OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Samatata

El Regne de Samatata (o Samata) fou un antic regne a l'Índia localitzat a la boca del riu Brahmaputra (prop de Comilla) al sud-est de Bengala. Fou un vassall de l'Imperi Gupta.
Samatata es va crear amb l'esfondrament de l'Imperi Maurya, un temps després de la mort de l'Emperador Asoka el 232 aC. No se sap gairebé res sobre la història del regne, excepte que va ser governat per reis budistes fins a finals del segle VII. El geògraf Ptolemeu anomena al regne com Souanagoura. Dos viatgers xinesos antics també esmenten Samatata en els seus viatges. A primers del segle VII un monjo erudit i viatger anomenat Xuanzang el va anomenar "San-mo-tat'un" i va deixar dit que el regne era un centre budista. Va donar la distància entre Kamarupa i Samatata com a 1300 li. També explicava que la terra era baixa i humida i de més o menys 3000 li en circuit. Samatata va ser visitat gairebé un segle més tard per un altre monjo xinès, Yijing. Sobre la base de les evidències epigràfiques, escrits dels viatgers xinesos i descobriments arqueològics a l'àrea de Lalmai-Mainamati, el regne de Samatata va estar format pels territoris més enllà del Meghna a les planes de Comilla-Noakhali, les muntanyes adjacents de Tripura (Atabi-Khanda) a l'est i les illes del delta al sud. El territori s'estenia fins a les muntanyes de Sylhet al nord i la badia de Bengala al sud i els seus límits estaven ben definits per les muntanyes de Tripura i Arakan a l'est i el riu Meghna (les aigües combinades del Padma, Meghna i Brahmaputra) a l'oest.
A l'abril del 2010 es van iniciar excavacions arqueològiques en els pobles de Wari i Bateshwar i van descobrir les ruïnes d'una ciutat fortificada de Samatata.

## Dinasties del regne de Samata o Samatata

* Dinastia Khadga (625-710 ?)
* Dinastia Rata (650-675) (hi va haver una altra dinastia, anomenada Ratta o Rata, a Karnataka als segles IX a XIII
* Dinastia Deva vers 750-850
* Harikela segle IX
* Dinastia Chandra, vers 900-1049
* Dinastia Varman, vers 1080-1150

## Monument budista

* Asrama vihara: Un Vihara, o un centre educatiu amb facilitats residencials.

## Referències

* ↑ AM Chowdhury. «Samatata». A: Sirajul Islam and Ahmed A. Jamal. Banglapedia: National Encyclopedia of Bangladesh. Second. Asiatic Society of Bangladesh, 2012.
* ↑ Abhijit Rajadhyaksha
* ↑ https://books.google.cat/books?id=9jb364g4BvoC&pg=PA71&lpg=PA71&dq=Sitakot+Vihara&source=bl&ots=4KVgtXakHO&sig=7I9Vy-ZT9lYA3aLkJmSZxP42k1c&hl=ca&sa=X&ved=0ahUKEwj3qdCJ_8vNAhXL8RQKHa4DAZcQ6AEIRjAI#v=onepage&q=Sitakot%20Vihara&f=false
# Santiago de Alcántara

Santiago de Alcántara és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Història

A La caiguda de l'Antic Règim la localitat es constitueix en municipi constitucional a la regió de Extremadura, conegut com a «Santiago de Carbajo» fins a mitjan segle xx. Des de 1834 va quedar integrat en el Partit Judicial de València d'Alcántara. Al cens de 1842 comptava amb 400 llars i 2191 veïns.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 758 | 741 | 727 | 705 | 725 | 724 |

## Referències

* ↑ Cervantes Virtual
* ↑ Municipio Código INE -10.169
# Sarcòmer

Un sarcòmer (del grec sárx = "carn", méros = "part") és la unitat bàsica d'un múscul. Es troba limitat per dues línies Z on es troba una zona A (anisòtropa) i dues semizones I (isòtropa).
Els músculs estan compostos per cèl·lules tubulars (miòcits o miofibres). Les cèl·lules del múscul estan compostes de miofibril·les tubulars. Les miofibriles estan compostes de seccions de sarcòmers que es repeteixen, les quals, sota el microscopi, es veuen com bandes fosques i il·luminades. Els sarcòmers estan compostos de proteïnes fibroses llargues que llisquen entre elles quan el múscul es contrau i es relaxa.
La miosina és una important proteïna la qual forma el filament gruixut, mentre que la proteïna actina forma el filament prim. La contracció del múscul consisteix en el lliscament dels miofilaments de miosina sobre els miofilaments d'actina (miofilaments fins), tot això està regulat per la intervenció i la participació del calci.
Les molècules d'actina estan enllaçades amb la línia Z, la qual forma el límit del sarcòmer. Quan el sarcòmer està relaxat apareixen altres bandes.
Una cèl·lula muscular del múscul biceps pot tenir 100.000 sarcòmers. Les miofibriles del múscul llis no estan disposades dins sarcòmers.

