OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# T de la Balena

T de la Balena (T Ceti) és un estel variable de magnitud aparent mitjana +5,74 situt a la constel·lació de la Balena. S'hi troba a 880 anys llum del sistema solar.
T de la Balena és una gegant lluminosa de tipus espectral M5-6SIIe amb una temperatura efectiva de 2.400 K. És una «estrella MS» que mostra característiques tant d'una estrela M com d'una estrela S, així com un estel de tecneci, l'espectre del qual revela la presència d'aquest element. Com altres estels similars perd massa estel·lar, a raó de ~ 4,9 × 10$^{-8}$ vegades la massa solar per any, sent el flux de massa probablement asimètric. La seva lluminositat bolomètrica —considerant totes les longituds d'ona— és 13.900 vegades superior a la lluminositat solar. Té un diàmetre 318 vegades més gran que el diàmetre solar.
Catalogada com a variable semiregular SRC —tipus de variables la representant més coneguda és de les quals μ Cephei—, la lluentor de T de la Balena varia entre magnitud aparent +5,0 i +6,9 en un període de 158,9 dies. Així mateix, sembla existir un segon període més llarg de 298 ± 3 dies.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two-dimensional spectral types for the HD stars, Vol.4. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1988.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 «V* T Cet -- S Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 12 gener 2021].
* 1 2 Guandalini, R. «Infrared photometry and evolution of mass-losing AGB stars. III. Mass loss rates of MS and S stars». Astronomy and Astrophysics, 513, 2010. A4.
* ↑ Ramstedt, S.; Schöier, F. L.; Olofsson, H.; Lundgren, A. A. «Mass-loss properties of S-stars on the AGB». Astronomy and Astrophysics, 454, 2, 2006. pp. L103-L106.
* ↑ T Ceti Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* ↑ de Beck, E.; Decin, L.; de Koter, A.; Justtanont, K.; Verhoelst, T.; Kemper, F.; Menten, K. M. «Probing the mass-loss history of AGB and red supergiant stars from CO rotational line profiles. II. CO line survey of evolved stars: derivation of mass-loss rate formulae». Astronomy and Astrophysics, 523, 2010. A18.
* ↑ T Ceti (General Catalogue of Variable Stars)
* ↑ Kiss, L. L.; Szabó, Gy. M.; Bedding, T. R. «Variability in red supergiant stars: pulsations, long secondary periods and convection noise». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 372, 4, 2006. pp. 1721-1734.
# Union sportive Bergerac rugby vallée de la Dordogne

La Union sportive Bergerac rugby vallée de la Dordogne és un club de rugbi a 15 francès situat a Brageirac, a la Dordonya.
A mitjans del segle XX ja tenia una destacada escola de rugbi.

## Referències

* ↑ Bonnal, Jean-Claude. Le rugby en Périgord, des origines à nos jours (2): Histoire, palmarès, iconographie des clubs et équipes de la Dordogne d'hier et d'aujourd'hui (en francès). FeniXX, 1993. ISBN 978-2-307-62799-9.
# Dièneces

Dièneces (en grec antic Διηνέκης "Diēnékēs") va ser un militar espartà considerat el grec més destacat a la Batalla de les Termòpiles.
Segons diu Heròdot, Dièneces va pronunciar, abans d'iniciar-se la batalla contra els perses, i quan va sentir a un traquini que quan els bàrbars disparessin els seus arcs taparien el sol, per la gran quantitat de fletxes llançades, sense immutar-se ni donar cap importància al gran nombre d'enemics, va contestar dient que aquella notícia era realment bona, ja que si els perses tapaven el sol, combatrien a l'enemic a l'ombra. Aquesta frase i d'altres de semblants són, segons es diu, mostres de la seva personalitat.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, VII, 226
# Arma d'energia dirigida

Una arma d'energia dirigida (DEW) es caracteritza per emetre energia altament condensada, transferint-la a l'objectiu per danyar-la. El procés de transferència d'energia pot prendre moltes formes diferents: microones, raigs làser, raigs de partícules o fins i tot ones sonores.
Les armes d'energia dirigida es poden utilitzar de manera discreta, ja que la radiació utilitza rangs com ara RF (radiofreqüència de 3 kHz a 300 GHz ), invisible i indetectable. Les armes d'energia dirigida solen classificar-se per la freqüència a la qual operen, com ara RF (per a radiofreqüència) i làser.

