comitis de Tyrol".
Es va casar amb Willibirgis (Adelaida) de Dachau, filla del comte Comrad I de Dachau i la seva esposa Willibirgis però no va tenir fills. El va succeir el seu germà Bertold I de Tirol.

## Notes

* ↑ el bisbat de Brixen o Bresannone va estar inicialment a Seben o Sebene

## Referències

* Genealogia
# Sant Venerand

Saint-Vénérand és un municipi francès situat al departament de l'Alt Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 55 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Vénérand era de 55 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 50 habitatges, 24 eren l'habitatge principal de la família, 18 eren segones residències i 8 estaven desocupats. Tots els 48 habitatges eren cases. Dels 24 habitatges principals, 17 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 4 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Vénérand el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 4 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 30 persones, 23 eren actives i 7 eren inactives. De les 23 persones actives 21 estaven ocupades (11 homes i 10 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 7 persones inactives 4 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una fusteria i 1 lampisteria.
L'any 2000 a Saint-Vénérand hi havia 10 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Vénérand a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Vénérand a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# August Wester

August "Gus" Wester, Jr. (Newark, Nova Jersey, 12 de febrer de 1882 - Irvington, Nova Jersey, setembre de 1960) va ser un lluitador estatunidenc que va competir a primers del segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de pes gall, de fins a 56,7 kg, en perdre la final contra Isidor Niflot.

## Referències

* ↑ «Gus Wester Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 13 octubre 2015].
# Traguloïdeus

Els traguloïdeus (Traguloidea) són un grup parafilètic, anteriorment considerat una superfamília, d'artiodàctils del grup dels remugants. Aparegueren durant l'Eocè i probablement ocuparen una gran diversitat de nínxols fins al Miocè, quan entraren en declivi i se n'extingiren tots els representants excepte els tragúlids. Quan encara es feia servir aquest grup, s'hi classificaven les següents famílies:
* Archaeomerycidae †
* Bachitheriidae †
* Gelocidae †
* Leptomerycidae †
* Lophiomerycidae †
* Tragulidae

## Referències

* ↑ Entrada «Traguloidea» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Sant Paul de Murs

Saint-Pal-de-Senouire és un municipi francès situat al departament de l'Alt Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 95 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Pal-de-Senouire era de 95 persones. Hi havia 51 famílies de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 23 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 115 habitatges, 48 eren l'habitatge principal de la família, 53 eren segones residències i 15 estaven desocupats. Tots els 115 habitatges eren cases. Dels 48 habitatges principals, 41 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 9 en tenien quatre i 37 en tenien cinc o més. 40 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 24 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Pal-de-Senouire el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 8 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 12 | 70 a 74 | 8 |
| 8 | 65 a 69 | 12 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 45 persones, 36 eren actives i 9 eren inactives. De les 36 persones actives 30 estaven ocupades (18 homes i 12 dones) i 6 estaven aturades (3 homes i 3 dones). De les 9 persones inactives 8 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa d'informació i comunicació.
L'any 2000 a Saint-Pal-de-Senouire hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Pal-de-Senouire a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Pal-de-Senouire a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Mauligobius nigri

Mauligobius nigri és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: des de Nigèria fins a la Guinea Equatorial. També és present a l'estuari del riu Congo (República Democràtica del Congo).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Miller P. J., 1984. The gobiid fishes of temperate Macaronesia (eastern Atlantic). J. Zool. (Lond.) v. 204. 363-412.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A., 1861. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 3. Gobiidae, Discoboli, Pediculati, Blenniidae, Labyrinthici, Mugilidae, Notacanthi. Londres. Catalogue of the fishes in the British Museum. v. 3: i-xxv + 1-586 + i-x.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* ↑ Anònim, 1999. Fish collection database of the Natural History Museum, Londres. Natural History Museum, Londres.
* ↑ Brito, A. i P.J. Miller, 2001. Gobiid fishes from the Cape Verde Islands, including two new species of Gobius (Teleostei: Gobioidei). J. Nat. Hist. 35: 253-277.
* ↑ Harrison, I.J. i P.J. Miller, 1992. Gobiidae. p. 798-821. A: C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* ↑ Miller, P.J., 1981. Family Gobiidae. A: W. Fischer, G. Bianchi i W.B. Scott (eds.). FAO species identification sheets for fishery purposes. Eastern Central Atlantic; fishing areas 34, 47 (in part). Department of Fisheries and Oceans Canada and FAO. vols. 1-7. pag. var.
* ↑ Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Reiner, F., 1996. Catálogo dos peixes do Arquipélago de Cabo Verde. Publicações avulsas do IPIMAR Núm. 2. 339 p.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Fish registrations within the museum database of the Vertebrate Section of the Royal Museum for Central Africa. MRAC, Tervuren, Bèlgica.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Albert Lewin

Albert Lewin (23 de setembre de 1894 - 9 de maig de 1968) va ser un director, productor i guionista de cinema nord-americà.

