OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Christiane Endler

Claudia Christiane Endler Martinelli (Santiago de Xile, 23 de juliol de 1991) és una portera de futbol internacional des de 2009 amb Xile. Ha guanyat 1 Copa Libertadores, 3 Aperturas i 2 Clausuras amb el Colo Colo. Va ser la jugadora clau en la tanda de penals que va donar-li al Colo Colo la seua primera Libertadores, parant dos penals, i ha sigut designada com a millor esportista del futbol femení de Xile en 2008, 2009, 2010 i 2015.
La temporada 2016-17 va fitxar pel València CF, equip amb què fou elegida millor porter de la lliga. En finalitzar la campanya, el PSG va fitxar-la per 30.000 euros, el que suposa el primer transpàs del futbol femení a l'Estat Espanyol, i un dels 10 més quantiosos del futbol europeu.
El 16 de juny de 2021, després de 4 temporades a l'equip parisí, Endler es despedeix de l'afició en un missatge a les xarxes socials. En aquest mateix temps se la vincula a l'equip rival del Campionat francès de futbol femení, l'Olympique de Lió.
El 21 de juny de 2021, dies després d'acomiadar-se del PSG, s'anuncia el seu fitxatge per l'Olympique Lyonnais per 3 temporades, és a dir fins al juny de 2024.

## Trajectòria

| Temporades | Lliga | Club | P | G | Actualitzat |
| 2008 - 2009 | D1 | Unión La Calera |
| 2010 | D1 | Everton Viña del Mar |
| 2011 - 2012 | D1 | Colo Colo |
| 2012 - 2013 | D3 | South Florida Bulls |
| 2014 | D1 | Chelsea FC | 03 | 00 |
| 2015 - 2016 | D1 | Colo Colo |
| 2016 - 2017 | D1 | València CF |
| 2017 - 2021 | D1 | PSG |
| 2021 - act | D1 | Olympique de Lió |
| 2008 | Selecció sub-20 | Selecció sub-20 | 03 | 00 |
| 2009 - act. | Selecció absoluta | Selecció absoluta | 08 | 00 | 28/07/2015 |

## Palmarès

Títols — Seleccions nacionals :
| Títols — Clubs ||||||||||||||||||||
| 3 Lligues Apertura | 2011 | 2012 | 2015 |
| 2 Lligues Clausura | 2011 | 2012 |
| Reconeixements — Premis ||||||||||||||||||||
| Millor jugadora | 2008 | 2009 | 2010 | 2015 |
| 000 Millor portera de la Copa Libertadores | 2010 |
| Reconeixements — Seleccions de jugadores ||||||||||||||||||||

## Referències

* ↑ «List of Players – Chile» (PDF) p. 4. FIFA, 19-11-2008. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 6 setembre 2014].
* ↑ Corachán Latorre, Pau. «La xilena 'Tiane' Endler acompanyarà a Sullastres en la porteria». València Extra, 12-07-2016.
* ↑ Oliver, Chente «La guardameta Endler abandona el Valencia CF y ficha por el PSG». Levante-EMV, 20-06-2017.
* ↑ «Endler: primer pase de la historia del fútbol femenino en España». AS.com, 19-06-2017.
* ↑ «Christiane Endler se despide del PSG y apunta al Lyon» (en castellà), 16-06-2021. [Consulta: 14 agost 2021].
# Virginia García del Pino

Virginia García del Pino (Barcelona, 1966) és una directora i editora de cinema espanyola. Per les seves obres va rebre diversos premis i es van exhibir en diferents festivals de cinema i museus d'art.

## Trajectòria

Va estudiar Belles arts llicenciant-se en l'especialitat.
Es va dedicar com a cineasta als documentals, participant amb les seves pel·lícules en Festivals de cinema i centres d'art contemporani. I també les seves creacions van ser premiades: El curt Lo que tú dices que soy va ser reconegut amb diversos premis en 2008 i la pel·lícula documental Basilio Martín Patino. La décima carta va tenir una nominació als XXI Premis Cinematogràfics José María Forqué.
Va participar del jurat dels festivals de cinema de Mar del Plata, Sevilla, In-Edit i l'Alternativa.

