OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Menàrguens

Menàrguens és una vila i municipi de la comarca de la Noguera. Situat al marge dret del riu Segre. Limita amb els termes municipals de Albesa, Castelló de Farfanya, Térmens, Balaguer, Vilanova de la Barca i Torrelameu.

## Geografia

* Llista de topònims de Menàrguens (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 44 | - | 77 | 152 | 674 | 1.118 | 954 | 944 | 1.285 | 1.182 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 1.410 | 1.293 | 1.234 | 1.255 | 1.182 | 1.085 | 988 | 904 | 888 | 888 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 836 | 817 | 806 | 830 | 834 | 863 | 843 | 867 | 882 | 887 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 847 | 801 | 813 | 774 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

### Llista d'alcaldes

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Alcalde o alcaldessa | Partit polític | Data de possessió | Observacions |
| 1979–1983 | Manuel Casals i Serra | Convergència i Unió | 19/04/1979 | -- |
| 1983–1987 | Manuel Casals i Serra | Independents Progressista Menàrguens | 28/05/1983 | -- |
| 1987–1991 | Fernando Bosch Prats | Agrupació d'Independents per la vila de Menàrguens | 30/06/1987 | -- |
| 1991–1995 | Joan Vilanova i Miró | PSC | 15/06/1991 | -- |
| 1995–1999 | Joan Vilanova i Miró | PSC | 17/06/1995 | -- |
| 1999–2003 | Joan Vilanova i Miró | PSC | 03/07/1999 | -- |
| 2003–2007 | Pau Forns Planella | PSC | 14/06/2003 | -- |
| 2007–2011 | Pau Forns Planella | PSC | 16/06/2007 | -- |
| 2011–2015 | Pau Forns Planella | PSC | 11/06/2011 | -- |
| 2015–2019 | Anna Maria Calvis i Munsó | IM-AM | 13/06/2015 | -- |
| 2019-2023 | Anna Maria Calvis i Munsó | IM-AM | 15/06/2019 | -- |
| Des de 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 | -- |
IM-AM (Independents per Menàrguens - Acord Municipal) és un partit polític d'àmbit local creat el 2015. Va guanyar les eleccions municipals del 24 de maig de 2015 per majoria absoluta, obtenint quatre dels set regidors i l'alcaldia de Menàrguens, i de nou les de 2019 amb el 48,45% i quatre regidors.

## Llocs d'interès

* La Sucrera del Segre

## Personalitats

* Ferran Freixa Jové, dissenyador.
* Ramon Xuriguera i Parramona, escriptor i crític d'art.
* Joan Baptista Xuriguera i Parramona, escriptor i traductor.
* Joan Barceló i Cullerés, dibuixant, poeta i novel·lista.

## Referències

* ↑ «El mapa de les alcaldesses a Catalunya: només un de cada cinc ajuntaments catalans està encapçalat per una dona». Begoña Grigelmo, 07-03-2019. [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ «Espai web del grup polític Independents per Menàrguens». Arxivat de l'original el 2018-01-06. [Consulta: 14 juny 2015].
* ↑ «Anna Maria Calvís (ERC) revalida l’alcaldia a Menàrguens». Balaguer Televisió, 27-05-2019. [Consulta: 25 gener 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Giardia

Giardia és un gènere de protozous anaeròbics flagelats i paràsits. En animals vertebrats causen la malaltia de la giardiasi. El seu cicle vital alterna entre l'activitat nedadora activa (tropozoit) i la forma de resistència com un cist. El nom del gènere deriva del cognom del zoòleg francès Alfred Mathieu Giard.

