OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tel al-Sultan

El campament de refugiats de Tel al-Sultan o Tall as-Sultan (àrab: معسكر تل السلطان, muʿaskar Tall as-Sulṭān) és un dels vuit camps de refugiats palestins situats a la Franja de Gaza. Es troba a la governació de Rafah just al nord de la ciutat de Rafah i del camp de Rafah. fou creat per instal·lar als refugiats expatriats del Camp Canada.
L'UNRWA no fa distinció entre el Camp de Rafah i e de Tall as-Sultan. L'Oficina Central d'Estadístiques de Palestina estimava la seva població en 2006 es 24,418 habitants.

## Referències

* ↑ «OCHA map». Arxivat de l'original el 2009-02-19. [Consulta: 12 març 2017].
* 1 2 UNRWA Rafah refugee camp profile
* ↑ Projected Mid -Year Population for Rafah Governorate by Locality 2004- 2006 Arxivat 2011-05-20 a Wayback Machine. Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS)
Localització i població dels Camps de refugiats palestins en 2015 :
Franja de Gaza 518,000 refugiats UNRWA Cisjordània 188,150 refugiats UNRWA Síria 319,958 refugiats UNRWA Líban 188,850 refugiats UNRWA Jordània 355,500 refugiats UNRWA
Al-Shati (Beach camp)87,000 Bureij 34,000 Deir al-Balah 21,000 Jabalia 110,000 Khan Yunis 72,000 Maghazi 24,000 Nuseirat 66,000 Rafah 104,000 Camp Canadà tancat
Aqabat Jaber6,400 Ein as-Sultan 1,900 Far'a 7,600 Fawwar 8,000 Jalazone 11,000 Kalandia 11,000 Am'ari 10,500 Deir 'Ammar 2,400 Dheisheh 13,000 Aida 4,700 Al-Arroub 10,400 Askar 15,900 Balata 23,600 'Azza (Beit Jibrin) 1,000 Ein Beit al-Ma' (Camp No. 1) 6,750 Camp de Tulkarem 18,000 Nur Shams 9,000 Camp de Jenin 16,000 Camp de Shuafat 11,000 Silwad
Sbeineh22,600 Khan Eshieh 20,000 Neirab 20,500 Homs 22,000 Camp de Jaramana 18,658 Camp de Daraa 10,000 Camp de Hama 8,000 Khan Dannun 10,000 Qabr Essit 23,700 Camps no oficialsEin Al-Tal 6,000Latakia Camp 10,000 Yarmouk 148,500
Bourj el-Barajneh17,945 Ain al-Hilweh 54,116 El Buss 11,254 Nahr al-Bared 5,857 Shatila 9,842 Wavel 8,806 Mar Elias 662 Mieh Mieh 5,250 Beddawi 16,500 Burj el-Shemali 22,789 Dbayeh camp 4,351 Rashidieh 31,478
Camp de Zarqa20,000 Jabal el-Hussein 29,000 Nou camp d'Amman (Wihdat) 51,500 Souf 20,000 Baqa'a 104,000 Husn (Camp del Màrtir Azmi el-Mufti) 22,000 Irbid camp 25,000 Jerash camp 24,000 Marka 53,000 Talbieh 8,000 :
Referències
↑ «Camp Profiles». United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East. [Consulta: 2 juliol 2015]. :
# Robert Murphy

Robert Murphy (1806-1849) fou un matemàtic, d'origen irlandès.

