OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cap Passero

El Cap Passero (o Passaro; grec antic: Πάχυνος, llatí: Pachynus) és dels tres promontoris que conformen el triangle de Sicília, que li dona el sobrenom de Trinàcria. És situat a l'extrem sud-est de l'illa, i és també l'extrem més meridional.
Es tracta d'un cap amb poc relleu i format per roques. Confrontat amb el cap hi ha una illa anomenada Isola di Capo Passero, de poca elevació i uns 400 m². Davant l'illa es troba la població de Portopalo di Capo Passero, que rep el nom del cap, i uns cinc quilòmetres més endins es troba la vila de Pachino, que continua el nom antic de Pachynus.

## Significació històrica

Tots els antics geògrafs el descriuen com a l'extrem al sud i l'est de Sicília, el més pròxim a Creta i al Peloponnès. Virgili descriu les roques del cap com a prominents, i Nonnos de Panòpolis i Licòfron de Calcis descriuen l'illa com a part integrant del cap.
Ciceró descriu un port als encontorns del promontori, anomenat Portus Pachyni, on la flota de Verres va restar estacionada sota el seu oficial Cleòmenes, que va fugir precipitadament quan rebé la notícia que un esquadró de pirates es trobava al port veí, el Port d'Ulisses (Portus Odysseae). Aquest lloc Ptolemeu el considera un cap (grec antic: Ὀδυσσεία ἄκρα) a un punt de la costa sud de l'illa, una mica a l'oest del Cap Passero. Per tant, és probable que el Portus Pachyni es correspongui amb l'actual Porto di Palo, adjacent al promontori, mentre que el Port d'Ulisses es devia trobar al costat del Pantano Longarini.
La comoditat d'aquest port a l'extrem sud-est de l'illa va fer que fos un lloc freqüent de trobada i estació per a les flotes que s'acostaven a Sicília; i, segons Titus Livi, en una ocasió, durant la Segona Guerra Púnica, el comandant Cartaginès Bomilcar sembla que es va assentar al port a l'oest de promontori, mentre que la flota romana es trobava immediatament al nord.
El 1718, els mars del promontori van ser el lloc d'una gran batalla naval (anomenada la batalla del cap Passaro) entre les flotes britàniques i espanyoles.

## Referències

* 1 2 3 4 Smith, 1854.
* ↑ Projecta saxa Puchyni (Eneida, III 699).
* ↑ Les Dionisíaques, XIII 322.
* ↑ Alexandra 1181.
* ↑ Verrines, V 34.
* ↑ Geografia, III 4.7.
* ↑ Richard Talbert, Barrington Atlas of the Greek and Roman World (ISBN 0-691-03169-X), Map 47 & notes.
* ↑ Ab Urbe Condita, XXIV 27, XXV 27, XXXVI 2.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació que ja es troba en el domini públic: Smith, William. «Pachynus». A: Dictionary of Greek and Roman Geography, 1854.
# Edward Spencer

Edward Adams Spencer (Salford, Gran Manchester, 5 de novembre de 1881 – 6 de maig de 1965) va ser un atleta britànic que va competir a principis del segle xx, principalment en proves de marxa.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en les 10 milles marxa, en quedar, rere els seus compatriotes George Larner i Ernest Webb.

## Referències

* ↑ «Edward Spencer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’agost 2011. [Consulta: 23 novembre 2015].
# Nils Middelboe

Nils Middelboe (Brunnby, Höganäs, Escània, Suècia, 5 d'octubre de 1887 – Frederiksberg, 21 de setembre de 1976) va ser un futbolista i àrbitre danès que va competir a començaments del segle xx. Jugà com a centrecampista i en el seu palmarès destaquen dues medalles de plata en la competició de futbol dels Jocs Olímpics de Londres de 1908 i d'Estocolm de 1912. El 1920 també els Jocs d'Anvers, on quedà eliminat en primera ronda. També guanyà la lliga danesa de futbol de 1912-1913. Era germà del també futbolista Kristian Middelboe.
Va ser el primer golejador amb la selecció nacional, en marcar el primer gol en el debut de la selecció als Jocs Olímpics d'Estiu de 1908. A la selecció danesa jugà un total de 15 partits, en què marcà set gols. El 1913 fitxà per l'equip anglès del Chelsea F.C., o fou el primer jugador estranger en jugar-hi.
Posteriorment fou entrenador del KB Copenhaguen, equip amb el qual es proclamà campió de lliga el 1940.
A banda, Middelboe fou un excel·lent atleta, com demostren els rècords nacionals de 800 metres (2' 05.02") i de triple salt (13,29 m) i els campionats nacionals de 4 x 100 metres relleus i triple salt.