## Sistemàtica

Se n'han descrit unes 40 espècies en animals diferents, però probablement moltes són només sinònims. Actualment, es reconeixen tan sols cinc o sis espècies. Giardia lamblia (=G. intestinalis, =G. duodenalis) infecten humans i altres mamífers, G. muris es troba en altres mamífers, G. ardeae i G. psittaci en ocells, G. agilis en amfibis i G. microti en rosegadors. Altres de descrites, (però no necessàriament vàlides) inclouen:
| Giardia beckeri Giardia beltrani Giardia botauri Giardia bovis Giardia bradypi Giardia canis Giardia caprae Giardia cati Giardia caviae Giardia chinchillae Giardia dasi Giardia equii | Giardia floridae Giardia hegneri Giardia herodiadis Giardia hyderabadensis Giardia irarae Giardia marginalis Giardia melospizae Giardia nycticori Giardia ondatrae Giardia otomyis Giardia pitymysi | Giardia pseudoardeae Giardia recurvirostrae Giardia sanguinis Giardia serpentis Giardia simoni Giardia sturnellae Giardia suricatae Giardia tucani Giardia varani Giardia viscaciae Giardia wenyoni |
Els estudis genètics i bioquímics han revelat l'heterogeneïtat de Giardia lamblia, la qual conté probablement com a mínim 8 llinatges o espècies críptiques.
Un Giardia va ser el primer diplomonad a tenir el seu genoma seqüenciat, té 11,7 milions de parells de bases.

## Referències

* ↑ Meyer E.A., Radulescu S. «Giardia and Giardiasis». Advances in Parasitology, 17, 1979, pàg. 1-47. DOI: 10.1016/S0065-308X(08)60548-5. PMID: 395833. «no»
* ↑ R.C.Brusca, G.J.Brusca. Invertebrates. Sinauer Associates, 2 ed.(2003)
* ↑ Adam,R.D. Biology of Giardia. Clinical Microbiology Reviews, July 2001, p. 447–475
* ↑ Tree of Life Web Project. 2008. Giardia Kunstler. Version 2 September 2008 (temporary). http://tolweb.org/Giardia/97370/2008.09.02 in The Tree of Life Web Project, http://tolweb.org/
* ↑ R.C.A. Thompson and P.T. Monis, Variation in Giardia: implications for taxonomy and epidemiology. Advances in Parasitology 58, 69-137 (2004)
* ↑ Andersson, JO et al.. «The Genome of Giardia and Other Diplomonads». A: Anaerobic Parasitic Protozoa: Genomics and Molecular Biology. Caister Academic Press, 2010. ISBN 978-1-904455-61-5.

## Enllaços externs

* Giardiasis - Centers for Disease Control and Prevention
# Sal biliar

Les sals biliars són les sals dels àcids biliars, poden ser sals sòdiques o potàssiques. Els àcids modificats taurocòlic i glicocòlic també tenen sals.
Es formen a partir dels àcids biliars secundaris (àcids biliars conjugats amb aminoàcids) que s'uneixen a un ió de sodi o de potassi per a formar una sal. Les sals biliars són la forma en què el cos guarda els àcids biliars a la vesícula biliar i són secretats a l'intestí per la digestió dels lípids.
Els lípids són apolars i necessiten les sals biliars per estabilitzar l'emulsió i per facilitar el contacte entre enzim i substrat, cosa que permet metabolitzar els lípids i la seva absorció en la paret intestinal.
# Batalla de Montesquiu

La batalla de Montesquiu fou un dels episodis de la primera guerra carlina

## Antecedents

A Catalunya, la rebel·lió de Josep Galceran i Escrigàs a Prats de Lluçanès el 5 d'octubre va ser sufocada pel capità Manuel de Llauder i de Camín i Galceran va fugir a França. A Morella es va proclamar rei a Carles V el 13 de novembre, tot i que va ser ocupada per forces liberals el 10 de desembre.
Les nombroses partides actuaven sense coordinació. El comandament del Pretendent va enviar un contingent de forces del territori carlista basco-navarrès, seleccionat entre els més experimentats batallons dels quals disposava, l'agost de 1835, sota el comandament de Juan Antonio Guergué i format per 2.700 homes amb la missió d'organitzar el front a Catalunya. Arribat a la seva destinació Guergué, va aconseguir agrupar una nombrosa força, intentant prendre Olot però fracassant en l'intent. Seguidament Guergué va organitzar les tropes carlistes catalanes en un document oficial que s'enviaria al rei i als capitosts respectius. En el mateix document ell posa de manifest que les tropes amb les quals disposa són unes 19.000 descomptant les portades per ell. No obstant això, aquestes dades són poc fiables a causa que donen un nombre alt de guerrilles no identificades. Malgrat això el nombre havia de ser molt alt. Després de la marxa de Guergué de Catalunya van assumir el comandament Ignasi Brujó fins a l'agost de 1836, que el rellevà Rafael Maroto, que a principis de setembre posà setge a Sant Quirze de Besora, que fou aixecat per Joaquín Ayerbe.

