OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Mercer de Toralles

El Mercer de Toralles és una obra del municipi de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Mercer és l'edifici civil més important del poble de Toralles. Està situat en posició dominant sobre la vall de Castellar de la Muntanya i controla tots els camins d'accés al poble. Es troba al cantó mateix de l'església de Sant Martí.
És una construcció aixecada damunt un desnivell, fet que provoca l'existència de diverses portes que menen directament a qualsevol dels pisos. És de planta irregular, producte de la incorporació de diversos cossos, bastits en èpoques diferents. Els teulats són a diversos nivells, alternant els de dues aigües amb els d'un sol vessant. Les obertures, distribuïdes sense cap simetria, són molt senzilles i estan formades per llindes de fusta. Els murs són de pedra del país poc treballada, llevat dels carreus ben escairats que formen els nombrosos angles. El Mercer ha estat objecte d'una acurada restauració realitzada a principis dels anys 80.

## Història

No ha arribat fins a nosaltres documentació referent a aquesta important masia. Ramon Sala i Narcís Puigdevall creuen, basant-se en un document del segle xii, que esmenta "… apud castrum de Toraies, sive in ipsa sacraris…", que el famós castell de Toralles "podria molt bé ser el Mercer, el qual per la seva proximitat a l'església de Sant Martí no trobem cap inconvenient a incloure dins la sagrera del temple".

## Referències

* 1 2 3 «El Mercer de Toralles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2015].
# Vallhonesta

Vallhonesta és un poble de cases escampades, a llevant del municipi de Sant Vicenç de Castellet (Bages).

## Història

L’origen de la població habitada de Sant Vicenç de Castellet és a Vallhonesta, un nucli rural que fa mil anys ja existia i era habitat. Dedicat de forma gairebé exclusiva al conreu de la vinya, fins a mitjan segle xix es va mantenir com a municipi diferenciat del de Castellet. Vallhonesta conserva encara el seu caràcter rural i la seva ubicació l’ha consolidat com una de les portes d’entrada del parc natural de Sant Llorenç del Munt i l’Obac.

## Descripció

El nucli rural de Vallhonesta conserva una part molt important del patrimoni del municipi. En destaca l'ermita romànica de Sant Pere, construïda el segle xi. És especialment singular el seu campanar d'espadanya del segle xiii, amb quatre finestrals. Té diferents etapes constructives. La part més antiga és l’absis i l’inici de la nau, que corresponen al segle xi. La resta de la nau es va reedificar el segle XII, potser per substituir una nau preromànica. A principis del segle xiii es va refer el mur de ponent, on s’alça el campanar. A l'interior s'hi conserva un sarcòfag romànic.
D’altra banda, a dalt d’una carena molt propera, que separa els termes municipals de Sant Vicenç de Castellet, Mura i el Pont de Vilomara, hi ha les restes de l’antic hostal i de l'ermita de Sant Jaume de Vallhonesta, al peu de l’antic camí ral de Manresa a Barcelona, que fins a la construcció de la carretera de can Maçana (mitjan segle XIX) va ser la via de comunicació més ràpida entre Manresa i Barcelona.
L’hostal de Sant Jaume, avui en ruïnes, va ser també una important caserna i centre de defensa del camí ral i dels municipis propers durant la Guerra del Francès. També durant la postguerra va ser escenari de l'activitat dels maquis, molt presents als paratges més feréstecs del Bages sud. Pel que fa a l'ermita, d'origen romànic, es va restaurar el segle xv i es manté en bon estat de conservació.

