OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centauri

Centauri o amb el nom científic Centaurium Hill., és un gènere de plantes amb flor de la família Gentianaceae.

## Característiques

Aquestes plantes es troben a Euràsia. Pertanyen a la tribu Chironieae, subtribu Chironiinae. El nom d'aquest gènere prové del centaure Quiró, famós a la mitologia grega perquè coneixia profundament les herbes medicinals.
Fins al 2004, Centaurium tenia unes cinquanta espècies. Aquesta classificació, però, era polifilètica i el gènere es va dividir en quatre: Centaurium sensu stricto, Zeltnera, Gyrandra i Schenkia.

## Taxonomia

* C. barrelieri (Duf.) F. Q. & Rothm.
* C. bianoris (Sennen) Sennen
* C. calycosum (Buckley) Fernald
* C. capense Broome
* C. centaurioides (Roxb.) Rolla Rao & Hemadri
* C. chloodes (Brot.) Samp.
* C. davyi (Jeps.) Abrams
* C. erythraea Rafn - herba de Santa Margarida
* C. exaltatum (Griseb.) W. Wight ex Piper
* C. favargeri Zeltner
* C. gypsicola (Boiss. & Reut.) Ronniger
* C. littorale (D. Turner) Gilmour
* C. mairei Zeltner
* C. majus (Hoffmgg. & Link) Ronniger
* C. malzacianum Maire
* C. maritimum (L.) Fritch
* C. pulchellum (Sw.) Druce
* C. quadrifolium (L.)
* C. scilloides (L. fil.) Samp.
* C. serpentinicola A. Carlström
* C. somedanum Lainz
* C. suffruticosum (Griseb.) Ronniger
* C. tenuiflorum (Hoffmgg. & Link) Fritsch
* C. turcicum (Velen.) Ronnige

## Vegeu també

* Zeltnera muehlenbergii - abans C. muehlenbergii
* Zeltnera venusta - abans C. venustum

## Referències

* ↑ «Centauri». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Mansion, Guilhem «A new classification of the polyphyletic genus Centaurium Hill (Chironiinae, Gentianaceae): description of the New World endemic Zeltnera, and reinstatement of Gyrandra Griseb. and Schenkia Griseb.» (en anglès). Taxon, 53, 3, 2004, pàg. 719–740. DOI: 10.2307/4135447.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Centauri
* «Gentian Research Network» (en anglès, francès i portuguès).
Viccionari
# Paula Arantzazu Ruiz Rodriguez

Paula Arantzazu Ruiz Rodríguez (Barcelona, 1979) és una periodista cultural i crítica de cinema barcelonina.

## Biografia

Paula Arantzazu Ruiz Rodríguez va obtenir el seu doctorat en Comunicació Social per la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona, amb una tesi sobre el cinema de Yervant Gianikian i Angela Ricci Lucchi, De los teatros anatómicos a ‘Oh! Uomo’ de Yervant Gianikian y Angela Ricci Lucchi: Una arqueología de la mirada médica del cuerpo. Ha estat professora associada en la Universitat de Castella-la Manxa i exerceix la docència en la Universitat de Múrcia, mentre que com a periodista i crítica cinematogràfica ha estat redactora a La Razón en la seva edició a Catalunya, i col·labora o ha col·laborat de manera habitual a SensaCine, Cinemanía, Diari Ara, El País i La Vanguardia, entre otros medios.
En 2011 va ser membre del jurat de la secció internacional de Festival Internacional de Cinema d'Albacete, el 2021 ho va ser del jurat del Festival Internacional de Cinema de Rotterdam en la seva 50 edició, i en 2022 de la secció Nous cineastes del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. Entre les seves últimes publicacions es troben les obres col·lectives La paranoia contemporánea. El cine en la sociedad de control (Trea, 2019) i Cuerpos representados. Objetos de ciencia artísticos en España, siglos XVIII-XX (Sans Soleil, 2020).

