OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zhang Ji (Derong)

    En aquest nom xinès, el cognom és Zhang.
Zhang Ji (mort el 223 EC), nom estilitzat Derong (德容), va ser un general militar de Cao Wei durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Durant la Batalla del Pas Tong, Zhang va ajudar a defendre Chang'an juntament amb Xiahou Yuan. D'acord amb els registres històrics, Zhang Ji més tard va esdevenir el defensor de la Província Yong i després de la Província Liang també. Zhang va guanyar una mica de mèrits per la seva administració.

## Referències

* ↑ (黃初四年薨。) Sanguozhi vol. 15.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
# Parakou

Parakou és la ciutat més gran del nord de Benín, amb una població d'unes 200.000 persones. Es troba a l'autopista principal nord-sud i al final del ferrocarril a Cotonou. Això l'ha convertit en un poble mercantil important. Les indústries principals són l'oli de cacauet i la cervesa.

## Història

Parakou (de Kpara Klou) fou fundada per comerciants wasangaris el segle xv o XVI, en territori dels baribes. El fundador de la dinastioa de Parakou era descendent de la dinastia ioruba de Savè a 200 km al sud. El primer rei hauria crescut a Nikki sent un ioruba barrejat amb bariba wasangari, però pel seu origen barrejat no fou acceptat en aquesta ciutat i va emigrar amb els seus seguidors a Parakou. El nou regne va tenir poc contacte amb Nikki, tot i ser el principal regne bariba de la regió. Al segle xix Parakou era el major mercat d'esclaus de la regió i parada de la ruta entre Bussa i el país Aixanti.
El creixement (a causa de les polítiques liberals amb els comerciants d'esclaus) va provocar friccions amb Nikki (situada al nord-est). Parakou tenia influències iorubes, de Dendi o dels estats hausses però era en canvi distant de Nikki. Parakpou va refusar enviar tropes a la batalla d'Ilorin i va trencar amb el regne de Nikki quan va esclatar la lluita de successió en la qual Nikki tractava d'intervenir. Una expedició de castig de Nikki sobre Parakou va fracassar.
En el període colonial els francesos van escollir Parakou com a capital regional del Borgou, en lloc de Nikki, de la que Parakou havia estat feudatària. Va prosperar durant la colònia.
Després de la independència, la ciutat i regió va ser partidària de Maga, però com un reflex de sentiments contra el sud, ja que la població era prou barrejada ètnicament. Mathieu Kerekou el 1972 va instaurar el comunisme i va acabar amb les disputes ètniques. El seu règim va durar fins al 1990.

## Llocs d'interès

* Museu a l'aire lliure de Parakou

## Referències

* 1 2 3 Historical Dictionary of Benin, per Mathurin C. Houngnikpo, Samuel Decalo
# Andy Timmons

Andy Timmons (Evansville, Indiana, 26 juliol de 1963) és un guitarrista estatunidenc que ha tocat a les bandes Taylor Bay Band, Danger Danger, Pawn Kings i Andy Timmons Band (ATB). També ha publicat diversos àlbums en solitari i ha treballat com a guitarrista de sessió.

## Biografia

Es va graduar a l' Evansville Harrison High School el 1981 i va estudiar guitarra jazz a la Universitat de Miami. Actualment resideix a McKinney, Texas.
Va ser guitarrista de la banda de glam metal Danger Danger, i també va estar de gira mundial amb Kiss i Alice Cooper. Ha venut més d'un milió de discos a tot el món i va tenir dos vídeos número 1 a MTV i ha acumulat una discografia que inclou set llançaments en solitari que van des d'instrumentals de guitarra, al blues, i fins i tot una col·lecció de cançons pop inspirada en els Beatles / Elvis Costello.
Les nombroses col·laboracions de Timmons inclouen un CD en directe amb Olivia Newton-John (Timmons ha estat la seva directora musical i guitarrista durant moltes gires nord-americanes), dos àlbums de Kip Winger, sessions de gravació per a Paula Abdul i Paul Stanley i jingles de ràdio i televisió. També ha tocat al costat de Steve Vai, Joe Satriani, Paul Gilbert, Eric Johnson, Steve Morse, Mike Stern, Ace Frehley, Ted Nugent, Reb Beach i Pierre Bensusan, així com algunes de les seves estrelles preferides dels anys 60 com The Beach Boys, Lesley Gore i Gordon Waller.
Tocant amb el baterista i líder de la banda Simon Phillips en quatre àlbums entre 1997 i 2015, Timmons va demostrar un ventall que s'estenia molt més enllà de la música rock i pop, oferint una fusió de jazz enèrgica que va guanyar l'aclamació de la crítica i del públic.

