OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre per a la Integritat Pública

El Centre per a la Integritat Pública (en anglès, Center for Public Integrity, CPI) és una organització estatunidenca sense ànim de lucre de periodisme d'investigació que afirma que té la missió de "revelar abusos de poder, corrupció i negligència de funcions per part d'institucions públiques i privades poderoses per tal de fer que operin amb honradesa, integritat i responsabilitat i que posin per sobre l'interès públic". Amb uns cinquanta treballadors, el CPI és un dels centres d'investigació independents i sense ànim de lucre més grans d'Amèrica. El 2014 va guanyar el Premi Pulitzer de periodisme d'investigació.
El CPI es descriu com una organització que és "independent i que no duu a terme feina partidista". Ha estat descrit com a "progressista", "apartidista," "independent" i "liberal".
El CPI publica els seus informes al seu lloc web per a mitjans de comunicació dels EUA i d'arreu del món. El 2004, el llibre del CPI, The Buying of the President, es va situar en la llista de més llegits de The New York Times durant tres mesos.
El 1997 llançà endavant el projecte Consorci Internacional de Periodistes d'Investigació. Aquest projecte publicà el 2013 l'informe Secrecy For Sale: Inside The Global Offshore Money Maze.

## Referències

* ↑ «About The Center for Public Integrity». Center for Public Integrity. [Consulta: 9 juny 2012].
* ↑ «PI reduces staff to compensate for $2 million budget hole». Poynter Institute, 09-12-2011. [Consulta: 9 juny 2012].
* ↑ «The 2014 Pulitzer Prize Winners Investigative Reporting». Pulitzer.org. [Consulta: 29 juliol 2014].
* ↑ «Frequently Asked Questions». Center for Public Integrity. [Consulta: 9 juny 2012].
* ↑ «Spectrum Narrows Further in 2002: Progressive, domestic think tanks see drop». Fairness and Accuracy in Reporting, 01-07-2003. [Consulta: 9 juny 2012].
* ↑ Goldstein, Steve «`Outsider' Runs Filled With `Insider' Advisers». Philadelphia Inquirer, 16-02-1996 [Consulta: 19 juny 2013]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ Galvin, Kevin «Buchanan Campaign Chief Has Milita Ties». Associated Press.
* ↑ Broder, John «Buchanan Aide Suspended Over Hate Group Ties». Los Angeles Times, 16-02-1996 [Consulta: 31 gener 2001].
* ↑ «Mr. Buchanan Stumbles». The New York Times, 17-02-1996 [Consulta: 31 gener 2001].
* ↑ Lewis, Charles «The Growing Importance of Non-Profit Journalism» (PDF). The Joan Shorenstein Center on the Press, Politics and Public Policy.
* ↑ Bacon, Wendy «Investigative Journalism in the Academy-possibilities for Storytelling across Time and Space». Pacific Journalism Review, 17, 1, 2011, pàg. 54-57.
* ↑ Perlah, Jeff «International Consortium Of Investigative Journalists Releases “Secrecy For Sale: Inside The Global Offshore Money Maze”». International Business Times, 04-04-2013 [Consulta: 3 abril 2016].

## Enllaços externs

* Centre per a la Integritat Pública
# Barri de Torre Baró

Torre Baró és un barri del districte de Nou Barris de la ciutat de Barcelona. És un dels barris més singulars de la Serra de Collserola.
Va sorgir a mitjan segle xx a una part de la serra de Collserola de diferents iniciatives d'urbanització en forma de ciutat jardí que no van prosperar. La zona, que en un principi havia d'ésser residencial, es va convertir en un barri d'auto-construcció, arran de les necessitats d'habitatge de moltes persones arribades d'altres llocs de la península Ibèrica durant les dècades dels cinquanta i seixanta.
La construcció inacabada del castell de Torre Baró, a dalt de la serra, s'ha convertit en símbol del districte. Aixecat durant la primera dècada del segle passat, tenia com a finalitat esdevenir un hotel dins del projecte d'urbanització de la zona residencial. El nom del barri, però, prové de l'antiga torre anomenada Torre del Baró, construïda al segle xvi per la família Pinós al costat de la carretera de Ribes i destruïda l'any 1714. Una segona torre va ésser construïda al mateix indret el 1797 i va ésser enderrocada el 1967 quan es va construir la Meridiana.
El febrer de 2006 l'alcalde Joan Clos va inaugurar el pont del Congost, que connecta els barris de Torre Baró i Vallbona, per sobre les vies del tren i l'AP-7, amb una vorera ampla per a vianants i un corredor de bicicletes.