## Bibliografia

* Glanvill, Rick (2005). Chelsea FC: The Official Biography - The Definitive Story of the First 100 Years. Headline Book Publishing Ltd. ISBN 0-7553-1465-4.
* (danès) Allan Nielsen, "Den Første ...", Politiken article, 6 gener 1997
* Neilson N. Kaufman, honorary historian, Leyton Orient Football Club -

## Referències

* ↑ «Nils Middelboe Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de gener 2010. [Consulta: 16 febrer 2016].
* ↑ «Fitxa a la Selecció Nacional». dbu.dk [Consulta: 16 febrer 2016].
* ↑ Fitxa de Nils Middelboe a eu-football.info
# Harly

Harly és un municipi de França, del departament de l'Aisne, a la regió dels Alts de França. Forma part de l'Communauté d'agglomération de Saint-Quentin.

## Geografia

El municipi és veí de Homblières i és banyat pel riu Somme i els seus pantants i l'afluent d'Harly.

## Història

* Antic nom: Harcliacum.
* Patró: Sant Martí
* En el terreny del municipi es van trobar talles de sílex.
* Ciutat de l'antic Vermandois, de la intendència d'Amiens, del Bisbat de Noyon.
* Des del segle xvii, Harly passà a ser una senyoria de l'Abadia de Vermand. Abans havia estat una possessió del Capítol de Saint-Quentin.
* L'1 de setembre de 1787, Monsieur Devermon Joseph, cura del municipi, fou membre de l'Assemblea departamental.
* La comuna estava a la Línia Hindenburg, de la Primera Guerra Mundial

## Administració

L'alcalde actual és Bernard Destombes. Entre el 1983 i el 2008 ho va ser el socialista René Horb.

## Demografia

* 1962 - 783 habitants.
* 1975 - 1.425 habitants.
* 1990 - 1892 habitants.
* 1999 - 1803 habitants
* 2006 - 1767 habitants
* 2007 - 1761 habitants.
* 2008 - 1756 habitants.

## Cultura
### Llocs i monuments

* Fàbrica Daltroff i apartaments obrers de la fàbrica.
* Calvari situat al carrer Quentin de la Tour.
* Església de Saint Martin, del segle xvii, destruïda a la Primera Guerra Mundial i reconstruïda cap al 1926.
* Castell d'Harly (important casa burgesa). Destruït durant la Primera Guerra Mundial.
* Cementiri merovingi (unes 700 tombes).

## Referències

* ↑ André VACHERAND, Societé Académique de Saint-Quentin
* ↑ Conseil général de l'Aisne consulté le 7 juillet 2008
* ↑ « PDF Recensement de la population de l'Aisne au 1er janvier 2008».

## Enllaços externs

* Harly a la web de l'Institut géographique national
* Harly a la web de l'Insee Arxivat 2012-11-09 a Wayback Machine.
# Arne Bergodd

Arne Bergodd (Drammen, 16 d'agost de 1948) és un remer noruec, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on fou setè en la prova del dos amb timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, guanyà la medalla de plata en la prova del quatre sense timoner. Formà equip amb Ole Nafstad, Finn Tveter i Rolf Andreassen.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze en el quatre sense timoner al Campionat d'Europa de rem de 1973.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Arne Bergodd». [Consulta: 5 maig 2023].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Vierer o.Stm.)». [Consulta: 2 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Arne BERGODD» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-03-26. [Consulta: 5 maig 2023].
# Fernand Feyaerts

Fernand Feyaerts (1880 - Brussel·les, 11 de juliol de 1927) va ser un nedador i waterpolista belga que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de plata en la competició de waterpolo, tot formant part del Brussels Swimming and Water Polo Club.
Vuit anys més tard va disputar els Jocs de Londres, on tornà a guanyar la medalla de plata en la competició de waterpolo. Per la seva banda en els 100 metres lliures del programa de natació quedà eliminat en les rondes preliminars.