## Història

La investigació i el desenvolupament, pel que se sap, van començar als Estats Units. La Iniciativa de Defensa Estratègica anunciada pel president dels Estats Units Ronald Reagan el 1983 va donar un gran impuls a aquesta investigació. Des de 1993, sota el president Bill Clinton, s'ha reduït a la defensa terrestre contra míssils balístics intercontinentals utilitzant míssils antimíssils i ha continuat fins al present. El 2022, Alemanya i Israel tenen previst provar armes làser d'alta energia. El 2023, la Xina també s'unirà a les proves.

## Referències

* ↑ «Le Armi ad Energia Diretta, DEW (parte 1/3): introduzione e classificazione» (en italià), 31-08-2021.
* ↑ «Golden Eye-style energy beam is developed by Nato scientists».
* ↑ «Satnews Publishers: Daily Satellite News».
* ↑ «LE “ARMI AD ENERGIA DIRETTA”».
* ↑ «ZEIT ONLINE | Lesen Sie zeit.de mit Werbung oder im PUR-Abo. Sie haben die Wahl.». Arxivat de l'original el 2023-08-28. [Consulta: 15 abril 2024].
* ↑ «I cinesi hanno inventato l’arma laser che può sparare “all’infinito”».

## Bibliografia

* Intilla Fausto, Armi a energia diretta. Dalle onde acustiche ai sistemi laser, Aracne Editrice, (2015) ISBN 9788854885691

## Enllaços externs

* Airpower Australia
* Applied Energetics – Photonic and high-voltage energetics (formerly Ionatron)
* Wired (AP) article on weapons deployment in Iraq, Active Denial System and Stunstrike, July 10, 2005
# Universitat de Bayreuth

La Universitat de Bayreuth (en alemany: Universität Bayreuth) és una universitat pública alemanya, ubicada a la ciutat de Bayreuth, a la regió de Franconia al nord de Baviera. Va ser fundada el 1975, fet que la converteix en una de les universitats més joves del país. El 8% dels estudiants són estrangers, tenen 90 acords de col·laboració amb universitats d'altres països i programes d'intercanvi ERASMUS amb 160 universitats europees.
La Universitat de Bayreuth s'ha guanyat al llarg dels anys una excel·lent reputació, tant a nivell nacional com internacional. La classificació acadèmica d'universitats del THE la va col·locar a la posició 36a a nivell nacional, com també a la posició 351-400 a nivell internacional.

## Referències

* ↑ «Vom Studenten zum Präsidenten der Universität Bayreuth». University of Bayreuth. Arxivat de l'original el 21 July 2013. [Consulta: 12 agost 2013].
* ↑ «Förderung drei neuer Kollegs» (en alemany). Elitenetzwerk. [Consulta: 28 abril 2022].
* ↑ «Electronic excitations» (en alemany). Elitenetzwerk, 06-02-2018. Arxivat de l'original el 7 de març 2023. [Consulta: 28 abril 2022].
# Estat Hel·lènic (1941-1944)

L'Estat Hel·lènic (1941-1944) (grec: Ελληνική Πολιτεία, Elliniki Politeia, també traduït com a Estat Grec) fou el govern col·laboracionista de Grècia durant l'ocupació del país per les Potències de l'Eix en la Segona Guerra Mundial.