## Vegeu també

* Plaça Roja (Barcelona)
* Associació de Veïns de Torre Baró
* Festa Major de Torre Baró
* Estació de Torre Baró

## Referències

* ↑ «Barri de Torre Baró». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ S'inaugura el pont del Congost, que acosta els barris de Vallbona i Torre Baró

## Enllaços externs

* Torre Baró, a la web de l'Ajuntament de Barcelona Arxivat 2011-10-23 a Wayback Machine.
* «Barri de Torre Baró». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Marilyn Bailey Ogilvie

Marilyn Bailey Ogilvie (Duncan, Oklahoma, Estats Units, 22 de març de 1936) és una historiadora de la ciència nord-americana coneguda especialment per la seva feina centrada en el paper de la dona al món de la ciència.
Llicenciada en biologia l'any 1957 per la Universitat de Baker, va cursar el 1959 un màster en zoologia per la Universitat de Kansas. Es va doctorar en Filosofia de Història de la Ciència a la Universitat d'Oklahoma el 1973 i feu un màster en biblioteconomia a la mateixa universitat el 1983.
Va ensenyar a la Universitat Baptista d'Oklahoma, abans d'esdevenir conservadora de la Història de Col·leccions de Ciència i professora a la Universitat d'Oklahoma. Després de la seva jubilació el 2008 es va dedicar el seu nom a una beca d'estudis per a llicenciats i llicenciades en Història de la Ciència.

## Publicacions destacades

* Ogilvie, Marilyn Bailey. Marie Curie: A Biography. Westport, Conn: Greenwood Press, 2004. ISBN 9780313325298.
* Ogilvie, Marilyn Bailey. The Biographical Dictionary of Women in Science: Pioneering Lives from Ancient Times to the mid-20th Century. Nova York: Routledge, 2000. ISBN 9780415920384.
* Ogilvie, Marilyn Bailey. A Dame Full of Vim and Vigor: A Biography of Alice Middleton Boring, Biologist in China. Amsterdam: Harwood Academic, 1999. ISBN 9057025752.
* Ogilvie, Marilyn. Women in Science: Antiquity through the Nineteenth Century: A Biographical Dictionary with Annotated Bibliography. Cambridge, Mass: MIT Press, 1986. ISBN 9780262150316.

## Referències

* 1 2 «Marilyn Bailey Ogilvie» (en anglès). Prabook.World Biographical Encyclopedia. [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ «Marilyn Ogilvie». University of Oklahoma. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ Livesey, Steven J. «Marilyn B. Ogilvie Alumni Graduate Fellowship», 24-05-2013. Arxivat de l'original el 2013-05-24. [Consulta: 5 setembre 2020].

## Enllaços externs

* «Marilyn B. Ogilvie» (en anglès). Universitat d'Oklahoma.
# Mardontes

Mardontes (Μαρδόντης) fou un noble persa, fill de Bageu, que va tenir el comandament de les forces navals perses de la zona del golf Pèrsic contra Grècia. Quan Xerxes I de Pèrsia es va retirar cap a Àsia, es va quedar com un dels almiralls de la flota persa, i va morir en la batalla de Micale el 479 aC.
# Joseph Chamberlain

Joseph Chamberlain (Camberwell, 1836 - 1914) va ser un líder britànic de gran influència en política exterior.
Fill d'una família de comerciants, va fer fortuna als negocis, després de deixar els estudis prematurament malgrat les altes qualificacions que sempre va obtenir. Es va ficar en política a través de grups obrers. La seva popularitat en aquests cercles el va convèncer per presentar-se per a alcalde de Birmingham en 1873, càrrec que va aconseguir i que va millorar la seva carrera política, sobretot per la popularitat guanyada en remodelar i dotar de serveis els barris. Des de la política nacional sempre va protegir els interessos d'aquesta ciutat, com proven els esforços per aconseguir tenir una universitat (la torre central de la qual li està dedicada).
Posteriorment va ser elegit diputat, dins el Partit Liberal Unionista. Al seu escó i més endavant a la Cambra de Comerç, va aprovar mesures per impulsar els negocis britànics a l'exterior i l'educació laica i gratuïta per als nens de les classes baixes. Més endavant, el 1895, va ser nomenat encarregat del colonialisme, dins les files conservadores. La seva política expansionista va portar a conflictes amb les colònies africanes i amb Veneçuela però també a l'engrandiment de l'Imperi Britànic per la zona de Ghana, en detriment de les aspiracions franceses, buscant debades el suport alemany.
Va ser un dels líders més destacats en les Guerres Bòer, que no van minvar la seva popularitat, i va continuar actiu fins que es va haver de retirar per malaltia. Abans de plegar del seu càrrec, va aconseguir signar l'anomenada Entente cordiale, que aturava les hostilitats amb França i mantenia l'statu quo vigent, amb Gran Bretanya com a líder.