## Referències

* 1 2 «Fernand Feyaerts Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2015. [Consulta: 20 octubre 2015].
# Karen Harup

Karen Margrethe Harup, coneguda com a Karen Harup, (Gentofte, Dinamarca 1924 - Copenhaguen 2009) fou una nedadora danesa, guanyadora de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 20 de novembre de 1924 a la ciutat de Gentofte, població situada a l'illa de Sjælland, prop de la capital del país.
Va morir el 19 de juliol de 2009 a la seva residència de Copenhaguen, capital del país.

## Carrera esportiva

Especialista en les modalitats de crol i esquena, va participar als 23 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en els 100 metres esquena, realitzant un nou rècord olímpic amb un temps d'1:14.4 minuts; i la medalla de plata en les proves dels 400 m. lliures i dels relleus 4x100 m. lliures. Així mateix també va participar en la prova dels 100 metres lliures, on finalment fou quarta.
Anteriorment havia aconseguit tres medalles en el Campionat d'Europa de natació, totes elles d'or, l'any 1947.
# Helly Luv

Helan Abdulla (Urmia, Iran, 16 de novembre de 1988), més coneguda pel nom artístic Helly Luv, és una cantant, ballarina, coreògrafa, actriu i model kurda. La seua carrera va començar pujant vídeos de covers en xarxes socials com MySpace i YouTube. Helly Luv ha protagonitzat pel·lícules, vídeos musicals i ha publicat el seu propi material. Va guanyant popularitat des de 2013 amb el seu senzill «Risk it All», signant un contracte professional amb G2 Music Group un any després. En 2014, va aparèixer en la seua primera pel·lícula, Mardan. Helly Luv va nàixer en Urmia el 1988, a una família d'origen kurd durant la Guerra de Golf Pèrsic. Helly i la seua família van fugir a Turquia per seguretat, fet que deixà a l'entitat familiar en una situació econòmica molt precària fins que els van acceptar una sol·licitud per a esdevindre ciutadans de Finlàndia, sent la família de Helly Luv una de les primeres famílies kurdes en emigrar al país bàltic.

## Referències

* ↑ «Kurdish singer Helly Luv dismisses threats over music video». The Guardian, 20-02-2014.
* ↑ «HELLY LUV : LA SHAKIRA KURDE PART EN GUERRE». Grazia, 12-08-2014.
* ↑ «Brave Kurdish pop star unfazed by Muslim terrorists' death threats». New York Post, 15-07-2014.
* ↑ «Mardan».
* ↑ Ember, edited by Carol R.; Ember, Melvin; Skoggard, Ian. Encyclopedia of diasporas : immigrant and refugee cultures around the world. [Online-Ausg.].. Dordrecht, Netherlands: Kluwer Academic Publishers, 2004. ISBN 0-306-48321-1.

## Enllaços externs

* Helly Luv - Lloc web oficial
# Caridem d'Atenes

Caridem d'Atenes (en llatí Charidemus, en grec antic Χαρίδημος) fou un polític atenenc que va viure al segle iv aC.
L'any 358 aC va ser enviat junt amb Antifont com a ambaixador davant de Filip II de Macedònia per a confirmar la pau entre el rei i els atenencs, i amb instruccions secretes de negociar la recuperació d'Amfípolis a canvi de Pidna. Segurament aquest mateix Caridem hauria estat nomenat estrateg pels atenencs si Foció no hagués recomanat la pau amb Filip abans de la Batalla de Queronea l'any 338 aC. El 336 aC es trobava al regne de Macedònia al temps de l'assassinat del rei Filip II, i en va enviar un informe al seu amic Demòstenes, segons diu Plutarc.
La darrera part de la seva vida sovint es confon amb la de Caridem d'Eubea, i així es diu que era un dels generals que Alexandre el Gran va exigir per matar-los, i que va poder escapar-se a la cort del rei Darios III de Pèrsia, que el va acollir bé, però després, l'any 333 aC el va fer matar quan es va mostrar disconforme amb els preparatius de la Batalla d'Issos.