## Tipus de bandes i zones

* Banda C: Banda composta pels filaments gruixuts de 140 Å (Ångström) de miosina i els fins d'actina. Es subdivideix en:
** Zona H: Zona on només hi ha filaments de miosina visible
** Zona M: Zona on la miosina es troba unida a la miosina adjacent en la qual es contrauen els músculs interns cardiovasculars
* Banda I: Banda composta pels filament fins de 80 Å (àngstrom) d'actina.
* Discs Z: Sector on es troben unides les actines adjacents i on es manté la continuïtat amb el sarcòmer subsegüent. En elles s'hi troba la proteïna CapZ.
En la banda A del sarcòmer es troben els filaments de miosina que són els responsables de la contracció muscular.
Durant la contracció del múscul desapareix la banda H i es comprimeix la banda I

## Estructura del sarcòmer

L'estructura del sarcòmer afecta la seva funció en diferents maneres. L'ensolapament de l'actina i la miosina origina la corba de tensió-llargada. La llargada dels filaments d'actina i miosina afecten la força i la velocitat. Els sarcòmers dels vertebrats mostren un rang molt limitat de llargada dels sarcòmers, en canvi els artròpodes en mostren una gran variació.

## Referències

* ↑ Reece, Jane; Campbell, Neil. Biology. San Francisco: Benjamin Cummings, 2002. ISBN 0-8053-6624-5.
* ↑ Assumint que la llargada del biceps és de 20 cm i la llargada del sarcòmer és de 2 micròmetres, hi ha 100.000 sarcòmers al llarg del biceps.

## Enllaços externs

* BUHistology|21601ooa - "Ultrastructure of the Cell: sarcoplasm of skeletal muscle"
* MedicalMnemonics|50|379|107|
* Images created by antibody to striations Arxivat 2020-12-22 a Wayback Machine.
* Muscle Contraction for dummies Arxivat 2007-10-15 a Wayback Machine.
* Model representation of the sarcomere
# Schliesst die Grudt! ihr Trauerglocken, BWV Anh. 16

Schliesst die Grudt! ihr Trauerglocken, BWV Anh. 16 (Tanqueu la tomba) és una cantata perduda de Bach, estrenada a Leipzig el 9 de novembre de 1735, per al funeral de Hedwig Eleonora, duquessa de Merseburg. El llibret és de Balthasar Hoffmann. Hi ha dubtes sobre l'autoria de Bach.

## Referències

* ↑ Bach Cantatas Website
* ↑ Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005. Pàg. 771

## Bibliografia

* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
# Castruccio Castracani

Castruccio Castracani (Lucca, 29 de març de 1281 - Lucca, 3 de setembre de 1328), de la família dels Antelminelli, rics comerciants de Lucca, va ser un condottiero, líder gibel·lí. Va ser nomenat duc de Lucca per Lluís IV de Baviera, a qui va seguir en la seva lluita contra l'església i el papa Joan XXII el va excomunicar.
Nicolau Maquiavel en va escriure una biografia (Vita di Castruccio Castracani), però és més una obra literària que històrica, perquè hi va alterar els fets reals. Presenta Castracani com un heroi sorgit del poble i el situa en llocs on no hi va ser la suposada biografia.

## Referències

* ↑ «Castracani, Castruccio» (en italià). Istituto della Enciclopedia Italiana - Treccani. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «Castruccio Castracani». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Montevecchi, Alessandro. «Vita di Castruccio Castracani» (en italià). Enciclopedia machiavelliana, 2014. [Consulta: 9 novembre 2024].
# Emma Chambers

Emma Chambers (Doncaster, 11 de març de 1964 - Lymington, 21 de febrer de 2018) va ser una actriu anglesa. Fou coneguda pel seu paper d'Alice Tinker en la comèdia de la BBC The Vicar of Dibley i de Honey Thacker a la pel·lícula Notting Hill (1999).