## Filmografia

Directora:
* La estafa del amor (2023)
* Las niñas siempre dicen la verdad (curt, 2021)
* Improvisaciones de una ardilla (curt, 2017)
* Basilio Martín Patino. La 10a carta (2014)
* El jurado (2012)
* Sí señora (migmetratge, 2012)
* Espacio simétrico (curt, 2010)
* Mi hermana y yo (curt, 2009)
* Lo que tú dices que soy (curt, 2007)
* Hágase tu voluntad (curt, 2004)
* Duo (curt, 2003)
* Pare de sufrir (curt, 2002)

## Referències

* ↑ «Virginia García del Pino». Arxivat de l'original el 2023-05-28. [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ «Virginia García del Pino». [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ Premios Forqué, la primera gran fiesta del cine español del 2016, Europa Press, 12 de gener de 2016
* ↑ «Virgina García del Pino». [Consulta: 30 maig 2020].
# Shuntarō Tanikawa

Shuntarō Tanikawa (japonès: 谷川俊太郎) (Suginami, 15 de desembre de 1931 - Tòquio, 13 de novembre de 2024) va ser un poeta i traductor japonès.

## Biografia

Tanikawa va escriure més de 60 llibres de poesia a més de traduir els Peanuts de Charles Schulz i els versos populars anglesos Mother Goose al japonès. Va ser nominat al premi Hans Christian Andersen 2008 per les seves contribucions a la literatura infantil, i va ser guardonat amb la Corona d'Or de la nit de poesia de Struga el 2022. També va ajudar a traduir Swimmy de Leo Lionni al japonès.
Entre les seves contribucions a gèneres artístics menys convencionals hi ha la seva correspondència oberta en vídeo amb Shūji Terayama (Video Letter, 1983). Des de la dècada de 1970, Tanikawa també va proporcionar versos breus i onomatopeics per als llibres il·lustrats que va publicar en col·laboració amb l'artista visual Sadamasa Motonaga, amb qui s'havia fet amic durant la seva estada a Nova York el 1966, oferts per la Japan Society.
Va col·laborar diverses vegades amb el lletrista Chris Mosdell, incloent-hi la creació d'una baralla de cartes creada en la tradició d'endevinació omikuji dels santuaris xintoistes, titulada Els oracles de la distracció. Tanikawa també va coescriure l'Olimpíada de Tòquio de Kon Ichikawa i va escriure la lletra del tema principal d'El castell ambulant. Juntament amb Jerome Rothenberg i Hiromi Itō, va participar en la poesia renshi col·laborativa, preconitzada per Makoto Ōoka.
El seu pare va ser el filòsof i acadèmic Tetsuzō Tanikawa. L'autora-il·lustradora Yōko Sano va ser la seva tercera dona, qui va il·lustrar un volum dels seus poemes, Onna Ni.

## Referències

* ↑ «Fallece Shuntarō Tanikawa, letrista de obras destacadas como "El castillo ambulante"» (en castellà), 20-11-2024. [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ «Books of The Times - New York Times». , 12-11-1983.
* ↑ «Prosing the question - Chinadaily.com.cn». [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ «"Andersen Awards 2008: Nominations", International Board on Books for Young People (IBBY), 2007-07.». [Consulta: 3 gener 2012].
* ↑ The Oracles of Distraction
* ↑ Tanikawa, Shuntarō, Hiromi Itō, Wakako Kaku, Yasuhiro Yotsumoto, Jerome Rothenberg. Connecting through the Voice, translated by Jeffrey Angles, in Journal of Renga & Renku, issue 2, 2012. p. 169
* ↑ «Sensual poetry on love, marriage», 03-03-2013.
# Manussos Manussakis

Manussos Manussakis (Atenes, 14 de gener de 1950 - Atenes, 20 de novembre de 2024) va ser un director, productor, escriptor i actor grec que va estudiar a la London Film School.

