OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# TT del Cigne

TT del Cigne (TT Cygni) és un estel variable de la constel·lació del Cigne. Situada a uns 2.020 anys llum del sistema solar, TT Cygni és un dels escassos estels de carboni observables, sent el seu tipus espectral CV4.
TT Cygni és una gegant vermella 3.050 vegades més lluminosa que el Sol. Té una temperatura efectiva de 2.825 K i des de la seva superfície bufa un fort vent estel·lar. Imatges en ràdio-freqüència mostren que hi es envoltada d'un fi anell de 0,25 anys llum de radi, en realitat una coberta de gas en expansió des de fa 6.000 o 7.000 anys. S'expandeix a una velocitat de 12,6 km/s i el seu centre està desplaçat respecte a l'estel visible. La velocitat relativa de l'estel respecte a l'anell pot explicar-se considerant que TT Cygni és un sistema binari l'acompanyant del qual, de massa semblant a la del Sol, estaria a unes 1.000 ua.
La magnitud aparent de TT Cygni oscil·la entre +7,5 i +8,0. S'han observat almenys tres períodes de 116, 390 i 187 dies.

## Referències

* ↑ «A search for cool carbon stars. VII. Vulpecula (l about 60 deg) region». Publications of the National Astronomical Observatory of Japan, 1999, pàg. 149–166.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «TT Cygni» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 14 desembre 2020].
* 1 2 Bergeat, J.; Chevallier, L. «The mass loss of C-rich giants». Astronomy and Astrophysics, 429, 2005. pp. 235-246.
* ↑ TT Cygni: Carbon Star. APOD (NASA)
* ↑ Olofsson, H.; Bergman, P.; Lucas, R.; Eriksson, K.; Gustafsson, B.; Bieging, J. H. «A high-resolution study of episodic mass loss from the carbon star TT Cygni». Astronomy and Astrophysics, 353, 2000. p.583-597.
* ↑ Soker, N. «Departure from Axisymmetry in Planetary Nebulae». The Astrophysical Journal, 557, 2001. pp. 256-265.
* ↑ J. Dusek, Z. Mikulasek and J. Papousek «Preliminary analysis of light curves of seven carbon stars». Contrib. Astron. Obs. Skalnaté Pleso, 33, 2003. p. 119-133.
# TZ Cassiopeiae

TZ Cassiopeiae (TZ Cas / HIP 117763 / SAO 20912) és un estel variable a la constel·lació de Cassiopea de magnitud aparent mitjana +9,04. Molt allunyada del sistema solar, s'estima que està a una distància de 2.378 parsecs (7.750 anys llum), però l'error en la mesura és de ± 658 parsecs.
TZ Cassiopeiae és una supergegant vermella de tipus espectral M3I amb una temperatura efectiva de 3.670 K. És un estel de gran grandària, amb un radi 645 vegades més gran que el radi solar, equivalent a 3 ua. Si estiguera al lloc del Sol, les òrbites dels primers quatre planetes —la Terra inclusivament— quedarien englobades dins de l'estel. Amb una massa d'aproximadament 15 masses solars, s'estima que la seva pèrdua de massa estel·lar —com a pols, ja que el gas atòmic i molecular no ha pogut ser avaluat— és de 3,8 × 10$^{-9}$ masses solars per any. Donada la seva elevada massa, TZ Cassiopeiae acabarà la seva vida esclatant com una espectacular supernova.
TZ Cassiopeiae està catalogada com una variable irregular de tipus LC i de fet és prototip d'aquesta subclasse. La seva lluentor varia entre magnitud +8,86 i +10,50 havent-se detectat un possible període de 3.100 dies.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Afirmat a: Gaia DR3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 13 juny 2022.
* ↑ «TZ Cas - Pulsating variable Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ Famaey, B.; Jorissen, A.; Luri, X.; Mayor, M.; Udry, S.; Dejonghe, H.; Turon, C. «Local kinematics of K and M giants from CORAVEL/Hipparcos/Tycho-2 data. Revisiting the concept of superclusters». Astronomy and Astrophysics, 405, 2005. pp. 165-186.
* 1 2 3 Josselin, E.; Plez, B. «Atmospheric dynamics and the mass loss process in red supergiant stars». Astronomy and Astrophysics, 469, 2, 2007. pp. 671-680.
* ↑ «TZ Cassiopeiae» (en anglès). VizieR - Catàleg General d'Estrelles Variables. [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ Kiss, L. L.; Szabó, Gy. M.; Bedding, T. R. «Variability in red supergiant stars: pulsations, long secondary periods and convection noise». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 372, 4, 2006. pp. 1721-1734.
# T de la Llebre

