OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mar Cantàbrica

La mar Cantàbrica, també anomenada mar Cantàbric, és una mar litoral de l'oceà Atlàntic que banya la costa nord de la península Ibèrica i la costa sud-oest de França. Tradicionalment comprèn des de la punta d'Estaca de Bares (Galícia) fins a la desembocadura del riu Adur (País Basc/Landes). La part que banya les costes del País Basc és més coneguda com a golf de Biscaia o golf de Gascunya. Va ser batejada per l'antiga Roma en el segle i aC com a Sinus Cantabrorum (o "oceà dels càntabres").
Constitueix una mar de transició entre les mars fredes del nord i les temperades del tròpic, cosa que fa que sigui un ecotò d'espècies vegetals i animals d'aigües fredes.
Els forts vents del nord-oest que bufen sobre aquesta mar tenen l'origen en les baixes pressions centrades sobre les illes Britàniques i la mar del Nord, en combinació amb l'anticicló de les Açores. La distància recorreguda pel vent i el manteniment de la seva direcció i velocitat constants fa que es generin ones que oscil·len entre 2,5 i 3 metres d'alçària, la qual cosa origina un mar molt agitat. En condicions molt particulars, més propícies durant els mesos d'abril-maig i setembre-octubre, els vents de l'oest poden assolir magnituds de galerna, amb ones que arriben a superar els 9 metres.
A mesura que ens aproximem a la costa francesa, les aigües van sent més càlides. Posseeix una salinitat mitjana del 35%, encara que aquesta dada varia molt en funció del règim de pluges imperant a la zona. Té una significativa amplitud de marea i és travessada pel corrent del Golf.

## Referències

* ↑ «mar Cantàbrica | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ Alicia Lavín et al. (2012). «Estrategia marina. Demarcación marina Noratlántica. Parte I. Marco general evaluación inicial y buen estado ambiental. Miteco.gob.es
* ↑ José., Hellín Medina, (2009). Análisis climatológico del Mar Cantábrico y su influencia en la navegación. OCLC 804271785.

## Vegeu també

* Cornisa Cantàbrica
* Zabra
* Llista de peixos de la mar Cantàbrica
# Moro (Simó Gómez)

Moro és una pintura sobre taula feta per Simó Gómez Polo durant la segona meitat del segle xix i que es troba conservada actualment a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb el número de registre 1658 d'ençà que va ingressar el 1956, formant part de l'anomenat llegat 1956, un conjunt d'obres provinents de la col·lecció Lluís Plandiura-Victòria González.

## Descripció

Home assegut sobre un banc amb el cap cot i fumant amb pipa. Va vestit amb la tradicional vestimenta àrab de color blanc i duu el cap mig cobert.

## Inscripció

Al quadre, es pot llegir la inscripció Gómez (inferior dret); al darrere: Simó Gómez / 1845-1880 / 24; al darrere: Lluis Rigalt / 1814-1894 /1 Pochades / MF / París.

## Referències

* ↑ Article Esther Alsina (vegeu bibliografia)

## Bibliografia

* Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.
* Alsina i Galofré, Esther. Una gran època artística rau en una col·lecció: el "Llegat 1956". Article publicat al Butlletí de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Vilanova i la Geltrú: Associació d'Amics de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, 2010. ISBN 0212-6168.

## Enllaços externs

* Web oficial del museu.
Viccionari
# Villarejo de Salvanés

Villarejo de Salvanés és un municipi de la Comunitat Autònoma de Madrid. Limita al nord amb Tielmes a 12 km i Perales de Tajuña a 11 km; a l'est amb Valdaracete a 9 km i Fuentidueña de Tajo a 12 km; al sud amb Villamanrique de Tajo a 11 km i Villarrubia de Santiago (província de Toledo) a 25 km; i a l'oest amb Valdelaguna a 8 km, Colmenar de Oreja a 12 km i Belmonte de Tajo a 6 km.