## Vida i Obra

El seu pare, un sabater del poble, morí quan ell tenia set anys i la família va patir estretors econòmiques a temporades. El 1817, amb onze anys, va ser atropellat per un carro que li va trencar l'os de la cama. L'accident el va obligar a estar quiet durant més d'un any que va aprofitar per respondre els problemes matemàtics que es posaven en una publicació local. L'editor, intrigat per l'autoria de les respostes, es va sorprendre quan va veure que era un nen de dotze anys.
Això li va permetre, amb cert suport econòmic, d'entrar al Caius College de la universitat de Cambridge com a becari, graduant-se el 1829. L'any següent va ser nomenat fellow del Caius College, del que el 1831 en va ser degà. El 1832 va rebre el seu doctorat. El seu estil de vida, però, donat a la beguda i al joc, va fer que fos expulsat de la universitat. Va retornar a Irlanda durant uns anys, però el 1836 se'n va anar a Londres on el 1838 va obtenir el càrrec d'examinador de matemàtiques a la universitat de Londres.
El 1843 va contraure una tuberculosi de la que va morir al cap de pocs mesos.
La obra de Murphy s'estén en el camp de les equacions algebraiques, les equacions diferencials i el càlcul d'operadors.

## Referències

* ↑ Del Latto & Petrilli, The Early Years.
* ↑ Cannell, pàgina 110.
* ↑ Del Latto & Petrilli, Careers in Academia.
* ↑ Del Latto & Petrilli, Conclusion - Appendix.

## Bibliografia

* Cannell, D.M.. George Green: Mathematician & Physicist, 1793-1841 (en (anglès)). SIAM Edition, 2001. ISBN 0-89871-463-X.
* Del Latto, Anthony J.; Petrilli Jr., Salvatore J. «Robert Murphy: Mathematician and Physicist» (en (anglès)). Covergence. Mathematical Association of America, Vol. 10, 2013.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Robert Murphy» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Antonia Peyerl

Antonia Peyerl (Múnic, Alemanya, 1789) fou una cantant alemanya.
Era filla del també cantant alemany Johann Nepomuk Peyerl (1761-1800) i estudià piano i harmonia, i després cant. Essent encara una nena ja s'havia fet aplaudir en públic, fins que el 1804 aconseguí el seu primer triomf cantant l'Astasia de l'Axur d'Antonio Salieri.
Després d'una curta però brillant carrera, es retirà de l'escena el 1816. Vuit anys abans s'havia casat amb l'arquitecte Karl von Fischer (1782-1820).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm 42, pàg. 1389 (ISBN 84-239-4542-1)
# Punica

Punicàcia, Punicàcies o Punicaceae és una família de plantes amb flors.
Aquesta família té un únic gènere Punica i només dues espècies (una d'elles és el magraner i l'altra una espècie endèmica de l'illa de Socotra.
Les espècies d'aquest gènere adopten la forma d'arbusts o arbrets menuts..
Gràcies a estudis filogenètics actualment aquesta família Punicaceae, s'ha comprovat que el gènere Punica pertany a la família de les Litràcies Lythraceae i dins d'aquesta darrera família la classifica el sistema APG II.

## Referències

* Graham, S. A., Thorne & Reveal «Validation of subfamily names in Lythraceae». Taxon, vol. 47, 2, May 1998, pàg. 435–436. DOI: 10.2307/1223775.
* Graham, S. A., Hall, J., Sytsma, K., & Shi, S. (2005). Phylogenetic analysis of the Lythraceae based on four gene regions and morphology. Int. J. Pl. Sci. 166: 995–1017.
* Little S. A., Stockey R. A., and Keating, R. C. «Duabanga-like leaves from the Middle Eocene Princeton chert and comparative leaf histology of Lythraceae sensu lato». American Journal of Botany, vol. 91, 2004, pàg. 1126–1139. DOI: 10.3732/ajb.91.7.1126.
# L'àngel ferit

L'àngel ferit —Haavoittunut enkeli (finès)— és un quadre pintat el 1903 pel pintor simbolista finlandès Hugo Simberg. És un dels quadres més reconeguts de Simberg i va ser triat com a pintura nacional de Finlàndia en una votació organitzada per l'Ateneum el 2006.

