OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ad-Dahhak ibn Qays al-Fihrí

Abu-Unays (o Abu-Abd-ar-Rahman) ad-Dahhak ibn Qays al-Fihrí, més conegut simplement com a Ad-Dahhak ibn Qays al-Fihrí, fou cap de la família de Qays, general i governador àrab.
Partidari dels omeies va servir com a cap de la policia (sahib al-shurta) i després com a comandant del jund de Damasc. El 656 va derrotar a al-Mardj (entre Haran i ar-Rakka) l'alida al-Aixtar que es va retirar cap a Mosul. A la batalla de Siffin va dirigir la infanteria siriana. El 659/660 va tornar a lluitar contra els alides en la batalla d'Hedjaz però enfrontat a quatre mil homes de Hudjr ibn Adi al-Kindi es va haver de retirar a Síria.
Entre el 673 i el 674 fou nomenat pel califa com a governador de Kufa en lloc d'Abd Allah ibn Khalid ibn Asid, però fou revocat el 678. El 680 Muàwiya I, a punt de morir, li va confiar la regència junt amb Múslim ibn Uqba al-Murrí i li va dictar el seu testament en què deixava hereu a Yazid I, que estava absent de Damasc. Al-Dahak va transferir el poder al designat que el va confirmar com a governador de Kufa. Sota Muàwiya II fou cap de pregària a Damasc. A la mort de Muàwiya II (684) es va aliar als governadors d'Homs i Kinnasrin en favor de l'anticalifa Abd-Al·lah ibn az-Zubayr que el va nomenar governador de Síria. Marwan ibn al-Hakam, principal cap omeia, en situació desesperada, va anar a la Meca a fer submissió a Abd Allah ibn al-Zubayr però pel camí (a Adhirat) es va trobar amb Ubayd Allah ibn Ziyad que venia de l'Iraq, i el va fer canviar de posició. Ubayd Allah es va dirigir llavors a Damasc on va aconsellar a al-Dahhak de separar-se de Zubayr i erigir-se en califa com a cap dels quraixites. Per tres dies es va revoltar però el que el seguien van restar en majoria lleials a ibn al-Zubayr i finalment al-Dahhak va tornar a reconèixer l'anticalifa. Però va perdre la confiança de molts i Ubayd Allah li va aconsellar de sortir de Damasc i reunir un exèrcit per combatre al servei de Zubayr. Al-Dahak ho va fer i es va dirigir a Marj ar-Ràhit mentre Ubayd Allah restava a Damasc.
Mentre Marwan es feia proclamar califa a Palmira, on s'havia establert, i es va casar amb la princesa mare dels dos fills de Yazid I. El poderós oncle de Yazid, Hasan ibn Malik ibn Bahdal al-Kalbi, fou convidat a Palmira, però va refusar, i Marwan es va desmoralitzar i es va dirigir a al-Djabiya, però llavors Hasan el va reconèixer, i Ubayd Allah a Damasc va fer el mateix. Així Marwan es va poder posar en campanya contra al-Dahhak i el 684 es va lliurar la decisiva batalla de Marj ar-Ràhit, en què Dahhak fou derrotat i mort.
El seu fill Abd-ar-Rahman ibn al-Dahhaq fou governador de Medina sota Yazid ibn Abd-al-Màlik.
# Team BridgeLane

El Team BridgeLane, (codi UCI: BLN) és un equip ciclista professional australià. Té categoria Continental, i anteriorment era conegut com a Praties, Genesys Wealth Advisers, Avanti, IsoWhey i Bennelong.

## Història

L'equip va ser creat a Tasmània el 2000 de forma amateur i no va ser fins a l'any 2008 que va tenir llicència de l'UCI. Amb l'entrada del patrocinador neozelandès Avanti, el 2015 va tenir llicència d'aquest país.