## Filmografia

Director:
* 2015:Cloudy Sunday
* 2007:Faros
* 2006:Gia tin Anna
* 2005:Kryfa monopatia
* 2004:Mi mou les adio
* 2003:To paihnidi tis sygnomis
* 2002:I agapi irthe apo makria
* 2001:Gia mia gynaika ki ena aftokinito
* 2000:Erotas kleftis
* 2000:Athoos i enohos
* 1999:Synora agapis
* 1998:Kokkinos drakos
* 1998:Agigma psyhis
* 1997:Psythiroi kardias
* 1996:Paliroia
* 1995:Oi dromoi tis polis
* 1994:Tavros me toxoti
* 1992:Tmima ithon
* 1991:Fakelos Amazon
* 1990:Nyhta Magon
* 1987:Antistrofi poreia
* 1987:Mikrografies
* 1986:Paraxeni synadisi
* 1985:I skiahtra
* 1977:Arhontes
* 1973:Vartholomaios
Productor:
* 2000:Athoos i enohos
* 1985:I skiahtra
* 1977:Arhontes
* 1973:Vartholomaios
Guionista:
* 1998:Kokkinos drakos
* 1990:Nyhta Magon
* 1985:I skiahtra
* 1973:Vartholomaios
Actor:
* 1992:Tmima ithon
* 1984:Loafing and Camouflage (Λούφα και παραλλαγή)
* 1983:Homecoming Song (Το τραγούδι της επιστροφής)
* 1981:Souvliste tous! Etsi tha paroume to kouradokastro

## Referències

* ↑ «Μανούσος Μανουσάκης: Πέθανε ο σκηνοθέτης των τηλεοπτικών επιτυχιών» (en grec), 20-11-2024. [Consulta: 21 novembre 2024].
* ↑ Μανούσος Μανουσάκης: «Σημαντικό σε αυτή τη δουλειά είναι να σε εκφράζει αυτό που κάνεις και να το λατρεύεις»
* ↑ «Cloudy Sunday», 2016. Arxivat de l'original el 9 març 2017. [Consulta: 26 juny 2020].
# Winanda Spoor

Winanda Spoor (Rijswijk, 27 de gener de 1991) és una ciclista neerlandesa professional de 2010 a 2018. Especialitzada en el ciclisme en pista, també competeix en carretera.

## Palmarès en carretera

* 2008
** Campiona dels Països Baixos júnior en ruta
* 2011
** 1a a la Knokke-Heist-Bredene
* 2014
** Vencedora d'una etapa al Tour de Feminin-O cenu Českého Švýcarska
* 2018
** 1a a l'Omloop der Kempen

## Palmarès en pista

* 2010
** Campiona dels Països Baixos en scratch
* 2013
** Campiona dels Països Baixos en òmnium
* 2014
** Campiona dels Països Baixos en scratch

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Mycula

Mycula mossakowskii és una espècie d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Mycula.
Fou descrit per primera vegada per H.-B. Schikora l'any 1994,
És un endemisme d'Alemanya, Àustria i Itàlia.

## Referències

* ↑ .html Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ Schikora, H.-B. «Mycula mossakowskii, a new genus and species of erigonine spider from ombrotrophic bogs in southern Germany (Araneae: Linyphiidae)». Bulletin of the British Arachnological Society, vol. 9, 1994, pàg. 274–276.
* ↑ «Gen. Mycula Schikora, 1994». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Cutília

Cutília o Cutílies (en llatí Cutiliae, en grec antic Κοτυλία) va ser una ciutat de la Sabínia entre Reate (de la que depenia) i Interocrea, a la vora d'un petit llac anomenat Cutiliae Lacus, segons Plini el Vell, o Lacus Cutiliensis segons Varró, on hi havia una petita illa flotant que el vent canviava d'emplaçament. Segons Dionís d'Halicarnàs, aquesta illa feia 50 peus de diàmetre i sobresortia aproximadament un peu de la superfície de l'aigua. El vent l'impulsava en direccions diferents, i hi creixien una mena de joncs i arbustos de diverses mides. Dionís d'Halicarnàs també diu que el llac estava consagrat a la deessa Victòria, és a dir a la divinitat sabina Vacuna, i es considerava tant sagrat que ningú no s'hi podia acostar a la vora excepte en determinades festes.
A la rodalia tenia algunes fonts d'aigües termals, algunes de calentes i altres de fredes, sobretot d'aigua sulfurosa. La més important s'anomenava Aquae Cutillae a la vora de la font d'aigua calenta de Cutilia, esmentada per Estrabó, que era freqüentada pels romans per les seves qualitats curatives. Se sap que Vespasià hi anava cada any per curar-se i que va morir a aquest lloc l'any 79, segons diu Suetoni.
La ciutat de Cutília consta a l'Itinerari d'Antoní, i Titus Livi diu que Hanníbal, quan va anar cap a Roma va passar per aquest lloc. Mai va arribar a ser un municipium, i només era coneguda per les aigües termals. Dionís d'Halicarnàs diu que en els seus orígens era una ciutat molt antiga i important, i atribueix la seva fundació als pelasgs. Varró anomena al llac «umbilicus Italiae», perquè es trobava exactament al centre de la península.
El llac es diu avui dia Pozzo di Ratignano o Latignano, i és encara més petit que aleshores; és a la vall del Velino prop de la vila de Paterno.