## Història

El 23 d'abril de 1099 es té la primera notícia sobre Villarejo referit a Salvanés solament. Alfons VI de Castella i Isabel, la seva dona, donant la vall de Salvanés i altres llocs a l'Església de Toledo en un Privilegi Reial. En 1174, Alfons IX de Lleó va donar el Castell de la Alharilla al Maestre de Santiago Pedro Fernández de Font Escalada. En 1240, el Comendador de Salvanés en l'Orde de Santiago era Ramón Iñiguez i Maestre de l'Ordre Don Rodrigo Iniguez. A finals segle xv, l'Encomana de Villarejo de Salvanés passa a ser Capçalera de l'Encomana Major de Castella en l'Orde de Santiago.
En 1545, és Comendador Major de Castella Juan de Zúñiga Avellaneda i Velasco, fill de Pedro de Zúñiga i Avellaneda, Comte II de Miranda del Castañar, institutor del principe, el futur Felipe II, Capità de la Guàrdia de l'emperador Carles V. A la fi del segle xvi, Lluís de Requesens i Zúñiga, fill de Juan de Zúñiga Avellaneda i Velasco, Lloctinent de Joan d'Àustria en la batalla de Lepant, va manar aixecar un temple a la Imatge de Nostra Senyora de Lepanto, en memòria de la derrota que les armes cristianes infligiren als turcs i va donar fi a l'hegemonia turca en el Mediterrani. En 1866, el general Joan Prim es va revoltar (de manera fallida) a Villarejo de Salvanés contra el govern de Leopoldo O'Donnell i el règim isabel·lí (Revolta de Villarejo de Salvanés).

## Enllaços externs

* Ajuntament de Villarejo de Salvanés
* Pàgina web de la revista local
# Leurípides de Calamata

Leurípides de Calamata (Calamata, 556 aC - Samos, 497 aC) fou un rapsode pitagòric, autor d'una Oda a Cenotafi i una altra Oda per l'escola de Pitàgores.
Era contemporani del matemàtic i filòsof pitagòric Filolau de Crotona, que va explicar el moviment diürn de la Terra sobre la base del gir entorn d'un punt central fix en l'espai, idea que va influir, en les obres de Leurípides. Va ser també, com Filolau, deixeble de Pitàgores, que dividida els seus alumnes en membres parcialment iniciats, com ara Leurípides o Telodedor de Samos, als que anomenava els "acusmàtics" i els deixebles totalment iniciats, els «matemàtics».

## Referències

* ↑ Kirk, C. S; Raven, J.E.. Los Filósofos presocráticos : historia crítica con selección de textos. Madrid: Gredos, 1987, p. 461-462. ISBN 9788424912499.
# Segona Superlliga de Grècia

La Segona Superlliga de Grècia (en grec: Ελληνική Σούπερ Λίγκα 2) és la segona divisió de futbol de Grècia, només per sota de la Superlliga de Grècia. Fundada el 2019 després de la reestructuració del futbol grec, va reemplaçar la Football League com a segona categoria del futbol d'aquest país.

## Història

La lliga va disputar la seva primera temporada el 2019-20 amb la participació de 12 equips.
Per a la temporada 2021–22 la lliga va ser reestructurada en dos grups de 36 clubs després de l'abolició de la Footbal League el 2021.

## Equips fundadors

* AO Chania Kissamikos PAE
* Apollon Larissa FC
* MGS Apollōn Kalamarias
* GS Apollon Smyrnis
* GS Doxa Dramas
* Ergotelis FC
* AE Karaiskakis F.C.
* PAE Kerkyra
* APO Levadiakos
* Panachaïkī GE
* AO Platania Chaniōn
* PAS Ioànnina

