OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rafael Bruguera

Rafael Bruguera (s. xviii - s. xix) fou un compositor català.
Se li coneix una única obra, de música eclesiàstica, conservada al fons musical de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot (SEO): Rosario â 4o con Violines, Oboesses y Flauto obligatto con Acompto (1812).

## Referències

* ↑ VILAR I TORRENS, Josep Maria. «Bruguera, Rafael», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 2, p. 733.
* ↑ Obres de Bruguera a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2023]
* ↑ GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria; MONELLS, Carme. «La capella de música de Sant Esteve d'Olot i el seu fons musical». A: Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2012, p. CXLVIII [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria; MONELLS, Carme. Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2012, p. 245 (Inventaris dels fons musicals de Catalunya, vol. 6).
# Pere Martí Anguera

Pere Martí Anguera (Reus, 1842 - en lloc desconegut a finals del segle XIX) va ser un mariner que es va destacar a la batalla del Callao el 1866.
Fill d'un teixidor reusenc, s'enrolà a l'Armada de ben jove i va ser destinat a la fragata de vapor Blanca o Reina Blanca, amb la que va participar en la Guerra hispanosudamericana que es va iniciar el 1864 amb l'ocupació de les illes Xinxa, peruanes, per part de l'armada espanyola. Sota el comandament de Juan Bautista Topete, la fragata Blanca va tenir un paper essencial primer a la Batalla d'Abtao, després al bombardeig de Valparaíso i finalment a la Batalla del Callao. Pere Martí, caporal d'artilleria, va ser felicitat per l'ajuntament de Reus, presidit per l'alcalde Josep Maria Pàmies just abans d'acabar el seu mandat, per la seva decidida actuació i les mostres de valor durant la Batalla del Callao, i se li va enviar un diploma commemoratiu.
Entre maig i juny de 1874, Pere Martí, encara enrolat a la fragata Blanca va participar en les operacions contra els carlins a la Tercera Guerra Carlina, bombardejant els ports de Santurtzi, Algorta, San Pedro Abanto, Areeta, Portugalete, i altres, que estaven en poder dels carlins. A finals de 1884 la fragata Blanca va ser destinada a Vaixell escola i els mariners repartits a altres naus. Aquí es perd la pista de Pere Martí Anguera.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 423.
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desdesu fundación hasta nuestros días. Reus: Imp. de la V. e Hijo de Pedro Sabater, 1866, p. 302.
# José Manuel Bar Cendón

José Manuel Bar Cendón (Vigo, 13 d'agost de 1955) és un polític gallec establert a les Illes Balears, diputat al Congrés dels Diputats en la IX Legislatura.
És llicenciat en Filosofia i Ciències de l'Educació, psicologia i ha treballat com a professor associat de la Universitat de les Illes Balears (1997-2004) de Didàctica General. També ha estat professor d'Ensenyament Secundari especialista en Ciències Socials, Geografia i Història i Psicologia-Pedagogia i Inspector d'Educació. Militant del PSIB-PSOE des de començaments dels anys vuitanta, ha estat Director Insular de l'Administració General de l'Estat 2004-2008 i diputat per les Illes Balears a les eleccions generals espanyoles de 2008.
El 2 de setembre de 2011 fou un dels dos únics diputats socialistes que votà en contra de la reforma de la Constitució proposada pel PSOE i el PP. El grup parlamentari socialista, però, informà que havia estat un error.

## Referències

* 1 2 3 4 José Manuel Bar al web del Congrés dels Diputats
* ↑ «Un diputat del PSIB vota en contra de la reforma constitucional espanyola». Vilaweb, 02-09-2011. [Consulta: 20 setembre 2011].

## Enllaços externs

* José Manuel Bar al web del Congrés dels Diputats
# Club Atlético Tembetary

El Club Atlético Tembetary és un club de futbol de la ciutat de Villa Elisa, Paraguai.
Va ser fundat l'any 1912 a la ciutat d'Asunción. Fou anomenat Bermejo Football Club fins 1920, quan fou canviat a Club Atlético Tembetary. Tembetary destaca per ser un club formador de jugadors importants, com ara Nelson Cuevas and Nelson Haedo Valdez, l'argentí Fabián Caballero i el marroquí Mourad Hdiouad.

