OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Helmut Zilk

Helmut Zilk (Viena, 9 de juny de 1927 - Viena, 24 d'octubre de 2008) fou un periodista i polític austríac del Partit Socialdemòcrata d'Àustria. Fou batlle de Viena entre 1984 i 1994 i Ministre d'Educació, Ciència i Cultura entre 1983 i 1984.

## Biografia

Nascut a Viena el 9 de juny de 1927, fill d'un treballador d'un periòdic bohemi del 10è districte municipal vienès. El pare, de tall liberal, ràpidament es convertí en detractor del nazisme. Al final de la guerra, s'afilià a la Joventut Lliure Austríaca, propera al Partit Comunista d'Àustria (KPÖ), i partir del 10 d'abril de 1945, militant del partit. Tot i així, abandonà la militància comunista l'any següent.
Des de 1984 fins a l'any 1994 ostentà el càrrec de batlle de Viena. El desembre de 1993 va patir ferides importants en obrir una carta bomba enviada a casa seva, al districte municipal d'Innere Stadt, enviada per l'activista xenòfob Franz Fuchs.
L'octubre de 1998, el diari Süddeutsche Zeitung acusà Zilk d'haver col·laborat amb el servei secret txecoslovac (StB) durant els anys 60. Zilk negà les acusacions, i el desembre de 1998 es va resoldre el conflicte amb la visita de Václav Havel per a demanar disculpes.
Zilk morí el 24 d'octubre de 2008 a la seva ciutat natal de Viena, a l'edat de 81 anys, degut a un atac de cor, just després d'arribar a casa després de passar les vacances malalt a Portugal. Estava casat amb la cantant austríaca Dagmar Koller.

## Referències

* 1 2 3 Heinrich, Mark «Ex-Vienna mayor targeted by letter bomb dies at 81». Reuters, 24-10-2008 [Consulta: 26 octubre 2008]. Arxivat 2009-01-11 a Wayback Machine.
* ↑ «Briefly: Havel Apologizes on Spy Charge» (en anglès). International Herald Tribune, 10-12-1998. Arxivat de l'original el 2013-01-25. [Consulta: 8 desembre 2027].
* ↑ «Helmut Zilk may have worked for StB and CIA» (en czech). MF Dnes, 13-03-2009. [Consulta: 13 març 2009].
# Front d'Esquerres

El Front d'Esquerres a Catalunya i al País Valencià fou una coalició electoral d'esquerres que va obtenir un gran triomf en les eleccions legislatives del 16 de febrer de 1936 per a enfrontar-se al Front Català d'Ordre. El seu equivalent a la resta d'Espanya fou el Frente Popular.

## Components

El Front d'Esquerres es va acordar en un Manifest signat a Barcelona el 4 de febrer de 1936 per l'ERC, ACR, PNRE, Unió Socialista de Catalunya, Partit Republicà d'Esquerra, Unió de Rabassaires de Catalunya, POUM, Partit Català Proletari i Partit Comunista de Catalunya. Aquesta coalició donava suport al Front Popular, coalició republicana-socialista i comunista a la resta de la República, que pretenia recuperar el govern per a les esquerres.

## Programa

En el seu programa proclamà com a objectius, entre d'altres, l'amnistia política i social dels empresonats per la seva participació en els fets del sis d'octubre de 1934, el restabliment total del govern autònom de Catalunya, la vigència de l'Estatut de Núria, l'acabament del traspàs de serveis i el restabliment de la llei de Contractes de Conreu.

## Resultats

Va obtenir un total de 41 escons sobre 54 totals, repartits per províncies i per partits de la següent manera:
* Província de Girona, 5 escons - 3 per ERC, 1 pel PNRE, 1 per ACR.
* Província de Lleida, 4 escons - 3 per ERC i un per USC.
* Província de Barcelona, 11 escons - 5 per ERC, 2 per USC, 2 per UdeR, 1 per PNRE, 1 per ACR.
* Barcelona ciutat, 16 escons - 8 per ERC, 2 per ACR, 2 pel PRE, un pel Partit Català Proletari, 1 USC, 1 POUM, i un pel PCC.
* Província de Tarragona, 5 escons - 2 per ERC, 1 per la Federació Catalana del PSOE, 1 per ACR, 1 pel PRE.