## Notes

* ↑ segons el Diccionari llatí-català, p. 371

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, III, 12
* ↑ Varró. De lingua latina, V, 71
* ↑ Dionís d'Halicarnàs. Ῥωμαϊκὴ Ἀρχαιολογία (Rhōmaikē archaiologia), I, 15
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXVI, 11
* ↑ Smith, William (ed.). «Cutiliae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 agost 2022].
# Tit Antoni Merenda

Tit Antoni Merenda (llatí: Titus Antonius Merenda) va ser un dels decemvirs romans els anys 450 aC i 449 aC.
Formava part de la Gens Antònia. És possible que fos plebeu, car el nomen Antoni es troba entre els plebeus amb més freqüència que entre els patricis d'aquella època. Era el pare de Quintus Antonius Merenda, tribú militar el 422 aC.
Merenda va ser un dels deu membres del Segon Decemvirat, presidit per Api Claudi Cras i va ser elegit per redactar les Lleis de les dotze taules, la primera compilació que es va escriure de la legislació romana. El Segon Decemvirat estava constituït per patricis i per plebeus, com Merenda. A instigació d'Api Claudi els decemvirs van mantenir el seu poder il·legalment durant un any més del que els tocava, i es van negar a procedir a l'elecció de cònsols.
L'any 449 aC, els Sabins van ocupar Erètum i els Eques van envair territori romà i van establir un campament sota el mont Algidus. Les tropes romanes es van dividir en dos exèrcits per lluitar contra dos fronts. Merenda va rebre el comandament de l'exèrcit que va lluitar contra els eques, amb tres altres decemvirs: Luci Minuci, Marc Corneli i Luci Sergi Esquilí. Mentrestant, Api Claudi i Espuri Opi Còrnicen es van quedar a Roma per ajudar a defensar la ciutat, i els altres quatre decemvirs anaven a lluitar contra els sabins.
L'exèrcit comandat per Merenda es va retirar a Túsculum. Aquí s'hi van barrejar uns fets luctuosos ocorreguts a Roma en aquells moments. Api Claudi havia fet prostituir a Virgínia, la filla de Luci Virgini, un magistrat romà que era centurió de les tropes del mont Àlgid. Quan va saber els fets, Virgini va marxar cap a Roma i es va veure obligat a matar a la seva filla. Aquesta història va provocar un motí entre soldats que van elegir deu tribuns militars. Sota el seu comandament, van tornar a Roma i van ocupar el peu de l'Aventí. Sota la pressió dels soldats i dels plebeus, els decemvirs van ser destituïts. Api Claudi i Espuri Opi Còrnicen van ser empresonats, però es van suïcidar durant el procés. Els altres vuit decemvirs, Merenda inclòs, van ser enviats a l'exili.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1047.
* 1 2 Titus Livi. Ab Urbe Condita III. 38-54
* 1 2 Cels-Saint-Hilaire, Janine. La République des tribus: du droit de vote et de ses enjeux aux débuts de la République Romaine (495-300 av. J.-C.). Toulouse: Presses Universitaires du Mirail, 1995, p. 180-181. ISBN 285816262X.
* ↑ Dionís d'Halicarnàs. Ῥωμαϊκὴ Ἀρχαιολογία XI. 24,23
# Montelibretti

Montelibretti és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Roma, a la regió italiana del Laci, situat uns 30 km al nord-est de Roma. L'1 de gener de 2018 tenia 5.326 habitants.
Montelibretti limita amb els municipis de Capena, Fara in Sabina, Fiano Romano, Monterotondo, Montopoli di Sabina, Montorio Romano, Moricone, Nerola i Palombara Sabina.

## Història

El nom deriva de la presència d'una vil·la romana propietat de Caius Brutius Presentis, el sogre de Còmmode. A l'Edat Mitjana, a partir del segle xv, era una fortalesa dels Orsini, que més tard va ser dels Barberini i després dels Sciarra.
El 1867 hi va tenir lloc la batalla de Mentana, entre les tropes papals i les de Giuseppe Garibaldi.