## Referències

* ↑ «Vallhonesta». Pobles Abandonats, Fundació Privada de Centres d’Estudis de Parla Catalana Institut Ramon Muntaner. [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* 1 2 3 Cortés Elia, María del Agua «Inventari Patrimoni Cultural de Sant Vicenç de Castellet». Àrea de Cultura de la Diputació de Barcelona.
# Castellers de la Selva

Els Castellers de la Selva, també coneguts com a Guillats de la Selva, són una colla castellera de la comarca de la Selva, amb seu a Santa Coloma de Farners. Es van fundar l'any 2019 i el seu color és el taronja guilla. Són la novena colla en crear-se a comarques gironines, sent la més nova després dels Castellers de les Gavarres (que es va dissoldre el 2022).

## Història

La colla va començar a assajar el 2018 amb l'ajuda dels Castellers de l'Alt Maresme, Esperxats de l'Estany i, per proximitat, Castellers de les Gavarres. Van fer els seus primers castells bàsics de sis per la Festa Major de Sant Cebrià de Vallalta de 2019. A causa de la pandèmia i l'aturada del món casteller, la primera diada amb tres castells de sis no arribaria fins l'11 de juny de 2022, en ocasió del bateig de la colla, on van realitzar el 4 de 6, el 3 de 6 i el 3 de 6 amb l'agulla.

### Consolidació del projecte

Un any més tard, el 2023, la colla donaria una següent passa amb el primer 2 de 6 descarregat de la seva història. I només un any més tard, per la seva diada d'aniversari el 9 de juny a Santa Coloma de Farners, també van estrenar el primer 5 de 6.

## Referències

* ↑ «Llistat de colles - CCCC». [Consulta: 15 novembre 2023].
* ↑ «Els Castellers de les Gavarres aturen la seva activitatCCCC». [Consulta: 15 novembre 2023].
* ↑ Andrés, Guillem. «Primeres aletes», 02-10-2019. [Consulta: 15 novembre 2023].
* ↑ «Instagram». [Consulta: 15 novembre 2023].
* ↑ «L’any de la represa al nord casteller | RevistaCastells.cat», 14-11-2023. [Consulta: 15 novembre 2023].
* ↑ «Instagram». [Consulta: 15 novembre 2023].
Colles castelleres actuals (llista) :
Colles de vuit :
Colles de set :
Colles de sis :
Notes: Que han carregat (en cursiva) o descarregat almenys un castell de la gamma. Les estructures de 3 i de 4 es consideren de gamma bàsica, i la resta, de gamma alta. :
# Aleran de Troyes

Aleran de Troyes (800 - Barcelona?, 852) o Aleram (del nom germànic Aledramnus) fou comte de Troyes, marquès de Gòtia (849 o 850 - 851 o 852) i comte de Barcelona, Empúries i del Rosselló.

## Orígens familiars

Possiblement era comte de Troyes i fill del comte Guillem de Blois (+ 834), i nebot del comte Odó d'Orleans (el sogre de Carles el Calb i germà de Guillem), i tenia una forta hostilitat familiar amb el llinatge de Guillem de Septimània, fill de Bernat de Septimània, per raons poc conegudes.

## Nomenament

El 848 Guillem de Septimània s'emparà de Barcelona i Empúries. L'estiu del 849 Carles el Calb decidí atacar Aquitània. El comte Frèdol li va obrir les portes de Tolosa i fou ratificat en el seu càrrec. Pipí II d'Aquitània va fugir i Carles va presentar-se a Narbona i va nomenar Aleran com a comte de Barcelona i Empúries-Rosselló i com a marquès de Septimània donant a Guifré els comtats de Girona i Besalú i a Salomó els comtats de Cerdanya, Urgell i Conflent. Com que Aleran va ser l'encarregat de posar fi a les pretensions de Guillem, de recuperar els comtats que havien estat sota el poder del seu pare Bernat, tindria un adjunt anomenat Isembard, fill del marquès Guerí de Provença comte d'Autun i Mâcon.

