OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ksi2 Canis Majoris

Ksi² Canis Majoris (ξ² CMa / 5 Canis Majoris / HD 46933) és un estel a la constel·lació del Ca Major de magnitud aparent +4,53. Comparteix la denominació de Bayer «Ksi» amb l'estel ξ¹ Ksi¹ Canis Majoris, els separats visualment 51 minuts d'arc. Físicament no hi estan relacionades, estant Ksi² Canis Majoris situat a 413 anys llum del sistema solar, mentre que Xi¹ Canis Majoris hi és tres vegades més allunyat.
Ksi² Canis Majoris és una estrella blanca catalogada com a gegant de tipus espectral A0III o com a estrella blanca de la seqüència principal de tipus A0 V. Els seus paràmetres de grandària, amb un radi 6,5 vegades major que el radi solar, i de lluminositat, 257 vegades superior a la del Sol, semblen ajustar-se millor als d'un estel gegant; comparativament és 5 vegades més lluminós que 109 Virginis, estel també de tipus A0 i de la seqüència principal.
Ksi² Canis Majoris és un estel considerablement més calent que el Sol, amb una temperatura efectiva de 9.105 K. La seva velocitat de rotació, 138 km/s, és 65 vegades major que la solar.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two-dimensional spectral types for the HD stars, Vol.4. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1988.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Ernst Paunzen «An empirical temperature calibration for the Δ a photometric system. II. The A-type and mid F-type stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 10-2006, pàg. 293–296. DOI: 10.1051/0004-6361:20064889.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «Xi2 Canis Majoris» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 15 desembre 2020].
* 1 2 Xi2 Canis Majoris Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
# El Congrés de París

El Congrés de París és una pintura a l'oli, realitzada el 1856 pel pintor francès Édouard Dubufe. Està exposada en el Palau de Versalles. La pintura mostra una de les trobades que va tenir lloc a París entre el 25 de febrer i el 30 de març de 1856 per a signar la pau de la Guerra de Crimea.

## Història

Entre octubre de 1853 i febrer de 1856 va tenir lloc la Guerra de Crimea que va enfrontar a l'aliança formada per l'Imperi Britànic, el Segon Imperi francès, l'Imperi Otomà i el Regne de Sardenya contra l'Imperi Rus per a frenar l'expansió d'aquestes, així com la seva influència en els Balcans. Després de diverses batalles com el setge de Sebastopol, la batalla de Balaclava o la batalla de Inkerman i fa referència a la derrota dels russos, les potències guanyadores es van reunir a París per signar el tractat que posava fi al conflicte.

## Descripció

El quadre té les mesures de 308 × 510 cm. La pintura mostra als ministres plenipotenciaris dels països relacionats amb la guerra, així com el de Prússia, que encara que no va participar, va ser convidat a les converses.
Els personatges que apareixen representats en el quadre són:
Primera fila (dreta a esquerra) :
| Nom | Plenipotenciari de |
| Aleksei Feodorovich Orlov | Imperi Rus |
| Karl Ferdinand von Buol | Imperi Austrohongarès |
| Henry Wellesley | Imperi Britànic |
| Camillo Benso di Cavour | Regne de Sardenya |
| Segona fila (dreta a esquerra) ||||||
| Mehmed Emin Aali Pasha | Imperi Otomà |
| George Villiers | Imperi Britànic |
| Vincent Benedetti | Segon Imperi Francès |
| Mehemmed Djemil Bey | Imperi Otomà |
| Alexandre Colonna-Walewski | Segon Imperi Francès |
| Edwin Freiherr von Manteuffel | Regne de Prússia |
| Joseph Alexander Hübner | Imperi Austrohongarès |
| François-Adolphe de Bourqueney | Segon Imperi Francès |

## Referències

* ↑ «Joconde - Portail des collections des musées de France» (en francès). [Consulta: 27 juny 2016].
* 1 2 3 «The Congress of Paris, 25 February – 30 March 1856» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2016].
# Polígala

Polígala (Polygala) és un gènere de plantes amb flors. El nom del gènere prové del grec i significa molta llet. La seva distribució és subcosmopolita. Té de 500 a 700 espècies entre les quals hi ha plantes herbàcies prennes, arbusts i arbrets.
Les seves flors són zigomorfes, tenen 5 sèpals, dos de grans i petaloides, anomenats ales, i 3 pètals, més o menys concrescents en un tub, l'inferior dels quals (carena) sol posseir una cresta fimbriada terminal. Les espècies de Polígala són aliment per algunes espècies de lepidòpters incloent Pyrgus alveus.