## Vegeu també

* Rellotge Chamberlain
# Lisa Carrington

Lisa Carrington (Tauranga, 23 de juny de 1989) és una esportista neozelandesa que competeix en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les.
Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, obtenint una medalla d'or en la prova de K1 200 m. Ha guanyat 7 medalles en el Campionat Mundial de Piragüisme entre els anys 2011 i 2015.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 1 | K1 200 m |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2011 | Szeged ( Hongria) | 1 | K1 200 m |
| 2013 | Duisburg ( Alemanya) | 1 | K1 200 m |
| 2013 | Duisburg ( Alemanya) | 3 | K1 500 m |
| 2014 | Moscou ( Rússia) | 1 | K1 200 m |
| 2014 | Moscou ( Rússia) | 2 | K1 500 m |
| 2015 | Milà ( Itàlia) | 1 | K1 500 m |
| 2015 | Milà ( Itàlia) | 1 | K1 200 m |

## Referències

* ↑ «Lisa Carrington» Arxivat 2018-08-30 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Lisa Carrington» en Canoeresults.eu (anglès)
# Kim Hyun-mee

Kim Hyun-mee (20 de setembre de 1967), a vegades escrit Kim Hyun-mi, és una ex-jugadora d'handbol sud-coreana que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol.
El 1989 fou escollida Jugador de l'any de l'IHF per la Federació Internacional d'Handbol.

## Referències

* ↑ «Kim Hyeon-Mi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ Previous World Handball Players Arxivat 2009-06-22 a Wayback Machine. (Retrieved on December 14, 2007)
* ↑ "World Handball Players" Arxivat 2012-02-09 a Wayback Machine. – worldhandball (Retrieved on December 23, 2007)
# Ochotona nubrica

Ochotona nubrica és una espècie de pica de la família dels ocotònids que viu a la Xina, Bhutan, l'Índia, el Nepal i el Pakistan.

## Referències

* Lagomorph Specialist Group 1996. Ochotona nubrica. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consultat el 9 de maig del 2008.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Província de Mahiliou

La província de Mahilioŭ (en belarús Магілёўская вобласць, Mahilióuskaia vóblasts), també coneguda amb el nom rus de Mogiliov (a vegades transcrit com a Mogilev), és una província de Belarús que limita a l'est amb Rússia.

## Demografia

La província de Mahiliou té una població de 1,169,100 habitants (2004), al voltant del 12,2% del total belarús. Del total, 353,600 viuen a les zones rurals, i 855,000 viuen a ciutats i viles. D'ells, també, 639,300 són dones i 567,300 homes. Uns 288,100 són nens menors de 18 anys i 267,300 són ancians.
Des del punt de vista ètnic, 1,044,000 habitants són belarussos, 132,000 són russos, 3,500 són jueus, 2,800 són polonesos, 2,110 són ucraïnesos, 1,700 són tàtars de Belarús, 1,300 són lituans, 1,100 són armenis, i 1,070 són gitanos.

## Divisió administrativa

Les principals ciutats de la regió són:
* Mahiliou (Магілёў) - 365.100 hab.
* Babruisk (Бабру́йск) - 220.800 hab.
* Assipòvitxi (Асіпо́вічы) - 34.700 hab.
* Horki (Го́ркі) - 34.000 hab.
* Krítxau (Кры́чаў) - 28.200 hab.
* Bíkhau (Бы́хаў) - 17.300 hab.
* Kastsiukòvitxi (Касцюко́вічы) - 16.100 hab.
* Klímavitxi (Клі́мавічы) - 16.000 hab.
* Xklou (Шклоў) - 15.900 hab.
* Mstsíslau (Мсці́слаў) - 11.700 hab.
* Txàvusi (Ча́вусы) - 10.800 hab.
* Txèrikau (Чэ́рыкаў) - 8.400 hab.
* Slàuharad (Сла́ўгарад) - 8.300 hab.