## Referències

* ↑ Pons, Marc. «El president Companys guanya les eleccions des de la presó». El Nacional, 16-02-2020. [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ «Front d'Esquerres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ La victòria del Front Popular al bloc de la revista Sàpiens
# Inchon

Incheon o Inchon (coreà: 인천) és una àrea metropolitana de la República de Corea, situada en un estuari a la costa occidental de la península de Corea a la mar Groga. Està situada a l'oest de Seül i, com aquesta ciutat, també té una província especial pròpia.
El nom coreà 인천 es romanitza com Inch’ŏn segons el sistema McCune-Reischauer usat antigament i com Incheon segons la romanització revisada que és l'oficial a Corea del Sud des del 2000. El nom oficial complet és Ciutat Metropolitana d'Incheon (coreà: 인천광역시, Incheon Gwang-yeoksi / Inch'ŏn Kwang'yŏkshi).

## Història

El 1883, quan es va començar a construir l'actual port, que ara és el principal de Corea del Sud, el poble s'anomenava Jemulpo o Chemulp'o (제물포) i tenia tan sols 4.700 habitants. Avui en dia, aquesta àrea urbana té 2.500.000 habitants (2.662.509 habitants el 2010), amb una extensió de 965 km². És un important nucli industrial (indústria metal·lúrgica i tèxtil) i un centre de comerç.
El 15 de setembre de 1950, durant la Guerra de Corea, les tropes dels Estats Units hi van desembarcar per a alleugerir la pressió sobre el perímetre de Pusan, i hi va tenir lloc la batalla d'Inchon.

## Vegeu també

* Metro d'Incheon

## Referències

* 1 2 3 «Inch’ŏn». enciclopèdia.cat. [Consulta: 5 gener 2019].
# Agropoli

Agropoli és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la província de Salern al mar Tirrena. L'any 2007 tenia 20.307 habitants. El 2004 va obtenir el títol de ciutat.
És un important centre costaner situat a la regió de Cilento, a les portes occidentals del Parc Nacional Cilento, Vallo di Diano i Alburni, al mar Tirrè a l'extrem sud del golf de Salern.
La vila està coronada pel centre històric, que conserva el nucli antic, la major part de les muralles i la portalada del segle xvii. S'hi accedeix per la pujada dels scaloni, un dels pocs exemples de pujada esglaonada que queden, i la porta monumental, ben conservada.

## Referències

* ↑ «Agropoli -» (en italià). Enciclopedia. Treccani. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «Agropoli la perla del Cilento un sogno tutto da vivere» (en italià). Agropoli, 05-11-2017. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «Gli Scaloni, la Porta e la Cinta Muraria del Borgo Antico» (en italià). Agropoli. [Consulta: 10 novembre 2024].
# Isfjorden (població)

Isfjorden és un poble situat al municipi de Rauma, comtat de Møre og Romsdal, Noruega. Es troba a 6 km a l'est d'Åndalsnes. Les muntanyes Kyrkjetaket i Gjuratinden es troben a pocs quilòmetres. La vila té una població de 1.297 habitants (2013).
Isfjorden va tenir un paper important en la batalla de Kringen, quan els vaixells escocesos van ser bloquejats pels danesos l'any 1612.

## Referències

* ↑ Statistisk sentralbyrå. «Urban settlements. Population and area, by municipality.», 01-01-2013.

