# Pere Mercader i Andreu

Pere Mercader i Andreu (l'Escala, 27 d'octubre del 1885 - Cassà de la Selva, 15 de juliol del 1969), també conegut pel pseudònim Joan Calders, va ser compositor de sardanes.

## Biografia

Rebé les primeres nocions de música del seu pare Rossend Mercader i posteriorment aprengué la tenora de la mà del gran Albert Martí, i el tible. L'any 1913, juntament amb el fiscornaire Pere Arpa i el tenora (i primer director) Ramon Serrat, va fundar la cobla-orquestra La Selvatana, i s'hi estigué fins a la Guerra civil. Després de passar per l'orquestra Hispania, entrà el 1942 a la cobla La Principal de Llagostera, fins a jubilar-s'hi vuit anys més tard.
Pere Mercader va ser un compositor de sardanes extraordinàriament prolífic, enquadrat plenament en l'estil de la sardana empordanesa. Entre el 1906 i el seu traspàs compongué unes 400 sardanes. Amb el pseudònim Joan Calders va fer una desena de composicions molt balladores, de les que destaquen La gota d'aigua i Albons. A banda, també instrumentà la coneguda sardana obligada de n'Enric Barnosell, Rialletes.
El Liceu de música de Cassà de la Selva porta el seu nom.
El seu fill Pere Mercader i Terrades va ser músic, compositor i professor de música.

## Obres
### Sardanes de Pere Mercader (selecció)

* L'aplec de Palamós (1956)
* L'avi Rosendo (1945)
* La bosquerola (1930), obligada de tible
* Cant a la Selva (1909), obligada de tible
* Colla Roure (1951)
* Conversa d'amor (1943), obligada de tenora i tible
* Conxita encisera (1947)
* La cotorra (1943), obligada de tible
* Dos passerells (1946), obligada de tenora i tible
* Els dos promesos (1930)
* Dos verdums, obligada de tenora i tible
* Dues faluguetes (1945), obligada de tenora i tible
* Ella i jo (1939), obligada de tenora i tible
* Escalenca (1953)
* L'escarabat d'or (1954), obligada de fiscorn
* L'esparver (1954), obligada de tible
* L'espigall (1947)
* Esquellots (1948)
* Estrella d'or (1936), obligada de tible
* La festa dels nostres pomells (1920)
* Floreig d'estiu (1957), obligada de fiscorn
* La gaita (1907)
* Galanteig (1928), obligada de tenora i tible
* Els gegants de Cassà (1959), per als que Mercader també feu el ball
* Il·lusió (1930), obligada de tible
* Joanic (1937)
* Mar de garbí (1952), obligada per a dos tibles
* Mar menuda (1942)
* Mar moguda (1952)
* Montnegre (1934), obligada de tible
* Murmulls (1928), obligada de tenora i tible
* Nit serena (1907)
* La Nurieta (1925), obligada de tenora
* La pagesa i el Montseny (1906)
* La perla (1941), obligada de tible
* Els picarols (1935), obligada de tenora i tible
* El Port d'en Perris (1920), dedicat a l'indret de l'Escala
* Presumida (1943)
* El rapsoda (1944)
* Records d'Horta (1954), obligada de tenora i tible
* Records de Sant Celoni (1952), obligada de tible
* El rossinyol canta (1934), obligada de tible
* La Selvatana
* Torrentó (1953), obligada de trompeta
* Vanitosa (1945), obligada de tible
Revesses: L'aplec de Sant Grau, Busca...busqueta, La d'avui i la d'ahir, L'enreda-troques, Incògnita (1947), Serà endevinada? (1948)

### Sardanes de Joan Calders

* Albons (1947)
* Cançó de juny (1947)
* Flors de l'Empordà
* La gota d'aigua (1945)
* Imitació (1931)
* Marició (1946)
* Matinada fresca
* Montbui
* Mont-roig
* La platja de Lloret
* Vallvidrera

## Notes

* ↑ Rossend Mercader i Silvestre (Fontclara, 1836 - L'Escala, 1909), conegut per l'Avi Rossendo, era cadiraire (la casa familiar era coneguda per Cal Cadiraire) d'ofici. Participà i/o dirigí diverses formacions musicals escalenques, entre les quals la "Cobla de Dalt", o "Cadiraires" (1880-1888) i la "Cobla l'Aliança". Feu de mestre de diversos futurs músics; a banda del seu fill Pere, també ensenyà música a Francesc Sala xiquet i a un joveníssim Josep Vicens "Xaxu". Feu arranjaments i compongué música («Homenatge sardanista a la família Mercader». Arxivat de l'original el 2014-05-21. [Consulta: 1r maig 2014].) Ensenyà flauta travessera a la també escalenca Caterina Albert («Caterina Albert i la música». [Consulta: 1r maig 2014].)
* ↑ Sembla que hom li retragué que fes totes les sardanes iguals. Es diu que, per demostrar que podia canviar l'estil, Mercader compongué amb aquest pseudònim La gota d'aigua, i n'amagà l'autoria real fins que es va fer popular arreu