T de la Llebre (T Leporis) és un estel variable a la constel·lació de la Llebre. Visualment a mig grau d'ε Leporis, s'hi troba aproximadament a 500 anys llum del sistema solar. De tipus espectral Md, és una estrella variable de període llarg, concretament una variable Mira —igual que R Leporis, en aquesta mateixa constel·lació— la lluentor de la qual oscil·la entre magnitud aparent +7,40 i +14,30 amb un període de 368,1 dies. La seva temperatura superficial, extremadament baixa per a un estel, és de 2.800 K.
Les variables Mira es troben entre les majors fàbriques de molècules i pols de l'Univers. En cada pulsació, T de la Llebre expulsa matèria a l'espai, perdent cada any una quantitat de massa equivalent a la massa terrestre. Imatges de T de la Llebre obtingudes amb l'interferòmetre Very Large Telescope de l'Observatori Europeu Austral (ESO) han permès observar una capa de gas i pols que envolta l'estel, el diàmetre del qual és unes 100 vegades més gran que el del Sol. Donada la gran distància a la qual s'hi troben aquesta classe d'estels, el seu diàmetre angular aparent —malgrat la seva enorme grandària intrínseca— pot ser de només mitjana milionèsima part del solar.

## Referències

* ↑ «VizieR Online Data Catalog: Henry Draper Catalogue and Extension, published in Ann. Harvard Obs. 91-100 (1918-1925)» (en anglès). Annals of the Astronomical Observatory of Harvard College, segle XX.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «T Leporis - Variable Star of Mira Cet type» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 27 maig 2021].
* ↑ García-Hernández, D. A.; García-Lario, P.; Plez, B.; Manchado, A.; D'Antona, F.; Lub, J.; Habing, H. «Lithium and zirconium abundances in massive Galactic O-rich AGB stars». Astronomy and Astrophysics, 462, 2, 2007. pp. 711-730.
* ↑ «Unique Details Of Double Star In Orion Nebula And Star T Leporis Captured By 'Virtual' Telescope» (en anglès). ScienceDaily, 19-02-2009. [Consulta: 26 febrer 2009].
# Talitha

Talitha (Iota de l'Ossa Major / ι Ursae Majoris) és el novè estel més brillant en la constel·lació de l'Ossa Major, amb magnitud aparent +3,12. El seu nom prové tant de l'àrab com del llatí. La paraula Talitha («tercer») prové de l'àrab i fa referència al «tercer salt», ja que per als antics àrabs, els estels que nosaltres associem amb les potes de l'ossa eren les petjades de gaseles saltant. La paraula Borealis, provinent del llatí, al·ludeix a la seva condició d'estel del nord, per diferenciar-la de Talitha Australis (κ Ursae Majoris), situada al sud.
Talitha és un sistema estel·lar relativament proper, a 47,7 anys llum de la Terra. Talitha Borealis A, la component principal, és un estel blanc de 8.165 K de temperatura. No se sap amb certesa si encara s'hi troba en la seqüència principal o si, per contra, havent-la abandonat ja, és una subgegant. Generalment considerada de tipus espectral A7 IV, brilla amb una lluminositat 9 vegades major que la lluminositat solar. Així mateix, constitueix una binària espectroscòpica les components de la qual tenen un període orbital de 4.028 dies.
A una distància mitjana de 132 ua, amb un període orbital de 818 anys, s'hi troba un segon estrella binària, i les seves components denominades Talitha Borealis B i Talitha Borealis C. Ambdues són nanes vermelles de tipus espectral M1 V, separades 10 ua i el seu període orbital és de 39,7 anys.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 Parsecs: The Northern Sample. I» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 10-2003, pàg. 2048–2059. DOI: 10.1086/378365.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 Marwan Gebran «A new method for the inversion of atmospheric parameters of A/Am stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 5-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201528052.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.
* ↑ «Talitha (Stars, Jim Kaler)».
* ↑ «NSV 4329 - Spectroscopic binary».(SIMBAD)
# Steve Smyth