## Equips 2023-24
### Grup Nord

| Equip | Ciutat | Estadi | Capacitat |
| AEK Atenas B | Atenes | Spata Training Centre | 5,000 |
| Aiolikos FC | Mitilene | Mitilene Municipal Stadium | 3,000 |
| Almopos Aridea | Aridaia | Aridea Municipal Stadium | 700 |
| Anagennisi Karditsa | Karditsa | Municipal Stadium Karditsa | 9,500 |
| Apollon Pontus | Tessalònica | Kalamaria Stadium | 6,500 |
| Iraklis | Tessalònica | Kaftanzoglio Stadium | 27,770 |
| Kampaniakos F.C. | Calestra | Kampaniakos Stadium | 1,000 |
| Kozani FC | Kozani | Kozani Stadium | 5,000 |
| AE Larissa | Larisa | Alcazar Stadium | 13,108 |
| Levadiakos | Levàdia | Levadia Municipal Stadium | 5,915 |
| Makedonikos F.C. | Tessalònica | Makedonikos Stadium | 8,100 |
| Niki Volos | Volos | Panthessaliko Stadium | 22,700 |
| PAOK B | Tessalònica | Makedonikos Stadium | 8,100 |

### Grup Sud

| Equip | Ciutat | Estadi | Capacitat |
| Diagoras F.C. | Rodes | Diagoras Stadium | 3,700 |
| Egaleo | Aigaleo | Stavros Mavrothalassitis Stadium | 8,217 |
| Giouchtas F.C. | Archanes | Markomichelakio | 500 |
| Ierapetra | Ieràpetra | Ierapetra Municipal Stadium | 3,000 |
| GS Ilioupolis | Heliópolis | Municipal | 2,000 |
| Ionikos FC | Níkea | Estadio Público Neápolis | 5,123 |
| Calamata | Calamata | Estadi Municipal de Calamata | 5,613 |
| Kallithea F.C. | Kal·lithea | Grigoris Lambrakis Stadium | 6,300 |
| Olympiacos B | El Pireu | Tavros Stadium | 4,000 |
| PAE Chania | Khanià | Perivolia Municipal Stadium | 4,527 |
| Panachaiki | Patres | Kostas Davourlis | 11,321 x |
| Panathinaikos B | Atenes | Georgios Kalafatis Sports Center | TBA |
| Tilikratis FC | Lèucada | Lefkada Stadium | 1,300 |

## Referències

* ↑ «14 Equipos Participarán en la Segunda Super Liga». Arxivat de l'original el 2019-05-09. [Consulta: 22 maig 2024].

## Enllaços externs

* Segona Superlliga de Grècia - Lloc web oficial (grec)
# S/2019 S 1

S/2019 S 1 és un satèl·lit natural de Saturn. El seu descobriment va ser anunciat per Edward Ashton, Brett J. Gladman, Jean-Marc Petit i Mike Alexandersen el 16 de novembre de 2021 a partir d'observacions de l'Observatori de Canadà, França, Hawaii preses entre l'1 de juliol de 2019 i el 14 de juny de 2021.
S/2019 S 1 té uns 5 quilòmetres de diàmetre i orbita Saturn a una distància mitjana d'11.2 milió km (7.0 milió mi) en 443,78 dies, amb una inclinació de 44° respecte a l'eclíptica, en direcció prograda i amb una excentricitat. de 0,623. Pertany al grup inuit de satèl·lits irregulars prògrads i es troba entre els satèl·lits irregulars més interns de Saturn. Pot ser un fragment de col·lisió de Kiviuq i Ijiraq, que comparteixen elements orbitals molt similars.
L'òrbita excèntrica d'aquest satèl·lit l'apropa a més d'1.5 milió km (0.93 milió mi) a Jàpet diverses vegades per mil·lenni.