## Batalla

Sabedors de l'acostament de dues columnes liberals de Joaquín Ayerbe en direcció a Alpens, on es trobava Rafael Maroto, i Sant Quirze de Besora on eren els carlins de Blas María Royo de León, que havia estat cap de l'estat major de l'expedició Guergué, Ignasi Brujó i Ferran d'Ortafà, Maroto ordenà als seus subordinats que es reunissin amb ell a Alpens, però Ortafà decidí plantar batalla, que venceren els liberals el 4 d'octubre de 1836 a Montesquiu.

## Conseqüències

Rafael Maroto es dirigí a Elna, on fou capturat i empresonat a Perpinyà, sent substituït per Blas María Royo de León, qui va aconseguir victòries importants com la victòria a la batalla de la Panadella i la conquesta de Solsona.
Antonio Urbiztondo fou nomenat responsable militar carlí de Catalunya el mes de juny de 1837, amb el càrrec de comandant general de l'exèrcit del Principat. El 12 de juny de 1837, va rendir Berga, que es convertí en la capital del carlisme català fins a la fi de la guerra, i el 27 de juliol de 1837 conquerí Ripoll.

## Referències

* ↑ Abellan i Manonellas, Joan Anton «Els Galceran: Una nissaga carlina de Prats de Lluçanès». AUSA, XXII, 158, 2006.
* ↑ Pirala, 1856, p. 100.
* ↑ Pirala, 1856, p. 102.
* ↑ Solé i Sabaté, Josep Maria. Literatura, cultura i carlisme. Columna, 1995, p. 44. ISBN 8478097929.
* 1 2 Pirala, 1856, p. 103.

## Bibliografia

* Pirala, Antonio. Historia de la guerra civil y de los partidos liberal y carlista (en castellà). Mellado, 1856, p. 103.
# Eumenes (gènere)

Eumenes és un gènere d'himenòpters apòcrits de la família dels vèspids (Vespidae); és el gènere tipus de la subfamília Eumeninae (vespes terrissaires).
És un gènere gran (unes 200 espècies) i molt estès, la majoria de les espècies es troben en regions temperades de l'Hemisferi Nord. La majoria d'espècies són negres o marrons i marcades amb patrons llampants contrastats de color groc, blanc, taronja o vermell, o les seves combinacions, essent colors d'advertència (aposemàtics).
Com la majoria de vèspids les seves ales estan plegades quan descansen. El primer segment del metasoma és estret i allargat, donant una aparença blosa al l'abdomen. El nom li ve donat pel general grec anomenat Eumenes.

## Referències

* ↑ «BioLib - Eumenes» (en anglès). [Consulta: 29 gener 2024].
* Giordani Soika, A. 1978. Revisione degli Eumenidi neotropicali appartenenti ai generi Eumenes Latr., Omicron (Sauss.), Pararaphidoglossa Schulth. ed affini. Boll. Mus. Civ. Stor. Nat. Venezia 29: 1-420.
* Carpenter, J.M., J. Gusenleitner & M. Madl. 2010a. A Catalogue of the Eumeninae (Hymenoptera: Vespidae) of the Ethiopian Region excluding Malagasy Subregion. Part II: Genera Delta de Saussure 1885 to Zethus Fabricius 1804 and species incertae sedis. Linzer Biologischer Beitrage 42 (1): 95-315.

## Enllaços externs

* Eumenes wasps of Florida on the UF / IFAS Featured Creatures Web site
# Fileter de Pèrgam