## Enllaços externs

* Isfjorden a Romsdal Arxivat 2012-03-14 a Wayback Machine.
* Imatges d'Isfjorden
# Isil (poeta)

Isil (en grec antic: Ἴσυλλος) va ser un poeta de l'antiga Grècia nascut probablement a Epidaure al segle iv aC.
Les fonts clàssiques no esmenten aquest poeta cap vegada. En canvi, és conegut gràcies a la troballa durant unes excavacions al Temple d'Asclepi d'Epidaure d'una inscripció gravada en pedra que conté 72 versos (tetràmetres trocaics i hexàmetres), principalment escrits en dialecte dòric. A l'encapçalament hi ha dues línies en prosa que diuen que l'autor és Isil, i que el poema està dedicat a Asclepi i a Apol·lo de Màlea. El poema conté observacions polítiques i mostra preferència pel govern aristocràtic. El seu valor literari és escàs, però és important perquè dona a Asclepi una nova ascendència. A la versió més coneguda, Apol·lo va engendrar Asclepi amb Coronis, filla de Flègias de Trícala, a Tessàlia. Mentre estava embarassada, Coronis va trair Apol·lo, que la va matar i va salvar Asclepi. Segons Isil, Zeus va donar la musa Èrato a Mal·los, rei d'Epidaure, i la seva filla Cleofema es va casar amb Flègias, que va ser després rei d'Epidaure, segons aquesta versió, i van tenir una filla, Egla, anomenada també Coronis. Apol·lo s'enamorà d'ella i van engendrar Asclepi. Aquesta nova genealogia pretenia fonamentar la primacia del culte d'Asclepi a Epidaure sobre el que hi havia establert a Trícala.
És també un poema d'agraïment per l'ajuda que Asclepi va prestar a Esparta contra un Filip, quan va dirigir un exèrcit contra aquell país per derrocar la monarquia. El propi déu va donar les indicacions al jove poeta, que havia entrat a l'Asclepièon per resar per la recuperació d'una malaltia, i va comunicar immediatament les bones notícies als espartans. El Filip a qui es fa referència es podria identificar amb Filip II de Macedònia, que va envair el Peloponnès després de la batalla de Queronea el 338 aC, o amb Filip V, que va emprendre una campanya similar el 218 aC.

## Referències

* ↑ Kolde, Antje. Politique et religion chez Isyllos d'Epidaure. Basel: Schwabe & Co, 2003, p. 28-30. ISBN 9783796520006.
# Jacques Dutruy

Jacques Dutruy (Ginebra, 18 de novembre de 1762 - Choisy-le-Roi, 27 d'abril de 1836) fou un general d'origen suís, al servei de França.

## Registres de servei

Pintor-geògraf, va exercir de sergent major al regiment de Sonnenberg, un regiment suís al servei del Regne de França. Va desertar el 14 de juliol de 1789 i es va incorporar a la guàrdia nacional. De 1792 a 1793, va servir a l'Exèrcit del Centre, després a l'Exèrcit del Mosel·la, va ser nomenat capità-comandant de la companyia de caçadors de Dubourg també anomenada 1a companyia lliure de caçadors de París i va lluitar a la Vendée a partir del juny de 1793 a l'exèrcit de les costes de La Rochelle. Ascendit a general de brigada el 13 de juny de 1793, participà en la batalla de Noirmoutier i a les columnes infernals, la seva participació en les massacres és controvertida. Va repel·lir Charette a la batalla de Challans (1794).
Fou nomenat temporalment general de divisió de l'Exèrcit dels Pirineus Occidentals. Va ser suspès el 9 de maig de 1794, després reintegrat el 27 d'octubre de 1795. Va tornar a l'exèrcit occidental el 1799, va participar en l'expedició de Santo Domingo el 1801, a la campanya de Dàlmata, i va servir a Itàlia el 1809, després a Holanda el 1811.
Va ser nomenat baró de l'Imperi l'any 1809.

## Bibliografia

* Hervé Coutau-Bégarie i Charles Doré-Graslin (dir.), Histoire militaire des guerres de Vendée, Economica, 2010, p. 481.
# James Wolfe

James Wolfe (Westerham, Comtat de Kent, 1726 - Ciutat de Quebec, Quebec, 1759) fou un militar anglès mort. Va dirigir la famosa batalla de les Planes d'Abraham.
Ingressà en la milícia com a voluntari als tretze anys, i als quinze ja era tinent. Es distingí pel seu valor i agosarament a Flandes (1743) i a Escòcia (1745) i no menys en les campanyes del continent. Va participar en la batalla de Dettingen i va ser ferit a la batalla de Lafelt (1747). En els temps de pau mantenia una severa disciplina en les tropes que ell menava com a major d'infanteria (1749) i com a coronel (1757). A aquest fet es degué l'èxit de la batalla de Minden. Formant part de les forces enviades contra Cap Breton, contribuí a la presa de Louisbourg (1758).