## Història

Després de la derrota de Grècia, el General Georgios Tsolakoglou fou nomenat Primer ministre del nou govern de Grècia el 30 d'abril de 1941. Com el rei Jordi II de Grècia s'havia escapat del país amb el govern grec en exili, el nou règim evità tota referència al Monarquia grega i emprà "Estat Hel·lènci" com al nom gèneric oficial del país. El règim col·laboracionista mancava una definició política precisa, malgrat que Tsolakoglou, un oficial republicanista, considerà l'ocupació de les Potències de l'Eix una oportunitat per a abolir la monarquia i anuncià la seua fi quan prengué el càrrec.
L'Estat Hel·lènic mancava les infraestructures i la latitud per a actuar per a encarar les grans dificultats del període d'ocupació; també li faltava tota legitimació política i era considerada àmpliament un govern titella. Tsolakoglou demanava més drets polítics per al seu govern, i prompte va amenaçar en resignar.
El govern col·laboracionista grec deixà d'existir després de la retirada de les forces alemanyes i l'alliberament del país l'octubre de 1944. Tsolakoglou, Logothetopoulos (a Alemanya, on havia escapat) i Rallis foren tots arrestats, junt a centenars de col·laboracionistes. El govern restaurat establí els anomenats Judicis dels Col·laboracionistes (I Diki ton Dosilogon) per a jutjar els col·laboradors, però no va fer els esforços importants que havia anunciat per a castigar els col·laboradors: açò contribuí a l'escalada de les enemistats polítiques a Grècia, que alhora van jugar part en l'esclat de la Guerra civil grega.

## Referències

* ↑ Durand, Yves. Le Nouvel ordre européen nazi. París: Compleze, 1990, p. 44. ISBN 9782870273586.
* 1 2 Kroener, Bernhard R. Germany and the Second World War. Volume V/IIOrganization and mobilization of the German sphere of power ; Wartime administration, economy, and manpower resources, 1942-1944/5. Oxford: Clarendon Press, 2003, p. 44. ISBN 9780198208730.
* ↑ Vallianatos, Markos. The untold history of Greek collaboration with Nazi Germany (1941-1944). Lulu.com, 2014. ISBN 9781304845795.
* ↑ Schrader, Charles R. The withered vine: logistics and the communist insurgency in Greece, 1945-1949. Westport, Connecticut: Greenwood Press, 1999, p. 38. ISBN 0275965449.
# Etxezarra

Etxezarra o Casa de Napoleó és una casa situada al barri d'Ariznabarra a Vitòria (País Basc).
El 1808, després de la derrota a Bailén i de la posterior fugida de Josep I Bonaparte de Madrid, Napoleó es va veure obligat a acudir a la península amb el gruix del seu exèrcit per reinstaurar al seu germà en el tron d'Espanya.
Al seu pas per Vitòria, l'emperador s'allotjà entre el 5 i el 9 de novembre de 1808 a Etxezarra de l'aleshores banquer Fernando de la Cuesta.

## Referències

* ↑ Diario. Noticias de Álava. «Los fantasmas de la casa de Napoleón», 2006.
* ↑ Varios autores. Conmemoración de la batalla de Vitoria en su 150 aniversario, 1963.
# Eugène Collache

Eugène Collache (Perpinyà, 29 de gener de 1847 - París, 25 d'octubre de 1883) va ser un oficial de l'Armada francesa que va lluitar per al Shogun com un samurai durant la Guerra Boshin.

## Arribada al Japó

Eugène Collache va arribar en el vaixell Minerva, desertà quan el vaixell va ancorar a Yokohama. Va unir-se a la causa del Bakufu en la Guerra Boshin. El 29 de novembre de 1868, Eugène Collache va deixar Yokohama a bord d'un vaixell mercant, el Sophie-Hélène.

## La Guerra Boshin

Ell i un altre oficial francès, Nicol, arribaren a la Badia Samenoura (鮫ノ浦湾) on s'assabentaren que les forces rebels favorables al Shogun s'havien retirat a l'illa de Hokkaidō on es traslladaren.
El 18 de maig, es va decidir fer un atac sorpresa a l'Armada Imperial. Així, Collache participà en la batalla naval de Miyako.
Tractant d'escapar cap a la muntanya, Collache finalment es rendí junt a les seves tropes davant les autoritats japoneses. Van ser portats a Edo (Japó) i empresonats. Va ser jutjat i condemnat a mort però va ser finalment indultat. Fou dut a Yokohama a bord del vaixell fragata francès Coëtlogon, on s'uní amb els altres oficials rebels liderats per Jules Brunet.

## Retorn a França

Al tornar a França va ser considerat un desertor, però la seva sentència va ser lleu i va poder lluitar a la Guerra Franco-Prussiana amb el seu amic Nicol.

### Llibres

Va escriure "Une aventure au Japon 1868-1869", publicada el 1874.