## Espècies autòctones als Països Catalans

* Polygala vayredae
* Polygala rupestris - Polígala rupestre
* Polygala exilis
* Polygala monspeliaca
* Polygala calcarea - Herba blava
* Polygala alpina
* Polygala serpylifolia
* Polygala vulgaris

## Algunes altres espècies

* Polygala alba
* Polygala alpestris
* Polygala amara
* Polygala amarella
* Polygala apopetala
* Polygala arillata
* Polygala baetica
* Polygala chamaebuxus
* Polygala comosa
* Polygala cowellii -
* Polygala linoides -
* Polygala lutea
* Polygala major
* Polygala myrtifolia
* Polygala nicaeensis
* Polygala paucifolia
* Polygala senega -
* Polygala tenuifolia - Yuan Zhi
* Polygala virgata

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
# Helenio Herrera Gavilán

Helenio Herrera Gavilán (Buenos Aires, 17 d'abril de 1916 - Venècia, 9 de novembre de 1997) va ser un futbolista i entrenador de futbol franco-argentí. Com a defensa va seguir una modesta trajectòria a diferents clubs francesos, però com a entrenador va ser un dels més destacats del món a les dècades dels 50, 60 i 70.

## Biografia

Fill d'immigrants espanyols, va començar a jugar al futbol a les categories inferiors de Boca Juniors. Junt amb la seva família va emigrar a Casablanca, llavors sota sobirania francesa, i va jugar al Roches Noires i al Racing de Casablanca. Amb la nacionalitat francesa va viatjar a França per jugar a diversos clubs com l'Stade Français i el Red Star, i fins i tot va arribar a jugar dos partits amb la selecció francesa.
El 1944 va començar a dirigir el Puteaux CSM com a jugador-entrenador, i va fitxar l'any següent per l'Stade Français. Al conjunt de París va començar a fer-se famós per Europa, i llavors va passar a dirigir els conjunts espanyols del Real Valladolid, l'Atlètic de Madrid, el CD Málaga, el Deportivo de La Coruña, el Sevilla FC i després d'un breu pas pel CF Os Belenenses, va dirigir el FC Barcelona, amb el qual va aconseguir trencar l'hegemonia del Madrid de Di Stéfano i guanyar dos títols de Lliga.
El 1960 va deixar Barcelona per fitxar per l'Inter de Milà. Allà va formar un dels millors equips del món durant els anys 60, amb el qual va guanyar dues Copes d'Europa, dues Copes Intercontinentals, tres lligues italianes i una Copa d'Itàlia. En aquell conjunt destacaven jugadors com Luis Suárez i Sandro Mazzola
Herrera va dirigir simultàniament el conjunt italià i la selecció espanyola, amb la qual disputà la Copa del Món de Xile 1962.
Després d'entrenar l'AS Roma i el Rimini Calcio va deixar els terrenys de joc, on només va tornar durant dos breus períodes entre els anys 1980 i 1981 per a dirigir de nou el FC Barcelona.
Va impartir cursos d'entrenadors sota la direcció de la FIFA a Venècia, on es va instal·lar. Va morir el 9 de novembre de 1997 en aquesta ciutat de l'Adriàtic.

## Títols com a entrenador

* 2 Lligues espanyoles amb l'Atlètic de Madrid (1950 i 1951)
* 2 Lligues espanyoles amb el FC Barcelona (1959 i 1960)
* 2 Copes d'Espanya amb el FC Barcelona (1959 i 1981)
* 1 Copa de Fires amb el FC Barcelona (1958)
* 3 Lligues italianes amb l'Inter de Milà (1963, 1965 i 1966)
* 2 Copes d'Europa amb l'Inter de Milà (1964 i 1965)
* 2 Copes Intercontinentals amb l'Inter de Milà (1964 i 1965)
* 1 Copa d'Itàlia amb l'AS Roma (1969)