## Discografia
### Danger Danger

* Danger Danger (1989) (pistes 3 i 7)
* Screw It! (1991)
* Cockroach (2001, gravat el 1993)

### Pawn Kings

* Andy Timmons and the Pawn Kings (1995)
* Andy Timmons and the Pawn Kings Live (1998)

### En solitari

* Ear X-Tacy (1994)
* Ear X-Tacy 2 (1997)
* Orange Swirl (1998)
* The Spoken and the Unspoken (1999)
* And-Thology 1 & 2 - The Lost ear-X-tacy Tapes [Compilació] (2000)
* That Was Then, This Is Now [Recopilació] (2002)
* Electric Truth (2022)

### Andy Timmons band

* Resolution (2006)
* Andy Timmons Band Plays Sgt. Pepper (2011)
* Theme from a Perfect World (2016)

## Referències

* ↑ Knipe, Sandra «Guitarist Andy Timmons finds himself in Danger, Danger». , 13-04-1989.
* ↑ «Andy Timmons :: Bio». Andytimmons.com. Arxivat de l'original el December 4, 2014. [Consulta: 29 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Favored Nations
# Belfast Exposed

Belfast Exposed és una galeria fotogràfica de Belfast, establerta el 1983. Va ser la primera galeria fotogràfica dedicada a Irlanda del Nord i, el 2018, Sean O'Hagan a The Guardian la va descriure com "l'espai independent clau per a la fotografia contemporània" allà. Belfast Exposed alberga una galeria de 20 × 7 m per a l'exposició de fotografia contemporània, instal·lacions de navegació d'arxius digitals, una àmplia cambra fosca fotogràfica en blanc i negre i una sala d'edició digital en les seves instal·lacions del carrer Donegall.
Es va establir "per desafiar i subvertir les representacions mediàtiques de la ciutat devastada pels Troubles". La galeria s'ha centrat en la producció de treballs compromesos socialment i políticament, així com el desenvolupament i l'exposició de fotografia comunitària. S'hi ofereix formació per animar les comunitats locals a utilitzar la fotografia per gravar i comprendre el seu entorn.
Belfast Exposed acull un arxiu de mig milió d'imatges, que s'havien de publicar en línia en un arxiu digital el març de 2004.
La galeria s'utilitza com a seu tant durant el Belfast Film Festival com durant el Belfast Festival at Queen's.

## Referències

* ↑ «Belfast Exposed – a photography gallery that crossed the sectarian divide». www.1854.photography. [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «Belfast Exposed reveals initiatives to keep photo fans in the picture during lockdown». The Irish News, 22-04-2020. [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ Berning, Dale. «Photography: Britain through a lens». The Guardian, 05-08-2011. [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «Belfast Exposed - Northern Ireland's Premier Photography Organisation» (en anglès britànic). Belfast Exposed. [Consulta: 25 juny 2019].
* 1 2 «The best UK photography galleries chosen by Sean O'Hagan» (en anglès). The Guardian, 14-10-2018. [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «NORTHERN IRELAND: 30 Years of Photography | The MAC» (en anglès). themaclive.com. [Consulta: 25 juny 2019].
* ↑ «Belfast Exposed Photography | Culture24». www.culture24.org.uk. [Consulta: 25 juny 2019].
* ↑ «Category: News». www.belfastexposed.org. [Consulta: 25 juny 2019].

## Enllaços externs

* Belfast Exposed - Lloc web oficial
# Can Garriga (Torà)

Can Garriga o Cangarriga és una casa de Torà, a la comarca del Solsonès, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici cantoner ubicat a l'avinguda de Solsona.