## Llocs d'interès

* Església parroquial de Sant Nicolau.
* Palau Barberini, construït sobre un castell dels Orsini.
* Necròpolis de Colle del Forno (segle VII aC), atribuïda a la ciutat d'Erètum, dels sabins.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 13 abril 2019].

## Enllaços externs

* Montelibretti - Lloc web oficial (italià)
# Via Salària

La via Salària (en llatí Via Salaria en grec antic ἡ Σαλαρία ὁδός) va ser una de les principals vies romanes de l'antiguitat que portava de Roma a Reate pujant per la vall del Tíber i Sabínia, i seguia, a través dels Apenins, en direcció al Picè i la mar Adriàtica.
No se sap quan es va construir, però sembla que es van aprofitar les rutes iniciades pels sabins per transportar la sal que compraven a Roma extreta de les salines de la boca del Tíber, d'on, segons la tradició, va prendre el nom de Salaria (via de la sal). Va ser de les poques vies romanes, junt amb la via Llatina, que no portava el nom del seu constructor.
Titus Livi ja parla d'aquesta via quan descriu la batalla d'Àl·lia (el 390 aC o el 387 aC) que es va lliurar prop d'allí, i que en una ocasió posterior els gals van arribar a acampar a tocar de la mateixa via, més a prop de Roma.
És probable que es construís damunt del camí de terra del temps dels sabins i que arribés en un primer moment només fins a Reate. No devia arribar a les muntanyes i a l'Adriàtic fins en una època molt tardana. En temps d'Estrabó no hi ha proves de que arribés fins al mar, i l'autor grec només diu que s'estenia per la terra dels sabins. Però l'Itinerari d'Antoní dona el nom de Salària a tota la via fins a arribar a la mar, a Castrum Truentinum i d'allí a Hadria.
Tenia la sortida per la Porta Collina juntament amb la via Nomentana però immediatament se separaven i la via Salària passava per la porta Salaria mentre l'altra per la porta Nomentana. A uns 5 km de Roma la via creuava el riu Anio pel pontus Salarius, lloc on es va lliurar el combat de Tit Manli Imperiós Torquat contra els gals i que encara existeix avui dia tot i que construït nou en temps del general romà d'Orient Narsès, ja que l'anterior pont el va destruir l'ostrogot Tòtila.
Seguia per Antemnae cap a un turó on van acampar els gals l'any 361 aC i on també va tenir un camp Hanníbal. A uns 10 km de Roma es trobava Fidenae (Fidenes), lloc ocupat després per un castell medieval (Castel Giubileo). D'aquí es dirigia cap al Tíber i seguia per la seva vall, passant el Monte Rotondo fins Erètum (a uns 28 km de Roma) on es trobava altre cop amb la via Nomentana. Passava llavors per un país muntanyós fins a Reate (Rieti) amb una estació: Ad Novas o Vicus Novus (avui Osteria Nuova) a uns 50 km de Roma i a 25 de Reate. Aquí continuava fins a Cutiliae, Interocrea (Antrodoco), i seguia en direcció a Amiternum o Velinus, i continuava al nord fins Falacrinum (a 26 km de Interocrea) on creuava els Apenins i baixava a la vall del Tronto (antic Truentus) al que seguia fins a la seva desembocadura a Castrum Truentinum passant per les estacions de Vicus Badies i Ad Centesimun, i per la ciutat d'Asculum (Ascoli). En aquest punt girava al nord i seguia la costa fins a Ancona, i una altra branca girava al sud fins a Castrum Novum (prop de Giulia Nuova), i Hadria (Atri).

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Via Salaria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, V, 37, 7-9

## Vegeu també

* Llista de vies romanes
# Tau del Bover

Tau del Bover (τ Bootis) és el quart estel més brillant a la constel·lació del Bover. S'hi troba a uns 51 anys llum de distància i pertany a un sistema binari. La component principal és groc-blanquinosa, pertany a la seqüència principal, i té tipus espectral F7. La segona component és una nana roja de tipus espectral M2V.
El sistema està relativament prop de la Terra, a una distància de 51 anys llum. La component principal és fàcilment visible a ull nu en cels foscos. Tau del Bover A és un 20% més massiu que el Sol i és així mateix més brillant i calent. Té un radi 1,9 vegades el solar, i una edat aproximada de 1.300 milions d'anys. És sospitós de ser un estel variable. No obstant això, aquesta variabilitat no està confirmada.