## Referències

* ↑ «Ruiz Rodríguez, Paula Arantzazu, Universidad Pompeu Fabra, España». Revista Atlante, s/f. [Consulta: 20 abril 2021].
* 1 2 3 4 5 «Paula Arantzazu Ruiz». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona, 26-03-2021. [Consulta: 20 abril 2021].
* ↑ «Paula Arantzazu Ruiz». academia.edu, s/f. [Consulta: 20 abril 2021].
* ↑ «Paula Arantzazu Ruiz». Tabakalera. Centro Internacional de Cultura Contemporánea, s/f. [Consulta: 20 abril 2021].
* ↑ «Jurado Festival Abycine 2011». abycine.com. [Consulta: 21 juny 2021].
* ↑ «Paula Arantzazu Ruiz» (en anglès). FIPRESCI, 2021. [Consulta: 20 abril 2021].
* ↑ «Paula Arantzazu Ruiz» (en castellà). San Sebastián Film Festival 2022, 2022. [Consulta: 21 juny 2023].
Aquest article incorpora text d'un treball de contingut lliure. Licence statement: Paula Arantzazu Ruiz, Centre de Cultura Contemporània de Barcelona.{{#ifeq: | | {{#if:Centre de Cultura Contemporània de Barcelona|[[Categoria:Contingut lliure de Centre de Cultura Contemporània de Barcelona]]}} | }}
Per obtenir informació sobre com afegir text amb llicència lliure als articles de la Viquipèdia, consulteu els termes d'us.
# Gliese 581 b

Gliese 581 b és un planeta extrasolar que orbita al voltant de l'estrella nana roja Gliese 581.

## Descobriment

Va ser descobert per un equip d'astrònoms suïssos i francesos, al 22 d'agost del 2005. El mètode que es va utilitzar per descobrir-lo, la velocitat radial, consisteix a mesurar la influència de la gravetat del planeta en el seu estel. Amb aquest mètode, normalment, es descobreixen gegants gasosos que tenen una massa similar a la de Júpiter, però, gràcies al telescopi de gran precisió HARPS, s'han descobert planetes amb una massa inferior a la del gegant del sistema solar. Aquest és el cas de Gliese 581 b.

## Característiques

Aquest planeta extrasolar, té una massa similar a la del planeta Neptú, és a dir, unes 16 vegades la massa de la Terra. A causa de la seva proximitat a l'estrella al voltant de la qual orbita, 0,041 AU (només 7 milions de km), se sobreescalfa en unes temperatures entre 423 i 823 K. També, per la seva proximitat al seu estel, el seu període de translació o període orbital, només triga 5,4 dies terrestres aproximadament. Pertany a un sistema planetari amb tres companys més: Gliese 581 e, Gliese 581 c, i Gliese 581 d. Està situat a la constel·lació de la Balança, a aproximadament 20,3 anys llum, que serien estimadament uns 6,2 parsecs.

## Vegeu també

* Velocitat radial

## Referències

* 1 2 Xavier Bonfils «The HARPS search for southern extra-solar planets. VI. A Neptune-mass planet around the nearby M dwarf Gl 581» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 15-11-2005, pàg. 15–18. DOI: 10.1051/0004-6361:200500193.
* 1 2 3 Jason Wright «The California Legacy Survey. I. A Catalog of 178 Planets from Precision Radial Velocity Monitoring of 719 Nearby Stars over Three Decades» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 1, 7-2021, pàg. 8. DOI: 10.3847/1538-4365/ABE23C.
* 1 2 Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Planet GJ 581 b» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «The planetary system Gliese 581 hosts at least 6 planets.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].