## Referències

* ↑ 2.Charidemus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 685
# Bobby Kerr

Robert "Bobby" Kerr (Enniskillen, Comtat de Fermanagh, Irlanda, 9 de juny de 1882 – Hamilton, Ontario, 12 de maig de 1963) va ser un atleta irlandès de naixement i canadenc d'adopció que va competir a principis del segle xx.
Amb cinc anys la seva família emigrà al Canadà i s'instal·là a Hamilton. Mentre treballava com a bomber, Kerr aprofitava el temps lliure per córrer. Ben aviat va esdevenir el millor velocista regional, i el 1904 va dedicar tots estalvis per prendre part en els Jocs de Saint Louis, on va disputar tres proves del programa d'atletisme, els 60, 100 i 200 metres. En totes tres proves quedà eliminat en les sèries.
Quatre anys més tard va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà dues proves del programa d'atletisme: els 100 metres, que en què guanyà la medalla de bronze rere Reggie Walker i James Rector, i els 200 metres, en què guanyà la medalla d'or.
Durant la Primera Guerra Mundial Kerr fou oficial al 205è (Tiger) Battalion, CEF, també conegut com a Batalló dels Esportistes perquè molts dels seus membres eren destacats atletes. En dissoldre's aquesta unitat fou transferit al Batalló 164è (Halton and Dufferin), CEF i finalment fou assignat al 1r Batalló de Tancs CEF.
En finalitzar la seva carrera de velocista continuà vinculat al món de l'esport com a entrenador d'atlestisme i futbol a Hamilton, i fou un oficial als Jocs de 1928 i 1932. El 1930 va ajudar en l'organització dels primers Jocs de la Commonwealth a Hamilton.
Morí a Hamilton amb 80 anys.

## Referències

* ↑ The Hamilton Spectator-Memory Project (Souvenir Edition) page MP56 (10 juny 2006). "Tigertown Triumphs". Nota de premsa. Consulta: 28 gener 2007.
* 1 2 3 «Bobby Kerr Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de juny 2010. [Consulta: 2 novembre 2015].
* Cook, Theodore Andrea. The Fourth Olympiad, Being the Official Report. Londres: British Olympic Association, 1908.
* De Wael, Herman. «Athletics 1908». Herman's Full Olympians, 2001. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2006. [Consulta: 15 juliol 2006].
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2009. [Consulta: 15 juliol 2006].
# Equus neogeus

Equus neogeus és una espècie extinta de mamífer perissodàctil de la família dels èquids que visqué a Sud-amèrica durant el Plistocè. Aquest parent proper dels cavalls és probablement l'únic representant del gènere Equus al continent, tot i que la taxonomia dels èquids sud-americans continua sent objecte de debat. Tanmateix, presenta un alt grau de variació intraespecífica segons el medi que habitava cada població. El seu nom específic, neogeus, significa ‘del Nou Món’ en llatí.

## Notes

* ↑ L'ortografia correcta seria neogaeus, però el Codi Internacional de Nomenclatura Zoològica (CINZ) generalment no permet modificar un epítet específic per motius ortogràfics.

## Referències

* ↑ Machado i Avilla, 2019, p. 2 i 17.
* ↑ Machado i Avilla, 2019, p. 21.
* ↑ Machado i Avilla, 2019, p. 6.

## Bibliografia

* Machado, H.; Avilla, L. «The Diversity of South American Equus: Did Size Really Matter?» (en anglès). Frontiers in Ecology and Evolution, 7, 235, 2019, pàg. 1-37. DOI: 10.3389/fevo.2019.00235.
# Harry Mulisch

Harry Mulisch (Haarlem, 29 de juliol de 1927 - Amsterdam, 30 d'octubre de 2010) fou un escriptor neerlandès. Juntament amb W.F. Hermans i Gerard Reve, és considerat un dels "tres grans" de la literatura neerlandesa de postguerra. Ha escrit novel·les, obres de teatre, assajos, poesia i reflexions filosòfiques.
El 1995 va rebre el prestigiòs Premi de les Lletres neerlandeses.