## Principals victòries

* Tour de Tasmània: Richie Porte (2008), Nathan Haas (2011)
* Herald Sun Tour: Nathan Haas (2011)
* Japan Cup: Nathan Haas (2011)
* New Zealand Cycle Classic: Nathan Earle (2013), Taylor Gunman (2015), Ben Alexander O'Connor (2016), Joseph Cooper (2017)
* Tour de Southland: Mitchell Lovelock-Fay (2014)
* REV Classic: Patrick Bevin (2015)
* Volta a Okinawa: Jason Christie (2015)
* Tour de Taïwan: Robbie Hucker (2016)
* Tour del Japó: Chris Harper (2019)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Oceania Tour i UCI Àsia Tour. Aquesta taula presenta les classificacions de l'equip als circuits, així com el seu millor corredor en la classificació individual.
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2009 | 46è | Richie Porte (191è) |
| 2010 | 26è | Joel Pearson (70è) |
| 2011 | 64è | Anthony Giacoppo (322è) |
| 2012 | 9è | Anthony Giacoppo (27è) |
| 2013 | 14è | Nathan Earle (24è) |
| 2014 | 21è | Neil Van der Ploeg (43è) |
| 2015 | 9è | Patrick Bevin (7è) |
| 2016 | 8è | Robbie Hucker (51è) |
| 2017 | 3r | Cameron Bayly (16è) |
| 2018 | 13è | Anthony Giacoppo (62è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2009 | 88è | Richie Porte (207è) |
| 2011 | 112è | Nathan Earle (1020è) |
| 2013 | 96è | Campbell Flakemore (230è) |
| 2014 | 83è | Jack Haig (270è) |
| 2015 | 126è | Jason Christie (964è) |
| 2016 | 100è | Anthony Giacoppo (654è) |
| 2017 | 103è | Cameron Bayly (904è) |
| 2018 | 116è | Chris Harper (1.065è) |
UCI Oceania Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2008 | 7è | Richie Porte (14è) |
| 2009 | 5è | Richie Porte (16è) |
| 2010 | 16è | William Clarke (41è) |
| 2011 | 2n | Nathan Haas (2n) |
| 2012 | 5è | Campbell Flakemore (12è) |
| 2013 | 1r | Nathan Earle (2n) |
| 2014 | 1r | Brenton Jones (3r) |
| 2015 | 1r | Taylor Gunman (3r) |
| 2016 | 1r | Sean Lake (1r) |
| 2017 | 2n | Sean Lake (4t) |
| 2018 | 1r | Chris Harper (1r) |
| 2019 | 1r | Chris Harper (8è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine., al web de l'UCI

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2016-11-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Fiannamail ua Dúnchado

Fiannamail ua Dúnchada va ser rei dels escots de Dál Riata del 698 al 700/701.

## Origen

Era nét de Dúnchad mac Conaing i probablement fill de Conall Cael mac Dúnchad, que va morir a Kintyre el 681. Per tant, provenia d'una branca més jove del Cinél Gabráin que va reprendre la lluita contra el Cenél Loairn després de l'assassinat el 697 d'Eochaid mac Domangairt, el descendent directe de Dominall Brecc.

## Regnat

S'apodera del tron després de l'expulsió d'Ainbcellach mac Ferchair, que és enviat captiu a Irlanda. Els Annals d'Ulster ens diuen que va ser assassinat dos anys més tard, l'any 701, sens dubte per Selbach mac Ferchair, el germà d'Ainbcellach que aleshores va pujar al tron4.
L'any 697 el seu nom figura entre els signants de la “Lex Innocentium”, establerta al sínode de Birr per sant Adamnà.

## Descendència

La seva família, establerta a Kintyre, va continuar tenint un paper important durant uns quaranta anys. Observem un tal Becc Ua Dúnchada que potser era el seu germà i que serà assassinat el 707 i sobretot el seu parent (fill, germà o cosí?) Dúnchad Becc rei de Kintyre que va derrotar a Selbach mac Ferchair a la batalla naval d'Ard Nesbi el dia 6. Setembre o octubre de 719 abans de morir el 721.
Indrechtach, el fill de Fiannamail que no és reconegut com a rei de Dalriada als Annals, serà derrotat en la batalla de Druin Cathmail abans de ser assassinat el mateix any amb el seu germà Conall i "molts altres" a la de Forboros pel rei pict. Oengus I el 741.

## Referències

* ↑ Anderson, 2011, p. 228.
* ↑ Fraser, 2009, p. 283.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 681.3.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 700.4.
* ↑ Fraser, 2009, p. 251.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 697.3.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 707.1.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 719.7.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 721.1.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 741.10.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 741.6.
* ↑ Fraser, 2009, p. 303.