## Futbolistes destacats

    Llistat de futbolistes que, o han jugat un mínim de 125 partits per al club, o han establert algun rècord per al club, o han estat internacionals amb alguna selecció, o han jugat a primera divisió en algun altre país o han jugat competicions internacionals:
1990's
* Fabian Caballero (1997, 1999)
* Nelson Cuevas (1997–1998)
* Nelson Haedo Valdez (1998–2001)
* Mourad Hdiouad (1998)
2000's
* Celso Guerrero (2000)
* Osvaldo Mendoza (2004)
* Nery Cardozo (2005-2007)
* Luciano Vazquez {2006)

## Palmarès

* Lliga paraguaiana de segona divisió:
** 1959, 1976, 1983, 1988, 1995
* Lliga paraguaiana de tercera divisió:
** 1955, 1992, 2023

## Referències

* ↑ «Tembetary cumple hoy 97 años de vida institucional - ABC Digital». Arxivat de l'original el 2010-09-19. [Consulta: 22 juliol 2011].
* ↑ «¿Qué de Nelson Pipino Cuevas, ex jugador del Club América?», 29-07-2019.
* ↑ «Haedo: Su dura etapa en Tembetary, la 'suerte' contra Messi y el retiro», 02-05-2020.
* ↑ «El "Tyson" Caballero se pone a punto mientras aguarda ofertas - Deportes - ABC Color».
* ↑ «Das Team des Fc Augsburg».
* ↑ «Celso Guerrero: Un arquero con muy buenas condiciones - Deportes - ABC Color».
* ↑ «Osvaldo Mendoza :: Osvaldo Martin Mendoza Sosa ::».
* ↑ «Luciano Vázquez :: Claudio Luciano Vázquez :: Villa Dálmine».
# Oophaga

Oophaga és un gènere d'anfibis de la família dels dendrobàtids (Dendrobatidae) o granotes de punta de fletxa.
Oophaga és un gènere de granotes verinoses que conté dotze espècies, moltes de les quals antigament estaven integrades en el gènere Dendrobates. Les granotes es distribueixen a Amèrica Central i del Sud, des de Nicaragua al sud a través del Chocó fins al nord de l'Equador (a cotes inferiors als 1.200 m. Els seus hàbitats varien amb algunes espècies arbòries mentre que altres són terrestres, però la característica comuna és que els seus capgrossos s'alimenten obligatòriament d'ous. La majoria de les espècies d'aquest gènere estan seriosament amenaçades i O. speciosa ja està extinta.

## Taxonomia

Hi ha dotze espècies d'aquest gènere:
| Nom científic | Nom comú | Distribució |
| Oophaga anchicayensis (Posso-Terranova and Andrés, 2018) | | Chocó nord est de Colòmbia |
| Oophaga andresi (Posso-Terranova and Andrés, 2018) | | Columbia |
| Oophaga arborea (Myers, Daly, and Martínez, 1984) | | Panama |
| Oophaga granulifera (Taylor, 1958) | | Costa Rica i Panama |
| Oophaga histrionica (Berthold, 1845) | granota arlequí verinosa | El Chocó region of western Colombia |
| Oophaga lehmanni (Myers and Daly, 1976) | | Colombia occidental |
| Oophaga occultator (Myers and Daly, 1976) | | Cordillera Occidental del Cauca Departament of Colombia |
| Oophaga pumilio (Schmidt, 1857) | Granota maduixa | Centre i est de Nicaragua, Costa Rica and nord-est de Panama |
| Oophaga solanensis (Posso-Terranova and Andrés, 2018) | Koe-koe | Regió nord-est de Colombia, en els banccs occidentals dels rius Atrato i San Juan |
| Oophaga speciosa (Schmidt, 1857) | | Cordillera de Talamanca, Panama occidental (extinta) |
| Oophaga sylvatica (Funkhouser, 1956) | | Colombia sudi nord occidental i nord-est de l'Equador. |
| Oophaga vicentei (Jungfer, Weygoldt, and Juraske, 1996) | | Províncies de Veraguas, Bocas del Toro, Colón i Coclé, Centre Panama |