## Notes

* ↑ "Une aventure au Japon", by Eugene Collache, p.49

## Referències

* Eugène Collache "Une aventure au Japon", a "Le Tour du Monde" No77, 1874
# Felipe Lino de Castellví i Ximenez de Urrea

Felipe Lino de Castellví i Ximenez de Urrea (Saragossa 23 de setembre de 1670 - 1740) fou un noble valencià, IV comte de Carlet.

## Biografia

Fill de Felip de Castellví i Zapata de Calatayud, III comte de Carlet, es va casar amb Maria Anna Escrivà d'Íxer, germana del comte de l'Alcúdia.
Membre de la Junta dels Trenta-sis de la Costa, com a mínim des del 1698, el 1700 se li va encarregar de formar part de les ambaixades organitzades per expressar el condol per la mort de Carles II de Castella i per felicitar Felip V de Castella. Insaculat el 1703 a la ciutat de València, fou extret de les bosses el 1707 i reinsaculat el mateix any, i no arribà a exercir cap càrrec municipal. La seua activitat se centrà en l'estament militar, en el qual participà amb el seu tros de cavalleria en la repressió de la Segona Germania en la batalla de Setla de Nunyes.
Durant la guerra de Successió espanyola es va posicionar en el bàndol borbònic i va encapçalar la comitiva que va lliurar les claus de la ciutat de València a Joan Baptista Basset i Ramos. Va mostrar-se molest amb el decret de Nova Planta instaurat arran de l'ocupació del regne de València després de la batalla d'Almansa.

## Vegeu també

* Comtat de Carlet
* Castellví (llinatge)
* Lluïsa Saragossà i Juan
* Escrivà d'Íxer

## Referències

* ↑ Pel que sembla, va nàixer accidentalment a Saragossa.
* ↑ Felipo Orts, Amparo. L'accés de la noblesa titulada al govern de la Ciutat de València (1652-1707). Pedralbes: revista d'història moderna, 1993, p. 477.
* ↑ «Municipi borbònic (1707-1883)». Museu d'història de València. [Consulta: 23 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa genealògica
# Filípides

Filípides o Fidípides és el nom dels següents personatges:
* Filípides o Fidípides, hemeròdrom que va participar en la batalla de Marató
* Filípides d'Atenes, poeta còmic atenenc
* Fidípides és un personatge d'Els núvols, comèdia d'Aristòfanes
# Font de Juturna

La font de Juturna (en llatí: Lacus Iuturnae) és una font de Roma construïda al Fòrum. S'associa a un altar dedicat a la nimfa Juturna. El nom Lacus Iuturnae es refereix tant a la font com a l'altar que n'és a prop.

## Ubicació

La font és al costat sud del Fòrum Romà, al peu del Palatí[1], entre el temple de Càstor i Pòl·lux i el de Vesta.

## Funció

Abans que es construïra el primer aqüeducte, la font de Juturna era una de les més antigues i importants de Roma. Es deia que la seua aigua tenia propietats curatives. Els més vells i malalts venien a dipositar ofrenes al voltant de la font per assegurar-se la benedicció de Juturna per remeiar la seua malaltia.

## Història
### Antiguitat

Segons la llegenda, l'altar marcava el lloc on, l'any 495 ae, els bessons Càstor i Pòl·lux feren un descans perquè els seus cavalls s'abeuren en passar per Roma per anunciar la victòria romana en la batalla del Llac Regillus. Se'n construí a prop un temple dedicat als Dioscurs, el temple de Càstor i Pòl·lux.[1] Sempre segons la llegenda, la divinitat mateixa hauria aparegut sobre la font després de la victòria dels romans a Pidna al 168 ae.
Al llarg del s. II ae, durant la censura d'Emili Paulus, la deu es transformà en font[2] i l'ornaren amb un grup que representava els Dioscurs i els cavalls[3]. Al 117 ae, la font fou reconstruïda per Luci Cecili Metel.[5]
La font s'incendià l'any 14 i Tiberi la restaurà.[5] Durant l'Imperi, quan una altra font s'assecà, les vestals utilitzaren la font de Juturna per proveir-se per a les seues cerimònies religioses. La font fou modificada durant el s. IV per fer lloc a la statio aquarum.
Durant l'edat mitjana, la font s'usava cada dia, i molts pelegrins hi continuaven anant per beneficiar-se de les seues suposades virtuts curatives.