## Referències

* 1 2 «MPEC 2021-W14 : S/2019 S 1» (en anglès). minorplanetcenter.net. [Consulta: 22 juny 2023].
* ↑ Ashton, Matthew; Gladman, Brett; Beaudoin; Alexandersen, Mike; Petit, Jean-Marc «Discovery of the Closest Saturnian Irregular Moon, S/2019 S 1, and Implications for the Direct/Retrograde Satellite Ratio» (en anglès). The Astronomical Journal, 3, 5, maig 2022, pàg. 5. Bibcode: 2022PSJ.....3..107A. DOI: 10.3847/PSJ/ac64a2. 107.
* ↑ Ashton, Matthew; Gladman, Brett; Beaudoin; Alexandersen, Mike; Petit, Jean-Marc «Detection biases favour retrograde over direct irregular moons» (en anglès). American Astronomical Society, octubre 2021. Arxivat de l'original el 2023-01-10. 308.09 [Consulta: 22 juny 2023]. «53rd Annual DPS Meeting»
* 1 2 S/2019 S 1: Tilmann Denk
# Supercopa d'Espanya de futbol 1982

La Supercopa d'Espanya de futbol 1982 va ser la 1a edició de la Supercopa d'Espanya de futbol, una competició futbolística que enfronta el campió de la lliga espanyola amb el de la copa.
En aquesta ocasió es va disputar a doble partit. El 13 d'octubre de 1982 es va jugar l'anada al camp del campió de la copa 1981-82, el Reial Madrid, amb victòria local per 1 a 0. A la tornada, disputada el 28 de desembre de 1982 al camp del campió de la lliga 1981-82, la Reial Societat, l'equip basc es va imposar per 4 a 0 i es va endur el campionat, amb un marcador total de 4 a 1.

## Participants

| Equip | Raó de la classificació | Participacions anteriors (la negreta indica que la van guanyar) |
| Reial Societat | Campió de la lliga 1981-82 | Cap |
| Reial Madrid | Campió de la copa 1981-82 | Cap |

## Partits
### Anada

| Reial Madrid | 1–0 | Reial Societat |
| Metgod 44' | | |

### Tornada

| Reial Societat | 4–0 (pr.) | Reial Madrid |
| Uralde 53', 103' López Ufarte 91' Salguero 104' (p.p.) | | |

## Campió

* Campió de la Supercopa d'Espanya 1982
* Reial Societat 1r títol
# Domingo Germán Sáiz Villegas

Domingo Germán Sáiz Villegas, conegut com a Fede Sáiz, (Molledo, Cantàbria, 8 de juny de 1912 - ibídem, 24 d'abril de 1989) va ser un futbolista càntabre que jugava a la demarcació de davanter.

## Trajectòria

Fede Sáiz va debutar com a futbolista professional en el recentment ascendit Deportivo Alavés de la Primera Divisió espanyola. Va debutar contra la Reial Societat a Atocha (2-2). Hi va romandre dues temporades, abandonant el club per signar per la Reial Societat l'any 1932, encara que finalment va fitxar pel Sevilla CF de la Segona Divisió espanyola.
Al club sevillista va viure la ràpida transformació del club, que després de l'ascens de la temporada 1933-34 va passar a ser un clàssic de la primera divisió i guanyar dues copes: la Copa del President de la República de Futbol de 1935 contra el CE Sabadell FC i el Trofeu del Generalíssim de futbol 1939 contra el Racing Club de Ferrol. Durant aquesta etapa es va convertir al costat de Guillermo Campanal en els primers internacionals amb la selecció espanyola del Sevilla CF. Amb la selecció va disputar un partit contra la selecció d'Itàlia en la Copa del Món de futbol de 1934.
En l'època de la Guerra Civil, l'inici el va sorprendre al País Basc, on va disputar partits amistosos amb el Deportivo Alavés juntament amb altres jugadors en la seva situació com ara Epelde (Sevilla CF) o José Mardones i Jacinto Quincoces (Reial Madrid CF). Finalment, el 1941, va penjar les botes.

## Palmarès

Sevilla FC
* Segona Divisió: 1933-1934
* 2 copes d'Espanya: 1934-1935 i 1938-1939.

## Referències

* ↑ «Fede Saiz». BDFutbol. [Consulta: 6 juny 2018].
* ↑ Martialay, Félix. Todo sobre la selección española. Madrid: Esteban Sanz, 2006, p. 63. ISBN 84-85977-99-8.
* ↑ Historia Albiazul: Manuel OLIVARES Lapeña, autor del primer gol albiazul en Primera División
# Juan Jesús Gutiérrez Robles

Juan Jesús Gutiérrez Robles, conegut futbolísticament com a Juanito (nascut el 17 de febrer del 1980 a Màlaga), és un exfutbolista andalús.