Fileter (grec antic: Φιλέταιρος, Philétairos, llatí: Philetaerus) fou el fundador del regne de Pèrgam i de la dinastia que després va portar el nom d'Atàlida.
Havia nascut a la petita vila de Tièon o Tíon, a Paflagònia, i era eunuc a causa d'un accident quan era petit, segons diu Estrabó. Caristi diu que era el fill d'un cortesà, encara que més tard la seva genealogia es va ennoblir fins a arribar al mateix Hèracles. Se'l menciona per primer cop al servei del general Dòcim, un dels generals d'Antígon el Borni, però després de la batalla d'Ipsos i la mort d'Antígon va passar al costat de Lisímac de Tràcia. Aquest el va afavorir i li va encarregar la custòdia de part del tresor dipositat a la poderosa fortalesa de Pèrgam.
Va continuar lleial al seu cap fins al final del regnat de Lisímac, quan les intrigues de la reina Arsínoe II i la mort del jove príncep Agàtocles de Tràcia, del que era amic, el van posar en guàrdia sobre la seva pròpia seguretat, i es va declarar a favor de Seleuc I Nicàtor, en nom del qual es va mantenir com a governador de Pèrgam amb els seus tresors. A la mort de Seleuc el 280 aC va aprofitar l'anarquia per assolir una independència virtual. Va aconseguir de Ptolemeu Ceraune l'entrega del cos de Seleuc per poder-lo enterrar amb tots els honors deguts, cosa que li va guanyar el favor del fill de Seleuc, Antíoc I Soter. Així es va mantenir al front de Pèrgam durant prop de vint anys.
A la seva mort quan tenia uns 80 anys (el 263 aC) va transmetre el govern al seu nebot Èumenes I de Pèrgam. Dos germans de Fileter, Èumenes i Àtal, havien mort abans que ell, però els seus fills respectius van continuar la dinastia.
Es conserven nombroses monedes del seu govern o amb la seva imatge però emeses per reis posteriors, probablement en honor d'ell.

## Referències

* ↑ 1.Philetaerus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 265-266
# Vladek Lacina

Vladek Lacina (Praga, 25 de juny de 1949) és un remer txec, ja retirat, que va competir sota bandera de Txecoslovàquia durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on fou sisè en la competició del doble scull del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, guanyà la medalla de bronze en la competició del quàdruple scull. Formà equip amb Jaroslav Hellebrand, Zdenek Pecka i Vaclav Vochoska. La tercera, i darrera, participació en uns Jocs fou el 1980, a Moscou, on fou quart en la competició del scull individual.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze als Jocs de l'Amistat que es van disputar el 1984 com a contrapartida al boicot del bloc soviètic als Jocs de Los Angeles de 1984.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Vladek Lacina». [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ «World Rowing - Vladek LACINA» (en anglès). [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ Na olimpijskim szlaku 1984 : Sarajewo, Los Angeles. Warszawa: Wydawnictwo Sport i Turystyka, 1987, p. 182, 220–221. ISBN 83-217-2610-0.
* ↑ Gwiazdy sportu - 84 : [sylwetki bohaterów, wyniki imprez. Warszawa: Krajowa Agencja Wydawnicza, cop. 1985, p. 93. ISBN 83-03-01177-4.
# Reserva paisatgística Nor Yauyos-Cochas

La Reserva Paisatgística Nor Yauyos-Cochas és a la conca alta i mitjana del riu Cañete i del riu Cochas Pachacayo, a les serralades dels departaments de Lima i Junín. La crearen per DS 033-2001-AG el 2012, i té una extensió de 221.268,48 hectàrees.

## Descripció

El riu Cañete en aquesta zona forma unes belles llacunes maragdes on abunden truites, ànecs, i altres aus andines; poden veure-s'hi cavalls, llames, vaques i bestiar divers.
Fent un recorregut des de l'est, des del poble de Magdalena i viatjant cap a l'oest seguint el riu Cañete, hi ha dins la zona de la reserva aquests llocs: Magdalena, Tinco de Alis, Alis, Piquecocha, Miraflores, Vitis, Huancaya, Vilca, Tanta i Pariacaca.

## Flora

Algunes espècies vegetals són el Polylepis racemosa, Buddleia incana, i el Buddleia coriacea.

## Fauna

Les espècies animals més representatives són l'ànec de les Bahames, l'agró blanc, l'oca andina, l'arpella ventre-ratllada, el falcó pelegrí (Falco peregrinus), el còndor dels Andes, l'opòssum comú, la guineu andina (Dusicyon culpaeus), el puma (Felis concolor), el gat de la pampa i el gat dels Andes, l'alpaca (Vicugna pacos), la llama (Lama glama), Lagidium peruanum, el thylamys (Marmosa elegans), el cérvol de Virgínia, la vicunya (Vicugna vicugna) i la gavina andina (Chroicocephalus serranus).