## Enllaços externs

* (anglès) http://www.absoluteastronomy.com/topics/Gliese_581
Coordenades: 15$^h$ 19$^m$ 27,51$^s$; −07° 43′ 19,4″
# Lunària

Lunària (Lunaria) és un gènere de plantes amb flors dins la família brassicàcia. És nadiu del centre i sud d'Europa. Inclou dues espècies: una d'anual i una altra de perenne, les dues formen part de la vegetació autòctona dels Països Catalans. Les lunàries són cultivades també com a planta ornamental i s'han naturalitzat en moltes zones temperades fora del seu hàbitat originari.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans. Barcelona 1990
# Teatro União

El Teatro União (Teatre de la Unió) és un petit teatre situat a la plaça Bento Gonçalves del municipi brasiler de Triunfo. Data de 1848 i és el segon més antic de l'estat de Rio Grande do Sul.
Va ser construït per iniciativa de Luís José Ribeiro Barreto (segle xix) i la comunitat d'actors amateurs locals. La mida petita i les formes senzilles en fan un edifici de gran encant. El 2004 es va restaurar. Té un disseny arquitectònic bàsic, d'inspiració colonial portuguesa, que es pot resumir en un quadrilàter amb una porta de suport centralitzat i un frontó triangular. Amb una decoració reduïda a l'essencial, al centre hi apareix una màscara en relleu i un porta-torxes, i s'acaba en dues petites pinyes estilitzades. Corona l'edifici, una àguila que dona la benvinguda als espectadors.

## Referències

* ↑ «O segundo Tetro mais antigo do RS.» (en portuguès brasiler). Destinos do Sul, 11-11-2019. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ Dias, Arthur; Tieze, Thiago «Triunfo defende seu patrimônio histórico» (en portuguès). Repórter - Revista Eletrônica de Jornalismo Investigativo. Universitat Federal de Rio Grande do Sul, 5-2009 [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Triunfo» (en portuguès). Revista do Globo, 36, 1965, pàg. 75.
# Gliese 638

Gliese 638 (GJ 638 / HD 151288 / HIP 82003) és un estel en la constel·lació d'Hèrcules situada a uns 2º de la brillant Zeta Herculis. De magnitud aparent +8,11, no és visible a ull nu. S'hi troba a 31,9 anys llum de distància del sistema solar.
Catalogada com de tipus espectral K7V —K5 segons la base de dades SIMBAD—, Gliese 638 és una nana taronja que, com el Sol, obté la seva energia a partir de la fusió d'hidrogen en el seu interior. Dins de les nanes taronges, se situa entre les més fredes i menys lluminoses; té tan sols un 4,8% de la lluminositat solar, el seu radi és equivalent al 7 % del radi solar i la seva massa de 0,68 masses solars. Groombridge 1618 és un estel amb característiques físiques molt semblants a les de Gliese 638, si bé està situada a la meitat de distància de la Terra que aquesta.
Existeix evidència que Gliese 638 pot ser un estel variable, amb una petita variació en la seva lluentor entre magnitud +8,09 i +8,11, i reb la denominació provisional, com a variable, de NSV 7951.
El sistema estel·lar conegut més proper a Gliese 638 és ζ Herculis, situat a 3,56 anys llum de distància.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 Parsecs: The Northern Sample. I» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 10-2003, pàg. 2048–2059. DOI: 10.1086/378365.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Caroline Soubiran «Vertical distribution of Galactic disk stars. IV. AMR and AVR from clump giants» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 3-2008, pàg. 91–101. DOI: 10.1051/0004-6361:20078788.
* 1 2 3 4 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: UCAC4 Catalogue (Zacharias+, 2012). Autor: Arne Henden. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juliol 2012.
* 1 2 3 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Autor: Schuyler D. Van Dyk. Pàgina: -1. Llengua del terme, de l'obra o del nom: rus. Data de publicació: juny 2003.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 «Abundances in the Local Region II: F, G, and K Dwarfs and Subgiants». Astronomical Journal, 1, 21-12-2016. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/21.
* 1 2 Gliese 638 (SIMBAD)
* ↑ Gliese 638 Arxivat 2012-09-05 a Wayback Machine. (ARICNS)
* ↑ Gliese 638 (The Internet Stellar Database)
* ↑ Takeda, Genya; Ford, Eric B.; Sills, Alison; Rasio, Frederic A.; Fischer, Debra A.; Valenti, Jeff A. «Structure and Evolution of Nearby Stars with Planets. II. Physical Properties of ~1000 Cool Stars from the SPOCS Catalog». The Astrophysical Journal Supplement Series, 168, 2, 2007. pp. 297-318.
* ↑ NSV 7951 (VizieR, SIMBAD)
# Archilochus