Steve Smyth és un cantautor anglòfon de Nova Gal·les del Sud: fill de missioners, Smyth passà la seua infància acompanyant els seus pares en missió evangèlica per tota Austràlia i, durant l'adolescència, viatjà per Amèrica, Àsia i Europa i va residir a Londres.
Fuster de professió, Smyth feia cases i esglésies de fusta i fins i tot les portes que ixen en la portada del seu segon àlbum, Exits: gravat als estudis d'Echo Park del baixiste Gus Seyffert amb el bateria Joey Waronker com a productor, va eixir el 5 de setembre de 2014. Entre octubre i novembre d'aquell any, Smyth hagué de suspendre alguns concerts de la roda de presentació del disc per Austràlia després de trencar-se la mandíbula en una rinya a Newtown (Sydney).
Steve Smyth ofereix concerts en solitari o amb la seva banda anomenada The Outlaws que varia de components depenent de la zona del món on actui, així a Austràlia l'acompanyen Wade Keighran al baix i Brock Fitgerald a la bateria mentre que a Europa Quico Tretze (Black Kiss Superstar) al baix i Oriol Planells (Exxasens, Red Mosquitos) a la bateria.
Des del 2011 ha estat combinant gires per terres australianes amb gires per la península ibèrica, on de la mà de la promotora Atmosfera13 i posteriorment de Low'n'High s'està fent un nom i cada cop és més conegut. Així, ha actuat amb èxit a ciutats com Barcelona, Palma, Madrid, Zamora, Leon, Gijón, Santander, València, Girona, Tarragona, Zaragoza i un llarg etcètera de poblacions. Cal destacar les seves actuacions al Festival Internacional de Benicàssim al 2011, al Low Festival 2015 i les dues participacions en el Estunart Festival sent el músic escollit per oferir el concert de cloenda del festival.
Actualment està residint a la ciutat de Barcelona i ha començat projectes musicals amb músics de la zona com en Pol Battle, Xarim Aresté o en Santi Garcia.

## Referències

* ↑ LeoNoticias Steve Smyth, al Musac (castellà)
* ↑ loff.it Arxivat 2016-04-24 a Wayback Machine. Written or Spoken. Steve Smyth (castellà)
* ↑ Fan Music Fest Arxivat 2016-04-24 a Wayback Machine. Steve Smyth (castellà)
* ↑ We Talk, You Die Review: Steve Smyth – Exits (anglès)
* ↑ The Sydney Morning Herald Steve Smyth a unique, powerful musician (anglès)
* ↑ Music Feeds Stream Steve Smyth’s New Album ‘Exits’ (anglès)
* ↑ The Music Steve Smyth Gets Jaw Broken In Newtown (anglès)
# Juan Antonio de Courten y González

Juan Antonio de Courten y González (Tortosa, 7 d'octubre de 1730 - la Almunia de Doña Godina, 21 de desembre de 1796) fou un militar espanyol, governador d'Orà i Capità general d'Aragó durant el regnat de Carles IV d'Espanya.
Fill de Juan Amador Courten y Herreford, coronel d'enginyers d'origen suís i una espanyola, va ingressar al Regiment d'Infanteria de Flandes en 1742. En 1743 ascendí a subtinent i fou destinat a Itàlia on va lluitar en la batalla de Campo Santo. Després fou transferit a les guàrdies valones, amb les que va participà en les batalles de Velletri (11 d'agost de 1744), Piacenza (16 de juny de 1746) i Tidone (10 d'agost de 1746), i fou ascendit a tinent de fusellers. Va tornar a Espanya, on va continuar ascendint i va participar en la guerra contra Portugal de 1762 i en l'expedició d'O'Reilly contra Alger de 1775. Fou ascendit a capità de fusellers en 1768 i a capità de granaders en 1780, alhora que participava en el setge de Gibraltar. En 1783 va ascendir a brigadier i en 1789 a mariscal de camp.
Del 23 de novembre de 1790 fins al 27 de febrer de 1792 fou governador de la plaça d'Orà fins que fou evacuada. En 1791 fou nomenat tinent general. Després va participar en la Guerra Gran sota les ordres d'Antonio Ricardos, i participà en la batalla del Masdéu (19 de maig de 1793) i en la batalla de Paretstortes (17 de setembre de 1793. El 26 de febrer de 1795 fou nomenat Capità general d'Aragó, càrrec que va ocupar fins a la seva mort el 21 de desembre de 1796.