## Descripció

Aquest gran casalot consta de dos pisos d'alçada i una golfa.
A la planta baixa tenim tres obertures rectangulars: la central és lleugerament més gran i funciona com a porta de garatge, una de les laterals es troba cegada i l'altra dona accés a la zona habitada. Damunt de la porta central apareix una inscripció amb les inicials "JP" i la data 1934. En aquesta planta baixa es juga amb un sòcol i unes franges horitzontals de pedra que donen dinamisme a la façana. Al primer pis s'observen tres portes balconeres amb els balcons i les baranes de forja respectives. La motllura que emmarca les portes està ricament decorada amb relleus de fantasia. La segona planta repeteix l'esquema de la primera.
La façana lateral presenta: dues finestres amb arc rebaixat a la planta baixa, tres balcons amb baranes de forja i la motllura decorada a la primera planta, dos balcons i una finestra senzilla a la segona planta i dues finestretes quadrangulars que il·luminen la golfa.
Les dues façanes estan arrebossades i pintades amb color ocre i color rosat al sòcol i a les motllures.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Garriga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 136. ISBN 84-607-0408-4.
# Campionat del Món de grava UCI 2023

El Campionat del Món de gravel UCI 2023 es va celebrar els dies 7 i 8 d'octubre de 2023 a Veneto, Itàlia. Era la segona vegada que es celebraven els campionats del món de bicicleta sobre grava (gravel).

## Campionat masculí

Matej Mohorič va guanyar el Campionat Mundial de Gravel UCI 2023 després de superar una caiguda i distanciar el belga Florian Vermeersch en l'última pujada a Le Serre, a 18,6 km de la meta. Vermeersch va intentar mantenir-se a prop, però un problema amb la cadena a 14,5 km del final el va retardar. Mohorič va aprofitar les seves habilitats de descens per consolidar el seu avantatge, tot i una caiguda a 3,5 km de la meta. Acompanyat per Vermeersch i Connor Swift durant gran part de la cursa, el trio es va distanciar clarament del grup perseguidor. Wout van Aert, gran favorit, va tenir un dia complicat amb caigudes i problemes mecànics, acabant vuitè. L'espanyol Alejandro Valverde, ja retirat del ciclisme de carretera professional, va finalitzar en quarta posició.

## Campionat femení

Kasia Niewiadoma (Polònia) va aconseguir la victòria en solitari al segon Campionat Mundial de Gravel UCI, obtenint el mallot de l'arc de Sant Martí després d'atacar a més de 20 km de la meta a Pieve di Soligo. La polonesa va superar Silvia Persico (Itàlia), que va acabar segona, i Demi Vollering (Països Baixos), que va quedar tercera. Aquesta victòria posa fi a una sequera de quatre anys sense triomfs, sent el seu últim èxit al Women’s Tour de 2019. El campionat va reunir un camp d’especialistes en gravel i algunes de les millors ciclistes de carretera. Malgrat l’absència de cobertura televisiva, la UCI va prometre cobertura obligatòria a partir de 2024.

## Resum de les medalles

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| Men's Events |||||||
| Men elite | Matej Mohorič (SLO) | 4h 53' 45" | Florian Vermeersch (BEL) | + 45" | Connor Swift (GBR) | + 3' 39" |
| Women's Events |||||||
| Women elite | Katarzyna Niewiadoma (POL) | 4h 49' 44" | Silvia Persico (ITA) | + 32" | Demi Vollering (NED) | + 32" |

## Referències

* ↑ «Veneto 2022 – UCI Gravel World Championships». [Consulta: 8 octubre 2023].
* ↑ Moultrie, James. «Matej Mohoric survives late crash to win UCI Gravel World Championships solo» (en anglès), 08-10-2023. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ Moultrie, James. «Kasia Niewiadoma solos to victory at UCI Gravel World Championships» (en anglès), 07-10-2023. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ Matej Mohoric survives late crash to win UCI Gravel World Championships solo
* ↑ Kasia Niewiadoma solos to victory at UCI Gravel World Championships
# Carreres de Drons

Les Carreres de Drons amb FPV és un tipus d'esport de motor on els conductors controlen drons (petit radiofònic aeronau o més conegut com a quadcopter), que van equipats amb càmeres. Aquestes mostren en directe el que capten i són visualitzades pels conductors a través de pantalles (normalment ho visualitzen en ulleres FPV i no en pantalles externes encara que hi ha cops que sí). Aquest esport és similar a les carreres d'avions, ja que l'objectiu és completar tot un recorregut el més ràpid possible. Les carreres de drons van començar com un esport d'aficionat a Austràlia a finals del 2014.