## Enllaços externs

* Comitè Regional Executiu de Mahiliou Arxivat 2004-10-09 a Wayback Machine.
# Nakhiduri

Nakhiduri és una petita ciutat de Geòrgia en el districte de Bolnisi dins la regió Kvemo Kartli. Està situada en la conca del riu Kura.
Nakhiduri fou teatre de dues batalles de gran importància:
* 1407 quan les tribus turcmanes establertes prop del país van començar a fer incursions, i el rei Giorgi VII de Geòrgia els va combatre però va morir en la batalla de Nakhiduri lliurada contra el tàrtars nòmades de Somkhètia.
* 1598, quan els georgians van iniciar la guerra contra els turcs i van atacar Gori que fou capturada. Tblisi estava amenaçada i el sultà otomà va enviar un exèrcit que va acampar al riu Alghuèti, prop de Nakhiduri. Els georgians van presentar combat i van ser derrotats; el rei de Kartli fou capturat i enviat a Istanbul carregat de cadenes.

## Referències

* ↑ «Georgia › Kvemo Kartli › Bolnisi district › Village» (en anglès). Travel in Georgia. [Consulta: 22 gener 2020].
* ↑ Alexander Mikaberidze. Historical Dictionary of Georgia (en anglès). Maryland: Rowman i Littlefield, 2015, p. 490. ISBN 9781442241459.
Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Joshua Clifford Bongard

Joshua Clifford Bongard, més conegut com a Josh Bongard, és professor de Ciències de la computació a la Universitat de Vermont on dirigeix el Laboratori de Morfologia, Evolució i Cognició. El seu treball es centra en la robòtica evolutiva , computació evolutiva, simulació física, el disseny i la fabricació automatitzada de robots suaus, evolucionats i col·lectius, així com organismes dissenyats per ordinador.
Va assistir a la Northern Secondary School a Toronto i el 1997 es va llicenciar en Informàtica a la Universitat McMaster, Canadà; va obtindre la mestria a la Universitat de Sussex al Regne Unit, i el seu doctorat, entre 1999–2003, a la Universitat de Zúric a Suïssa. Exercí com a associat postdoctoral amb Hod Lipson al Laboratori de Síntesi Computacional de la Universitat Cornell als Estats Units d'Amèrica del 2003 al 2006.
El 2007, va rebre una prestigiosa beca de Microsoft Research New Faculty Fellowship i va ser nomenat un dels 35 millors joves innovadors menors de 35 anys del MIT Technology Review. El 2010 va rebre el Premi Presidential Early Career Award for Scientists and Engineers (PECASE) de Barack Obama en un cerimònia a la Casa Blanca. També ha rebut el premi Cozzarelli de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units.
Al 2020, Bongard, juntament amb Levin, biòleg de la Universitat Tufts, va crear els primers robots vius, robots biològics multicel·lulars a partir de cèl·lules embrionàries de granota amb ungles africana (Xenopus laevis), als que anomenaren xenobots.
Al llarg de la seua carrera, ha estat finançat per National Science Foundation, la NASA, DARPA, ARO i la Fundació Sloan.

## Publicacions

* Pfeifer, Rolf; Bongard, Josh. Bradford Books. How the Body Shapes the Way We Think: A New View of Intelligence, 1 Gener 2006. ISBN 9780262162395.
* Kriegman, S., Blackiston, D., Levin, M., and Bongard, J. (2020) A scalable pipeline for designing reconfigurable organisms. Proceedings of the National Academy of Sciences, doi:10.1073/pnas.1910837117.
* Bongard J. (2011) Morphological change in machines accelerates the evolution of robust behavior. Proceedings of the National Academy of Sciences, doi:10.1073/pnas.1015390108.
* Bongard J. and Lipson H. (2007) Automated reverse engineering of nonlinear dynamical systems. Proceedings of the National Academy of Sciences, 104 (24): 9943-9948.
* Bongard, J.; Zykov, V; Lipson, H. «Resilient machines through continuous self-modeling». Science, 314, 17-11-2006, pàg. 1118-1121 [Consulta: 8 desembre 2023].