## Referències

* ↑ Horacio Capel Sáez Los Ingenieros militares en España, siglo XVIII:, p. 128
* ↑ Juan Antonio Courten y González, Real Academia de la Historia
# Filmax

Filmax és una companyia productora cinematogràfica espanyola participada en la majoria de la seva capital per Julio Fernández Rodríguez des de 1987.

## Història

La companyia es va crear en 1951 per Alfredo Talarewitz com a distribuïdora dels grans èxits de la cinematografia nord-americana. Des de la llunyana estrena de Moulin Rouge, el clàssic de John Huston, la companyia ha distribuït a Espanya més de 800 llargmetratges. Des de 1955 ençà va col·laborar amb la productora espanyola "Balcázar Producciones Cinematográficas". Actualment, l'empresa constitueix una de les principals organitzacions industrials independents del sector audiovisual espanyol. Està posicionada en la creació, producció, distribució i exhibició de continguts de ficció i animació. Ha desenvolupat un segell cinematogràfic propi de gènere fantàstic, Fantastic Factory, dirigit per Brian Yuzna.
En 1987, Julio Fernández adquireix la marca Filmax, que utilitza comercialment als mercats, en aquells dies nous, del vídeo i la televisió. Rehabilitada com a marca de distribució d'èxits internacionals, inicia la seva evolució com a indústria integral de l'audiovisual.
En 1999, Filmax entra de ple en la producció de continguts audiovisuals des d'Espanya per al món. La creació de Fantastic Factory va tenir gran acolliment en els mercats internacionals, com també van ser ben rebudes les produccions de Filmax Animation i recentment, les de Filmax TV. Ha tingut acords de cooperació amb Paramount, Lauren Films, Lakeshore, Summit, Fintage House, Nu lmage, Annapurna i Freeway.
En 2001, Filmax inaugura el cinema multisala Filmax Granvia amb 15 pantalles en el Centre Comercial Gran Via de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelona). Dos anys després, el projecte empresarial de Filmax es consolida amb la incorporació en el seu capital de les institucions ICF (Generalitat de Catalunya), SOGEDASA, XES Galícia (Junta de Galícia), Sepides (Govern d'Espanya), l'entitat financera Abanca (exCaixa Galícia), que al costat dels fons d'inversió Spinnaker i Tirant tots dos administrats pel Grup Financer Riva y García componen l'actual accionariat, mantenint JFR la major part del capital.

## Distribució

* La nòvia de Chucky (1998)
* Goomer (1999)
* El púding màgic (2000)
* Arachnid (2001)
* Dagon, la secta del mar (2001)
* El Cid, la llegenda (2003)
* Pinotxo 3000 (2004)
* Els Dalton contra Lucky Luke (2004)
* Gisaku (2006)
* Pérez, el ratolí dels teus somnis (2006)
* Nocturna, la nit màgica (2007)
* Donkey Xote (2007)
* Pérez, el ratolí dels teus somnis 2 (2008)

## Referències

* 1 2 André Lange; Susan Newman-Baudais; European Audiovisual Observatory; Thierry Hugot; Council of Europe Film Distribution Companies in Europe.
* ↑ Rafael de España; Salvador Juan i Babot Balcázar Producciones Cinematográficas: más allá de Esplugas City.
* ↑ Ernest Mathijs; Xavier Mendik Alternative Europe: eurotrash and exploitation cinema since 1945.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Filmax
# Yellowcatita

La yellowcatita és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

La yellowcatita és un vanadat de fórmula química KNaFe³⁺₂(Se⁴⁺O₃)₂(V⁵⁺₂O₇)·7H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d’agost de l'any 2024. Encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema hexagonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.FE - Polifosfats, Poliarseniats, [4]-Polivanadats: ino-[4]-vanadats». Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 76356, 76357 i 76358.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina School Section #32, al districte de Thompson, també amomenat districte de Yellow Cat, al comtat de Grand (Utah, Estats Units). Aquest indret és l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Yellowcatite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 novembre 2024].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 81». European Journal of Mineralogy, 36, 5, 21-10-2024, pàg. 917–923. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-917-2024 [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - Ino-[4-vanadates]». Mindat. [Consulta: 18 novembre 2024].
# Megísties