## Política

Aleran no va tenir gaires dificultats per instal·lar-se als seus comtats, menys a Barcelona. Guillem demanà l'ajuda de l'emir Abd al-Rahman. Quan el febrer del 850 Carles el Calb va sortir d'Aquitània, els nobles es revoltaren altra vegada en favor de Pipí II, Sanç II (un noble enemic de Carles) va prendre el poder a Bordeus i Gascunya, i Guillem va iniciar campanya a la zona de Barcelona amb soldats àrabs sota el comandament d'Abd al-Karim ibn Abd al-Wahid ibn Mugit, assetjant Girona sense poder prendre-la, assolant els àrabs molts territoris. Carles va enviar reforços i Guillem va demanar la pau i a traïció va capturar als dos comtes però es va haver de refugiar a la ciutat de Barcelona on fou fet presoner per nobles partidaris del rei i executat. Llavors devia entrar Aleran a la ciutat, el 850
Com a represàlia per la mort del seu aliat, els musulmans van conquerir Barcelona el 851 o el 852 a tot tardar. Segons el cronista Ibn al-Athir, es va produir una gran matança entre la població i la van saquejar però se'n van retirar després. Probablement el comte Aleran va morir en aquestos combats. Després d'això, l'any 852, es va establir la pau per tractat (abans del 19 d'agost del 852).

## Notes

* ↑ Història: Miquel Coll i Alentorn. L'Abadia de Montserrat, 1992
* 1 2 Sobrequés i Callicó, Jaume; Morales i Montoya, Mercè. Comtes, Reis, Comtesses i Reines de Catalunya. Barcelona: Base, abril de 2011, p. 17. ISBN 9788415267249.
* ↑ O potser ja era a la ciutat, però presoner fins aleshores
* ↑ Joaquim Micó i Millan, Població pre-comtal al Penedès

## Referències

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
Viccionari
# Alestopetersius compressus

Alestopetersius compressus és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo (República Democràtica del Congo).

## Referències

* ↑ Hoedeman, J. J., 1951. Studies on African characid fishes I. The tribe Alestidi. Beaufortia Núm. 3: 1-8.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 «Alestopetersius compressus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Poll, M. i J.P. Gosse, 1963. Contribution à l'étude systématique de la faune ichthyologique du Congo central. Ann. Mus. R. Afr. Centr., série in-8°, Sci. Zool., 116:43-110.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Poll, M., 1967. Revision des Characidae nains Africans. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 162: 1-158.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Studium

«Studium» té aquests significats:
* Monestir d'Estúdion (Studium), monestir de Constantinoble, prop de la Propòntida, al barri de Psamatia
* Studium (sacerdoci), un dels tres pilars juntament amb l'imperium i el sacerdotium on es va assentar la cultura llatina a partir de l'Edat Mitjana
* Studium (revista), revista mensual que es va publicar el gener i el juny del 1919 per Salvador Dalí, quan cursava sisè de batxillerat a l'Institut Ramon Muntaner
* Studium generale, la institució de la qual van néixer les universitats medievals
* Studium Urbis, nom inicial de la Universitat de Roma La Sapienza
# Aljai Khatun Agha

Aljai Khatun Agha, filla de Moslama ibn Qazaghan, fou la primera esposa del gran conqueridor Tamerlà i emperadriu de Txagatai.
La ma de la noia li fou atorgada pel gran amir del kanat de Txagatai, Qazaghan, avi de la noia; al mateix temps el va fer Ming bashi (comandant de mil homes, equivalent a coronel). Tradicionalment es diu que ella li va donar el primer fill vers 1356, que es va dir Muhammad ibn Timur més tard canviat a Jahangir ibn Timur; en ocasió de l'enllaç es va fer una festa a la que no van assistir ni Hajji Barles, oncle llunyà de Tamerlà i cap de la seva tribu (els Barles), ni el cap de la tribu de la esposa, Bayazid Jalayir. També vers 1356, una mica més tard, va néixer un segon fill, Umar Xaikh, però de la concubina Tolun Agha.
Durant la part mes dura del exili de Tamerlà (1361-1362) va acompanyar al seu marit en dures circumstàncies. Després el va seguir a Gurmsir i va restar allí quan Tamerlà va anar al nord i va derrotar els nmogols o jats. Timur la va fer cridar després del triomf. El 1365 es va posar malalta a Karshi i va morir sobtadament quan ningú esperava aquest desenllaç. Fou enterrada al jardí de casa seva; deixava un fill petit, Jahangir ibn Timur (que tenia menys de 10 anys) si bé probablement nomes era l'encarregada del menor però no la mare biologica. Timur no es va afectar gaire per la seva mort, però si que va quedar molt afectat el seu germà Amir Husayn ibn Moslama