## Bibliografia

* Anderson, M. O.. Kings and Kingship in Early Scotland (llibre). John Donald, 2011. ISBN 9781906566302.
* Ashley, Mike. The Mammoth Book of British Kings & Queens (en anglès). Londres: Robinson Londres, 1998. ISBN 1-84119-096-9.
* Fraser, James E. From Caledonia to Pictland. Scotland to 795 (llibre). Edimburg: The New Edinburgh History of Scotland, 2009. ISBN 978-0748612321.
* Skene, W.F.. Chronicles Of The Picts,Chronicles Of The scots And Other Early Memorials Of Scottich History (en anglès). Kessinger Publishing's, 2007. ISBN 1432551051.
* Woolf, Alex. From Pictland to Alba, 789-1070. Edinburgh University Press, 2007. Reis de Dál Riata Fergus Mór Domangart Réti Comgall Gabrán Conall Áedán Eochaid Buide Connad Cerr Domnall Brecc Ferchar Conall Crandomna Dúnchad Domangart Máel Dúin Domnall Donn Ferchar Fota Eochaid mac Domangairt Ainbcellach Fiannamail Selbach Dúnchad Bec Dúngal Eochaid mac Echdach Muiredach Eógan Interregne Áed Find Fergus Donncoirce Interregne? Conall mac Taidg Conall mac Áedáin Domnall Áed mac Boanta Alpín mac Echdach $^1$ vegeu també el Regne d'Escòcia i el Regne d'Irlanda.
# Joaquín Maldonado Macanaz

Joaquín Maldonado Macanaz (Íscar, província de Valladolid, 1833 - 17 de setembre de 1901) fou un periodista i historiador espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

Part de pare era descendent de Maldonado, comuner derrotat en la batalla de Villalar, i per part de mare era descendent de Melchor de Macanaz, ministre de Felip V d'Espanya. En 1856 es va llicenciar en filosofia i lletres i fou catedràtic d'història en la Universitat de Madrid. Simultàniament fou redactor del Diario Español (1859) i publicà articles a La Nación, La Discusión, La Iberia i Semanario Pintoresco Español. Va escriure cròniques sobre l'Exposició Universal de París de 1867.
Fou nomenat director general d'Instrucció Pública, senador per la Universitat de Salamanca en 1891-1893 i 1896-1898 i membre de la Reial Acadèmia de la Història des de 1894 i de l'Ateneo de Madrid. El 1900 fou director de La Época.

## Obres

* Crónica general de España, o sea Historia ilustrada y descriptiva de sus provincias, sus poblaciones más importantes de la Península y de Ultramar, dirigida per Cayetano Rosell (Madrid, 1868)
* Regalías de los señores Reyes de Aragón (Madrid, 1879)
* Crónica de la provincia de Burgos (Madrid, 1866)
* Principios generales del arte de la colonización (2a ed., Madrid, 1875)
* España y Francia en el siglo XVIII (Madrid, 1886)
* Historia del reinado de Felipe V y del advenimiento de la casa de Borbón al trono de España (Madrid, 1891)
* Voto y renuncia del rey don Felipe V (Madrid, 1894)
* «Auto-biografía. Qué cosa es en el día un literato y qué ha venido á ser la vida literaria» (1856)
* «Biografía de don Álvaro de Navia y Osorio, marqués de Santa Cruz de Marcenado, vizconde del Puerto, fundador de la Academia de la Historia» (1853)
* «El barón de Riperdá» (1854)

## Referències

* ↑ Joaquín Maldonado Macanaz, al web de l'UAB
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Medalla 3 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. de la RAH
# Khal Drogo