## Trajectòria esportiva

Va començar a jugar a les categories inferiors del Málaga Club de Fútbol, arribant al primer equip el 2002. Va debutar a Primera divisió l'1 de setembre del mateix any, a un derbi andalús entre el Recreativo de Huelva i el Málaga CF, amb el resultat favorable als malaguenys de 2 a 3.
A la temporada 2005-06 va fitxar pel Deportivo Alavés, encara que amb el descens a Segona divisió va deixar el club per anar a la Reial Societat, on també va baixar a Segona.
El 21 de juliol de 2007 va fitxar per la UD Almería i el 2009 tornà al seu equip d'origen, el Màlaga CF.

## Enllaços externs

* Trajectòria del jugador - LFP.es (castellà)
* Perfil del jugador - Web oficial de la UD Almería Arxivat 2009-05-23 a Wayback Machine. (castellà)
# Salvador Artigas i Sahún

Salvador Artigas i Sahún (Barcelona, 23 de febrer de 1913 - Benidorm, 6 de setembre de 1997) fou un futbolista i entrenador de futbol català.

## Trajectòria

S'inicià al FC Gràcia, més tard FC Catalunya, arribant al FC Barcelona, el 1932. Entre 1934 i 1936 jugà al Llevant UE. En acabar la Guerra Civil, on fou aviador del bàndol republicà, hagué de marxar a França, on defensà la samarreta de diversos clubs, Girondins de Bordeus, Le Mans Union Club 72 i Stade Rennais. També jugà a la Reial Societat. El 20 d'agost de 1933 jugà un partit amb la selecció catalana en el qual marcà cinc gols.
Destacà també com a entrenador. Començà aquesta etapa a l'Stade Rennais, però també dirigí la Reial Societat, Girondins de Bordeus, FC Barcelona, Athletic Club, FC Sevilla o la selecció espanyola. Al Barça guanyà la Copa del 1968, el partit final de la qual fou conegut com la final de les ampolles.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ País, Ediciones El «Muere Salvador Artigas, ex técnico de la selección y del Barcelona» (en castellà). EL PAÍS, 10-09-1997.
* ↑ «Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 20 desembre 2017].
* ↑ «En San Martín». Mundo Deportivo, 21-08-1933. [Consulta: 1r abril 2015].
* 1 2 «Fitxa». Stade Rennais. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Entrenadors: Salvador Artigas (1967-69)». Arxivat de l'original el 2010-08-22. [Consulta: 3 març 2009].
* ↑ Entrenadores del Athletic Club
* ↑ Profile

## Enllaços externs

* Perfil a sportec Arxivat 2009-12-22 a Wayback Machine.
# Fermín Gordejuela Roncal

Fermín Gordejuela Roncal (Pamplona, 26 d'agost de 1933 - Sant Sebastià, 18 d'octubre de 2006) fou un futbolista navarrès de la dècada de 1950.

## Trajectòria

Gordejuela jugava a la posició de defensa o de mig volant defensiu. Format al CD Oberena de Pamplona, inicià la seva trajectòria professional al CA Osasuna durant la temporada 1950-51 a les ordres de Cuqui Bienzobas. Fitxà per la Reial Societat la temporada 1953-54, club on esdevingué un jugador bàsic per l'equip a primera divisió. En vuit temporades al conjunt basc disputà 242 partits oficials, 212 de Lliga, 27 de Copa i tres de promoció, marcant 14 gols. Durant aquests anys arribà a ser Internacional amb la selecció espanyola B la temporada 1957-58. El 3 d'agost de 1961 demanà la carta de llibertat per fitxar pel RCD Espanyol, on jugà dues temporades i on visqué un descens a Segona i un ascens a Primera la temporada següent. Finalitzà la seva carrera al Granada CF i al Real Unión.