## Batalla de les Planes d'Abraham

De retorn a Anglaterra aconseguí el comandament de 28.000 homes per foragitar del Canadà els francesos. Per això desembarcà a l'illa de Bié el 24 de maig de 1759, s'establí el 8 de juny a la d'Orleans. Com que els francesos es fortificaren a Beauport (marge esquerre del Sant Llorenç), Wolfe, després d'intentar en va el bombardeig de Quebec, assaltà el campament francès. Fou refusat el 31 de juliol, després concebé el temerari projecte de desembarcar enfront de Quebec. Volia treure de les seves trinxeres l'enemic, infiltrar les seves tropes per la vora dreta del Sant Llorenç i remuntar el riu durant la nit amb la seva petita flota fins a una caleta abandonada. D'allà sorgia un sender que portava a la serra d'Abraham, ja llustrejava el dia quan els francesos arribaven als turons. Per foragitar-los-en, s'entaulà una acarnissada lluita en la qual Wolfe i el seu adversari Montcalm foren mortalment ferits; però l'anglès va conèixer la victòria de les seves hosts.
Quatre dies després (17 de setembre) Quebec capitulava i França perdia per sempre el Canadà. Portades a Anglaterra les restes de Wolfe reberen sepultura a Greenwich. La Cambra dels Comuns, davant aquest comportament tan heroic dels seus soldats, votà l'erecció d'un monument commemoratiu a Westminster. Més tard el Govern del Canadà elevà una columna de 20 metres d'alçada en el lloc que havia caigut mortalment ferit Wolfe.

## Referències

* ↑ Hickman, Kennedy. «El general James Wolfe a la guerra francesa i índia». [Consulta: 17 agost 2022].
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. 70. Madrid: Espasa-Calpe, impr. 1990, cop. 1908-1930, p. 291-292. ISBN 84-239-4501-4.
# Jesús Martínez de Aragón y Carrión

Jesús Martínez de Aragón y Carrión (Vitòria, 16 de febrer de 1899 - Madrid, abril de 1937) va ser un advocat i militar espanyol que va participar en la Guerra civil.

## Biografia

Nascut a Vitòria, era membre d'una coneguda família de la capital alabesa: el seu pare era Gabriel Martínez de Aragón y Urbiztondo, reconegut fiscal general de la República, i el seu germà era José Martínez de Aragón y Carrión, capità d'aviació que s'havia distingit pel seu enfrontament amb la Dictadura de Primo de Rivera. Abans de l'esclat de la contesa, Martínez d'Aragón exercia la professió d'advocat.
Després del començament de la Guerra civil, va participar en l'assalt a la Caserna de la Montaña de Madrid. Va ingressar en el Cinquè Regiment, on inicialment va destacar en la seva organització, i poc després va liderar dues columnes de milicians compostes per ferroviaris de la UGT i membres de les JSU en la seva marxa cap a Guadalajara, on s'havien revoltat algunes forces militars. Posteriorment es va traslladar a Sigüenza al costat dels seus efectius, on va assumir el comandament de la ciutat i els seus voltants. No obstant això, Martínez d'Aragón tenia un comandament més nominal que real, perquè els caps milicians locals actuaven amb total independència. El comandant Martínez d'Aragó va abandonar el front Sigüenza el 8 d'octubre per a tornar a Madrid a la recerca de reforços, però ja no tornaria perquè la ciutat seria capturada per les forces revoltades.
A mitjan octubre va rebre el comandament de la 2a Brigada Mixta, que es va formar a Ciudad Real a partir de milícies extremenyes, milícies ferroviàries, i forces militars de la guarnició de Madrid. Al capdavant d'aquesta unitat va participar en la Defensa de Madrid, especialment durant la batalla de la Ciutat Universitària de Madrid. Després d'haver intervingut en un gran nombre de combats la brigada va quedar desfeta i va haver de ser reorganitzada. Entre el 9 i el 14 d'abril de 1937 la 2a BM va participar en diversos assalts contra el Cerro Garabitas dels quals va sortir amb nombroses baixes, entre elles el comandant de la brigada, Martínez d'Aragón, que va morir. A la seva mort seria reemplaçat pel cap d'un dels batallons, el major de milícies Juan José Gallego Pérez.