Khal Drogo és un personatge fictici de la sèrie de literatura fantàstica Cançó de gel i de foc de l'autor estatunidenc George R. R. Martin. És descrit com un home de pell color coure, amb cabell i ulls negres, alt i atractiu. Tenia bigoti i una barba llarga i portava els cabells amb trenes fins a la cintura amb petites campanetes a les puntes. Les seves trenes mai van ser tallades, el que demostrava que mai va perdre cap lluita.
Drogo és un poderós khal, o senyor de la guerra, del poble Dothraki, una nació tribal de genets a les estepes més enllà de les Ciutats Lliures. És un guerrer consumat i mai ha estat derrotat en la batalla. Amb l'esperança d'aconseguir el seu suport per envair Westeros, Viserys Targaryen i Illyrio Mopatis acorden que Drogo es casi amb Daenerys Targaryen. Després d'una nit de noces tensa, la seva creixent habilitat sexual i autoestima finalment fa que s'enamori d'ella, demostrant-se com un marit amable. Drogo tampoc no dona suport al pla de Viserys de marxar cap a Westeros, finalment executant-lo després que amenacés amb matar Daenerys i el seu fill per néixer. Després d'un atemptat fallit contra la seva vida per part d'un dels espies de Robert Baratheon, Drogo decideix liderar la seva horda per conquerir Westeros. Tanmateix, durant una batalla, rep una lesió que finalment es converteix en sèpsia. En un intent desesperat de salvar-li la vida, Daenerys demana a un dels seus esclaus capturats que el ressuscita amb màgia de sang, sacrificant sense voler el seu fill per néixer durant el ritual. No obstant això, Drogo es queda en un estat catatònic, incapaç de moure's, parlar o conduir la seva horda a Westeros. Desconsolada, Daenerys sufoca en Drogo i utilitza la seva pira funerària per despertar els seus dracs. Ella anomena el seu favorit Drogon amb el seu homònim.
A l'adaptació televisiva de HBO, és interpretat per Jason Momoa.

## Referències

* ↑ A Game of Thrones, Capítol 3: Daenerys I.
* ↑ A Game of Thrones, Capítol 11: Daenerys II.
* ↑ A Game of Thrones, Capítol 23: Daenerys III.
* ↑ A Game of Thrones, Capítol 46: Daenerys V.
* ↑ A Game of Thrones, Capítol 54: Daenerys VI.
* ↑ A Game of Thrones, Capítol 68: Daenerys IX.
* ↑ A Game of Thrones, Capítol 72: Daenerys X.
* ↑ A Clash of Kings, Capítol 12: Daenerys I.
* ↑ Martin, George R. R. «From HBO», 16-07-2010. Arxivat de l'original el 7 març 2016. [Consulta: 28 maig 2012].
# Munuza

Munuza (segle viii) va ser el governador amazic del nord d'Ibèria (incloent la regió d'Astúries en l'Espanya moderna). Nomenat governador del nord d'Ibèria per Ànbassa ibn Suhaym al-Kalbí, el valí de l'Àndalus, va ser derrotat en la batalla de Covadonga i assassinat per Pelai I d'Astúries en el començament de la Reconquesta. L'ocupació d'Astúries va tenir una durada de dos anys. La tradició diu que es va enamorar d'Ormesinda, germana de Pelai, i que, ajudat per Kazim, la va segrestar i es va casar amb ella. La Crònica d'Alfons III parla d'un «matrimoni obligatori», el fracàs del qual va obligar Pelai a la rebel·lió. Pel context històric només es pot especulat, però Pelai podria haver intentat assegurar les aliances i un estatut preferencial entre els nobles locals a través del matrimoni de la seva germana amb el Principat d'Astúries, la nova potència a la zona, com més endavant farien amb bascos i amb Pamplona totes les famílies cristianes que lluitaven contra el Califat de Còrdova. També pot haver servit com un contrapès a Pere de Cantàbria. Després de la pèrdua d'una guarnició musulmana en una expedició punitiva, Munuza va prendre el control indiscutible de la regió de la costa asturiana, però va mantenir els tribunals dels districtes occidentals més a prop de Galícia, dominada i ocupada. Després d'haver estat derrotat en la batalla d'Olalies en el seu intent d'assegurar la regió de Lleó, va fugir de Gijón, però les cròniques cristianes diuen que va ser assassinat amb tots els seus soldats a Trubia o La Felguera. Tanmateix, hi ha informes del fet que més tard s'encarrega de les operacions al Pirineu ocupat.

## Referències

* Collins, Roger. The Arab Conquest of Spain, 710–97. Oxford: Blackwell Publishing, 1989. ISBN 0-631-15923-1.
* David Nicolle, Graham Turner: Poitiers AD 732: Charles Martel Turns the Islamic Tide. Osprey Publishing 2008, ISBN 978-1-84603-230-1, pp. 23 (online copy, p. 23, a Google Books)
# Gino Sciardis

Gino Sciardis (Pocenia, Itàlia, 28 de gener de 1917 - Bondy, França, 9 de gener de 1968) va ser un ciclista italià de naixement que el 28 de juliol de 1950 es nacionalitzà francès. Fou professional entre el 1943 i 1953. En el seu palmarès destaquen dues victòries d'etapa al Tour de França i tres al Critèrium del Dauphiné Libéré.