## La tecnologia dels drons de carreres

FPV (vista en primera persona) significa que els pilots només veuen el que el quadricòpter veu, ja que, aquest, conté una càmera FPV. Aquest esport s'ha tornat popular per veure-ho en temps real, en viu des d'una càmera muntada a la punta del dron. La imatge és transmesa per ones radiofòniques (típicament 2.4 GHz o 5.8 GHz de freqüència) a través de ulleres FPV que conté el pilot. El control remot, el dron i ulleres FPV estan connectats per via radiofònica i ha de transmetre amb fiabilitat i velocitat suficient per permetre un control ràpid i segur. Aquesta tecnologia és molt nova i constantment es millora. Les ulleres FPV, en la gamma de mercat, estan entre 50 i 500 €, encara que, el més car, ofereix més i millors característiques. Alguna d'aquestes característiques inclou un ample camp de vista (FOV), alta precisió i funcionalitat d'enregistrament del DVR.
Mentre que els pilots requereixen sempre de ulleres FPV, existeixen alguns organitzacions de drons de carreres que insisteixen que els espectadors també haurien d'usar ulleres FPV per senzillament anar canviant de freqüència. D'aquesta manera, l'espectador, pot gaudir d'una vista més amplia del que realment està passant dins de la cursa.
Qualsevol dron podria utilitzar-se en una cursa, tanmateix, les carreres amb FPV que participen les lligues, requereixen drons. La Lliga de Drons de Carreres (DRL) fa tota mena de drons que s'utilitzar en els seus esdeveniments; els pilots són subministrats amb quadricòpters i còpies de seguretat.
Les carreres de drons són dissenyats per enfocar tota la seva energia cap endavant, encara que, aquests, són oposats a l'objectiu dels drons de vídeo i fotografia, que aquests estan enfocats més en l'alçada. Un quadricòpter de fotografia estarà dissenyat típicament amb quatre motors configurats per un X-patró. Un model de carrera típicament tindrà els seus quatre motors configurats en un H-patró creat per empènyer el dron cap endavant, i no cap amunt. A causa del seu pes lleuger i dels seus motors elèctrics amb grans quantitats de torque, els drons poden accelerar i maniobrà amb gran velocitat i agilitat. Per ser bo en aquest esport es necesari tindre unes mans estables i sensibles, i a la vegada requereix un temps determintat de vols amb drons.

## Referències

* ↑ «Inside the underground drone racing league that's booming in Australia Arxivat 2017-05-12 a Wayback Machine.». Business_Insider, 16-06-2016.
* ↑ «Best FPV Goggles Arxivat 2018-05-12 a Wayback Machine.». [Consulta: July 2, 2016].
# Casademunt (el Brull)

Mas Casademunt és una masia amb diversos usos del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta quadrada, dos pisos d'alçada i grans proporcions, amb teulada de teula àrab a quatre vessants. Té la façana principal orientada a llevant i presenta tot l'entorn enjardinat. El seu interior respon a les necessitats de casa de serveis (exercicis), amb cambres i sales de reunions, sense cap altra funció. A l'extrem Nord-oest s'hi ha afegit un cos de proporcions més reduïdes i d'alçada inferior a l'original, en el qual hi ha una galeria i un terrat. Els materials de construcció bàsics són la pedra i la teula, tot i que presenta nombroses reformes amb maons (finestres). Al tercer pis dels angles Nord-oest i sud-est es poden veure petites torres.

## Història

Casademunt va ser construïda per picapedrers francesos pels volts de 1540. Posteriorment va ser objecte de reformes, bàsicament a l'interior, a mitjans de segle xix, de les quals destaquen les rajoles valencianes. Això succeí quan la casa era propietat de la família Ponç. Entre els anys 1931 i 1950 va servir de sanatori de tuberculosos. Actualment és una estança de repòs i meditació, propietat d'una comunitat de monges. El complex es completa amb una església i una altra construcció amb funcions residencials per acollir els hostes. El seu estat de conservació actual és òptim i no presenta cap patologia digne de menció.