## Referències

* ↑ Octavio Ruiz Manjón-Cabeza (1990). Historia general de España y América, Volumen 17, Ediciones Rialp: Madrid, pàg. 399
* 1 2 Guillermo Cabanellas (1975). La guerra de los mil días: nacimiento, vida y muerte de la II República Española, Editorial Heliasta, pàg. 668
* ↑ Michael Alpert (2013). The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936–1939, Cambridge University Press, pàg. 75
* ↑ Michael Alpert (2013). The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936–1939, Cambridge University Press, pàg. 317
* ↑ Michael Alpert (1989). El Ejército republicano en la guerra civil, Siglo XXI Editores, pàg. 330
# Joaquim Gay Borràs

Joaquim Gay Borràs (Reus, 23 de juliol de 1867 - Granollers, 21 de juliol de 1936) va ser un militar africanista català, fill de Pere Nolasc Gay i Sardà.
Va ingressar a l'exèrcit com a alumne de l'acadèmia d'artilleria el 1884. Incorporat al primer regiment de muntanya amb el grau de tinent, participà en la campanya de Melilla el 1893, i va ser ascendit a capità per aquells fets. El 1908 era comandant i va participar en maniobres conjuntes amb l'exèrcit francès. Destinat a Barcelona, va ser ajudant de camp del governador militar de la província. Responsable de la Mestrança d'Artilleria de Barcelona, va ser destinat el 1916, amb el grau de coronel, a la Mestrança d'Artilleria de Melilla. El 1920 era a Xauen amb les tropes d'ocupació, i el 1921 participà en la batalla d'Annual. El 1927 va ascendir a general de brigada. El 1930 era governador militar d'Osca, i va formar part del tribunal que jutjà a Galán i a García Hernández per la Insurrecció de Jaca. Amb la República, s'acollí a la Llei Azaña que permetia als militars jubilar-se abans d'hora amb sou complet, i s'instal·là a Reus. Pel juliol de 1936 era a les Franqueses del Vallès, on va ser detingut el dia 21 i afusellat el mateix dia a Granollers com a militar vinculat amb les dretes i el cop d'estat. Està enterrat al cementiri d'aquella ciutat.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 313-314.
# Gargallo (Espanya)

Gargallo és un municipi enquadrat a la comarca d'Andorra-Serra d'Arcs (província de Terol, Aragó). Té una àrea de 29,97 km².

## Referències

* ↑ «Gargallo» (en castellà). [Consulta: 9 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
# Jasna Šekarić

Jasna Šekarić o Jasna Brajković (en serbi: Јасна Шекарић o Јасна Брајковић) (Osijek, RFS Iugoslàvia 1965) és una tiradora sèrbia, guanyadora de cinc medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 17 de desembre de 1965 a la ciutat d'Osijek, població situada en aquells moments a la República Federal Socialista de Iugoslàvia i que avui en dia forma part de Croàcia. En dissoldres la RFS Iguslàvia Šekarić adquirí la nacionalitat Sèrbia.

## Carrera esportiva

Al llarg de la seva carrera ha participat en diferents competicions en representació de quatre banderes, si bé mai ha canviat de nacionalitat. Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) en representació de la RFS Iguslàvia, on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de pistola d'aire (10 metres) i la medalla de bronze en la prova de pistola ràpida (25 metres). Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Espanya) en representació dels Participants Olímpics Independents, aconseguint guanyar la medalla de plata en la prova de pistola d'aire (10 metres) i finalitzant sisena en la prova de pistola ràpida (25 metres). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), i ja sota representació de Sèrbia i Montenegro, finalitzà quarta en la prova de pistola d'aire (10 metres) i sisena en la prova de pistola ràpida (25 metres). En els Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) aconseguí guanyar una nova medalla de plata en la prova de pistola d'aire (10 metres) i finalitzà dissetena en la pistola ràpida (25 metres). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) revalidà la medalla de plata en la prova de pistola d'aire (10 metres) i finalitzà novena en la de pistola ràpida (25 metres). Un cop dissolta Sèrbia i Montenegro participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina) en representació de Sèrbia, finalitzant sisena en la prova de pistola d'aire (10 metres) i vint-i-unena en la prova de pistola ràpida (25 metres).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tres medalles d'or en el Campionat del Món de tir en la prova de pistola d'aire (10 metres) així com cinc Campionats d'Europa. Šekarić fou escollida millor tiradora de l'any el 1990, 1994 i 2005.