## Clima i hàbitat

Estepa montana tropical, bosc humit-montà tropical, erm molt humit-subalpí tropical, tundra pluvial-alpina tropical, nival tropical. Correspon a les regions naturals Quechua, Suni, Puna i Janca descrites per Pulgar Vidal o les ecoregions (segons A. Brack) muntanyenca estepària, Puna i Alts Andes.
* Cascades i llacunes de Huancaya i Vilca.
* Llacunes de Piticocha, Mullucocha i Paucarcocha, a TAnta.
* Jaciments arqueològics:
** Huamanmarca a Carania
** Huaquis a Miraflores
** Vinchos i Camines a Canchayllo
* Pintures rupestres de Cuchimachay a Tanta i Quilcasca a Laraos.
Aquesta zona fou descrita pel geògraf D. López Mazzotti en A motxilla a Perú l'any 1988 com "el paisatge de major bellesa escènica del Perú" i hi plantejà la necessitat de convertir-la en reserva, però la legislació vigent no permetia a la llavors ONERN (hui SERNANP) incorporar-la-hi. Calgué crear una categoria nova dins de la classificació d'ANP per incorporar-la-hi i així al 2001 l'INRENA (hui SERNANP) crea la categoria de Reserva Paisatgística, que permet protegir-la.

## Referències

* ↑ «SERNANP». Arxivat de l'original el 15 d'abril de 2012. [Consulta: 22 març 2012].
* Lopez Mazzotti, Daniel. A mochila en Perú, 1988. .

## Enllaços externs

* Blog de la reserva Paisajística NorYouyos Cochas
# Nebulosa del Cap de Cavall

La Nebulosa del Cap de cavall és una nebulosa fosca de la constel·lació d'Orió. La nebulosa està situada just sota Alnitak, l'estrella més a l'esquerra del cinturó d'Orió, i forma part del gran complex d'Orió. Es troba aproximadament a 1.500 anys llum de la Terra. És una de les nebuloses més identificables per la forma que pren el núvol de pols fosca i gas, de cap de cavall i d'aquí el seu nom. Williamina Fleming va observar el 1888 per primera vegada la seva forma en la fotografia B2312 presa a l'observatori de Harvard College.
El vermell brillant s'origina predominantment pel gas d'hidrogen que hi ha darrere la nebulosa, ionitzat per l'estel proper i brillant Sigma Orionis. La part fosca del Cap de cavall està formada principalment per pols espessa, encara que la part més baixa del coll del Cap de cavall projecta una ombra cap a l'esquerra. Corrents de gas sortint de la nebulosa es canalitzen per un fort camp magnètic. Els punts brillants a la base de la nebulosa Cap de cavall són estrelles joves en el procés de formació.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: SIMBAD.

## Enllaços externs

* La nebulosa Cap de cavall.
* Imatges de l'Hubbler.
* El descobriment en fotografies antigues de la nebulosa del Cap de cavall de Waldee i Hazen.
* La nebulosa del Cap de cavall al segle XIX.
# Tiro ao Álvaro

Tiro ao Álvaro (Tir al blanc en portuguès) és una cançó brasilera del 1960, del gènere samba. La lletra és d'Adoniran Barbosa i Osvaldo Moles i la música, del mateix Barbosa. Va ser censurada per la dictadura militar, pel seu text humorístic amb paraules mal escrites intencionadament.

## Història

El títol de la cançó fa referència a l'esport del tir al blanc, que al Brasil s'anomena tiro ao alvo. Durant la dictadura militar, un opositor al règim era anomenat alvo (objectiu). Barbosa, esperant no ser censurat, va canviar el terme pel nom Álvaro, que té una assonància amb alvo.
La cançó també va ser censurada com a text de mal gust, perquè distorsionava algunes paraules amb l'accent típic dels paulistes: flechada (fletxa) amb frechada, tábua (taula) amb táubua, automóvel (automòbil) amb automorver i revólver amb revorver.
L'any 1973 es va fer un intent de publicació, però no va tenir èxit fins al 1980, amb la versió interpretada per Elis Regina.