## Palmarès

* 1937
** 1r a la Nantes-Les Sables-d'Olonne
** 1r al Circuit de l'Indre
* 1947
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1948
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oest
* 1949
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Luxemburg
* 1950
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1951
** 1r del Gran Premi del pneumàtic
* 1952
** 1r al Circuit de Maine-et-Loire
** Vencedor de 3 etapes a la Volta al Marroc

### Resultats al Tour de França

* 1948. Abandona (16a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1949. 12è de la classificació general
* 1950. 33è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1951. 51è de la classificació general
* 1952. Abandona (8a etapa)

## Referències

* ↑ «SCIARDIS Gino». [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Gino SCIARDIS» (en italià). [Consulta: 18 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Gino Sciardis (italià)
# Publi Quintili Var

Publi Quintili Var és el nom dels següents personatges:
* Publi Quintili Var (pretor), pretor el 203 aC.
* Publi Quintili Var (sacerdot romà) (Publius Quintilius Varus), sacerdot romà, flamen martialis, mort el 169 aC.
* Publi Quintili Var (pretor 167 aC) (Publius Quintilius Varus), pretor el 167 aC.
* Publi Quintili Var (cònsol 13 aC), cònsol el 13 aC, governador de Germània derrotat en la batalla del bosc de Teutoburg.
* Publi Quintili Var el jove, fill del cònsol de l'any 13.
# Santos Ladron de Cegama

Santos Ladron de Cegama (Lumbier (Navarra), 1784 - Pamplona (Navarra), 14 d'octubre de 1833) va ser un militar navarrès.
Descendent d'una antiga família noble, fou un militar distingit. Durant la Guerra del Francès fou nomenat coronel, i en 1819 el grau de coronel. Va participar en la Guerra de la Regència d'Urgell lluitant contra els revolucionaris, ascendit a general de brigada i comandant general dels Realistes de Navarra i, després del triomf absolutista a la guerra, governador militar de Pamplona. Posteriorment va obtenir la gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica.
Trobant-se a Valladolid sense comandament, i vigilat per les simpaties que mostrava pels drets al tron del germà de Ferran VII, va saber de la notícia de la mort del rei abans que el governador militar, veient-se amb Jerónimo Merino i passant per la serra de Demanda a La Rioja. Va ser el primer a proclamar rei a Dom Carles el 6 d'octubre de 1833 a Tricio i l'endemà va prendre el comandament dels voluntaris realistes revoltats a Logronyo i es va dirigir a Navarra, unint-se amb els revoltats reunits entre Viana i Los Arcos, i amb aquesta minsa tropa es va enfrontar a la columna de l'exèrcit que havia sortit de Pamplona a les ordres del brigadier Lorenzo per capturar-lo i fou derrotat en la batalla de Los Arcos, conduït a Pamplona, on fou afusellat el 14 d'octubre de 1833. Els revoltats que no foren capturats a Los Arcos es posaren a Estella a les ordres de Zumalacárregui el 14 de novembre de 1833.

## Referències

* ↑ «Santos Ladrón de Cegama» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ anònim. Historla de la Guerra Civil en el norte y Cataluña (en castellà). Sociedad tipográfica de Hortelano y Cía., 1846, p. 278.
# Tafalla

Tafalla és un municipi de Navarra, a la comarca de Tafalla dins la Merindad d'Olite. Limita al nord-oest amb Artajona, al nord-est amb Pueyo i Leoz, a l'est amb San Martín de Unx, al sud-est amb Olite, al sud amb Falces, al sud-oest amb Miranda de Arga i a l'oest amb Berbinzana i Larraga.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 10 017 | 10 159 | 10 124 | 10 288 | 10 443 | 10 646 | 10 842 | 10 782 | 10 924 | 11 040 | 11 115 |
| Fonts: Tafalla i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Història

El 1043 Ramir I d'Aragó fou derrotat en la batalla de Tafalla pel seu germanastre Garcia Sanxes III de Pamplona, cosa que permeté a Navarra apoderar-se d'algunes terres aragoneses i afeblir el poder aragonès.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Mandat | Nom | Partit polític |
| 1991-1995 | José Iribas Sánchez de Boado | UPN |
| 1995-1999 | Luis Valero Erro | UPN |
| 1999-2003 | Luis Valero Erro | UPN |
| 2003-2007 | María Teresa Mañú Echaide | UPN |
| 2007-2011 | Cristina Sota Pernaut | UPN |
| 2011-2015 | Cristina Sota Pernaut | UPN |
| 2015-2019 | Arturo Goldarazena Asa | Euskal Herria Bildu |