## Notes

* ↑ La República Federal Socialista de Iugoslàvia tingué prohibida la seva participació en aquests Jocs degut a la Guerra dels Balcans, si bé es permeté participar en els seus esportistes a títol individual.
# Jordi Ferragut Mesquida

Jordi Antoni Magí Ferragut Mesquida (Ciutadella, Menorca, 28 o 29 de setembre de 1755 - Point Plaguet, Pascagoula, Mississipi, 4 de juny de 1817) fou un mariner i militar menorquí.

## Biografia

Nascut a Menorca durant la dominació anglesa de l'illa en el si d'una família de tradició marinera. Enrolat a la marina russa, va lluitar a les guerres russoturques lluitant contra la marina otomana a la batalla de Çeşme el 1770. L'any 1772 la seva família el va enviar a Barcelona a fer estudis de nàutica. El 1776 emigrà als Estats Units on treballà per la marina mercant amb el comandament d'un petit vaixell de càrrega que feia la ruta entre l'Havana, Veracruz i Nova Orleans. En començar la Guerra d'Independència americana s'enrolà a l'armada de Carolina del Nord, inicialment com a lloctinent. Lluità contra els britànics a Savannah (Geòrgia) i va ser capturat al Setge de Charleston el 1780. Després de ser alliberat en un intercanvi de presoners, va servir com a voluntari a la batalla de Cowpens, on va destacar pel fet de salvar la vida de George Washington, i a Wilmington. Acabada la guerra es va retirar de l'exèrcit dels Estats Units amb el grau d'oficial comandant-major.
Jordi Ferragut va contreure matrimoni amb Elizabeth Shine, nascuda el 1765, i el seu fill David Farragut també va esdevenir un heroi en la Guerra civil estatunidenca amb una llarga i distingida carrera com a primer almirall dels Estats Units d'Amèrica.

## Referències

* ↑ Escandell Bonet, Bartolomé. Baleares y América (en castellà). MAPFRE, 1992, p.371. ISBN 8471003236.
* ↑ «Jordi Ferragut Mesquida». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Babits, Lawrence Edward; Howard, Joshua B. Long, obstinate, and bloody: the Battle of Guilford Courthouse. Univ of North Carolina Press, 2009, p.64. ISBN 0807832669.

## Enllaços externs

* Jorge Ferragut y David Farragut, un recuerdo Arxivat 2008-02-25 a Wayback Machine. (castellà)
# Ernest Chambers

Ernest Henry Chambers (Hackney, Londres, 7 d'abril de 1907 - Worthing, West Sussex, 29 de gener de 1985) va ser un ciclista anglès que es dedicà a la pista i que va prendre part en tres Jocs Olímpics, el 1928, el 1932 i el 1936.
El 1928, a Amsterdam, guanyà la medalla de plata en la prova de tàndem, fent parella amb John Sibbit. El 1932, a Los Angeles, tornà a repetir la posició en la prova de tàndem, aquest cop fet parella amb el seu germà Stanley Chambers. En aquesta mateixa edició va participar, sense sort, en la prova de velocitat. El 1936, a Berlín, també en tàndem quedà eliminat en quarts de final.

## Referències

* ↑ England & Wales Birth Register Index, Ernest Henry Chambers; Apr-May-Jun 1907; Registration District: Hackney; Volume: 1b; Page: 401
* ↑ «Olympedia – Ernest Chambers». [Consulta: 2 novembre 2024].