## Filmografia

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1988 | The Rainbow | Margaret | 2 episodis |
| 1990 | The Bill | Marie Summers | 2 episodis |
| 1994 | Martin Chuzzlewit | Charity Pecksniff | Paper principal, 6 episodis |
| 1994–2007 | The Vicar of Dibley | Alice Tinker | Paper principal, 24 episodis |
| 1995 | The Wind in the Willows | filla de Jailer | pel·lícula, veu |
| 1996 | Drop the Dead Donkey | Carol | Episodi: "What Are Friends For?" |
| 1996 | Pond Life | Belle | Sèrie |
| 1998–1999 | How Do You Want Me? | Helen Yardley | Paper principal, 11 episodis |
| 1999 | Notting Hill | Honey Thacker | Pel·lícula |
| 2000 | Take a Girl Like You | Martha Thompson | sèrie de TV |
| 2003 | Little Robots | Spotty | 2 episodis |

## Referències

* ↑ «Mor als 53 anys l'actriu Emma Chambers, coneguda pel seu paper a "Notting Hill"». TV3, 25-02-2018 [Consulta: 25 febrer 2018].
* 1 2 «Notting Hill actress Emma Chambers dies at 53». Arxivat de l'original el 25 febrer 2018. [Consulta: 25 febrer 2018].
* 1 2 3 4 «Vicar of Dibley star Emma Chambers dies aged 53». Arxivat de l'original el 25 febrer 2018. [Consulta: 25 febrer 2018].
* 1 2 3 4 «‘Notting Hill' Actress Emma Chambers Dies at 53». Variety, 24-02-2018 [Consulta: 25 febrer 2018].
* ↑ «Emma Chambers: From dappy Alice to parasitic Sheila"», 09-06-2002. Arxivat de l'original el 19 maig 2009.
# Bounce (àlbum)

Bounce és el desè disc de Bon Jovi inspirat en els atemptats al World Trade Center de Nova York, l'11 de setembre de 2001. Produït per Luke Ebbin, Jon Bon Jovi i Richie Sambora, l'àlbum va ser llançat el 8 d'octubre de 2002, amb el senzill "Everyday".

## Llista de cançons

| N. | Títol | Durada |
| 1 | Undivided | 3:53 |
| 2 | Everyday | 3:00 |
| 3 | The Distance | 4:48 |
| 4 | Joey | 4:54 |
| 5 | Misunderstood | 3:30 |
| 6 | All About Lovin' You | 3:46 |
| 7 | Hook Me Up | 3:54 |
| 8 | Right Side Of Wrong | 5:50 |
| 9 | Love Me Back To Life | 4:09 |
| 10 | You Had Me From Hello | 3:50 |
| 11 | Bounce | 3:12 |
| 12 | Open All Night | 4:19 |

## Referències

* ↑ «Bounce». [Consulta: 7 abril 2011].
Viccionari
# Selenoproteïna P

La selenoproteïna P (SelP) és una selenoproteïna, una glicoproteïna extracel·lular que és abundant al plasma sanguini i unida a les cèl·lules endotelials. En humans el seu gen està codificat al cromosoma 5, consta de 381 aminoàcids i conté 10 residus de selenocisteïna, els quals es troben distribuïts en dos dominis. Va ser identificada el 1977.
El domini Nt és semblant a un domini enzimàtic, ja que la selenocisteïna es troba en un motiu redox UxxC, en canvi el domini Ct, és un mitjà de transport segur del seleni reactiu pel cos. El seu gen consta de cinc exons, dels quals la seqüència codificant és en el 2 i el 5. En l'exó 2 es troba el primer UGA i set residus de cisteïna i en el 5 hi ha 9 selenocisteïnes, 10 cisteïnes i dos SECIS.
S'ha vist que és una proteïna que s'uneix a heparina, ja que té dues regions riques en histidines que són candidates a ser lloc d'unió. És capaç d'unir-se a diferents metalls pesants com el mercuri. Es creu que la selenoproteïna P sols s'expressa en vertebrats. El fetge és la font del 75% de la secreció de selenoproteïna P al plasma, encara que tots els teixits poden expressar el seu mRNA. En els ronyons i el cor també trobem altes concentracions. S'ha vist que els testis i el cervell tenen receptors per selenoproteïna P i que up-regulen el seu mecanisme per obtenir seleni de la selP quan hi ha deficiència de seleni. S'han realitzat estudis que demostren que la presència de SelP en el cervell confereix una neuroprotecció per malalties com l'alzheimer, també és el cas que s'ha vist que una disminució de SelP en les cèl·lules prostàtiques produeix un augment de radicals lliures que promouran el desenvolupament del tumor.
També es va estudiar l'opció que la sobreproducció hepàtica de selenoproteïna P produís insulina resistència a nivell de fetge i muscular, d'aquesta manera pot aparèixer una diabetis tipus II. La falta de SelP des d'inicis produeix una degeneració del tronc cerebral i el tàlem i problemes en l'aprenentatge i alteració de la transmissió sinàptica basal i la plasticitat de la regió CA1 del hipocamp, produint manca de memòria a curt termini.

