OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baltasar Hidalgo de Cisneros

Baltasar Hidalgo de Cisneros (Cartagena, 1755 - idem, 9 de juny de 1829) fou un mariner i administrador colonial espanyol. Va arribar al grau d'Almirall i fou l'últim virrei del Riu de la Plata amb poder efectiu en tot el territori: Francisco Javier de Elío, designat com el seu successor pel Consell de Regència, va governar tan sols la ciutat de Montevideo, durant l'any 1811.

## Biografia

El 1770 va ingressar a la carrera naval i el 1805 va combatre contra els anglesos en la batalla de Trafalgar, resultant ser un dels marins espanyols més destacats que van participar en ella. Ostentava a més el rang de general i cap d'esquadra i va estendre la seva insígnia a la nau Santíssima Trinitat, que era el vaixell major de tots els que van prendre part de la batalla i que va protagonitzar un dels episodis més intensos.
Va participar en la resistència contra la invasió napoleónica al seu país, i va ser membre de la Junta de Cartagena. La Junta Central de Sevilla el va nomenar virrei del Riu de la Plata el 1809, en substitució de Santiago de Liniers i de Bremond. Va assumir el càrrec enmig del descontentament dels criolls, en un ambient polític preparat perquè esclatés una revolució en qualsevol moment. Només faltava el detonant. Va reprimir la revolució de Chuquisaca a finals de 1809.
Davant l'ocupació d'Espanya per les forces de Napoleó Bonaparte, el 22 de maig de 1810 va convocar a un Cabildo Obert. Aquest va decidir la formació d'una Junta de Govern, i va ser nomenat president d'ella. Però els seus membres van renunciar davant el rebuig per part dels caps militars, i el 25 de maig va haver de presentar la seva renúncia. Per decisió de la Primera Junta va retornar a Espanya.
El 1818 va ser nomenat ministre de Marina i al desembre del mateix any director general de l'Armada, amb ordre que exercís en comissió la capitania general de Cadis i s'encarregués dels preparatius de l'expedició organitzada per a reconquistar el Riu de la Plata, que va fracassar el gener de 1820, i que preparava el comte de la Bisbal. No obstant això, el 1820 va triomfar la revolta dels constitucionalistes i Cisneros va ser capturat i portat a l'arsenal de la Carraca, romanent en aquesta situació fins que el Rei va jurar la Constitució de 1812.

## Referències

* ↑ Gerardo M. Martí, El fracaso de Cisneros y la Revolución de Mayo, Ediciones AqL, Villa Martelli, Argentina, 2010. ISBN 978-987-1159-88-8
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 25 juny 2017].

## Bibliografia

* Pigna, Felipe. Los mitos de la historia argentina. 26. Argentina: Grupo editoral Norma, 2007. ISBN 987-545-149-5.

## Enllaços externs

* Astillero.net
* ElHistoriador.com.ar Arxivat 2006-03-21 a Wayback Machine.
* Centro Virtual Cervantes - Museo Naval de Madrid
# Barbitanya

Barbitanya fou una ciutat de l'Àndalus. El 1006, en una expedició a Pamplona, és esmentada com la darrera plaça en terra de l'islam.
La ciutat es troba en la unió dels rius Cinca i Vero. Originàriament, és possible que s'anomenés Bergidum o Bergiduna. El seu nom en llatí era Barbastrum o Civitas Barbastrensis. En època romana era part de la província Tarraconense.

## Història

Ocupada pels àrabs des dels primers anys de la conquesta de la península, juntament amb Waixqa conformava l'ath-Thaghr al-Aqsà, la marca extrema, que formava part de la línia defensiva d'ath-Thaghr al-Alà, la marca superior amb Làrida i Saraqusta.
Després de la derrota en la batalla de Graus la primavera de 1063, en la qual va morir Ramir I d'Aragó, el seu fill Sanç I d'Aragó i Pamplona va atacar la ciutat de Barbastre el 1064, i va tenir l'ajut d'Ermengol III d'Urgell i del normand Robert Crespin. Els cristians tenien un exèrcit de 40.000 soldats i el setge va durar un mes. La ciutat fou concedida en feu a Ermengol III d'Urgell.
Dos anys més tard, Àhmad al-Mùqtadir va reconquerir la ciutat, i en aquesta nova batalla, el 1066, Ermengol III va morir. L'any 1100, fou finalment conquerida per Pere I d'Aragó i unida al Regne d'Aragó.