## Referències

* 1 2 IUCN. «Oophaga». The IUCN Red List of Threatened Species.
* 1 2 3 Grant, Taran; Frost, Darrel R.; Caldwell, Janalee P.; Gagliardo, Ron; Haddad, CéLio F.B. «PHYLOGENETIC SYSTEMATICS OF DART-POISON FROGS AND THEIR RELATIVES (AMPHIBIA: ATHESPHATANURA: DENDROBATIDAE)» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 299, 15-08-2006, pàg. 1–262. DOI: 10.1206/0003-0090(2006)299[1:PSODFA]2.0.CO;2. ISSN: 0003-0090.
* 1 2 «Oophaga Bauer, 1994». Amphibian Species of the World. [Consulta: 11 agost 2024].
* 1 2 «Oophaga – the obligate egg feeders». dendroworks.co.uk, 11-08-2016. Arxivat de l'original el 2016-08-11. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ Vitt, Laurie J.; Zug, George R. Herpetology: An Introductory Biology of Amphibians and Reptiles (en anglès). Academic Press, 2012-12-02, p. 490. ISBN 978-0-323-13924-3.
# Cristià August II de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg

Cristià August II de Schleswig-Holstein-Sondenburg-Augustenburg va néixer el 19 de juliol de 1798 a Copenhaguen i va morir l'11 de març de 1869 a la ciutat polonesa de Przemków, conegut normalment com a Cristià, Duc d'Augustenburg. Era un príncep de la Casa de Schleswig-Holstein-Guldberg, Augustenburg, descendent directe de la casa reial danesa.
Era el fill gran i hereu de Lluïsa Augusta de Dinamarca (germana de Frederic VI de Dinamarca) i de Frederic Cristià II, duc d'Augustenburg. Era el cunyat del rei Cristià VIII de Dinamarca i nebot del també rei de Dinamarca Frederic VI de Dinamarca.

## Matrimoni i fills

Cristià August es va casar el 1820 amb la seva cosina la comtessa Lluïsa Sofia de Danneskjold-Samsøe (1797-1867), filla de Cristià Conrad de Danneskiold-Samsoe (1774-1823) i de Joana Enriqueta Kaas (1776-1843), una família noble danesa relacionada amb els reis de Dinamarca, d'una branca il·legítima de la Casa d'Oldenburg.
Fills:
* Frederic August (1829-1880), duc de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg, casat amb la princesa Adelaida de Hohenlohe.
* Cristià Carles August (1831-1917), casat amb la princesa Helena del Regne Unit.
* Lluïsa Augusta (1823-1872)
* Carolina Amàlia (1826-1901)
* Carolina Cristiana (1833-1917)
# Véronique Brouquier

Véronique Brouquier (París, 28 de maig de 1957) és una tiradora d'esgrima francesa, ja retirada, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va guanyar una medalla d'or en la prova del floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla de bronze en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze a les Universíades de 1977.
Més enllà de la seva carrera esportiva, el 1984 es va doctorar a la Université Paris-Sorbonne en arqueologia i s'ha especialitzat en arquitectura antiga. Ha treballat en diversos jaciments de França i el nord d'Àfrica. Des del 2012 és membre del Consell Nacional d'Investigacions Arqueològiques.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Véronique Brouquier». [Consulta: 20 maig 2024].
* ↑ «Brouquier-Reddé Véronique — Chargée de recherches, CNRS». [Consulta: 27 juillet 2016]..
* ↑ «Véronique Brouquier-Reddé». [Consulta: 27 juillet 2016]. Arxivat 2016-08-19 a Wayback Machine..
# Cors y Sarnau

Cors y Sarnau és una torbera i Lloc d'Interès Científic Especial a Gal·les (Safle o Ddiddordeb Gwyddonol Arbennig, SoDdGA) prop del poble de Sarnau, Gwynedd, Gal·les. Ha estat designat com a tal des del 10 de gener de 1963 per protegir i preservar el lloc. Té una superfície de 14,68 hectàrees. L'organisme responsable del lloc és Cyfoeth Naturiol Cymru.
El lloc ha estat designat per la gran varietat de fauna silvestre, com ara ocells, papallones, sargantanes i altres rèptils o insectes. El SoDdGA inclou una àmplia varietat d'hàbitats, incloent petits aiguamolls, prats a les ribes dels rius, dunes de sorra, boscos i terres altes. És un terreny protegit sota la Llei de Vida Silvestre i Medi Rural (Ddeddf Bywyd Gwyllt a Chefn Gwlad) de 1981 per conservar vida silvestre o característiques geogràfiques o formes de relleu d'importància especial.