## Referències

* ↑ Khwandamir diu que la mare fou la concubina Narmish-agha o Turmish Agha que fou la mare de dos altres fills: Jahanshah que va morir jove i la princesa Agha Begi o Uge [Aka] Beki [Biki]
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 23
# Allotoca meeki

Allotoca meeki és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7 cm de longitud total i les femelles 9.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Zirahuen (Michoacán, Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Hubbs C. L. & Turner C. L., 1939. Studies of the fishes of the order Cyprinodontes. XVI. A revision of the Goodeidae. Misc. Publ. Mus. Zool. Univ. Mich. Núm. 42. 1-80. Pls. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Álvarez, J., 1959. Contribución al conocimiento del género Neoophorus (Pisces, Goodeidae). Ciencia (Ciutat de Mèxic) v. 19 (núms. 1-3): 13-22.
* ↑ Wischnath, L., 1993. Atlas of livebearers of the world. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 336 p.
* 1 2 3 4 «Allotoca meeki» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.
* ↑ Lyons, J., G. González-Hernandéz, E. Soto-Galera i M. Guzmán-Arroyo, 1998. Decline of freshwater fishes and fisheries in selected drainages of west-central Mexico. Fisheries 23(4):10-18.
* ↑ Meyer, M. K., A. C. Radda i O. D. Domínguez, 2001: Notes on the genera Neoophorus (Hubbs & Turner, 1937) and Allotoca (Hubbs & Turner, 1937), with a description of a new species of Allotoca from Laguna de Zacapu, Michoacán, Mexico (Teleostei, Cyprinodontiformes: Goodeidae). Annalen des Naturhistorischen Museums in Wien v. 103 B: 453-460.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Charles MacIver

Charles MacIver (Liverpool, Merseyside, 28 de novembre de 1866 - Menai Bridge, Anglesey, 21 de desembre de 1935) va ser un regatista anglès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. Era germà del també regatista Charles R. MacIver.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de 12 metres del programa de vela com a membre de la tripulació del Mouchette.

## Referències

* 1 2 «Charles MacIver Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 27 d'agost 2011. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Museu d'Amèrica

El Museu d'Amèrica és un museu nacional situat a Madrid (Espanya), en el número 6 de l'avinguda dels Reis Catòlics, a la Ciutat Universitària. Va ser creat mitjançant un Decret de 19 d'abril de 1941 com una segregació de les col·leccions d'arqueologia, art i etnografia americanes que fins a aquell moment pertanyien al Museu Arqueològic Nacional. La persona que es va encarregar del plantejament expositiu del museu va ser María del Pilar Fernández Vega, que en va ser directora entre 1941 i 1968.
Posseeix més de 25 000 peces, que abasten cronològicament des del paleolític fins a l'actualitat i cobreixen la totalitat del contingut. El museu és de titularitat estatal i de gestió directa del Ministeri de Cultura. Entre les seves peces més destacades s'inclouen el Còdex Madrid.