## Referències

* ↑ «Josh Bongard - Professor, Graduate Student Advisor». [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ «2007 Young Innovators Under 35». Technology Review, 2007. [Consulta: 8 desembre 2023].
* 1 2 «Josh Bongard». [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ Kriegman, Sam; Blackiston, Douglas; Levin, Michael; Bongard, Josh «A scalable pipeline for designing reconfigurable organisms». PNAS, 13-01-2020. DOI: https://doi.org/10.1073/pnas.1910837117 [Consulta: 6 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Web de Josh Bongard - Universitat de Vermont
* Organismes dissenyats per computador
* Llistat actualitzat de publicacions a Google Acadèmic
# Nombre negatiu

Sistema de nombres en matemàtiques :
Un nombre negatiu és un nombre que està per sota de 0, és a dir, que és menor que zero. Per exemple: −0,5, −1, −2, −3, −4… i així successivament fins a menys infinit. Els nombres negatius poden ser nombres enters o decimals.
Si un nombre és negatiu, s'indica matemàticament amb el signe menys (−) abans del nombre —tot i que, a vegades, l'escriptura pot ser ambigua i el nombre negatiu es posa entre parèntesis.

## Història

Històricament van aparèixer cap allà l'any 100 aC. Abans, quan un càlcul donava negatiu es considerava senzillament un error, ja que no hi ha nombres negatius a la realitat visibles a simple vista. Ben aviat es van associar als deutes, connotació que mantenen, també anomenats nombres vermells en aquest sentit.

## Relació entre els nombres positius i negatius

A continuació tenim la recta dels nombres positius i els negatius. Així doncs veiem que el zero és un nombre que separa els nombres positius del negatius.
Els nombres, en general, són més grans, independentment del signe, com més a la dreta es trobin. Per tant, els nombres negatius es considerem més gran quan més a prop del zero es trobin a la recta.
Per exemple:
* −5 < −2
* −5 > −8
* −5 < 0
* −5 < +2

## Operacions amb nombres negatius
### Suma

Suma de dos nombres
* La suma de dos nombres negatius és el mateix que la suma amb dos nombres negatius però canviant el signe.
       (−a) + (−b) = − (a + b)
       Exemple (−2) + (−5) = − (2 + 5) = (−7)
* Si la suma és d'un nombre negatiu i un nombre positu, s'ha de tenir en compte quin és més gran.
* Si el negatiu és més petit que el positiu. Si a < b.
       (−a) + (b) = + (b − a)
       Exemple (−2) + (5) = + (5 − 2) = (+3)
* Si el negatiu és més gran que el positiu. Si a > b.
       (−a) + (b) = − (a − b)
       Exemple (−5) + (2) = − (5 − 2) = (−3)
Tot i així es poden fer sumes de més xifres, Propietat associativa.

### Resta

Normalment, ja s'utilitza el signe negatiu per fer la resta, per exemple, 5−2=3. El signe − davant un parèntesi canvia el signes de tot el parèntesi.
* Dos nombres negatius
       (−a) − (−b)= (−a) + (+b)
       Exemple (−2) − (−5) = (−2) + (+5) = (+3)
* Si el negatiu és el primer nombre, abans del signe
       (−a) − (b) = − (a + b)
       Exemple (−2) − (5) = (−2) + (−5) = (−7)
* Si el negatiu és el segon nombre, després del signe
       (a) − (−b) = (a+b)
       Exemple (+2) − (−5) = (+2) + (+5) = (+7)

### Multiplicacions i divisions

* El producte o divisió d'un nombre positiu i un nombre negatiu és negatiu.
* El producte de dos nombres negatius és positiu.
| Producte | Divisió |
# Lee Ki-soon

Lee Ki-soon (15 d'agost de 1966) és una ex-jugadora d'handbol sud-coreana que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla de plata en la competició d'handbol.

## Referències

* ↑ «Lee Gi-Sun Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 7 novembre 2019].
# Ochotona cansus

La pica de Gansu (Ochotona cansus) és una espècie de pica de la família dels ocotònids que viu a la Xina.