## Vida personal

Lewin va néixer a Brooklyn, Nova York i es va criar a Newark (Nova Jersey). Va obtenir un màster a Harvard i va ensenyar anglès a la Universitat de Missouri. Durant la Primera Guerra Mundial, va servir a l'exèrcit i després va ser nomenat subdirector nacional del American Jewish Relief Committee. Més tard es va convertir en crític de drama i cinema per a Jewish Tribune fins a principis dels anys 20, quan va anar a Hollywood per convertir-se en lector de Samuel Goldwyn. Més tard va treballar com a guionista dels directors King Vidor i Victor Sjöström abans de convertir-se en guionista a MGM el 1924.
Lewin va ser nomenat cap del departament de guió de l'estudi i a finals de la dècada de 1920 era l'assistent personal d'Irving Thalberg i el més proper associat. Acreditat nominalment com a productor associat, va produir diverses de les pel·lícules més importants de la MGM dels anys trenta. Després de la mort de Thalberg, es va unir a Paramount com a productor el 1937, on va romandre fins al 1941. Els crèdits de producció notables durant aquest període inclouen True Confession (1937), Spawn of the North (1938), Zaza (1939) i So Ends Our Night (1941).
El 1942, Lewin va començar a dirigir. Va fer sis pel·lícules, escrivint-les totes i produint-ne diverses ell mateix. Com a director i escriptor, va mostrar aspiracions literàries i culturals en la selecció i tractament dels seus temes. El 1966, Lewin va publicar una novel·la, El gat inalterat.

## Pel·lícules

Com a director:
* The Moon and Sixpence (1942)
* The Picture of Dorian Gray (1945)
* The Private Affairs of Bel Ami (1947)
* Pandora and the Flying Dutchman (1951)
* Saadia (1953)
* The Living Idol (1957)
Com a guionista:
* The Fate of a Flirt (1925)
* Spring Fever (1927)

## Referències

* ↑ David Felipe Arranz, "En busca de A. Lewin", Sueños de tinta y celuloide, Madrid, Líneas paralelas, 2015.
* Botticelli in Hollywood: The Films of Albert Lewin by Susan Felleman (1997), ISBN 0-8057-1625-4
# Masó

«Maso o Masó o Massó» té aquests significats:
* Maso (aranya), gènere d'aràcnids
* Masó (família) o Massó (Maso o Masso), família romana patrícia de la gens Papíria
* La Masó, municipi de la comarca de l'Alt Camp
* Biografies:
** Enric Masó i Vázquez (Barcelona, 1924 - 2009), enginyer industrial, empresari i polític català
** Gai Papiri Masó, cònsol el 231 aC
** Jaume Massó i Torrents
** Josep Massó i Ventós (1891-1931), poeta i escriptor català
** Luci Papiri Masó, edil el 312 aC
** Marc Papiri Masó, cavaller romà del segle I aC
** Rafael Masó i Valentí (1880-1935), arquitecte modernista gironí
# Charles Woodruff

Charles Sherman Woodruff (Cincinnati, Ohio, 15 d'agost de 1844 – Cincinnati, 6 de setembre de 1927) va ser un arquer estatunidenc que va competir durant el darrer terç del segle xix i els primers anys del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on va guanyar la medalla de plata en la prova de la ronda per equips, com a membre de l'equip Cincinnati Archers del programa de tir amb arc. En la prova de la ronda americana fou quart i en la ronda York vuitè.
La seva muller, Emily Woodruff, també va disputar aquests mateixos Jocs Olímpics.

## Referències

* 1 2 3 «Charles Woodruff Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 19 octubre 2015].
# Neoteràpsids

Els neoteràpsids (Neotherapsida) són un clade de teràpsids que conté els anomodonts i els teriodonts, un grup més derivat que inclou els mamífers. Els neoteràpsids formen el clade dels euteràpsids juntament amb els dinocèfals. Els fòssils més antics d'aquest grup, que daten del Permià, foren trobats a Europa, Àfrica i el subcontinent indi. A finals del Triàsic ja s'havien estès a Sud-amèrica, mentre que avui en dia tenen una distribució cosmopolita.

## Referències

* ↑ Entrada «Neotherapsida» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].