## Bibliografia

* 1947 Ik, Bubanik
* 1952 archibald strohalm
* 1952 Tussen hamer en aambeeld
* 1952 De diamant: een voorbeeldige geschiedenis
* 1953 Chantaje op het leven
* 1955 De sprong der paarden en de zoete zee
* 1955 Het mirakel: episodes van troost en liederlijkheid uit het leven van de heer Tiennoppen
* 1956 Het zwarte licht
* 1957 De versierde mens
* 1958 Manifesten
* 1959 Het stenen bruidsbed
* 1960 Tanchelijn
* 1961 Voer voor psychologen
* 1961 Wenken voor de Bescherming van Uw Gezin en Uzelf, Tijdens de Jongste Dag
* 1962 De zaak 40/61
* 1962 Quauhquauhtinchan in den vreemde: een sprookje
* 1966 Bericht aan de rattenkoning
* 1967 Wenken voor de Jongste Dag
* 1968 Het woord bij de daad: getuigenis van de revolutie op Cuba
* 1970 De verteller
* 1970 Paralipomena Orphica
* 1972 Oidipous Oidipous
* 1971 De verteller verteld
* 1972 Soep lepelen met een vork: tegen de spellinghervormers
* 1972 Wat gebeurde er met sergeant Massuro?
* 1972 De toekomst van gisteren: protocol van een schrijverij
* 1973 Woorden, woorden, woorden
* 1973 Het seksuele bolwerk
* 1974 De vogels: drie balladen
* 1974 Bezoekuur
* 1975 Mijn getijdenboek
* 1975 Volk en vaderliefde
* 1975 Tegenlicht
* 1975 Kind en kraai
* 1975 Twee vrouwen (Dos mujeres)
* 1976 Het ironische van de ironie. Over het geval G.K. van het Reve
* 1976 De grens
* 1976 Vergrote raadsels: verklaringen, paradoxen en mulischesken
* 1976 De wijn is drinkbaar dankzij het glas
* 1977 Oude lucht
* 1977 De taal is een ei
* 1977 Oude lucht: drie verhalen
* 1978 Wat poëzie is: een leerdicht
* 1979 Paniek der onschuld
* 1980 De compositie van de wereld
* 1982 Opus Gran
* 1982 De Aanslag (L'atemptat)
* 1983 Egyptisch
* 1984 Het Boek
* 1985 Hoogste tijd
* 1987 De pupil
* 1988 De elementen
* 1988 Het licht
* 1989 Voorval: variatie op een thema
* 1989 Het beeld en de klok
* 1990 De zuilen van Hercules
* 1992 De ontdekking van de hemel (El descobriment del cel)
* 1995 Bij gelegenheid
* 1996 De Oer-Aanslag
* 1997 Zielespiegel: bij wijze van catalogus
* 1998 Het zevende land
* 1999 De procedure (El procediment)
* 2000 Het theater, de brief en de waarheid
* 2001 Siegfried: een zwarte idylle (Sigfrid: un idil·li negre)

## Vegeu també

* L'assalt

## Enllaços externs

* Harry Mulisch - Lloc web oficial (neerlandès)

## Referències

* ↑ J. Huijnink en G.J. van Bork, Biografia oficial a la Biblioteca digital de la literatura neerlandesa, 2010 (consultat l'1 de setembre de 2011 (neerlandès)
* ↑ Bibliografia i texts de'accès lliure a la Biblioteca digital de la literatura neerlandesa
# Joan II d'Alençon

Joan II d'Alençon († 1191), de la casa de montgommery-Bellême, va ser comte d'Alençon del 24 de febrer al 6 de maig de 1191. Era fill de Joan I d'Alençon i de Beatriu del Maine. Va succeir al seu pare a la mort d'aquest el 1191, però no li va sobreviure més que tres mesos. Era solter i l'hereu era el seu germà. Segons l'Enciclopèdia Espasa el germà que el va succeir fou Guillem IV d'Alençon. Altres fonts no esmenten a Guillem com a comte i fan successor al germà Robert III d'Alençon. Joan II va ser inhumat a l'abadia de Perseigne.

## Notes

* ↑ Volum 4, pàg 520

## Fonts

* Joan I d'Alençon Arxivat 2008-05-08 a Wayback Machine. Foundation for Medieval Genealogy.
# Naim Süleymanoğlu

Naim Süleymanoğlu, nascut com a Naim Suleimanov (en búlgar: Наим Сюлейманов), (Ptichar, Bulgària 23 de gener de 1967 - Istanbul, 18 de novembre de 2017) fou un aixecador búlgar nacionalitzat turc, guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 23 de gener de 1967 a la ciutat de Ptichar, població situada a la província de Kardzhali, fill de descendents turcs. És germà del també aixecador olímpic Muharrem Süleymanoğlu.
Forçat a bulgaritzar el seu nom per les autoritats comunistes búlgares (de Süleymanoğlu hagué d'adoptar el cognom de Suleimanov o Shalamanov), l'any 1986 aconseguí la nacionalitat turca.