## Bibliografia

* (castellà) Cabañero Subiza, Bernabé: Una comarca prefigurada en època islámica en el ‘amal de Barbitah niyya.
# Batalla d'Azukizaka (1542)

En la primera batalla d'Azukizaka (小豆坂の戦い, Azukizaka no tatakai) Oda Nobuhide va vèncer Imagawa Yoshimoto, preparant així el camí perquè el seu fill, Oda Nobunaga, esdevingués un dels més grans senyors de la guerra del Japó. Malgrat aquesta desfeta, més tard, l'any 1548, Imagawa va vèncer Nobuhide a la segona batalla d'Azukizaka i va continuar l'expansió del seu territori fins al 1560, quan s'enfrontà amb Nobunaga i va ser mort a la batalla d'Okehazama.

## Referències

* ↑ Turnbull, Stephen Richard. The Samurai sourcebook. Londres: Cassell, 2002, p. 209. ISBN 978-1-85409-523-7.
* ↑ Brownlee, John S. Political thought in Japanese historical writing: from "Kojiki", 712 to "Tokushi Yoron", 1712. Waterloo (Canada): Wilfrid Laurier university press, 1991, p. 140. ISBN 978-0-88920-997-8.
# Batalla d'Ostia (Rafael)

La Batalla d'Ostia és una pintura del taller de l'artista renaixentista italià Rafael. La pintura forma part de l'encàrrec fet a Rafael perquè decorés les habitacions que avui són conegudes com a Stanze di Raffaello , al Palau Apostòlic al Vaticà. Se situa a l'habitació que rep el nom d L'incendi del Borgo, la Stanza dell'incendio del Borgo . L'obra és d'execució principalment de Giulio Romano, i així es veu en les característiques figures agitades del primer pla, però el projecte en si va ser de Rafael.
Va ser inspirada per la batalla naval de l'any 849, narrada en el Liber Pontificalis . Els sarraíns de Sicília i Itàlia meridional es van enfrontar a una lliga cristiana de vaixells Papals, napolitans i Gaeta davant la ciutat d'Ostia (l'anomenat port de Roma). A la pintura el papa Lleó IV, dona les gràcies després que els vaixells musulmans resultessin destruïts per una tempesta.
Sembla que el Papa Lleó X en triar aquest tema estava pensant en una possible croada contra els musulmans, que en aquell moment amenaçaven les costes mediterrànies.
El fresc representa dues escenes diferents. La batalla naval, en si, apareix en segon pla, donant-se més prioritat, per tant, al que passa en el primer pla, que és el lliurament dels presoners enemics al Papa, que desembarquen per la dreta. La figura de Lleó IV domina la part esquerra del primer pla, està assegut en un tron [], la qual cosa l'eleva sobre els que l'envolten; mira el cel en un gest d'agraïment a Déu; vesteix robes luxoses de color daurat. Se li han conferit els RESG de Lleó X, i els cardenals que l'envolten tenen les faccions dels cardenals Bibbiena i Juli de Mèdici.

## Referències

* Cirlot, L., (dir.), Museus del Vaticà , Col «Museus del Món», Tom 10, Espasa, 2007. ISBN 978-84-674-3813-0, pàg. 60-63.
# Marsopa comuna

La marsopa comuna (Phocoena phocoena) és una de les sis espècies de marsopa. El seu nom científic deriva de les paraules gregues que signifiquen 'foca grossa'. És un dels mamífers marins més petits. Sol romandre a prop de zones costaneres o estuaris de rius, de manera que és la marsopa més coneguda pels observadors de cetacis. Aquesta marsopa sovint s'aventura riu amunt i se l'ha vist a centenars de quilòmetres del mar.

## Descripció

La marsopa comuna és un xic més menuda que les altres espècies de marsopa, quan neix fa uns 67–85 cm de llargada i aleshores pesa uns 6,4-10 kg. Els adults dels dos sexes arriben a fer d'1,4 m a 1,9 m. Les femelles són més pesants amb un pes màxim al voltant dels 76 kg mentre que els mascles fan uns 61 kg. El seu cos és robust i de color gris per sobre i més blanc en la part de sota.