## Altres versions

* 1990 — Demônios da Garoa
* 2007 — Diogo Nogueira
* 2010 — Zélia Duncan
* 2016 — Péricles (per a la banda sonora de la telenovel·la Haja Coração)

## Referències

* ↑ «Porque a música Tiro ao alvo foi censurada?» (en portuguès brasiler). Arxivat de l'original el 2022-10-07. [Consulta: 5 octubre 2022].
* ↑ «O exercício da liberdade de expressão em tempos de ditadura: as canções de resistência e a perseguição aos músicos» (en portuguès brasiler). [Consulta: 5 octubre 2022].
* ↑ «O que significa a expressão Tiro ao Álvaro?» (en portuguès brasiler). [Consulta: 5 octubre 2022].
* ↑ «DOCUMENTO MOSTRA CENSURA DA LETRA DE “TIRO AO ÁLVARO”, DE ADONIRAM BARBOSA» (en portuguès brasiler). [Consulta: 5 octubre 2022].
* ↑ «TIRO AO ÁLVARO: DITADURA MILITAR BRASILEIRA NÃO POUPOU NEM ADONIRAN BARBOSA DA CENSURA» (en portuguès brasiler). [Consulta: 5 octubre 2022].
# Agrostemma

Agrostemma és un gènere de plantes amb flors disn la família Charyophyllaceae. Són plantes natives d'Europa, incloent els Països Catalans. A. githago és una mala herba dels camps de cereals i altres cultius. També són plantes cultivades com ornamentals.L'espècie Agrostemma gracile només es troba a Grècia prop de la ciutat de Farsala.

## Algunes espècies

* Agrostemma brachyloba
* Agrostemma githago
* Agrostemma gracile

## Referències

* ↑ Preston, Pearman & Dines. (2002). New Atlas of the British Flora. Oxford University Press.
# Francesc II Sforza

Francesc II Sforza o Francesc Maria Sforza (Vigevano, Ducat de Milà 1495 - Milà 1535) fou el duc de Milà entre 1521 i 1535, anys en els quals es disputà aquest territori amb Francesc I de França.

## Orígens familiars

Va néixer el 4 de febrer de 1495 a la ciutat de Vigevano sent el segon fill del duc Lluís Maria Sforza i Beatriu d'Este. Fou net per línia paterna de Francesc I Sforza i Blanca Maria Visconti, i per línia materna d'Erculi I d'Este i Elionor de Nàpols. Fou germà, així mateix, de Maximilià Sforza.

## Joventut

De jove fugí amb el seu pare, Lluís Maria Sforza, i el seu germà, Maximilià Sforza, a la cort de l'emperador Maximilià I del Sacre Imperi Romanogermànic, emparentat amb els Sforza pel seu casament amb Blanca Maria Sforza. Francesc Maria romangué a la cort encaminant-se vers la carrera eclesiàstica.

## Duc de Milà

La creació de la Lliga Santa, afavorida pel papa Juli II, i constituïda per nombrosos estats italians, la Corona d'Aragó, Anglaterra, el Sacre Imperi Romanogermànic i per mercenaris suïssos aconseguiren reconquerir el Ducat de Milà l'any 1512 de mans de Lluís XII de França. Fou entronitzat Maximilià Sforza, el qual hagué de cedir el ducat tres anys a Francesc I de França. Novament en mans franceses, Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic aconseguí l'any 1525 derrotar els francesos a la batalla de Pavia, restituint novament el ducat, aquesta vegada a mans de Francesc II Sforza.
Francesc II va iniciar una reorganització interna del ducat, debilitat i empobrit durant els 25 anys de guerres, promovent una recuperació econòmica i cultural.

## Núpcies i descendents

Es casà el 1534 amb Cristina de Dinamarca, de 9 anys i filla de Cristià II de Dinamarca i Elisabet d'Habsburg. D'aquesta unió, promoguda pel mateix Carles V, no tingueren fills.

## Fi de la independència

A la mort de Francesc II, ocorreguda el 24 d'octubre de 1535 a la ciutat de Milà sense descendència legítima, els dominis del ducat passaren a mans de Carles V, que els cedí l'any 1540 a Felip II de Castella, passant a ser domini dels Habsburgs espanyols.
# Peter Kersten

Peter Kersten (Magdeburg, 1 de febrer de 1958) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla bronze en la competició de scull individual del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or en el quàdruple scull al Campionat del Món de rem, el 1979 i 1981. A nivell nacional va guanyar el campionat de l'Alemanya de l'Est en el quàdruple scull el 1979 i 1981.

## Bibliografia

* Volker Kluge: Lexikon Sportler in der DDR. Verlag Neues Leben, Berlin 2009 ISBN 978-3-355-01759-6

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Peter Kersten». [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ «Rudern - Weltmeisterschaften. Doppelvierer - Herren». [Consulta: 21 agost 2022].