## Referències

* 1 2 «Mas Casademunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 setembre 2017].
# Frode Sørensen

Frode Otto Sørensen (Copenhaguen, 8 de febrer de 1912 - Bromma, Suècia, 1 d'agost de 1980) va ser un ciclista danès, que va córrer durant els anys 30 del segle xx i que va prendre part en dos Jocs Olímpics, els de 1932 a Los Angeles i els de 1936, a Berlín, guanyant una medalla de plata.
El 1932, a Los Angeles, va guanyar una medalla de plata en la contrarellotge per equips, junt a Leo Nielsen i Henry Hansen. En la contrarellotge individual quedà cinquè. El 1936, a Berlín, tornà a participar en les mateixes proves, però aquest cop els resultats no acompanyaren.

## Palmarès

* 1931
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
** 1r a Rudersdalløbet
* 1932
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de los Los Angeles, en la contrarellotge per equips
* 1934
** 1r a Rudersdalløbet
* 1935
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
** 1r al Nordisk Mesterskab, en ruta per equips (amb Leo Nielsen, Werner Grundahl Hansen i Knud Jacobsen)
** 1r a Praha - Karlovy Vary - Praha
* 1936
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
** 1r al Nordisk Mesterskab, en ruta per equips (amb Knud Jacobsen, Ejner Nielsen i Tage Møller)
** 1r a Rudersdalløbet
* 1937
** 1r al Nordisk Mesterskab, en ruta per equips (amb Christian Christiansen, Georg Nielsen i Johs. Løwén
* 1938
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
** 1r a Rudersdalløbet
* 1939
** 1r a Rudersdalløbet
* 1940
** 1r a Fyen Rundt
** 1r a Rudersdalløbet

## Referències

* ↑ «Olympedia – Frode Sørensen». [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Frode Sørensen a sitiodeciclismo.net
# V419 Cephei

V419 Cephei (V419 Cep) és un estel variable a la constel·lació de Cefeu de magnitud aparent mitjana +6,62.

## Distància

Donada la seva llunyania respecte al sistema solar, la paral·laxi d'V419 Cephei mesurada pel satèl·lit Hipparcos (0,63 mil·lisegons d'arc), no resulta útil per avaluar la distància a la qual s'hi troba. La seva distància més probable és de 1.085 ± 320 parsecs, igual a 3.540 ± 1.035 anys llum). És membre de l'Associació estel·lar Cepheus OB2-A.

## Característiques

V419 Cephei és una supergegant vermella de tipus espectral M2I amb una temperatura efectiva de 3.700 K. És una supergegant de gran grandària, amb un diàmetre, calculat a partir de models teòrics, 590 vegades més gran que el diàmetre solar. La mesura del seu diàmetre angular en banda K, 5,90 ± 0,70 mil·lisegons d'arc, condueix a una xifra no gaire major, si bé cal tenir en compte l'enorme incertesa respecte a la distància a la qual s'hi troba. El seu radio equival a 2,7 ua, per la qual cosa si fora al lloc del Sol, les òrbites dels primers quatre planetes —la Terra inclosa— quedarien englobades a l'interior de l'estel. No obstant això, la seva grandària queda lluny de les dues conegudes hipergegants en aquesta constel·lació, μ Cephei i VV Cephei.
V419 Cephei posseeix una massa 16,6 vegades major masses solars, per sobre del límit a partir del qual els estels finalitzen la seva vida fent explotar com a supernoves. La vida d'estels tan massius és molt curta, l'edat de V419 Cephei és de només 10 milions d'anys, malgrat al seu avançat estat evolutiu.
Catalogada com un estel variable irregular LC, la lluentor de V419 Cephei varia 0,27 magnituds.