## Poblacions i distribució

La marsopa comuna està àmpliament distribuïda en aigües costaneres fredes de l'Atlàntic nord, Pacífic nord i la mar Negra. Aquestes poblacions es classifiquen en subespècies amb P. p. phocoena a l'Atlàntic Nord i Oest d'Àfrica, P. p. relicta a la Mar negra i Mar d'Azov, una població sense anomenar al nord-oest del Pacífic i P. p. vomerina al nord-est del Pacífic. Recentment les evidències genètiques suggereixen que l'estructura de les poblacions de marsopes comunes podrien ser més complexes i haurien de ser reclassificades.
* Una marsopa comuna en aigües de Dinamarca

## Referències

* ↑ Entrada «Phocoena phocoena (harbor porpoise)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 26 abril 2024].
* 1 2 Arne Bjorge, Krystal. A Tolley, "Harbor porpoise Phocoena phocoena" pgs. 530-532 of Encyclopedia of Marine Mammals (edited by William F. Perrin, Bernd Wursig, and J. G.M. Thewissen). Academic Press; 2nd edition. 2008.
* ↑ Harbour porpoises (Phocoena phocoena) in the North Atlantic: Distribution and genetic population structure. NAMMCO Sci. Pub 5: 11-29.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Aluata

Els aluates (Alouatta), també coneguts com a mones udoladores o udoladors, són l'únic gènere vivent de la subfamília dels aluatins i són uns dels micos del Nou Món més grossos. Actualment se'n reconeixen una quinzena d'espècies. Anteriorment se'ls classificava dins la família dels cèbids, però avui en dia se'ls classifica a la família dels atèlids. Són nadius dels boscos de Sud-amèrica i Centreamèrica. Viuen en grups d'uns divuit individus. Les amenaces pels aluates inclouen la caça que se'n fa per utilitzar-los com a aliment o per posar-los en captivitat.

## Referències

* ↑ Entrada «Alouatta palliata» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Aluata». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Cérvol mul

El cérvol mul (Odocoileus hemionus) és una espècie de cérvol. Deu el seu nom a les seves grans orelles, que s'assemblen a les d'un mul. És l'espècie més grossa del gènere Odocoileus i el seu hàbitat és a la part occidental de Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ Entrada «Dama hemionus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Chasicostylus castroi

Chasicostylus castroi és una espècie de marsupial sud-americà extint que visqué durant el Miocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a Sud-amèrica. Tenia una dieta carnívora.

## Referències

* ↑ Fossil marsupial species. Consultat el 19 setembre 2009
* ↑ Entrada «Chasicostylus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Lethiscus stocki

Lethiscus stocki és una espècie de tetràpodes lepospòndils. Es tracta del representant més antic conegut dels aïstòpodes, un grup d'amfibis semblants a serps extremament especialitzats coneguts del Carbonífer i el Permià. És l'únic representant conegut del gènere Lethiscus i la família dels letíscids.
L. stocki és conegut a partir d'un únic espècimen de l'estatge Holkerià (Viseà mitjà del Carbonífer inferior) d'Escòcia, i és un dels tetràpodes posteriors al Devonià més antics coneguts. Tot i ser tan antic, ja era un animal molt avançat.
# Hippidion principale

Hippidion principale és una espècie de mamífers extints de la família dels èquids. Visqueren a Sud-amèrica (Argentina, Bolívia, Brasil, el Perú, Uruguai i Xile) durant el Plistocè.

## Referències

* ↑ Entrada «Hippidion principale» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Attagis

Attagis és un gènere d'ocells de la família dels tinocòrids (Thinocoridae) que habita a la zona meridional d'Amèrica del Sud.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per dues espècies:
* tinocor de Bodaert (Attagis malouinus).
* tinocor ventre-rogenc (Attagis gayi).

## Bibliografia

* Jobling, J. A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). Christopher Helm, 2010. ISBN 9781408133262.

## Referències

* ↑ Entrada «Attagis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Jobling, 2010, «Attagis».
# Foca monjo de Hawaii

La foca monjo de Hawaii (Neomonachus schauinslandi) és una espècie de mamífer marí de la família de les foques que viu a les aigües càlides que envolten les illes del nord-est de l'arxipèlag de Hawaii. És rar observar-la a les illes més grans.

## Referències

* ↑ Entrada «Neomonachus schauinslandi» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Mostela cuallarga

La mostela cuallarga (Neogale frenata) és el mustèlid més difós al Nou Món. El seu àmbit de distribució s'estén des del sud del Canadà, a través de gran part dels Estats Units, fins a Mèxic, Centreamèrica i la part septentrional de Sud-amèrica. Generalment viu en hàbitats oberts o semioberts a prop de fonts d'aigua.