## Carrera esportiva
### Representant Bulgària

L'any 1983 va representar per primera vegada el seu país al Campionat del Món d'halterofília, on va aconseguir una medalla de plata en la prova de -56 kg. Posteriorment aconseguí guanyar dues medalles d'or, i va esdevenir així el campió del món de l'especialitat més jove de la història. Süleymanoğlu no pogué participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units) degut al boicot polític realitzat pel seu país.

### Representant Turquia

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova masculina de pes ploma (-60 kg.), un metall que aconseguí revalidar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units). Participà, finalment, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on no pogué pujar al podi en la fase final.
Al llarg de la seva carrera, representant Turquia, aconseguí guanyar cinc medalles d'or en el Campionat del Món.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 (anglès) www.sports-reference.com - Naim Süleymanoğlu Arxivat 2014-11-05 a Wayback Machine.
# Sílvia Sabaté Estrany

Sílvia Sabaté Estrany (Tortosa, Baix Ebre, 1964) és una actriu catalana de teatre, cinema i televisió.
És llicenciada en Art dramàtic per l'Institut del Teatre de Barcelona. És coneguda per la seva actuació en diverses sèries de televisió com El cor de la ciutat i Estació d'enllaç a TV3 i Hospital Central a Telecinco. Al cinema ha actuat en Cruzando el límite(2010) i La vida comença avui (2010). I al teatre a La sutura (monòleg de Maria Steinman), i a Les Tres germanes i Tiet Vània, ambdues d'Anton Txékhov.

## Referències

* 1 2 «Sílvia Sabaté». Diari Més Ebre. [Consulta: 28 agost 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'actriu
# Irvine Robertson

Irvine Geale Robertson (Toronto, Ontario, 10 de juliol de 1882 – Ottawa, Ontario, 26 de febrer de 1956) va ser un remer canadenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la competició del vuit amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Irvine Robertson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2012. [Consulta: 5 desembre 2015].
# Musaranyes elefant

Les musaranyes elefant (Macroscelididae) són petits mamífers insectívors nadius d'Àfrica i pertanyents a l'ordre dels macroscelideus.
La quinzena d'espècies vivents varien quant a dimensions entre 100 i 300 mm i des de menys de 50 grams a més de mig quilo. Totes són quadrúpedes amb potes bastant llargues per llur mida i tot i que la mida del tronc canvia entre una espècie i una altra, totes són capaces de retorçar-lo quan cerquen aliment. Llur dieta està composta majoritàriament d'insectes i altres petites criatures, especialment escarabats, aranyes, cucs, formigues i tèrmits, molts agafats del sotabosc, però també mengen llavors i floriments. El gènere Rhynchocyon també excava petits forats cònics al sòl.
Estan distribuïts amplament arreu del sud de l'Àfrica i tot i que no són comuns enlloc, se les pot trobar en quasi qualsevol tipus d'hàbitat, des del desert de Namíbia a planes plenes de rocs a Sud-àfrica, passant pels boscos densos. Una espècie, la musaranya elefant nord-africana, roman als indrets muntanyosos i semiàrids del nord-oest del continent.
Tot i que són quasi sempre diürnes i molt actives, són difícils d'atrapar i rarament vistes: les musaranyes elefant són cautes, estan ben camuflades i són expertes en fugir corrent de les amenaces. Algunes espècies creen una sèrie de camins lliures d'obstacles al sotabosc i es passen el dia patrullant-los a la recerca d'insectes: en cas de perill, el camí ofereix una escapatòria lliure d'obstacles.
La història evolutiva de les musaranyes elefants sempre ha estat obscura. En diversos moments, han estat classificades juntament amb les musaranyes i els eriçons com a part del tàxon Insectivora; vistes com a parents distants dels ungulats; agrupades amb les tupaies; i apilades amb els conills i les llebres dins els lagomorfs. Les proves moleculars recents, tanmateix, donen suport a un superordre Afrotheria que uneixi els tenrecs i els talps daurats amb certs ungulats o mamífers que han estat considerats ungulats alguna vegada, tals com els damans, els sirenis, porcs formiguers i elefants.

## Referències

* ↑ Entrada «Macroscelididae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].