## Referències

* ↑ «Fallece el ex jugador realista Fermín Gordejuela». Mundo Deportivo, 20-10-2006. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Fermín Gordejuela Roncal». Auñamendi Eusko Entziklopedia. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ Juan Pedro Martínez; Xavi Ensenyat. Cor Perico. RCD Espanyol, 2018.
* 1 2 3 4 5 6 «Falleció Fermín Gordejuela, ex jugador de Osasuna y Real». Gara, 20-10-2006. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «EL RANKING DE PARTIDOS EN LA REAL». Mundo Deportivo, 29-11-2012. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Fermín Gordejuela, una institución navarra en la Real». Deportistas-historicos, 05-08-1914. Arxivat de l'original el 2014-10-22. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ Diario de Burgos : Any LXXVI Número 23091 Pàgina 4 - 1966 gener 25

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Antiguoko Kirol Elkartea

Antiguoko Kirol Elkartea (Club Esportiu d'Antiguo en català) és un club de futbol basc juvenil amateur amb seu a Antiguo, una part de Sant Sebastià, al País Basc.
Actua com a club alimentador de l'Athletic de Bilbao, havent tingut prèviament el mateix acord amb la Reial Societat.

## Història

L'Antiguoko es va fundar l'any 1982, moment en què l'equip ni tan sols posseïa el seu propi terreny.
Diversos jugadors famosos que van aparèixer a la Reial Societat així com a altres equips –i a la selecció espanyola– s'han graduat al club, com ara Xabi Alonso, Mikel Arteta, Javier de Pedro i Yuri Berchiche. Les comissions de venda de transferències multimilionàries que involucren Alonso i Arteta han proporcionat fons perquè l'Antiguoko millori les seves instal·lacions.
Aritz Aduriz, Andoni Iraola i Ander Murillo també eren productes juvenils d'Antiguoko, i després es van presentar professionalment amb els veïns bascos de la Reial Societat, l'Athletic Club, club que va tenir un acord formal amb Antiguoko durant diverses temporades i continua per adquirir els seus jugadors de manera regular.
La plantilla Juvenil A juga al Grup II de la Divisió d'Honor Juvenil de Futbol. Entre els oponents del grup de la lliga hi ha els equips de formació de l'Athletic de Bilbao, la Reial Societat i l'Osasuna, altres clubs els departaments d'adults dels quals competeixen a diferents nivells, des de la Lliga fins a Tercera Divisió, i una altra forta organització només juvenil, Danok Bat. El Juvenil B juga a la Lliga Nacional Juvenil de Futbol que és la divisió inferior de la mateixa estructura, i el Juvenil C participa a la Lliga Basca un nivell més avall, com en les lligues d'adults, els diferents equips no poden coincidir a la vegada al mateix nivell.
Antiguoko va acabar primer de la lliga la 2006-07, cosa que els va donar una rara oportunitat de competir a nivell nacional a la Copa de Campions Juvenil i la Copa del Rei Juvenil.

## Referències

* ↑ «El Antiguoko, convenido con el Athletic hasta 2030.» (en castellà). Athletic Club, 21-07-2020.
* ↑ «La Real Sociedad ata a tres jóvenes promesas del Antiguoko» (en castellà). Join Futbol, 18-03-2008. Arxivat de l'original el 24 abril 2012. [Consulta: 22 setembre 2011].
* ↑ (en castellà) , 11-05-2017.
* 1 2 Phil Ball. «Antiguoko - the next big thing in Spanish football». When Saturday Comes, 22-09-2011. Arxivat de l'original el 22 maig 2012. [Consulta: 22 setembre 2011].
* ↑ «Qué fue de... Javi de Pedro» (en castellà). Web de Los Deportistas Olvidados. [Consulta: 28 setembre 2011].
* ↑ «Jugadores Relevantes» (en castellà). Official Website. Antiguoko KE. Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2017. [Consulta: 16 juliol 2017].
* ↑ «Yuri Berchiche: "Quiero hacerme un hueco en este equipo"» (en castellà), 10-08-2014. [Consulta: 15 febrer 2018].
* ↑ «Fiesta grande en el Antiguoko» (en castellà). Diario Vasco, 15-01-2009. [Consulta: 28 setembre 2011].
* ↑ «Athletic y Antiguoko: una relación positiva a pesar de la dificultad del territorio» (en castellà). La cantera de Lezama, 23-07-2015. [Consulta: 16 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial (en castellà)
# Haritz Mújika López