## Referències

* ↑ Burk RF, Hill KE. Selenoprotein P: an extracellular protein with unique physical characteristics and a role in selenium homeostasis. Annu. Rev. Nutr, 2005; 25: 215-35
* ↑ Takemoto AS, Berry MJ, Bellinger FP. Role of Selenoprotein P in alzheimer's disease. Ethn DIs. 2010; 20: S1-92-5
* ↑ Gonzalez-Moreno O, Boque N, Redrado M, Milagro F, Campion J, Endermann T, et al. Selenoprotein-P is down-regulated in prostate cancer, which results in lack of protection against oxidative damage. The prostate. 2011; 71: 824-34
* ↑ Misu H, Takamura T, Takayama H, Hayashi H, Matsuzawa-Nagata N, Kurita S, et al.A liver-derived secretory protein, Selenoprotein P, causes Insulin resistance.Cell Metabolism. 2010; 12: 483-95
* ↑ Rock C, Moos PJ. Selenoprotein P regulation by the glucocorticoid receptor. Biometals. 2009; 22: 995-1009
# Luisa Sigea de Velasco

Luisa Sigea de Velasco (Tarancón, 1522 - Burgos, 1560) fou una escriptora, poetessa i filòsofa humanista.
Va ser una de les puellae doctae de la Cort de la infanta Maria de Portugal, un grup de dones de classe alta instruïdes en cultura humanista i llengües clàssiques. El seu pare, Diego Sigeo, l'havia format en llengua i literatura clàssiques, hebreu, caldeu, oratòria i filosofia. Això li va permetre esdevenir la preceptora de llatí de la Infanta.
L'any 1555 va retornar a Burgos després de 13 anys de servei a la Cort portuguesa. La seva trajectòria en territori espanyol no va ser tan prolífica per ser filla dona i filla d'exiliats. Tanmateix, va servir a la reina Maria d'Hongria, germana de Carles V, fins a la mort d'aquesta l'any 1558.
El seu pensament filosòfic seguia l'estela dels pensadors antics grecs i llatins, dels pares de l'Església medievals i d'autors coetanis com Maquiavel o More. La seva obra mestra, Duarum virginum colloquium de vita aulica et privata, és un diàleg filosòfic en llatí publicat l'any 1552 que inclou una sèrie de reflexions per descobrir el camí per arribar a Déu i a la felicitat.
També conreà el gènere epistolar i la poesia, entre les quals destaca el poema Syntra (1546).
Va morir a Burgos als 38 anys de pena, segons els seus contemporanis. Fonts més actuals parlen d'episodis depressius derivats de la seva situació personal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Mareñà, Imma Font «Luisa Sigea de Velasco, una filòsofa aparentment "feminista"». Lectora: revista de dones i textualitat, 0, 21, 20-10-2015, pàg. 145–163. ISSN: 2013-9470.
* 1 2 Rivera Garretas, María Milagros. Mujeres en la historia del pensamiento (en castellà). Anthropos, 1997, p. 95-112. ISBN 8476585047.
* ↑ Pérez, Raúl Amores «Luisa Sigea de Tarancón y la Infanta doña María de Portugal: "amicitia" entre desiguales, aprendizaje en común» (en castellà). Catálogo de obras de Luisa Sigea de Velasco, DL 2017.
* ↑ Las revolucionarias: literatura e insumisión femenina (en castellà). Sevilla: Arcibel, 2009. ISBN 9788496980723.
# Marquesat de Dénia