Megísties o Megístias (en grec antic: Μεγιστίας, Megistías) va ser un cèlebre herald i endeví nadiu d'Acarnània que deia ser descendent de Melamp. Va viure als segles VI-V aC.
Claudi Elià el cita, juntament amb Silà d'Ambràcia i Euclides de Flüunt, com un dels «impressionants experts» a interpretar els significats de les posicions de les vísceres.
Megisties va formar part del grup que, conduït per Leònides I d'Esparta, va esperar els perses a la batalla de les Termòpiles (480 aC). La primera notícia de la proximitat dels enemics la va donar Megisties, que estava observant les entranyes d'unes víctimes sacrificades i va anunciar que quan sortís el sol els esperava la mort. Quan el rei espartà va acomiadar-se dels seus aliats poc abans de l'enfrontament, va voler que Megisties tornés a Esparta perquè no morís allí. Però va restar al seu lloc dient que havia estat enviat com a combatent i no com a missatger. Va fer marxar al seu únic fill, també combatent. Va morir en la batalla, i després se li va erigir un monument per honorar-lo. Heròdot diu que el seu amic, el poeta Simònides de Ceos li va redactar l'epitafi. Filòstrat el cita, juntament amb Aristandre de Telmessos, com un dels millors endevins en l'art de llegir les vísceres, i declara la seva admiració per l'endeví, perquè, tot i saber que havia de morir, es va quedar amb els seus companya a defensar el lloc. Plutarc esmenta la mateixa història, però dona al protagonista el nom de Temistees.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 205. ISBN 8481641618.
# Prókhorovka

Prókhorovka (rus: Про́хоровка) és una ciutat de Rússia,que és el centre administratiu del Districte de Prokhorovski a l'óblast de Bélgorod, es troba a la riba del riu Psyol, al sud-est de la ciutat de Kursk. El 2010 tenia 9.761 habitants.

## Història

L'estiu de 1943, Prókhorovka va ser l'escenari de la batalla de Prókhorovka, una gran confrontació amb tancs durants la batalla de Kursk al front oriental de la Segona Guerra Mundial. S'hi han erigit diferents monuments commemoratius d'aquesta batalla

## Referències

* ↑ «Deputy premier calls for creating Museum of Armor near Belgorod by 2015». Itar Tass. [Consulta: 12 juliol 2013].
# Walter Wagner (notari)

Walter Wagner (Berlín, 25 de juny de 1907 - 1945) va ser el notari que va casar Adolf Hitler amb Eva Braun al búnquer el 29 d'abril de 1945.
Wagner era un advocat i un membre del partit nazi. Era conegut per Joseph Goebbels, que havia treballat anteriorment amb ell a Berlín. Poc abans de la batalla de Berlín és reclutat per l'exèrcit. Quan Hitler va comentar a Goebbels, la seva intenció de casar-se, Goebbels va convocar Wagner al búnquer. Quan va arribar el 28 d'abril va descobrir que la documentació adequada no estava disponible. Més tard aquella nit havia obtingut la documentació i va ser capaç de realitzar la cerimònia poc després de mitjanit. Immediatament després Wagner es va reunir amb la seva unitat. Va ser assassinat pocs dies després, durant la batalla de Berlín.
L'escena del casament de Hitler és representada a les pel·lícules de Hitler: els últims deu dies i Der Untergang, els quals inclouen l'episodi en què Wagner, de conformitat amb la legislació nazi, pregunta a Hitler si ell és de pura raça "ària".

## Representació en els mitjans de comunicació

Walter Wagner ha estat interpretat pels següents actors en pel·lícules i produccions televisives.
* Andrew Sachs, el 1973 la pel·lícula britànica de Hitler: els darrers deu dies.
* John Ringham en la producció de la televisió britànica 1973 La mort d'Adolf Hitler.
* Robert Austin el 1981 la producció de la televisió nord-americana El Bunker.
* Norbert Heckner a la pel·lícula Der Untergang (La caiguda) el 2004.