## Referències

* ↑ Entrada «Mustela frenata» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2023].
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Notostilòpids

Els notostilòpids (Notostylopidae, gr. ‘columnes posteriors’) és una família extinta de mamífers placentaris de l'ordre Notoungulata, subordre Notioprogonia, que visqueren durant l'Eocè a Sud-amèrica. S'han trobat fòssils a l'Argentina i Xile. Comprèn diversos gèneres coneguts des del principi de l'Eocè fins al principi de l'Oligocè.

## Referències

* ↑ Entrada «Notostylopidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 21 abril 2024].
# Mico (gènere)

Mico és un gènere de primats de la família dels cal·litríquids originaris de la conca de l'Amazones. Conté una quinzena llarga d'espècies.
Les espècies d'aquest gènere fan 18-30 cm de llargada, amb una cua de fins a 40 cm. Pesen 300-470 g. Tenen el pelatge fi i sedós, mentre que el color del pèl va des del blanc sobre capa grisa fins al marró fosc o el negre. A vegades, la part posterior de la gropa, els membres o la cua són de color contrastant. Com tots els cal·litríquids, tenen urpes en lloc d'ungles.

## Referències

* ↑ Entrada «Mico» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Costa-Araújo et al., 2021.

## Bibliografia

* Costa-Araújo, R.; Silva-Jr., J. S.; Boubli, J. P.; Rossi, R. V.; Canale, G. R.; Melo, F. R.; Bertuol, F.; Silva, F. E.; Silva, D. A.; Nash, S. D.; Sampaio, I.; Farias, I. P.; Hrbek, T. «An integrative analysis uncovers a new, pseudo-cryptic species of Amazonian marmoset (Primates: Callitrichidae: Mico) from the arc of deforestation» (en anglès). Scientific Reports, 11, 15.665, 2021. DOI: 10.1038/s41598-021-93943-w.
Viccionari
# Didolodòntids

Els didolodòntids (Didolodontidae) són una família de mamífers extints de l'ordre dels condilartres. Els animals d'aquest grup visqueren a Sud-amèrica durant el Paleocè i l'Eocè. Són parents propers dels mioclènids. És possible que els litopterns evolucionessin dels didolodòntids. En les últimes dècades, s'ha proposat unir els didolodòntids, mioclènids i litopterns en un nou ordre, el dels panameriungulats.
Els didolodòntids eren herbívors d'aspecte similar al de les llebres d'avui en dia, amb una llargada d'uns 60 cm. Els gèneres més coneguts són Lamegoia (Paleocè mitjà del Brasil, Ernestokokenia (Paleocè superior de l'Argentina) i Didolodus (Eocè inferior de l'Argentina).

## Referències

* ↑ Entrada «Didolontidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 18 gener 2024].
# Abrocoma

Abrocoma és un gènere de rosegadors de la família Abrocomidae oposats en la Serralada dels Andes a Sud-amèrica, des del sud del Perú a Xile central. El gènere conté vuit espècies, la majoria de les quals estan aïllades en el nord-oest de l'Argentina.

## Taxonomia

* Abrocoma bennettii
* Abrocoma boliviensis
* Abrocoma budini
* Abrocoma cinerea
* Abrocoma famatina
* Abrocoma shistacea
* Abrocoma uspallata
* Abrocoma vaccarum

## Referències

* ↑ Entrada «Abrocoma» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Vespertilionins

Els vespertilionins (Vespertilioninae) són una subfamília de ratpenats de la família dels vespertiliònids. Aquest grup té una distribució gairebé global i compta amb 254 espècies repartides en 40 gèneres. Els fòssils més antics d'aquesta subfamília daten de l'Oligocè inferior o, si es compta Stehlinia com un vespertilioní, de l'Eocè.