## Referències

* ↑ «Es compleixen 20 anys de la mort d'Helenio Herrera, un dels entrenadors més influents de la història del futbol». 324.cat. [Consulta: 9 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Biografia i palmarès - Aupadeportivo.com Arxivat 2009-05-21 a Wayback Machine. (castellà)
* Perfil a Mundo Deportivo
* Perfil a Mundo Deportivo
# Batalla d'Aidu de Turdu

La batalla d'Aidu di Turdu (1347) va enfrontar les tropes catalanes amb les tropes genoveses pel domini de l'illa de Sardenya en el lloc homònim, situat entre Sàsser i Bonorva. La victòria genovesa va desestabilitzar momentàniament el domini català de l'illa, que mai va ser gaire sòlid.
La família Doria, que representava els interessos genovesos a l'illa, va revoltar-se contra el governador català Guillem de Cervelló i de Banyeres. Va aprofitar un moment en què el descontentament dels sards era alt i les guerres mantenien ocupat Pere el Cerimoniós a la península (Guerra de la Unió).

## Referències

* 1 2 Diccionari d'Història de Catalunya; p. 16; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6
# Lambda Pegasi

Lambda Pegasi (λ Pegasi / 47 Pegasi / HD 215665) és un estel en la constel·lació del Pegàs, ocasionalment coneguda amb el nom de Sadalpheretz. De magnitud aparent +3,97, es troba a 365 anys llum del sistema solar.
Lambda Pegasi és un gegant groc —encara que també ha estat catalogat com supergegant— de tipus espectral G8II-III. Té una temperatura efectiva compresa entre 4650 i 4775 K. La seva lluminositat és 400 vegades superior a la del Sol i posseeix un diàmetre 30 vegades més gran que el diàmetre solar. Gira sobre si mateix amb una velocitat de rotació de 8,0 km/s, si bé aquest és un límit inferior que depèn de la inclinació del seu eix de rotació.
Lambda Pegasi posseeix una metal·licitat comparable a la del Sol, amb un contingut de ferro en relació al d'hidrogen lleugerament per sota del valor solar (aproximadament el 82 % del mateix). La seva massa s'estima entre 3,7 i 4 masses solars. Quant al seu estat evolutiu, es pensa que en el seu nucli està començant la fusió nuclear de l'heli en carboni i oxigen. Finalitzarà la seva vida com un nan blanc amb 3/4 parts de la massa del Sol.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* 1 2 Caroline Soubiran «Vertical distribution of Galactic disk stars. IV. AMR and AVR from clump giants» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 3-2008, pàg. 91–101. DOI: 10.1051/0004-6361:20078788.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 «Lithium in red giant stars: Constraining non-standard mixing with large surveys in the Gaia era». Astronomy and Astrophysics, 1-2020. DOI: 10.1051/0004-6361/201936360.
* ↑ Afirmat a: Catàleg de velocitats rotacionals dels estels. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juny 1970.
* ↑ Eva Grebel «SP_Ace: a new code to derive stellar parameters and elemental abundances» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 11-02-2016, pàg. 2–2. DOI: 10.1051/0004-6361/201526758.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ Lambda Pegasi - star (SIMBAD)
* 1 2 Hekker, S.; Meléndez, J. «Precise radial velocities of giant stars. III. Spectroscopic stellar parameters». Astronomy and Astrophysicsació. pp. 1003-1009.
* 1 2 Soubiran, C.; Bienaymé, O.; Mishenina, T. V.; Kovtyukh, V. V. «Vertical distribution of Galactic disk stars. IV. AMR and AVR from clump giants». Astronomy and Astrophysicsació. pp. 91-101.
* ↑ Sadalbari (Stars, Jim Kaler)
# Nesophontes

Nesophontes és un gènere de eulipotifles extints endèmics del Carib. És l'únic gènere de la família dels nesofòntids i conté diverses espècies subfòssils, denominades col·loquialment «musaranyes de les Índies Occidentals» o «musaranyes del Carib». Visqueren a les illes de Cuba, Hispaniola, Puerto Rico i les illes Caiman fins que s'extingiren a principis del segle xvi amb l'arribada dels espanyols al Carib.
# Lectina

Les Lectines són proteïnes que s'uneixen a sucres amb una elevada especificitat per cada tipus. La seva funció principal resideix en els fenòmens de reconeixement, tant a nivell molecular com cel·lular.
Les lectines són un mecanisme essencial d'adhesió en el cicle infecciós de patògens com Cryptosporidium parvum. Molts microorganismes, especialment bacteris, utilitzen les lectines per a unir-se a les cèl·lules de l'hoste durant la infecció.