## Referències

* ↑ Gwefan Cyngor Cefn Gwlad Cymru (bellach 'Cyfoeth Naturiol Cymru'); Arxivat 2014-01-01 a Wayback Machine. adalwyd 25 Rhagfyr 2013
# Minicia

Minicia és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Es poden trobar a la zona holàrtica.
Fou descrit per primera vegada per Tamerlan Thorell l'any 1875.
És sinònim del gènere Flagellicymbium Schmidt, 1975

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Minicia alticola Tanasevitch, 1990
* Minicia candida Denis, 1946
* Minicia caspiana Tanasevitch, 1990
* Minicia elegans Simon, 1894
* Minicia floresensis Wunderlich, 1992
* Minicia gomerae (Schmidt, 1975)
* Minicia grancanariensis Wunderlich, 1987
* Minicia kirghizica Tanasevitch, 1985
* Minicia marginella (Wider, 1834) (Espècie tipus)
* Minicia pallida Eskov, 1995
* Minicia teneriffensis Wunderlich, 1979
* Minicia vittata Caporiacco, 1935

## Referències

* 1 2 «Gen. Minicia Thorell, 1875». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Thorell, T. «Descriptions of several European and North African spiders». Kongliga Svenska Vetenskaps-Akademiens Handlingar, vol. 13, 5, 1875, pàg. 1–203.
* ↑ Wunderlich, J. «Drei Beispiele für Artbildung (Speziation) bei Spinnen von den Kanarischen Inseln (Arachnida: Araneida: Linyphiidae, Oecobiidae, Gnaphosidae)». Zoologische Beiträge, vol. 25, 1979, 1980, pàg. 415.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* Minicia.
# Parabotia kiangsiensis

Parabotia kiangsiensis és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical, el qual viu a Àsia: el riu Sin a Jiangxi (la Xina).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Dabry de Thiersant P., 1872. Nouvelles espèces de poissons de Chine. A: La pisciculture et la pêche en Chine. París. i-ix, 1-196, Pls. 1-50 + 35 (bis). Pisciculture Chine. 178-192.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ FishWise (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Agàmids

Els agàmids (Agamidae) són una família de sauròpsids (rèptils) escatosos que inclou més de 300 espècies de llangardaixos repartides entre Àfrica, Àsia, Austràlia i el sud d'Europa. Filogenèticament, podrien ser el grup germà dels iguànids (Iguanidae), i presenten una aparença similar.
Els agàmids sovint tenen unes potes fortes i ben desenvolupades. La cua no es regenera com sí que passa amb els dragons, encara que sí que s'ha observat un cert grau de regeneració en alguns agàmids. Moltes espècies tenen certa capacitat de canvia de color. Habiten entorns càlids, des de deserts fins a boscos tropicals.

## Referències

* ↑ (anglès) Robert Jenkins i Roger Bartell, A field guide to reptiles of the Australian high country, p.80
* ↑ (anglès) Rudolf Malkmus, Amphibians & reptiles of Mount Kinabalu (North Borneo), p.224

## Enllaços externs

* www.reptile-database.org Arxivat 2009-05-05 a Wayback Machine. (anglès).
# Felipe Poey y Aloy

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Poey».
Felipe Poey y Aloy (L'Havana (Cuba, 26 de maig del 1799 — 28 de gener del 1891) fou un zoòleg cubà.