### Les excavacions arqueològiques

La part sud del Fòrum s'obrí des de l'any 1900 i els vestigis de la font es desenterraren, datats en la major part de l'Imperi, però amb parts més antigues que es remunten a la República[6].

## Descripció
### La font

La font conté una piscina quasi quadrada de 5,13 m de llarg per 5,04 m d'ample i 2,12 m de profunditat, pavimentada amb lloses de marbre. Al mig n'hi ha un altar rectangular de 1,78 m d'alçada, amb una base de 3 m de llarg per 2 m d'amplària. Devia sostenir estàtues de marbre dels Dioscurs acompanyats pels seus cavalls.[7][8]

### L'altar i l'edicle

A la rodalia hi ha un altar amb les representacions dels Dioscuros i d'Hel·lena amb Júpiter a un costat i Leda a l'altre, col·locades en època d'Adrià.
A uns 4 m al sud de la piscina hi ha un edicle compost per una cel·la que albergava una estàtua de Juturna i d'una petita prónaos de dues columnes. Davant es troba un altar que conté un relleu de Juturna i el seu germà Turnus. Entre els dos es construí un pou circular amb una inscripció que recorda que el santuari fou restaurat per Marc Barbati Polió,[9], edil de la segona meitat del s. I ae.

## Referències

* ↑ Minuci Fèlix, Octavius, 7, 3.
* ↑ Coarelli, 2007, p. 76.

## Vegeu també

* Fòrum Romà
# Foulkesmill

Foulkesmill (en gaèlic irlandès Muileann Fúca) és un poblet d'Irlanda, al comtat de Wexford, a la província de Leinster.

## Transport públic

Tres rutes del Bus Éireann passen per Foulkesmill; la 370 la uneix a Waterford via New Ross de dilluns a dissabte amb viatge de tornada al vespre. La ruta 372 només transcorre el dilluns i la ruta 371 de només els divendres l'enllaça amb Wexford.

## Història

El nom irlandès Muileann Fúcafou anglicitzat com a Mullinfooky. El nom anglès prové de Sir Foulkes Furlong (c.1410-???) qui fou Senescal de Bree.
Als voltants del poble va tenir lloc una batalla el 20 de juny de 1798, durant la rebel·lió irlandesa de 1798. És coneguda com la Batalla de Horetown (o Goff's Bridge, o Foulksmills). Un gran contingent d'Irslandesos Units armats amb piques s'enfrontaren a un petit grup de soldats britànics armats amb rifles i canons comandats pel general John Moore; ambdós bàndols es retiraren després d'un intens combat.

## Referències

* ↑ http://www.buseireann.ie/pdf/1284376415-370.pdf Arxivat 2011-12-20 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.buseireann.ie/pdf/1360756249-371.pdf Arxivat 2013-09-15 a Wayback Machine.
* ↑ Placenames Database of Ireland (see archival records)
# Francesc Domingo Ibáñez

Francesc Domingo Ibáñez (València? 1934? - València, 1 de gener de 1996) va ser un empresari i polític valencià.
Com a president de Valencia 2000, va ser l'organitzador de les primeres manifestacions anticatalanistes a la Ciutat de València durant la batalla de València, i va formar part de la Junta Permanent d'Unió Valenciana, òrgan que acabaria fundant el partit blaver. Les seues postures properes al Nacionalisme valencià el portarien a crear el Partido Coalición Valenciana, formació de curta vida que s'allunyà de l'anticatalanisme del blaverisme per a practicar un discurs més conciliador i menys crispat que el d'Unió Valenciana. Com a empresari, es dedicà al sector de la jardineria, fundant la fira internacional Iberflora a la Fira de Mostres de València.