## Referències

* ↑ Bertrand Plez «The Effective Temperature Scale of Galactic Red Supergiants: Cool, but Not as Cool as We Thought» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 8-2005, pàg. 973–985. DOI: 10.1086/430901.
* 1 2 3 4 5 6 7 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 Donald M. Terndrup «Stellar Iron Abundances at the Galactic Center» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 7-2000, pàg. 205–220. DOI: 10.1086/309022.
* 1 2 «V* V419 Cep -- Pulsating variable Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 9 juny 2021].
* ↑ Famaey, B.; Jorissen, A.; Luri, X.; Mayor, M.; Udry, S.; Dejonghe, H.; Turon, C. «Local kinematics of K and M giants from CORAVEL/Hipparcos/Tycho-2 data. Revisiting the concept of superclusters». Astronomy and Astrophysics, 405, 2005. pp. 165-186.
* 1 2 Levesque, Emily M.; Massey, Philip; Olsen, K. A. G.; Plez, Bertrand; Josselin, Eric; Maeder, Andre; Meynet, Georges «The Effective Temperature Scale of Galactic Red Supergiants: Cool, but Not As Cool As We Thought». The Astrophysical Journal, 628, 2, 2005. pp. 973-985.
* ↑ Richichi, A.; Percheron, I.; Khristoforova, M. «CHARM2: An updated Catalog of High Angular Resolution Measurements». Astronomy and Astrophysics, 431, 4, 2005. pp. 773-777.
* ↑ «V419 Cephei» (en anglès). VizieR - Catàleg General d'Estrelles Variables. [Consulta: 9 juny 2021].
# Cicle metònic

En astronomia i amb l'establiment dels calendaris, el cicle de Metó, cicle Metònic o Enneadecaeteris és un comú múltiple aproximatiu dels períodes orbitals de la Terra i de la Lluna. En efecte, 19 anys tropicals i 235 mesos sinòdics no difereixen més que en 2 hores, d'aquí que al cap de 19 anys, les mateixes dates de l'any es corresponguin amb les mateixes fases de la Lluna.

## Descripció

El lloc d'un any en aquest cicle es diu nombre auri (astronomia) , potser perquè era gravat cada any en els pilars d'un temple a Atenes i és utilitzat per al càlcul de l'arribada de la Pasqua. El nom de cicle de Metó prové de l'astrònom grec Metó, que havia assenyalat ja aquesta coincidència al voltant del 432 aC, com ho va fer l'astrònom caldeu Kidinnu cap al 380 aC Però els escrits cuneïformes semblen indicar que aquest cicle ja era conegut a Mesopotàmia des del segle VI aC i era utilitzat per predir els eclipsis.
El cicle metònic és emprat en els calendaris lunisolars. En efecte, en un calendari lunisolar típic, la major part dels anys són anys lunars de 12 mesos, però 7 dels 19 anys tenen un mes suplementari, conegut amb el nom de mes intercalar o embolisme.
En els calendaris babilonis i hebreus antics, els anys: 3, 6, 8, 11, 14, 17 i 19, són anys de tretze mesos del cicle de Metó.
Hi ha igualment uns altres dos cicles similars: l'octaeteris (8 anys ≈ 99 llunacions, cf. Calendari àtic) i el tricte (11 anys ≈ 136 llunacions). El cicle de Metó està igualment proper (a migdia i escaig) de 255 mesos draconítics. És doncs igualment un cicle d'eclipsis, que dura només 4 o 5 eclipsis. El Tritó, proper a 146,5 mesos draconítics, és un millor cicle d'eclipsis.

## Vegeu també

* Saros
* Exeligma

## Referències

* ↑ Marc Figueras. Diccionari d'astronomia de posició. Lulu.com, p. 20–. ISBN 978-1-4475-1851-8.
* 1 2 Juan Vernet Ginés; Ramon Parés i Farràs La ciència en la història dels Països Catalans: Dels àrabs al Renaixement. Universitat de València, 2004.
* ↑ Jean Meeus; J. M. A. Danby Mathematical Astronomy Morsels. Willmann-Bell, gener 1997. ISBN 978-0-943396-51-4.

## Bibliografia

* Jean Meeus; J. M. A. Danby Mathematical Astronomy Morsels. Willmann-Bell, gener 1997. ISBN 978-0-943396-51-4.
* Jean-Claude Martzloff. Astronomy and Calendars – The Other Chinese Mathematics: 104 BC - AD 1644. Springer, 1 setembre 2016, p. 426–. ISBN 978-3-662-49718-0.

## Enllaços externs

* Eclipses, Cosmic Clockwork of the Ancients