## Biografia

Poey nasqué a Cuba, fill de pares d'origen francès i espanyol. Passà uns anys (1804-1807) de la seva vida a Pau, i després estudià dret a Madrid. Esdevingué advocat a Espanya, però es veié obligat a abandonar el país degut a les seves idees liberals, tornant a Cuba el 1823. Començà a concentrar-se en l'estudi de les ciències naturals i el 1825 viatjà a França amb la seva esposa. Començà a escriure sobre les papallones de Cuba i a adquirir coneixements d'ictiologia. Més endavant, proporcionaria a Georges Cuvier i Achille Valenciennes exemplars de peixos de Cuba. El 1832 participà en la fundació de la Societat Entomològica de França.
Poey tornà el 1833 a Cuba, on fundà el Museu d'Història Natural el 1839. El 1842 esdevingué el primer professor de zoologia i anatomia comparada a la Universitat de L'Havana. També participà en la creació de l'Acadèmia de les Ciències de L'Havana i fou president de la Societat Antropològica.

## Obres selectes

* Centurie de Lepidoptere de L'Ile de Cuba (París, 1832)
* Compilation of Geography of the Island of Cuba (1836).
* Memories on the Natural History of the Island of Cuba (1851 i 1856-1858).
* Historia Natural de la Isla de Cuba (2 vols., 1860)
* Poissons de l'île de Cuba (1874).
* Ictiologia Cubana, obra de 20 volums sobre els peixos de Cuba
* Enumeratio piscium cubenscrim (1875-1876).

## Filatèlia

Cuba commemorà el 175è aniversari del naixement de Poey amb una sèrie de sis segells i un full de segells el 1974. Aquest mateix país celebrà el bicentenari del seu naixement amb l'emissió d'una sèrie de quatre segells il·lustrats amb peixos el 1999.
# M'enterro en els fonaments (pel·lícula)

M'enterro en els fonaments, anomenada també pel títol en castellà La respuesta, és una pel·lícula catalana del 1969 dirigida per Josep Maria Forn. Està basada en el llibre homònim de Manuel de Pedrolo, publicat el 1967. El film fou prohibit per la censura i no es pogué estrenar fins al cap de set anys. El 1985 fou doblat al català.

## Argument

A Barcelona, l'any 1969, la jove cambrera Renata manté relacions amoroses amb un estudiant, l'Aleix, però també té un afer esporàdic amb el senyor Molina Costa, "subjefe provincial del Movimiento". L'Aleix decideix aprofitar aquesta circumstància i assassinar-lo. El cadàver és descobert, però la policia no té cap pista. Uns fets casuals fan que el doctor Farràs, pare de l'Aleix, comenci a sospitar. Les relacions entre el pare, un prestigiós metge franquista, i el fill rebel, es fan encara més tenses.

## Repartiment

* Francesc Viader com a Aleix
* Marta May com a Renata
* Jordi Torras com a Dr. Farràs
* Carme Fortuny com a Clara
* Teresa Cunillé com a Bernardina
* Carmen Pradillo com a Emma
* Josep Castillo Escalona com a Sr. Molina Costa
* Víctor Petit com a Bagués
* Jaume Picas com a Sr. Morgadas
* Adrià Gual com a Sr. Mollfulleda

## Censura i estrena

La censura franquista va obligar a fer quaranta-quatre tallades en el guió i va obligar que se'n fessin tres versions fins a autoritzar-la. L'estrena es va endarrerir fins al 1976; abans només s'havia projectat en un únic passi en la Setmana de Cinema Espanyol de Molins de Rei del 1970, quan encara no tenia permís d'exhibició. La versió doblada al català es va estrenar a la Setmana de Cinema en Català de Mataró el 1985. Arran de l'estrena en català, Josep Maria Forn explicà que el film recuperava el títol original, M'enterro en els fonaments, com la novel·la de Pedrolo, i no pas La respuesta, i que s'estrenava en la llengua en què fou concebut. El director digué llavors: «Crec que en la meva pel·lícula hi ha alguns errors i jo sóc el primer de reconèixer-ho. De tota manera, també crec que el film conté encerts i que la crítica del moment no els va saber valorar prou».