## Referències

* 1 2 Defuncions, 1996 a Valenpedia, l'enciclopèdia del periòdic Las Provincias
* ↑ URV i UV Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. pg. 11, a l'arxiu de la democràcia
* ↑ Flor i Moreno, Vicent. Noves glòries a Espanya. Anticatalanisme i identitat valenciana. Catarroja: editorial Afers, 2011. ISBN 978-84-92542-47-5. pg.116
* ↑ Colomer, Agustí. Document 88. València: Edicions 3i4, 1988. ISBN 84-7502-227-8. pg.103
# Tití pigmeu

Els titís pigmeus (Cebuella) són un gènere de primats de la família dels cal·litríquids. Conté dues espècies vivents, el tití pigmeu oriental (C. niveiventris) i el tití pigmeu occidental (C. pygmaea), així com una espècie extinta del Miocè superior del Perú que encara no ha estat descrita formalment. És el tàxon germà del gènere Callithrix, del qual fou considerat un subgènere fins a principis del segle xxi. Són els simis més petits del món. Són animals especialistes que es nodreixen de goma. Estan amenaçats per la destrucció del seu hàbitat i el comerç d'animals salvatges.

## Referències

* 1 2 Entrada «Cebuella» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ Hartwig, 2002, «Platyrrhine paleontology and systematics: The paradigm shifts » (A. L. Rosenberger).
* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* ↑ Krubitzer, 2017, «Scaling Up the Simian Primate Cortex: A Conserved Pattern of Expansion Across Brain Sizes» (T. A. Chaplin, M. G. P. Rosa i H.-H. Yu).

## Bibliografia

* Hartwig, W. C. The Primate Fossil Record (en anglès). Cambridge University Press, 2002. ISBN 0-521-66315-6.
* Krubitzer, L. Evolution of Nervous Systems (en anglès). Volum 3. 2a edició. Academic Press, 2017. ISBN 978-0-12-804042-3.
# Francisco Pico (fill)

Francisco Pico (Buenos Aires, 2 d'abril de 1805 - íd., 17 d'agost de 1875) va ser un jurisconsult i polític argentí, que va exercir el càrrec de Ministre de Relacions Exteriors de la Confederació Argentina entre 1860 i 1861.

## Biografia

Fill del coronel Francisco Pico i de Benita Nazarre, va pertànyer des de la seva joventut al Partit Unitari. Per la seva oposició al govern de Juan Manuel de Rosas es va exiliar a Montevideo, on va participar en la lluita contra el governador porteny. Va ser nomenat ambaixador del govern correntí de Joaquín Madariaga davant França i el Regne Unit, però no va dur a terme cap negociació.
Va tornar a la seva ciutat natal poc després de la caiguda de Rosas, on va participar en les negociacions amb el general Justo José de Urquiza dels dies posteriors a la batalla de Caseros. Elegit diputat a la Sala de Representants de la Província de Buenos Aires el 1852, de la qual fou vicepresident. Autor d'un projecte de llei per agrair a Urquiza haver alliberat a Buenos Aires de la tirania, i també del de delegació de relacions exteriors en el mateix Urquiza. Va acompanyar al governador Vicente López i Planes a la signatura de l'Acord de Sant Nicolás. Fou ministre d'hisenda de la intervenció federal d'Urquiza a Buenos Aires, aquell mateix any.
La Revolució de l'11 de setembre de 1852 el va deixar del costat de l'oposició, que va abandonar al poc temps, unint-se al partit de Bartolomé Mitre. Va ser diputat a la Convenció reformadora de la Constitució Nacional l'any 1860.
Partidari del governador Mitre, el president Santiago Derqui el va incloure al seu gabinet com a Ministre de Relacions Exteriors. El seu nomenament va tenir lloc com a part del breu acostament entre Derqui i Mitre, juntament amb el del Ministre d'Hisenda, Norberto de la Riestra. Originalment, el càrrec li havia estat ofert a l'ex vicepresident Salvador María del Carril, però aquest l'havia rebutjat.
Després de la Batalla de Pavón i la unificació definitiva de l'Argentina, va exercir com a conseller legal del president Nicolás Avellaneda i com a Procurador General de la Nació.

## Referències

* ↑ Los Alvear, Pedro I. Fernández Lalanne, Emecé Editors, 1980, pàg. 239
* ↑ Butlletí de l'Academia Nacional de la Historia, Volums 64-65. Pàgina 531, Arxiu de Francisco Pico.

## Bibliografia

* Scobie, James, La lucha por la Consolidación de la Nacionalidad Argentina, Ed. Hachette, Bs. As., 1965.