Archilochus és un gènere d'ocells de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae) que cria a les zones forestals d'Amèrica del Nord, migrant cap a Mèxic i Amèrica Central a l'hivern

## Llista d'espècies

Se n'han descrit dues espècies dins aquest gènere:
* colibrí gorjanegre (Archilochus alexandri).
* colibrí de gorja robí (Archilochus colubris).

## Referències

* ↑ El gènere Archilochus a TAXONOMICON Rev. 15-10-2010
# Ainhoa López Rodríguez

Ainhoa López Rodríguez (Barcelona, 6 de juny de 1997) és una jugadora de basquetbol catalana.
Escorta, començà a jugar al Club Bàsquet Grup Barna i es formà al Club Bàsquet Femení Sant Adrià. Debutà a la Lliga Femenina amb el l'Spar Citylift Girona la temporada 2016-17. Posteriorment, jugà al Quesos El Pastor (2017-2019) i Duran Maquinaria Ensino (2019-20), amb el qual guanyà una Copa Galícia. La temporada 2020-21 fitxà pel Club Bàsquet Santfeliuenc, llavors anomenat Barça CBS, amb el qual aconseguí l'ascens a la Lliga Femenina dues temporades més tard. Tanmateix, el febrer de 2022 anuncià que se li havia detectat un linfoma de Hodgkin i estigué apartada de la competició durant vuit mesos. Després de superar el càncer, tornà a les pistes l'octubre del mateix any i amb el club blaugrana aconseguí un subcampionat de Lliga catalana i arribà a les semifinals de la Lliga i la Copa de la Reina la temporada 2022-23. Internacional amb la selecció espanyola en categories inferiors, s'ha proclamat campiona d'Europa sub-18 (2015) i sub-20 (2016, 2017). Amb la selecció catalana competí internacionalment el maig 2023 contra Ucraïna.

## Referències

* ↑ Pérez Ramos, Jesús. «Ainhoa López, tras superar su cáncer: “La respuesta de la familia del basket ha sido increíble”» (en castellà). Mundo Deportivo, 10-07-2022. [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ «Ainhoa López, jugadora del Barça de baloncesto, anuncia que tiene cáncer» (en castellà). El Periódico, 10-02-2022. [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ García, Guillermo. «Ainhoa López completa el milagro del Barça, un recién ascendido que ya está semifinales» (en castellà). Relevo, 23-04-2023. [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ «Laia Flores, Ainhoa López, Helena Oma, Helena Orts i Iho López es proclamen campiones d'Europa U20». FCBQ, 18-07-2016. [Consulta: 16 juny 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ainhoa López Rodríguez - FEB
# La vida d'Adèle

La vida d'Adèle (títol original en francès La Vie d'Adèle : Chapitres 1 et 2, també conegut com a La Vie d'Adèle) és una pel·lícula belga-hispano-francesa de 2013, dirigida per Abdellatif Kechiche i interpretada per Léa Seydoux i Adèle Exarchopoulos. Està basada en la novel·la gràfica francesa Le bleu est une couleur chaude (literalment en català "El blau és un color càlid", 2010), de Julie Maroh. El 2013 va guanyar la Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Argument

L'obra explica la història de l'Adèle (Adèle Exarchopoulos), una noia de 15 anys, la identitat sexual de la qual trontolla quan coneix l'Emma (Léa Seydoux), una noia de cabells blaus; no obstant això, «l'Adèle no sap trobar la pau, ni amb els seus pares, ni amb aquest món ple de moralitats absurdes, ni amb si mateixa». El film va ser rodat a Lilla, al nord de França, i destaca per les seves imatges sexuals que poden fins i tot arribar a ser xocants.