## Descripció

Com altres pintures de Simberg, l'atmosfera és malenconiosa: l'angèlica figura central amb els seus ulls embenats i ala ensangonada, la roba ombrívola dels seus dos portadors juvenils. La mirada directa de la figura dreta toca l'espectador.
Els passis de processó a través d'un recognoscible paisatge, Eläintarha, Hèlsinki, amb la badia Töölönlahti al fons. El mateix camí segueix vorejant la badia Töölönlahti avui. Al temps d'Hugo Simberg, el parc era un lloc popular per a activitats de lleure entre les classes treballadores. En aquell temps, moltes institucions de caritat van ser localitzades en el parc Eläintarha; en L'àngel ferit els nois sans estan portant la noia ferida cap a l'escola de Noies Cegues i la Casa per a Esguerrats. Ella agafa un grapat de flocs de neu, símbol de la curació i el renaixement.
Simberg va declinar oferir qualsevol desconstrucció, suggerint que l'espectador dibuixés les seves conclusions pròpies. Tanmateix és conegut que Simberg va patir meningitis, i que la pintura era una font de força durant la seva recuperació. Això també pot ser llegit metafòricament: la meningitis és coneguda per causar rigidesa de coll, letargia i sensibilitat lleugera, cadascuna exhibides per la figura central. Si es llegís com pulmons en lloc d'ales, tal diagnòstic fins i tot explica la lesió de menor importància, com la tuberculosi, la meningitis provoca abrasions en els pulmons superiors.
Quan Simberg va ser contractat per pintar frescs per a la catedral de Tampere el 1905–06, va fer una versió més gran de L'àngel ferit, la seva pintura favorita.
L'àngel ferit fou la inspiració per a la història del vídeo de música per la cançó Amaranth de Nightwish.

## Referències

* ↑ Haavoittunut enkeli voitti äänestyksen Ateneumin Maamme-taulusta – Helsingin Sanomat, 2 December 2006 (finès)
* ↑ Leppänen, Marko: Maalaukseen astuminen – Haavoittunut enkeli Eläintarhassa Esoteerinen maantiede ja periferiaterapia. (finès)
* 1 2 The Wounded Angel at the Ateneum website Arxivat 2005-12-30 a Wayback Machine. (finès)
# Stephen Cafiero (artista)

Stephen Cafiero és un humorista, guionista, actor i director de cinema i sèries de televisió francès.
Començà la seva carrera professional com a il·lustrador de llibres juvenils així com a director artístic per a grans marques com BMW, Nissan, SFR, Playstation, Eurosport, McCain, McDonald's o AIDES, tot i que majoritàriament entorn a la societat de producció audiovisual Partizan.
L'any 2007, feu el salt al setè art com a codirector i coguionista en el seu primer llargmetratge: Les Dents de la nuit. Freqüentà igualment l'escena humorística.

## Obres
### Com a director

* 2008: Les Dents de la nuit (llargmetratge)
* 2013: Zygomatiques (curtmetratge)
* 2015: Templeton (10 episodis)
* 2017: Kim Kong (sèrie TV)
* 2017: Irresponsable (1 episodi)

### Com a actor

* 2017: Kim Kong (Léo Duvel, 2 episodis)

### Com a guionista

* 2008: Les Dents de la nuit (llargmetratge)
* 2013: Zygomatiques (curtmetratge)
* 2015: Ma pire angoisse (sèrie TV)

## Referències

* ↑ «Stephen Cafiero - Partizan» (en francès). Partizan.com. [Consulta: 15 maig 2018].
* ↑ «Interview Stephen Cafiero ("Irresponsable")» (en francès). BullesdeCulture.com. [Consulta: 15 maig 2018].
# Procynodictis

Procynodictis és un gènere extint de mamífer. Fou descrit per Wortman i Matthew el 1899 i conté dues espècies: P. progressus i P. vulpiceps. Ha estat identificat com a avantpassat d'Hesperocyon.