## Fills il·lustres

* Romualda Moriones (1876-..?) soprano-contralt
* Pedro de Tafalla (1605-1660) religiós i compositor musical

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de l'Ajuntament
* Tafalla Arxivat 2021-05-08 a Wayback Machine. Pàgina web de Tafalla no oficial
* Tafalla Informació sobre Tafalla
# Tzazó

Tzazó o Zanó (en llatí Tzatzo, Tzatzon o Zanon) (circa 475 - 15 de desembre de 533) fill de Gelaris, net de Genzó i besnet de Genseric, era un noble vàndal germà del rei Gelimer (530 - 534), l'últim governant del regne dels Vàndals al nord d'Àfrica.
El seu germà el va enviar com a comandament militar a Sardenya per dominar la rebel·lió de Goddes a l'illa, que s'havia declarat independent probablement instigat per l'emperador Justinià I. El seu exèrcit era de 120 vaixells i uns milers d'homes. Va derrotar a Goddes i havia pres el control de l'illa quan el seu germà el va cridar urgentment a l'Àfrica per fer front als romans d'Orient que ja havien conquerit Cartago i l'havien derrotat en la batalla d'Ad Decimum. Va arribar al desembre del 533, va desembarcar al nord d'Àfrica es va reunir amb Gelimer i van avançar a l'est cap a Cartago. Els vàndals van demolir l'aqüeducte que portava aigua a la ciutat.
Belisari, a les ordres de Justinià que volia recuperar Àfrica, intranquil de la lleialtat dels huns, els hèruls i altres bàrbars del seu exèrcit, no es va voler arriscar a un setge i va sortir a combatre. Va tenir lloc la batalla de Tricamàrum (Ticameron pels grecs) o Bulla en algunes fonts, el 15 de desembre del 533. La cavalleria grega va atacar les línies dels vàndals que van resistir; van repetir l'atac dues vegades més i a la tercera vegada les van trencar i Tzazó va morir davant del seu germà Gelimer, que va fugir, desanimat, a les muntanyes de Numídia. Finalment va comprendre la seva situació i es va rendir a Belisari.

## Referències

* ↑ Floris, Francesco. Storia della Sardegna : dalle culture prenuragiche alla conquista cartaginese, dall'impero romano alla dominazione bizantina, dagli aragonesi allo Stato sabaudo, dall'Unità d'Italia fino ai grandi avvenimenti del nostro secolo, una straordinaria, vivacissima ricostruzione degli eventi storici, politici e culturali dell'isola. Roma: Newton & Compton, 2002, p. 132-140. ISBN 9788882892630.
# Sòl (desambiguació)

«Sòl» té aquests significats:
* Sòl (principal) en la seva accepció principal és el terra que trepitgem o a la superfície de la terra sobre el qual ens movem, etc. També equival a una superfície trepitjable feta artificialment o al fons d'un receptacle, etc.
* Sòl (dret) en el Dret i l'Urbanisme constitueix un concepte jurídic complex que equival al lloc sobre el qual es construeixen els edificis i les infraestructures o s'exerceixen els drets territorials de domini, possessió, etc. La classificació del sòl, en urbanisme té conseqüències sobre el seu règim jurídic (veure Pla General d'Ordenació Urbana, secció 1.1 La classificació del sòl.)
* Sòl en la geologia, la pedologia, l'agricultura i altres ciències o arts afins, és la capa superficial de l'escorça terrestre originada per l'alteració de les roques sota la influència dels agents atmosfèrics i dels éssers vius. Pot ser conreat o no.
* Sol (mecànica) en la l'enginyeria civil, la construcció i l'arquitectura (però no en l'Urbanisme) és el conjunt de capes o estrats superficials, fins a una profunditat variable que està relacionada amb la resistència mecànica i altres factors, com els del concepte Sol (geologia), els quals s'estudien en la ciència de la mecànica del sol

## Vegeu també

* Sol (desambiguació)

## Referències

* ↑ Sòl al Diccionari de la Llengua Catalana:
Viccionari