Haritz Mújika López (nascut el 13 de novembre de 1981) és un exfutbolista professional basc que va jugar principalment com a davanter, i posteriorment fa d'entrenador de futbol.
Va jugar 53 partits de Segona Divisió i va marcar 8 gols amb el Mirandés, però va passar la major part de la seva carrera a Segona Divisió B, va participar en 434 partits i va marcar 76 gols amb vuit clubs, principalment el Real Unión i el Mirandés.

## Carrera com a jugador

Nascut a Pasaia, Guipúscoa, Mújika va passar 11 de les seves 12 primeres temporades com a sènior a Segona Divisió B, començant a la SD Beasain i després representant l'equip B de la Reial Societat; també va jugar amb ells a Tercera Divisió – Real Unión, Burgos CF, UE Castelldefels, Zamora CF i CD Mirandés. Amb aquest darrer club, va ser un titular indiscutible en els seus primers anys, marcant set gols en 37 partits la temporada 2011-12 per ajudar a aconseguir l'ascens a Segona Divisió per primera vegada en la seva història.
Mújika va debutar a la competició als gairebé 31 anys d'edat, jugant els 90 minuts complets en una derrota a casa per 0-1 contra la SD Huesca el 17 d'agost de 2012. Va marcar el seu primer gol com a professional el 13 de gener de 2013, tancant l'1-1 contra l'Sporting de Gijón.
Mújika va deixar el Mirandés l'agost del 2014, i va fitxar pel Real Unión a la tercera divisió. Va passar a la SD Amorebieta de la mateixa lliga el 2017, retirant-se dos anys més tard als 37 anys.

## Carrera com a entrenador

Immediatament després de retirar-se, Mújika es va incorporar a l'equip tècnic d'Iñigo Vélez al seu darrer club, l'Amorebieta, com a ajudant d'entrenador. El 8 de març de 2022, va ser nomenat al capdavant de l'equip (nouvingut a la segona categoria) després de la destitució d'aquest últim. En el seu debut, cinc dies després, va perdre 1-0 contra la SD Eibar.
Mújika va acabar la seva primera temporada amb el descens. El seu equip es va recuperar immediatament de la Primera Federació, agafant el primer lloc al CE Eldenc en un cara a cara.

## Referències

* ↑ (en castellà) , 23-08-2006.
* ↑ (en castellà) , 05-07-2008.
* ↑ (en castellà) , 23-01-2009.
* ↑ (en castellà) , 27-05-2012.
* ↑ «El Huesca amarga el estreno del Mirandés» (en castellà). , 17-08-2012.
* ↑ «El Sporting se bloquea y no escala posiciones» (en castellà). , 13-01-2013.
* ↑ (en castellà) , 30-08-2014.
* ↑ (en castellà) , 20-09-2017.
* ↑ (en castellà) , 17-05-2019.
* ↑ (en castellà) , 17-01-2022.
* ↑ «Haritz Mujika sustituye a Iñigo Vélez de Mendizabal al frente del primer equipo de la SDA» (en castellà). SD Amorebieta, 08-03-2022. [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ (en castellà) , 13-03-2022.
* ↑ «El ascenso del Amorebieta a Segunda, en imágenes» (en castellà). , 28-05-2023.

## Enllaços externs

* Perfil oficial al Mirandés (en castellà)
* Haritz Mújika López a BDFutbol
* Haritz Mújika López Fitxa com a entrenador a BDFutbol
* Fitxa de Haritz Mújika López a Futbolme (castellà)