## Etimologia

El nom "lectina" prové de la paraula llatina: legere, que significa "seleccionar".

## Referències

* ↑ Llovo, J.; Lopez, A.; Fabregas, J.; Munoz, A. «Interaction of Lectins with Cryptosporidium parvum». Journal of Infectious Diseases, 167, 6, 01-06-1993, pàg. 1477–1480. DOI: 10.1093/infdis/167.6.1477. ISSN: 0022-1899.
* ↑ Sharon, Nathan «Bacterial lectins, cell‐cell recognition and infectious disease». FEBS Letters, 217, 2, 15-06-1987, pàg. 145–157. DOI: 10.1016/0014-5793(87)80654-3. ISSN: 0014-5793.
* Loris R, Hamelryck T, Bouckaert J, Wyns L «Legume lectin structure» (Scholar search). Biochim. Biophys. Acta, 1383, 1, 1998, pàg. 9–36. Arxivat de l'original el 2007-06-10. PMID: 9546043 [Consulta: 20 octubre 2008]. Arxivat 2007-06-10 a Wayback Machine.
* Sharon, N., Lis, H. Lectins, Segona edició (2003) Kluwer Academic

## Enllaços externs

* El mundo de las lectinas Arxivat 2008-09-05 a Wayback Machine. enllaços mantinguts per Thorkild C. Bøg-Hansen
* Biological effects of plant lectins... Arxivat 2008-12-10 a Wayback Machine.
* Proteopedia shows more than 800 three-dimensional molecular models of lectins, fragments of lectins and complexes with carbohydrates
* EY Laboratories, Inc World's largest lectin manufacturer.
* Ni Y, Tizard I «Lectin-carbohydrate interaction in the immune system». Vet Immunol Immunopathol, 55, 1-3, 1996, pàg. 205–23. DOI: 10.1016/S0165-2427(96)05718-2. PMID: 9014318.
# Vulnerabilitat sísmica

La vulnerabilitat sísmica d'una edificació és una magnitud (donada per un conjunt de paràmetres) capaç de predir el tipus de dany estructural, la manera de fallada i la capacitat resistent d'una estructura sota unes condicions probables de sisme.
La vulnerabilitat sísmica quantifica el risc hagut d'únicament a les característiques de l'estructura. Tant la vulnerabilitat sísmica d'una estructura, com el perill sísmic associat al seu emplaçament, així com el dany sísmic potencial, contribueixen a quantificar el risc sísmic associat a un conjunt.
El perill sísmic és la magnitud que quantifica el risc a causa de la zona geogràfica sobre la qual s'emplaça l'estructura. D'aquesta manera, dos edificis idèntics en les seves característiques físiques presentaran una vulnerabilitat sísmica equivalent, però un perill sísmic que dependrà d'acord amb el lloc de l'emplaçament.
La vulnerabilitat sísmica és l'àrea de treball de l'enginyeria antisísmica amb l'objectiu de reduir la vulnerabilitat sísmica tenint en compte els costos i els principis de l'enginyeria estructural.

## Vegeu també

* Formigó pretesat
* Aïllament sísmic
* Enginyeria sísmica
* Sismologia
* Normes de construcció sismoresistent
* Estructura pretesada

## Referències

* ^ ASCE. (2000). Pre-standard and Commentary for the Seismic Rehabilitation of Buildings (FEMA-356) (Report No. FEMA 356). Reston, VA: American Society of Civil Engineers prepared for the Federal Emergency Management Agency.
* ^ ATC. (1985). Earthquake Damage Evaluation Data for California (ATC-13) (Report). Redwood, CA: Applied Technology Council.
* ^ Bozorgnia, Y, Bertero, V, "Earthquake Engineering: From Engineering Seismology to Performance-Based Engineering", CRC Press, 2004.
* ^ "Early Finite Element Research at Berkeley" Arxivat 2006-06-18 a Wayback Machine., Wilson, E. and Clough R., presented at the Fifth U.S. National Conference on Computational Mechanics, Aug. 4-6, 1999
* ^ "Historic Developments in the Evolution of Earthquake Engineering", illustrated essays by Robert Reitherman, CUREE, 1997, p12.
* ^ Vamvatsikos D., Cornell C.A. (2002). Incremental Dynamic Analysis. Earthquake Engineering and Structural Dynamics, 31(3): 491–514.