## Fonts

* paleodb.org
* www.pnas.org
* www.sdnhm.org
* The Terrestrial Eocene-Oligocene Transition in North America De Donald R. Prothero, Robert J. Emry; Published 1996 Cambridge University Press; page 448. ISBN 0521433878
* Flynn, J.J., 1998. Early Cenozoic Carnivora ("Miacoidea"). pp.110-123 a C.M. Janis, K.M. Scott i L.L. Jacobs (eds.) Evolution of Tertiary Mammals of North America. Cambridge University Press, Cambridge. ISBN 0-521-35519-2
# Sebastián Mora Vedri

Sebastián Mora Vedri (Vila-real, 19 de febrer de 1988) és un ciclista valencià, actualment a l'equip Burgos BH. Combina la ruta amb el ciclisme en pista. Va participar en els Jocs Olímpics de Londres en la prova de Persecució per equips on va acabar sisè.
El 2015 als Campionats d'Europa celebrats a Grenchen va guanyar les medalles d'or en Scratch i Madison. Als del 2016, va repetir l'or en Madison.
Als Campionats del món de ciclisme en pista de 2016 va aconseguir la medalla d'or en Scratch, i el bronze amb Madison fent parella amb el menorquí Albert Torres. Aquests èxits li van valdre ser homenatjat a la seva ciutat natal.

## Palmarès en pista

* 2010
** Campió d'Europa sub-23 en Scratch
** Campió d'Europa sub-23 en Madison (amb Airán Fernández)
* 2013
** Campió d'Espanya en Persecució
* 2014
** Campió d'Espanya en Persecució
** Campió d'Espanya en Madison (amb Julio Alberto Amores)
* 2015
** Campió d'Europa en Scratch
** Campió d'Europa de Madison (amb Albert Torres)
** Campió d'Espanya en Persecució
** Campió d'Espanya en Madison (amb Julio Alberto Amores)
* 2016
** Campió del món en Scratch
** Medalla de bronze al Campionat del Món en Madison (amb Albert Torres)
** Campió d'Europa de Madison (amb Albert Torres)
** Campió d'Espanya de puntuació
** 1r als Sis dies de Rotterdam (amb Albert Torres)

### Resultats a la Copa del Món

* 2013-2014
** 3r a Manchester, en Persecució
* 2016-2017
** 1r a Glasgow, en Madison

## Palmarès en ruta

* 2014
** Vencedor d'una etapa al Tour de Tailàndia
* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la província de València

## Referències

* ↑ «Sebastián Mora». ProCyclingStats. [Consulta: 28 març 2024].
* ↑ «Sebastián Mora, campeón de Europa de scratch». marca.com, 15-10-2015 [Consulta: 19 octubre 2015].
* ↑ «Mora y Torres se llevan el oro en Madison». Marca.com, 18-10-2015 [Consulta: 19 octubre 2015].
* ↑ «Sebastián Mora y Albert Torres, campeones de Europa de Madison». sport.es, 23-10-2016 [Consulta: 23 octubre 2016].
* ↑ Bernaus, Agustí «Sebastián Mora, campeón del mundo en 'scratch'». sport.es, 02-03-2016 [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ «El ciclista Sebastián Mora s'ha proclamat avui campió del Món de ‘scratch’ al Mundial de Londres». actualitatdiaria.com, 02-03-2016 [Consulta: 9 març 2016]. Arxivat 10 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-10. [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ «Mora y Torres consiguen el bronce en la prueba Madison». mundo.es, 07-03-2016 [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ «El campió del món de ciclisme Sebastián Mora rep l'homenatge de la ciutat». vila-real.es, 07-03-2016 [Consulta: 9 març 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina del COE
* Fitxa a sitiodeciclismo.net Arxivat 2014-04-13 a Wayback Machine.
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Sebastián Mora Vedri a ProCyclingStats
# Cesare Spadoni

Cesare Spadoni (Bagnacavallo, segle XIX - segle XX) fou un tenor italià actiu durant les dues primeres dècades del segle xx.
La Temporada 1915-1916 va cantar com a comprimari al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Biografia» (en italià). musicsack. [Consulta: 22 març 2018].
# Vassacyon

Vassacyon és un gènere extint de carnivoraforme. Conté dues espècies; Vassacyon promicrodon i Vassacyon bowni. És considerat el més gran dels mamífers de l'Eocè inferior.