El Marquesat de Dénia és una històrica comarca del País Valencià que actualment es troba integrada en la comarca de la Marina Alta. Hi formaven part els municipis actuals de Beniarbeig, Benidoleig, Benimeli, Dénia, Xàbia, Gata de Gorgos, Ondara, Orba, Pedreguer, el Poble Nou de Benitatxell, el Ràfol d'Almúnia, Sagra, Sanet i els Negrals, Setla, Mira-rosa i Miraflor, Tormos, el Verger. Apareix al mapa de comarques d'Emili Beüt Comarques naturals del Regne de València publicat l'any 1934.
Segons Joaquim Martí Gadea en la seua obra Tipos, modismes y coses rares y curioses de la terra del Gè, el Marquesat de Dénia englobava els partits judicials de Pego i Dénia i incloïa a part de les anteriors poblacions, les de Pego, la Vall de Gallinera, la Vall d'Ebo, la Vall de Laguar, Benigembla, Murla, Parcent, Alcalalí, Xaló, Llíber, Senija i Teulada, la major part de les quals integren la comarca històrico-natural de les Valls de Pego.
Esta divisió és igual que la de Manuel Sanchis Guarner exceptuant que ell va incloure-hi també els municipis de Castell de Castells i la Vall d'Alcalà; la situació comarcal del primer varia segons l'autor, ja que tant la relació amb les Valls de Pego i amb la Marina i la vall de Guadalest és molt estreta (així i tot, històricament va pertànyer a l'Arxiprestat de les Valls de Pego), i el segon forma part històricament de les Valls de Pego, però guarda una estreta relació amb les poblacions de la Baronia de Planes i la Vall de Perputxent, ja a la comarca de les Valls d'Alcoi.
Així i tot, no hi ha uns límits clars de la comarca, i esta denominació sol utilitzar-se popularment (sobretot entre la gent major) per a referir-se a la major part de l'actual Marina Alta.

## Història
### Senyoria de Dénia

Jaume el Just inicia l'etapa del domini senyorial, al cedir la vila el 1298 a Ponç IV d'Empúries. El 1300 Jaume la cedí a la seva muller Blanca de Nàpols, a la mort de la qual tornà a Jaume. El 1323 fou atorgada a l'infant Pere, comte de Ribagorça.

### Comtat de Dénia

El 1356, es converteix en comtat, i torna a la Corona en temps d'Alfons el Magnànim.

### Marquesat de Dénia

El 1484, el comtat és erigit en marquesat.

## Referències

* ↑ «Marquesat de Dénia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 https://www.enciclopedia.cat/gran-enciclopedia-catalana/denia
# San Pedro Alcántara

San Pedro Alcántara (població: aproximadament 35.500 habitants) és una població del municipi de Marbella, a Andalusia, Espanya. És una destinació turística de la Costa del Sol.

## Vegeu també

* Unión Deportiva San Pedro
* Sant Pere d'Alcántara

## Enllaços externs

* Fira del Llibre de Sant Pere d'Alcántara.
* Guia i informació turística de la ciutat de San Pedro Alcantara. Arxivat 2021-10-22 a Wayback Machine.
* Població del municipi de Marbella, que inclou San Pedro Alcántara.
# Retrat de senyora

Retrat de senyora és una pintura sobre tela feta per Romà Ribera i Cirera entre la segona meitat del segle xix i la primera meitat del segle xx, i que es troba conservada actualment a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb el número de registre 1664 d'ençà que va ingressar el 1956, formant part de l'anomenat "Llegat 1956"; un conjunt d'obres provinents de la col·lecció Lluís Plandiura- Victòria González.

## Descripció

Retrat d'una senyora de mig cos, d'aparença luxosa amb pells al coll i abric molt elegant, de tipus parisenc. Cara de porcellana rosada, mirada fixa i frontal. Duu barret i guants.

## Inscripció

Al quadre es pot llegir la inscripció Román Ribera (superior dret) Al darrere: Roman Ribera/1849-1935/31.

## Referències

* ↑ Article Esther Alsina (vegeu bibliografia)

## Bibliografia

* Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.
* Socias Palau, Jaume. Pintura catalana en el "Castell de la Geltrú". 1977. Barcelona: Selecta. ISBN 84-298-0429-3.
* Alsina i Galofré, Esther. Una gran època artística rau en una col·lecció: el "Llegat 1956". Article publicat al Butlletí de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Vilanova i la Geltrú: Associació d'Amics de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, 2010. ISBN 0212-6168.