## Referències

* 1 2 «Colección». Museo de América. [Consulta: 5 abril 2012].
* ↑ «Fallece en Madrid Doña Pilar Fernández Vega de Ferrandis» (en castellà) p. 61. ABC Madrid, 06-07-1973. [Consulta: 20 novembre 2020].
# Korigaum

Korigaum (també Koregaon) és un poble de l'Índia al districte de Poona, Maharashtra, a la riba dreta del riu Bhima a uns 25 km al sud de Poona. És famós perquè s'hi va lliurar la batalla de Koregaon, una de les tres batalles que van posar fi al poder Maratha.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Kàndanos

Kàndanos (grec Κάντανος, AFI ['kandanos]) és un poble a l'interior de l'illa grega de Creta, a la prefectura de Khanià. Era capital de la província històrica de Sélino. Actualment forma part de l'actual municipi de Kàndanos-Sélino.
El poble va ser destruït pels alemanys el juny de 1941 com a represàlia per la resistència durant la batalla de Creta, on van morir 25 soldats alemanys.
Actualment Kándanos és una petita població amb uns 1000 habitants. La zona és principalment agrícola i ramadera. El principal producte és l'oli d'oliva.
# La Janda

La Janda és una comarca situada en la zona central de la província de Cadis, a Andalusia. Pren el seu nom de la Llacuna de la Janda i comprèn els municipis d'Alcalá de los Gazules, Barbate, Benalup-Casas Viejas, Conil de la Frontera, Medina-Sidonia, Paterna de Rivera i Vejer de la Frontera. Limita la nord amb la Campiña de Jerez, a l'oest amb la Bahía de Cádiz i l'oceà Atlàntic, al sud amb el Campo de Gibraltar i a l'est, en un petit tram, amb la Regió muntanyenca de Ronda, a la província de Màlaga.
La comarca compta amb desenes de quilòmetres de platges d'excel·lent qualitat, com la Bolonia, on se centren les ruïnes de Baelo Claudia. El territori és recorregut pel riu Barbate, que compta amb un embassament. Un accident geogràfic destacable de la zona és el Cap de Trafalgar, del que va prendre el seu nom la batalla naval homònima esdevinguda en 1805. Gran part de la comarca està inclosa en el Parc Natural dels Alcornocales, amb llocs d'especial interès com la Cova del Tajo de las Figuras i la Sierra del Aljibe.
Alcalá de los Gazules, Benalup-Casas Viejas, Conil de la Frontera, Medina-Sidonia, Paterna de Rivera formen el partit judicial nº 1 de la província de Cadis, sota el cap de Chiclana de la Frontera, que no es troba en la comarca, mentre que Barbate, és cap del partit judicial nº 14 de la província, sota la qual es troba Vejer de la Frontera.
La Mancomunitat de Municipis de la Comarca de La Janda, creada en 1995, inclou els municipis d'Alcalá de los Gazules, Barbate, Benalup-Cases Viejas, Conil de la Frontera, Medina Sidonia, Paterna de Rivera, Vejer de la Frontera i San José del Valle, aquesta última localitat pertanyent a la comarca de la Campiña de Jerez. Totes les localitats de La Janda formen part de la Diòcesi de Cadis i Ceuta, sota la jurisdicció eclesiàstica del bisbat homònim, sufragani de l'Arquebisbat de Sevilla. Durant segles gran part del territori comarcal va estar sota la jurisdicció senyorial de la Casa de Medina-Sidonia que, entre altres llocs, tenia la titularitat del Ducat de Medina-Sidonia.

## Enllaços externs

* jandalitoral.org
# La batalla del Neretva

La batalla del Neretva (Bitka na Neretvi) és una pel·lícula iugoslava-estatunidenca-italo-alemanya de Veljko Bulajic dirigida el 1969. Va ser nominada per a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa. La pel·lícula parla de la batalla del riu Neretva, que va tenir part durant la Segona Guerra Mundial. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant la Segona Guerra Mundial, el gener de 1943, quatre tropes diferents s'enfronten al país iugoslau: els lleials al Rei, els partisans de Tito, l'Exèrcit alemany i els seus aliats italians, que temorosos d'una invasió aliada dels Balcans, va llançar una gran ofensiva contra els partisans a l'oest de Bòsnia. Un pont sobre el riu Neretva és de vital importància com a mitjà de comunicació per a les tropes partisanes. En una tàctica de desorientació, els mateixos partisans volen el pont, i al seu voltant es desencadena una cruenta batalla.