## Enllaços externs

* Earthquake Performance Evaluation Tool Online
* Vulnerabilitat sísmica a Curlie
* NEES Research vídeos by NEESit
* Vibration control vídeos
* Earthquake Performance Evaluation Tool Online
# Batalla d'Alacant

La batalla d'Alacant fou un enfrontament armats que es produí a Alacant en el context de la Guerra del Francés (1808-1814).

## Antecedents

Louis-Pierre Montbrun estava destinat al setge de València amb dues divisions d'infanteria i una de cavalleria de l'exèrcit d'Auguste Marmont, totalitzant 5.000 homes, 800 genets i 5 peces d'artilleria, però, arribant a Almansa l'11 de gener, va arribar massa tard per ajudar Gabriel Suchet i per interceptar a Nicolás de Mahy en la seva retirada, una de les dues divisions d'infanteria es va quedar a la rereguarda per protegir i avanç a Alacant amb les dues restants.

## Batalla

El 16 de gener de 1812, els soldats francesos es desplegaren per l'Altossano prenent l'església i el Convent dels Àngels. Després d'encerclar la ciutat i un intercanvi d'artilleria entre els defensors del castell de Santa Bàrbara i l'artilleria del turó dels àngels, els francesos, que havien subestimat les defenses d'Alacant, es van retirar.

## Conseqüències

Louis-Pierre Montbrun va tornar a Toledo i tampoc va arribar a temps de socórrer el Setge de Ciudad Rodrigo. El desembre de 1811, Napoleó va cridar a França per preparar la campanya de Rússia els 12.000 homes de la Guàrdia Imperial i els 8.000 homes dels regiments polonesos, les millors tropes a la campanya espanyola.

## Referències

* 1 2 Muñoz Maldonado, José. Historia política y militar de la Guerra de la Independencia de España contra Napoleón Bonaparte desde 1808 á 1814. José Palacios, 1833, p. 202.
* ↑ Ford, Richard. A Hand-book for Travellers in Spain. Richard Ford, John Murray (Firm), 1845, p. 423.
* 1 2 Alison, Archibald. History of Europe from the Commencement of the French Revolution to the Restoration of the Bourbons in 1815. vol. 10. W. Blackwood, 1860, p. 296.
* ↑ Oman, Charles William Chadwick. A history of the Peninsular War: Oct. 1811 - Aug. 31, 1812. vol.5. AMS Press, 1980, p. 79.
* ↑ Jaques, Tony. Dictionary of Battles and Sieges: A-E. Greenwood Publishing Group, 2007, p. 34. ISBN Greenwood Publishing Group.
# João Rodrigues

João Pedro Lourenço Rodrigues (Tavira, districte de Faro, 15 de novembre de 1994) és un ciclista portuguès, professional des del 2013. Actualment corre al W52-FC Porto. En el seu palmarès destaca la Volta a Portugal del 2019 i la Volta a l'Algarve del 2021.

## Palmarès

* 2019
** 1r a la Volta a l'Alentejo i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Portugal i vencedor de 2 etapes
* 2021
** 1r a la Volta a l'Algarve

## Referències

* ↑ «W52 / FC Porto». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 4 març 2021. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ «El portugués João Rodrigues gana la Volta al Algarve» (en castellà), 09-05-2021. [Consulta: 9 maig 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Assassinat a l'Alta Provença

Assassinat a l'Alta Provença (títol original en francès, La Mort est dans le pré) és un telefilm francès dirigit per Olivier Langlois amb un guió de Claude-Michel Rome i Frédéric Paulin. Es va emetre per primera vegada a França el 19 d'octubre de 2021 a France 3. S'ha doblat i subtitulat al català.
Aquesta ficció policial, inspirada en la novel·la de Frédéric Paulin La Peste soit des mangeurs de viande publicada per La Manufacture de Livres el 2017, és una coproducció de Productions Franco American, Grand Large Productions i France Télévisions, amb la participació de Radio télévision suisse (RTS).
El rodatge va tenir lloc durant l'hivern 2020-2021 a Forcalquer, Marsella i Cassís.