## Enllaços externs

* Web oficial del museu
# Can Güell (Garraf)

Can Güell és un edifici del poble de Garraf (Sitges). Can Güell és a les costes de Garraf, al costat de la carretera i de la torre de defensa medieval (Torre de Garraf). Actualment forma part d'un conjunt d'edificacions integrat pel Celler Güell, la capella i altres dependències construïdes molt posteriorment.
És una construcció de planta rectangular i coberta a dos vessants, de grans dimensions. La porta d'accés encarada al mar, és d'arc de mig punt amb dovelles de pedra. La distribució de les obertures és irregular. La masia ha experimentat nombroses modificacions al llarg dels anys, però conserva encara elements que la caracteritzen com els grans contraforts de sosteniment dels murs, el rellotge de sol de la façana o els escuts amb l'emblema del capítol catedralici.
La masia i els terrenys que l'envoltaven van pertànyer inicialment al Capítol de la Catedral. A l'inici del segle xix l'edifici fou saquejat i incendiat pels anglesos, que en aquell període estaven en guerra amb Espanya i França. El 1871, el conjunt pertanyia als béns nacionals i aquell mateix any, amb motiu de la construcció de la carretera de les costes fou subhastat i adquirit per Eusebi Güell i Bacigalupi. El conjunt va ser restaurat i posteriorment ampliat amb altres construccions, amb l'objecte d'explotar comercialment la vinya, cosa que es va fer fins al moment de la destrucció dels camps per causa de la fil·loxera.

## Referències

* 1 2 3 «Masia Güell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Can Peix (Riudarenes)

Can Peix és una masia a mig camí de Riudarenes a Santa Coloma de Farners (la Selva) al marge dret de la Riera de Santa Coloma. Es tracta d'un edifici molt reformat, el tancament de les finestres és d'alumini i al seu voltant hi ha ampliacions annexes, una piscina, una pista de tenis i un porxo. La casa està envoltada per una tanca i a l'entrada hi ha el nom de "Can Peix".
Es tracta d'un edifici de construcció senzilla, amb planta rectangular, un pis superior i unes golfes. El portal és adovellat amb pedra i format per un arc de mig punt i amb porta de fusta. La resta de finestres totes amb llinda, brancals i ampit de pedra. Les finestres de les golfes són tres, rectangulars i acabades en punxa. Ressalta la seva forma per què es troben pintades amb un marc blanc, així com la línia horitzontal blanca de la façana que separa la planta baixa del primer pis i destaca perquè la façana és arrebossada i pintada de color crema. Com la majoria de cases de la zona, conserva a la façana, al costat de la porta el número 31.

## Notes

* 1 2 «Can Peix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Carvedilol

El carvedilol és un medicament blocador beta, així és utilitzat per tractar la tensió arterial alta, insuficiència cardíaca congestiva i disfunció ventricular esquerre en persones que d'altra manera són estables. Per a la pressió arterial alta, generalment és un tractament de segona línia. Es pren per boca.
Els efectes secundaris comuns inclouen mareig, cansament, dolor articular, tensió arterial baixa, nàusees i sensació de falta d'aire. Els efectes secundaris greus poden incloure broncospasme. La seguretat durant l'embaràs o la lactància materna no està clara. No es recomana l'ús en persones amb problemes de fetge. El carvedilol és un blocador beta no selectiu i blocador alfa-1. No està del tot clar com millora els resultats, però pot implicar dilatació dels vasos sanguinis.
Està a la Llista de medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut. Està comercialitzat a Espanya com a medicament genèric, Coropres i Normotride.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Carvedilol Monograph for Professionals». Drugs.com. AHFS. [Consulta: 24 desembre 2018].
* ↑ «Carvedilol Use During Pregnancy». Drugs.com. [Consulta: 24 desembre 2018].
* ↑ British national formulary : BNF 76. 76. Pharmaceutical Press, 2018, p. 147. ISBN 9780857113382.
* ↑ World Health Organization model list of essential medicines: 22nd list (2021). Geneva: World Health Organization, 2021. WHO/MHP/HPS/EML/2021.02.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2024.