## Taxonomia

* Tribu - Eptesicini, Volleth i Heller, 1994
** Gènere - Arielulus, Hill i Harrison, 1987
** Gènere Eptesicus, Rafinesque, 1820
*** Subgènere - Eptesicus, Rafinesque, 1820
*** Subgènere - Rhinopterus, Miller, 1906
** Gènere - Hesperoptenus, Peters, 1868
*** Subgènere - Hesperoptenus, Peters, 1868
*** Subgènere - Milithronycteris, Hill, 1976
* Tribu - Lasiurini, Tate, 1942
** Gènere - Lasiurus, Gray, 1831
*** Subgènere - Dasypterus, H. Allen, 1894
*** Subgènere - Lasirius, Gray, 1831
* Tribu - Nycticeiini, Gervais, 1855
** Gènere - Nycticeinops, Hill i Harrison, 1987
** Gènere - Nycticeius, Rafinesque, 1819
** Gènere - Rhogeessa, H. Allen, 1866
*** Subgènere - Baeodon, Miller, 1906
*** Subgènere - Rhogeessa, H. Allen, 1866
** Gènere - Scoteanax, Troughton, 1943
** Gènere - Scotoecus, Thomas, 1901
** Gènere - Scotomanes, Dobson, 1971
** Gènere - Scotophilus, Leach, 1821
** Gènere - Scotorepens, Troughton, 1943
* Tribu - Nyctophilini, Peters, 1865
** Gènere - Nyctophilus, Peters, 1865
** Gènere - Pharotis, Thomas, 1914
* Tribu - Pipistrellini, Tate, 1942
** Gènere - Glischropus, Dobson, 1875
** Gènere - Nyctalus, Bowditch, 1825
** Gènere - Pipistrellus, Kaup, 1829
*** Subgènere - Perimyotis, Menu, 1984
*** Subgènere - Pipistrellus, Kaup, 1829
** Gènere - Scotozous, Dobson, 1875
* Tribu - Plecotini, Gray, 1866
** Gènere - Barbastella, Gray, 1821
** Gènere - Corynorhinus, H. Allen, 1865
** Gènere - Euderma, H. Allen, 1892
** Gènere - Idionycteris, Anthony, 1923
** Gènere - Otonycteris, Peters, 1859
** Gènere - Plecotus, E. Geoffroy Saint-Hilaire, 1818
* Tribu - Vespertilionini, Gray, 1821
** Gènere - Afronycteris, Monadjem, Patterson i Demos, 2020
** Gènere - Cassistrellus, Ruedi et al., 2018
** Gènere - Chalinolobus, Peters, 1866
** Gènere - Eudiscopus, Conisbee, 1953
** Gènere - Falsistrellus, Troughton, 1943
** Gènere - Glauconycteris, Dobson, 1875
** Gènere - Histiotus, Gervais, 1856
** Gènere - Hypsugo, Kolenati, 1856
** Gènere - Ia, Thomas, 1902
** Gènere - Laephotis, Thomas, 1901
** Gènere - Mimetillus, Thomas, 1904
** Gènere - Neoromicia, Roberts, 1926
** Gènere - Philetor, Thomas, 1902
** Gènere - Pseudoromicia, Monadjem et al., 2020
** Gènere - Tylonycteris, Peters, 1872
** Gènere - Vespadelus, Troughton, 1943
** Gènere - Vespertilio, Linnaeus, 1758

## Referències

* ↑ Entrada «Stehlinia» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Haramiyavia clemmenseni

Haramiyavia clemmenseni és una espècie de mamaliaforme extint que visqué durant el Triàsic superior a l'est de Groenlàndia. És l'única espècie del gènere Haramiyavia i de la família dels haramiyàvids. Es tracta de l'espècie més coneguda del seu ordre. Se n'ha trobat una mandíbula completa amb un parell de dents i part de l'esquelet postcranial, que és semblant al dels morganucodonts. La mandíbula atenyia 3 cm de llargada i el crani probablement feia 4 cm. Devia ser un animal lleuger i àgil.

## Referències

* 1 2 Entrada «Haramiyavia clemmenseni» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Rose, 2006, p. 51.

## Bibliografia

* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Liaoningogriphus quadripartitus

Liaoningogriphus quadripartitus és una espècie de crustaci que visqué durant el Cretaci inferior en allò que avui en dia és la Xina. Se n'han trobat restes fòssils a la província de Liaoning. En el moment del seu descobriment es cregué que provenia d'estrats juràssics. El seu nom genèric, Liaoningogriphus, és una combinació del nom «Liaoning» i la paraula grega grifos ('complicat'), mentre que el seu nom específic, quadripartitus, significa «en quatre parts».

## Referències

* 1 2 Entrada «Liaoningogriphus quadripartitus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Shen, Y.-B; Taylor, R. S; Schram, F. R «A new spelaegriphacean (Crustacea: Peracarida) from the Upper Jurassic of China» (PDF) (en anglès). Contributions to Zoology, 68, 1, 1998, pàg. 13-35.