## Sistema planetari

Tau del Bover b orbita al voltant de l'estel primari a una distància de 240 UA. El seu període orbital es mesura en milers d'anys. El planeta extrasolar va ser descobert el 1997 al voltant de l'estel primari i designat com Tau Bootis Ab. Descobert pel mètode de velocitats radials, se sospita que pot existir un altre planeta a major distància de l'estel principal.

## Referències

* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Tau Bootis» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «Planet tau Boo A b» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 17 desembre 2020].

## Enllaços externs

* SIMBAD component A entry component B entry
* The Extrasolar Planets Encyclopaedia entry
* Extrasolar Visions entry
* Article about Tau Boötis tidally locked by planet
* Tau Bootis 2 at Solstation.com.
# Primera divisió espanyola de futbol 1993-1994
## Classificació general

| Posició | Equip | J | G | E | P | GF | GC | DG | PTS. |
| 1 | FC Barcelona | 38 | 25 | 6 | 7 | 91 | 42 | 49 | 56 |
| 2 | RC Deportivo | 38 | 22 | 12 | 4 | 54 | 18 | 36 | 56 |
| 3 | Real Zaragoza | 38 | 19 | 8 | 11 | 71 | 47 | 24 | 46 |
| 4 | Reial Madrid | 38 | 19 | 7 | 12 | 61 | 50 | 11 | 45 |
| 5 | Athletic de Bilbao | 38 | 16 | 11 | 11 | 61 | 47 | 14 | 43 |
| 6 | Sevilla FC | 38 | 15 | 12 | 11 | 56 | 42 | 14 | 42 |
| 7 | València CF | 38 | 14 | 12 | 12 | 55 | 50 | 5 | 40 |
| 8 | Racing de Santander | 38 | 15 | 8 | 15 | 44 | 42 | 2 | 38 |
| 9 | Real Oviedo | 38 | 12 | 13 | 13 | 43 | 49 | -6 | 37 |
| 10 | CD Tenerife | 38 | 15 | 6 | 17 | 50 | 57 | -7 | 36 |
| 11 | Reial Societat | 38 | 12 | 12 | 14 | 39 | 47 | -8 | 36 |
| 12 | Atlético de Madrid | 38 | 13 | 9 | 16 | 54 | 54 | 0 | 35 |
| 13 | Albacete Balompié | 38 | 10 | 15 | 13 | 49 | 58 | -9 | 35 |
| 14 | Sporting de Gijón | 38 | 15 | 5 | 18 | 42 | 57 | -15 | 35 |
| 15 | Celta de Vigo | 38 | 11 | 11 | 16 | 41 | 51 | -10 | 33 |
| 16 | CD Logroñés | 38 | 9 | 15 | 14 | 47 | 58 | -11 | 33 |
| 17 | Rayo Vallecano | 38 | 9 | 13 | 16 | 40 | 58 | -18 | 31 |
| 18 | Real Valladolid | 38 | 8 | 14 | 16 | 28 | 51 | -23 | 30 |
| 19 | UE Lleida | 38 | 7 | 13 | 18 | 29 | 48 | -19 | 27 |
| 20 | Osasuna | 38 | 8 | 10 | 20 | 34 | 63 | -29 | 26 |
| Lliga de Campions | Recopa d'Europa | Copa de la UEFA | Descens |
Llegenda: J-partits jugats, G-guanyats, E-empatats, P-perduts, GF-gols a favor, GC-gols en contra, DG-diferència de gols, PTS-punts

## Resultats

* Lliga de Campions: FC Barcelona
* Recopa d'Europa: Real Zaragoza
* Copa de la UEFA: RC Deportivo, Reial Madrid, Athletic de Bilbao
* Descensos: Osasuna, UE Lleida
* Ascensos: RCD Espanyol, Betis, SD Compostela

## Màxims golejadors

| Romário | Barcelona | 30 |
| Davor Šuker | Sevilla | 24 |
| Meho Kodro | Reial Societat | 23 |
| Carlos Antonio Muñoz Cobo | Oviedo | 20 |
| Julen Guerrero López | Athletic de Bilbao | 18 |

## Plantilles i estadístiques

Equips de la temporada 1993/94 de la Primera Divisió Espanyola