## Repartiment

* Yul Brynner: Yvan Vlado
* Hardy Krüger: Coronel Kranzer
* Franco Nero: capità Michael Riva
* Sylva Koscina: Danitza
* Orson Welles: Txètnik
* Curd Jürgens: General Lohring
* Anthony Dawson: General Morelli
* Milena Dravić: Nada
* Serguei Bondartxuk: Ivan Martik

## Nominacions

* Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa 1970

## Referències

* ↑ esadir.cat. La batalla del Neretva. esadir.cat.
* ↑ «The Battle of Neretva». The New York Times.
# La fortalesa (pel·lícula de 1969)

La fortalesa (títol original en anglès: Castle Keep) és una pel·lícula bèl·lica estatunidenca, dirigida per Sydney Pollack, estrenada el 1969. Ha estat doblada al català. El film és una adaptació de la novel·la homònima de William Eastlake.

## Argument

Al mes de desembre de 1944, en la batalla de les Ardenes, una contraofensiva dels alemanys contra les forces aliades, un grup de vuit G.I.s, dirigit pel major borni Falconer es refugia al castell de Malderais, un casalot aïllat del segle x.
El comte Henri Texier i Thérèse, la seva jove esposa que resulta ser igualment la seva neboda, hi viuen sense fills, ja que el comte és impotent, envoltats inestimables obres d'art. El major decideix, malgrat l'oposició del seu segon, el capità Beckman, boig per l'art i especialista de les miniatures en ivori del segle xii, d'instal·lar-se en el lloc i de fer-ne una plaça forta.
A poc a poc, la vida s'organitza. Henri Texier no veu d'un mal ull la relació amorosa de Thérèse amb el major, esperant un embaràs de la seva esposa; un idil·li té lloc entre el sergent Rossi i la fornera del poble, el marit del qual és al front; el soldat Benjamin, el desig del qual és esdevenir escriptor, comença la redacció d'una novel·la mentre els altres membres del grup són clients assidus d'un prostíbul dels voltants. Per tal de facilitar la seva progressió cap a Bastogne, els alemanys decideixen conquerir Malderais. Massa pocs de cara a la força enemiga desplegada, els G.I.s són davant un cruel dilema: o bé resistir i protegir el castell, o bé abandonar aquest últim i fugir però així permetre als alemanys penetrar fàcilment a la ciutat belga. Decideixen resistir.

## Repartiment

* Burt Lancaster: Major Abraham Falconer
* Patrick O'Neal: Capità Lionel Beckman
* Jean-Pierre Aumont: el comte de Maldorais
* Peter Falk: Sergent Rossi
* Astrid Heeren: Thérèse
* Scott Wilson: Caporal Clearboy
* Tony Bill: Tinent Amberjack
* Al Freeman, Jr.: Soldat Allistair Piersall Benjamin
* James Patterson: Elk
* Bruce Dern: Tinent Billy Byron Bix
* Michael Conrad: Sergent DeVaca
* Olga Bisera: La dona del forner
* Caterina Boratto: La reina roja

## Lloc de rodatge

* Un bosc de l'ex-Iugoslàvia ha servit de marc per al rodatge de la pel·lícula i el castell ha estat construït en aquest país, a Sremska Kamenica. En realitat, el castell de Maldorais mai no ha existit, no més que el poble belga de Ste-Croix.

## Referències

* ↑ esadir.cat. La fortalesa. esadir.cat.
* ↑ «Castle keep». The New York Times.
* ↑ Castle Keep , sobre l'indret de Turner Classic Movies