## Bibliografia

* * Flynn, J. J. «Early Cenozoic Carnivora ("Miacoidea")». A: Janis, C. M.; Scott, K. M.; Jacobs, L. L. Evolution of Tertiary Mammals of North America. Volume 1: Terrestrial carnivores, ungulates, and ungulatelike mammals (en anglès). Cambridge University Press, 1998, p. 110-123. ISBN 978-0-521-35519-3.
* Heinrich, R.E.; Strait, S.G., Houde, P. «Earliest Eocene Miacidae (Mammalia: Carnivora) from northwestern Wyoming». Journal of Paleontology, vol. 82, 1, 2008, pàg. 154-162. DOI: 10.1666/05-118.1.
* findarticles.com
# Vassili Panov

Vassili Nikolàievitx Panov (en rus:Василий Николаевич Панов), (Kozelsk, Imperi Rus, 1 de novembre de 1906 – Moscou, 13 de gener de 1973), fou un jugador, escriptor, i periodista d'escacs soviètic, que ocupà el títol de Mestre Internacional des de 1950.

## Resultats destacats en competició

Els seus millors resultats es produïren durant els 1930. Panov va guanyar el Campionat de Moscou el 1929, i fou tercer en el mateix campionat el 1930 (el campió fou Nicolai Zubarev). El 1934 quedà primer (fora de concurs) al campionat de l'Uzbekistan. Va participar en cinc finals de Campionats de l'URSS entre 1935 i 1948. La seva victòria més destacada en torneig fou el primer lloc assolit a la semifinal del campionat soviètic de 1938, a Kíev.

## Contribucions a la teoria dels escacs

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Panov és conegut especialment pels seus tractats i treballs teòrics sobre obertures. Fou el corresponsal d'escacs per la publicació Izvestia entre 1942 i 1965. Va publicar nombrosos llibres, des de guies per aprenents (Pervaja kniga schachmatista - "El primer llibre de l'escaquista") a biografies d'Alekhin i Capablanca, fins al seu molt famós Kurs debyutov (1957), el llibre d'obertures d'escacs més venut a Rússia.
Tingué també molta repercussió el seu compendi (en tres volums) de totes les obertures, coescrit amb l'exCampió del món d'escacs per correspondència Iàkov Estrin, el 1980. En el seu llibre The Literature of Chess, John Graham hi indica que és especialment interessant d'aquesta obra el fet que estudia les obertures no en funció del sistema d'avaluació usual (+/=, =/+, etc.) sinó en termes del mig joc desitjable o no al qual es pot arribar.
Panov va contribuir enormement al desenvolupament de la teoria de l'obertura Ruy López, i de la defensa Caro-Kann, dins la qual l'atac Panov ( 1.e4 c6 2.d4 d5 3.exd5 cxd5 4.c4) s'anomena així en honor d'ell.

## Llibres

* Comprehensive Chess Openings, per Iàkov Estrin i Vassili Panov, en tres volums, Pergamon, 1980. ISBN 0-08-024113-1
* V. Panov, Sorok let za shakmatnoi doskoi (1966), autobiografia amb 50 partides

## Bibliografia

* I. B. Estrin, Vasily Panov (1986), 80 partides
* Hooper, David i Kenneth Whyld. The Oxford Companion to Chess. Oxford University, 1996. ISBN 0-19-280049-3.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Vassili Panov» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 14 gener 2011].
* ↑ «Quadre de classificació del 10è Campionat de la Ciutat de Moscou, 1929». [Consulta: 14 gener 2011].
* ↑ «Quadre de classificació de l'11è Campionat de la Ciutat de Moscou, 1930». [Consulta: 14 gener 2011].
* ↑ ed. McFarland, 1984, ISBN 0-89950-099-4
# Francesc Vayreda i Bofill

Francesc Vayreda i Bofill (Olot, 1927 - 2011) fou un arquitecte català.