## Referències

* 1 2 «M’enterro en els fonaments». Diccionari del cinema a Catalunya. Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «VII Setmana de Cinema en Català de Mataró». Avui, 26-05-1985, pàg. 37.
* ↑ «S'estrenen dos films en català de Josep M. Forn i Carles Benpart». Avui, 14-11-1985, pàg. 33.
# Quasi-Guerra

La Quasi-Guerra va ser una guerra naval no declarada lliurada entre el 1798 i el 1800 entre els Estats Units i França. La majoria dels combats van tenir lloc al Carib i a la costa atlàntica.
La guerra es va originar en disputes sobre l'aplicació dels tractats d'Aliança i Comerç de 1778 entre els dos països. Aleshores es va comprometre amb la Guerra de la Primera Coalició del 1792 al 1797, que incloïa Gran Bretanya, França considerava que el tractat de Jay de 1794 entre els Estats Units i la Gran Bretanya era incompatible amb aquests tractats, i va prendre represàlies prenent vaixells nord-americans que comerciaven amb Gran Bretanya.
Els EUA van respondre suspenent el reemborsament dels préstecs francesos de la guerra d'independència; quan les negociacions diplomàtiques no van resoldre el problema, els corsaris francesos van començar a atacar els vaixells mercants a les aigües nord-americanes. El 7 de juliol de 1798, el Congrés va autoritzar l'ús de la força militar contra els vaixells de guerra francesos i va restablir la Marina dels Estats Units.
La Marina dels Estats Units va cooperar informalment amb la Royal Navy, principalment en permetre que els vaixells mercants s'unissin als combois de l'altre. Com que els britànics tenien entre quatre i cinc vegades el nombre de vaixells disponibles, es van centrar en tasques d'escorta, cosa que va permetre als Estats Units concentrar-se en l'atac de vaixells de guerra francesos. Moltes d'aquestes batalles van involucrar oficials navals famosos com Stephen Decatur, Silas Talbot i William Bainbridge; la combinació va permetre als Estats Units recuperar ràpidament el control de les seves aigües nacionals.
No obstant això, el president John Adams va continuar els esforços diplomàtics per resoldre qüestions subjacents; això va coincidir amb l'ascens al poder de Napoleó Bonaparte a França, que per diverses raons també estava disposada a pactar termes. Això va conduir a la Convenció del 1800, que va posar fi a la guerra.
# Maria Cardona i Codina

Maria Cardona i Codina (Calella, Maresme, 23 d'abril de 1922 - Calella, Maresme, 8 d'octubre de 1972) va ser poetessa i professora de català. Va escriure nombrosos poemes, narracions i textos literaris en català, principalment en la revista parroquial 'Estela'. Moltes de les seves obres es caracteritzaven per la seva profunda religiositat, el seu compromís amb la Pau, l'amor a la Pàtria i l'estima vers la seva ciutat natal, Calella. També va publicar algunes de les seves obres en la revista Serra d'Or, entre d'altres. Les seves inspiracions poètiques van ser guardonades en diversos Jocs Florals i certàmens literaris de Catalunya i el Rosselló.
Maria Cardona no va arribar a publicar cap llibre en vida, ja que els tres primers van ser editats pòstumament: 'Una veu calellenca' (1975), 'Recull de poemes' (1982) i 'Maria Cardona i Codina. Obra poètica (1991)'. La seva ciutat, a partir d'una iniciativa del Grup Pa, Vi i Moltó, li va dedicar l'any 1975 un monòlit al Parc Dalmau, espai calellenc que va inspirar alguns dels seus poemes. Des del 1989, els Jocs Florals de Calella inclouen anualment un premi commemoratiu amb el seu nom i alguns dels seus poemes han estat musicats per diversos compositors.
L'any 2022, els Amics de la Poesia de Calella, conjuntament amb el consistori calellenc, van organitzar l'Any Maria Cardona amb motiu del centenari del seu naixement i el cinquantenari de la seva mort. Aquesta commemoració va comptar amb dues exposicions, la celebració de diversos recitals poètics i musicals, finalitzant a principis del 2023 amb la publicació del seu quart llibre a títol pòstum: 'Pluja fina del Raval'.

## Referències

* ↑ «La família de la poetessa calellenca Maria Cardona es bolca en el seu homenatge»». Calella Comunicació, 29-05-2022.
* ↑ «Calella inicia la commemoració de l’Any Maria Cardona»». Ràdio Calella, 02-03-2022.
* ↑ «Emotiu homenatge a la poeta Maria Cardona i Codina». VilaWeb, 07-12-2002. [Consulta: 24 novembre 2022].