## Descripció

El pica de Gansu és una pica relativament petita d'11,6 a 16,5 centímetres que pesa entre 50 i 100 grams. La seva pell d'estiu és vermell fosc cap a marronós o bru grisós, amb moltes variacions de color d'una regió a l'altre. Del pit cap enrere hi ha una ratlla més clara. El ventre és de color blanc clar fins a bru groguenc. D'hiverns, el dors és d'un gris o bru vermellós uniforme. Les orelles mesure d'1,4 a 2,4 centímetres, les potes del darrer de 2,2 a 2,9 centímetres. Té un gran crani en proporció amb la llargada total del cos. L'arc zigomàtic és més petit que l'espècie parent Ochotona thibetana.

## Distribució

Viu a la Xina al nord de la Regió Autònoma del Tibet i a la província de Sichuan, la Qinghai central i oriental fins al sud de Gansu a la província de Shaanxi, a una altitud d'entre 2.700 i 3.800 msnm.

## Referències

* 1 2 Smith, Andrew T.; Xie, Yan. «Gansu pika». A: A Guide to the Mammals of China. Princeton University Press, 2008, p. 277–278. ISBN 978-0-691-09984-2.
* ↑ Chapman, Joseph A.; Flux (editors), John E. C.. Rabbits, Hares and Pikas. Status Survey and Conservation Action Plan (en anglès). Gland: International Union for Conservation of Nature and Natural Resources (IUCN), 1990, p. 23–25. ISBN 2-8317-0019-1. Arxivat 2009-01-14 a Wayback Machine.
* ↑ Smith, A.T. & Johnston, C.H.. Ochotona cansus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 d'octubre del 2015.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Agustín de Prado y Mármol

Agustín de Prado y Mármol (Madrid, 1577-?) va ser un militar castellà que va servir a l'exèrcit espanyol en els estats de Flandes i Milà. Nascut a la capital, va ser batejat a la parròquia de San Ginés, fill de Gaspar de Prado y Loaysa, també militar destacat a Flandes i que va morir a Oostende, i d'Isabel de Mármol y Figueroa, ambdós naturals de Madrid. Va servir els reis Felip II i Felip III durant vint-i-set anys entre Flandes i Milà, vint-i-cinc dels quals com a Capità d'Infanteria. Va participar també a la Jornada del Brasil (1625) i la conseqüent recuperació de Bahia, pels seus mèrits en la batalla el 15 de juny de 1626 va rebre l'hàbit de l'Orde de Sant Jaume.

## Referències

* 1 2 Álvarez y Baena, 1789, p. 5-6.
* ↑ Quintana, Jerónimo de. A la muy antigua, noble y coronada villa de Madrid. Historia de su antigüedad, nobleza y grandeza. (en castellà). Madrid: Imprenta del Reino, 1629, p. 1629.

## Bibliografia

* Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789.
# Nicànor d'Estagira

Nicànor d'Estagira (en grec Νικάνωρ) va ser un militar macedoni originari d'Estageira.
Alexandre el Gran el va enviar a Grècia a proclamar, durant els jocs olímpics del 324 aC, el decret per fer tornar els exiliats de totes les ciutats de Grècia.
Probablement és el mateix Nicànor que apareix més tard amb el comandament de la flota durant el setge de Milet, i també probablement és el mateix Nicànor que en el repartiment de Triparadisos del 321 aC va obtenir la important satrapia de Capadòcia i va ser partidari d'Antígon el Borni al que va acompanyar a la guerra contra Èumenes de Càrdia. Després de la segona batalla de la Gabiene, Nicànor va ser l'encarregat de recollir a Èumenes, que com a presoner entregaven els argiraspides.
A la mort de Pitó i els seus associats el 316 aC, va ser nomenat governador o sàtrapa de Mèdia i províncies adjacents (les anomenades "Altes Satrapies"), govern que va conservar fins al 312 aC en què Seleuc es va apoderar de Babilònia. Nicànor va reunir un exèrcit i va marxar contra Seleuc però va ser sorprès i derrotat quan passava el Tigris i les seves tropes van ser aniquilades o es van passar a l'enemic. Segons Diodor de Sicília, Nicànor va poder escapar cap al desert des d'on va demanar ajut a Antígon. Segons Appià en canvi va morir en la batalla. Aquesta segona versió sembla més probable, ja que no torna a ser mencionat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1176.