## Biografia

Fill del pintor Francesc Vayreda i Casabó i Francesca Bofill, va néixer a Olot el 1927. El seu avi, el pintor Joaquim Vayreda i Vila, té un carrer dedicat al barri de Montbau de Barcelona, on ell hi construiria un edifici d'habitatges i l'església parroquial. Va estudiar a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona (ETSAB), on es graduà el 1956. Va treballar sempre en equip, tret d'algunes petites obres, amb el company Pau Monguió i Abella. Va exercir de professor a l'ETSAB durant 18 anys en les càtedres de Topografia, Urbanisme i Projectes, amb els professors Ribas Piera, Oriol Bohigas i Robert Terradas. L'any 1958 Vayreda i Monguió van ingressar el Grup R, que aglutinava els arquitectes catalans moderns de la postguerra que van reaccionar contra l'academicisme de l'època, entre altres Josep Antoni Coderch, en Josep Maria Sostres o l'Antoni de Moragas. Va implicar-se de manera activa, conjuntament amb Dom Pere Busquets Sindreu, monjo de Montserrat i arquitecte, en l'organització de les 'Conversaciones de Arquitectura Religiosa' celebrades a Barcelona del 8 a l'11 d’octubre de 1963.

## Obra (selecció)

* El 1961 va projectar juntament amb Joan Montero Pazos i Jaume Seguí Alea el bloc J del polígon de Montbau.
* Blocs d'habitatges al sud-oest del Besós, juntament amb Pau Monguió i Abella, Joan Montero Pazos i Jaume Seguí Alea.
* Planta de Publicacions i Oficines CIDE del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya (COAC), juntament amb Pau Monguió i Abella, el 1962, obra ja desapareguda, que va quedar finalista en la categoria Interiorisme en els premis FAD.
* Parròquia de Sant Jeroni de Montbau, juntament amb Pau Monguió i Abella, 1963, obra registrada en el llistat del DoCoMoMo.
* Casa Vayreda, al Prat de l'Eruga a Olot, juntament amb Pau Monguió i Abella, 1965, executada el 1967, i jardí dissenyat per Nicolau Mª Rubió i Tudurí.
* Església de Sant Pau de Segúries, 1971.

## Referències

* 1 2 3 4 «Francesc Vayreda i Bofill». Col·legi Oficial d'Arquitectes de Catalunya.
* ↑ «Francesc Vayreda, de l'impressionisme al Noucentisme a Catalunya». Museu de la Garrotxa - Institut de Cultura de la Ciutat d'Olot.
* ↑ «Nomenclàtor dels carrers». Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 Negre, Narcís «La 'nova església' de Sant Pau de Segúries». Taüll. Núm, 19. Secretariat Interdiocesà per a la Custòdia i Promoció de l'Art Sagrat a Catalunya, 12-2006, pàg. 31-35.
* ↑ Arboix i Alió, Alba. Barcelona. Esglésies i construcció de la ciutat. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2018, p. 47-53. ISBN 978-84-9156-094-4.
* ↑ «Església parròquia Sant Jeroni» (en castellà). Fundación docomomo Ibérico.
* ↑ «Olot». Generalitat de Catalunya.
# Anna Kristina Steb