## Referències

* 1 2 ««La Mort est dans le pré» : le crime était presque parfait», 19-10-2021..
* ↑ «Programació de TV3». 3Cat, 10-11-2024. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «La Mort est dans le pré». Allociné. [Consulta: 25 février 2023]..
* ↑ «La Mort est dans le pré». Télépro, 19-10-2021..
# Llacuna de Kirkwood

Les llacunes de Kirkwood o buits de Kirkwood són zones del cinturó d'asteroides en què la densitat d'asteroides es veu notablement reduïda respecte a la mitjana del cinturó. Coincideixen amb òrbites els paràmetres de les quals (el seu semieix major o equivalentment el seu període orbital) guarden amb els de l'òrbita de Júpiter una raó senzilla. Es diu que les llacunes coincideixen amb les ressonàncies orbitals amb Júpiter.
Així, per exemple, asteroides que es trobin a una distància mitjana del Sol de 2,82 UA estan en ressonància 5:2 amb Júpiter, és a dir, mentre que Júpiter dona dues revolucions al Sol, aquests asteroides donen 5 revolucions. El període de Júpiter és d'11,856525 anys × 2 = 23,71305 anys. A la distància mitjana de 2,82 UA li correspon un període de 4,735585286 anys × 5 = 23,67793 anys; veiem que la diferència és de només 0,035 anys. Un hipotètic asteroide que viatgés en aquesta òrbita cada cinc voltes coincidiria amb una aproximació màxima a Júpiter, que li causaria una atracció ressonant que acabaria per expulsar-lo d'aquesta òrbita.
Altres ressonàncies orbitals corresponen a períodes orbitals que formen fraccions molt simples amb el període orbital de Júpiter. Les ressonàncies més febles només porten a un buidament d'asteroides, mentre que altres ressonàncies més fortes causen el contrari, és a dir, la presència d'una família d'asteroides. La més famosa és la ressonància 1:1 que causa la presència dels asteroides troians en els punts de Lagrange L $_4$ i L $_5$ és a dir 60 º per davant i darrere de Júpiter.

## Història

Aquestes llacunes van ser observades per l'astrònom dels Estats Units Daniel Kirkwood el 1857, que va ser també el primer a explicar correctament el seu origen en les ressonàncies orbitals amb Júpiter.
Més recentment, s'han trobat un nombre relativament petit d'asteroides en òrbites que queden dins de les llacunes de Kirkwood i que tenen una excentricitat elevada. Entre els exemples hi ha la Família d'Alinda i la Família de Griqua. Aquestes òrbites augmenten la seva excentricitat a poc a poc en una escala de desenes de milions d'anys, i s'escaparan en un futur de la ressonància a causa de l'encontre proper amb un planeta major.

## Principals llacunes de Kirkwood

Les llacunes de Kirkwood més importants es localitzen a radis orbitals febles:
* 2,06 AU (4:1 ressonància)
* 2,5 AU (3:1 ressonància), es troba la família d'asteroides Alinda.
* 2,82 AU (5:2 ressonància)
* 2,95 AU (7:3 ressonància)
* 3,27 AU (2:1 ressonància), es troba la família d'asteroides Griqua.
Llacunes més febles o més estretes es troben a:
* 1,9 AU (9:2 ressonància)
* 2,25 AU (7:2 ressonància)
* 2,33 AU (10:3 ressonància)
* 2,71 AU (8:3 ressonància)
* 3,03 AU (9:4 ressonància)
* 3,075 AU (11:5 ressonància)
* 3,47 AU (11:6 ressonància)
* 3,7 AU (5:3 ressonància).

## Referències

* ↑ «Kirkwood ga».(anglès)

## Enllaços externs

* Article dels Buits de Kirkwood en Scienceworld