Anna Kristina Steb (1682-1722) també anomenada Anna Kristina Adlerfelt (o Anna Christina Adlerfeld), fou una noble i traductora alemanya.
Alemanya de naixement, fou filla del conseller de Bremen Johan Steb. La seva instrucció i talent foren destacats, atès que dominava diversos idiomes. Es va casar el 1704 amb l'historiador Gustaf Adlerfelt, gentilhome de cambra del rei Carles XII de Suècia.
Steb va extreure dades, va compendiar i traduir textos del suec a l'alemany de l'obra del seu marit Warhaffter entwurff der krieges-thaten Carls XII (generalment traduïda com La història militar de Carles XII), publicada amb posterioritat a l'època en què el matrimoni s'estava a Saxònia entre 1706 i 1707. En acabar aquesta feina i tornar a Wismar (o potser a Hamburg) feu imprimir una tirada curta d'exemplars l'any 1707, molts dels quals es van perdre durant el seu traslladat travessant el mar.
Anna Kristina tingué un fill amb el seu marit: Maximilian Johan Adlerfelt.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Gustaf Adlerfelt» (en suec). Riksarkivet - Arxius Nacionals de Suècia. [Consulta: 27 febrer 2018].
* 1 2 Díez Canseco, Vicente. Diccionario biográfico universal de mujeres célebres (en castellà). Tom I, 1844, p. 31.
# Perca

Perca és un gènere de peixos d'aigua dolça. N'hi ha tres espècies.
Les perques pesen al voltant de 2-3 kg: excepcionalment fins a 10 kg. Són peixos d'aspecte robust però de forma allargada, recoberts d'esquames ctenoides (que tenen els marges dentats com una pinta). Tenen un parell d'aletes pectorals i pèlviques. Són peixos depredadors comestibles i objecte de pesca esportiva.
La perca del Nil, Lates niloticus és de l'ordre perciformes però no de la família ni per tant del gènere de les perques.

## Taxonomia

* Perca fluviatilis es troba a Europa i Àsia.
* Perca schrenkii es troba al Kazakhstan, (al llac Balkhash, al llac Alakol), Uzbekistan, i Xina.
* Perca flavescens, més petita que les altres, viu als Estats Units i el Canadà.

## Referències

* Gilberson, Lance, Zooslogy Lab Manual 4th edition. Primis Custom Publishing. 1999.
# Setge de Montsó (1642)

El Setge de Montsó de 1642 fou un dels episodis de la Guerra dels Segadors. La primavera del 1640, Francesc de Tamarit fou empresonat acusat de no facilitar les lleves i els allotjaments. Camperols revoltats van entrar a Barcelona el 22 de maig i el posaren en llibertat. El 7 de juny del mateix any, en el Corpus de Sang, grups de segadors entren de nou a la ciutat i fou assassinat el virrei de Catalunya Dalmau III de Queralt.
El setembre, l'exèrcit de Felip IV va ocupar Tortosa amb l'aliança senyorial catalana i del bisbe de la ciutat, que, com la totalitat dels bisbes que ocupaven les seus catalanes, era políticament reialista. L'ocupació fou seguida d'una duríssima repressió contra el poble revoltat. El 17 de gener de 1641, davant l'alarmant penetració de l'exèrcit castellà, Pau Claris al capdavant de la Generalitat de Catalunya, proclamà la República Catalana, amb l'adhesió de la burgesia urbana descontenta per la pressió fiscal, acordant una aliança politicomilitar amb França. Per obtenir l'ajuda, es posava Catalunya sota l'obediència de Lluís XIII de França. Pocs dies després, amb l'ajuda de l'exèrcit francès, la Generalitat obtingué una important victòria militar en la batalla de Montjuïc de 26 de gener. Poc més tard moria Pau Claris, i la difícil situació local i internacional, dugué a la Generalitat de Catalunya a proclamar comte de Barcelona i sobirà de Catalunya al rei Lluís XIII.
A principis de 1642 les tropes de Philippe de La Mothe-Houdancourt amb la intervenció Hoquincourt i Du Terrail, van assetjar la vila de Montsó. Hi intervingueren els regiments d'infanteria de Tonneins, Grignols, Mirepoix, Saintonge, Lyonnois i Montpeyroux, les quatre companyies reials de l'exèrcit de Catalunya (Prince d'Enguien, M. de Flavacuort, M. Gordes i M. Marines) i el regiment de La Mothe-Houdancourt de cavalleria. La plaça va caure el 19 de maig de 1642.