## Repartiment

* Adèle Exarchopoulos: Adèle
* Léa Seydoux: Emma
* Jeremie Laheurte: Thomas
* Catherine Salée: mare
* Aurélien Recoing: pare
* Sandor Funtek: Valentin

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «Cannes 2013: La Vie D'Adèle Chapitres 1 et 2 (Blue is the Warmest Colour) – first look review» (en anglès). The Guardian, 24-05-2013.
* ↑ «Canes es rendeix a l'amor de 'La vie d'Adèle'». Ara, 27-05-2013.
* ↑ unifrance.org. «La Vie d'Adèle» (en francès).
* ↑ «Cannes premia un film sobre la pasión y el amor entre dos mujeres» (en castellà). elpais.com.uy, 26-05-2013 [Consulta: 27 maig 2013]. Arxivat 2013-05-26 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-05-26. [Consulta: 27 maig 2013].

## Enllaços externs

* La Vie d'Adèle (francès)
# Reacció de Maillard

La reacció de Maillard (tècnicament, glucosilació no enzimàtica de proteïnes) és un conjunt complex de reaccions químiques que es produeixen entre compostos nitrogenats (proteïnes, pèptids o aminoàcids) i els sucres reductors que es donen en escalfar (no cal que sigui necessari a temperatures molt altes) els aliments o barreges similars, com per exemple una pasta. Es tracta bàsicament d'una espècie de caramel·lització dels aliments, iniciada per la combinació del compost nitrogenat amb el sucre produint una quetosamina via un arranjament d'Amadori. Posteriorment es produeixen una sèrie de reaccions en cadena que poden incloure oxidacions, ciclacions i polimeritzacions. Els productes majoritaris d'aquestes reaccions són molècules cícliques i policícliques, que aporten gust i aroma als aliments, encara que també poden ésser cancerígenes.
Aquesta reacció la va investigar a fons el químic Louis-Camille Maillard a començaments del segle xx. El 1916, Maillard (1878-1936) va demostrar que els pigments marrons i els polímers que succeeixen durant la piròlisi (degradació química produïda únicament per calor) s'alliberen després de la reacció prèvia d'un grup d'aminoàcids amb un grup carbonil de sucres. No va ser fins al 1953 que es va descobrir el mecanisme de les complexes interaccions que es produeixen.

## Aliments obtinguts amb la reacció de Maillard

La reacció de Maillard, és la responsable de molts dels colors i gusts existents en alguns aliments:
* Galetes: el color torrat de l'exterior de les galetes genera un gust característic.
* El caramel elaborat de barreges de llet i sucre, també anomenat toffee.
* És el responsable del color marró al pa en ser torrat.
* El color d'aliments com ara la cervesa (a partir del torrat del malt d'ordi) i el cafè.
* Productes per a les cremes embrunidores.
* El gust de la carn rostida i de les cebes cuinades a la paella quan es comencen a enfosquir.
* El color de l'almívar de llet, obtingut en escalfar la llet amb el sucre.
* El color del rovell i, sobretot, la clara en l'ou centenari, degut a la reacció de maillard en medi alcalí.
El compost 6-acetil-1,2,3,4-tetrahidropiridina (1) és el responsable de l'olor de les galetes o al pa i crispetes. El compost químic 2-acetil-1-pirrolí (2) és el responsable del gusts aromàtic a les varietats d'arròs cuinat. Tots dos composts tenen un nivell olfactiu per sota 0.06 ng/L. Alguns dels altres composts produïts en la reacció de Maillard són la 2-acetilpiridina. Els compostos polimèrics generats per aquesta reacció que aporten el color bru o torrat a molts aliments es coneixen de forma genèrica com a melanoïdines.

## Referències

* ↑ An Expeditious, High-Yielding Construction of the Food Aroma Compounds 6-Acetyl-1,2,3,4-tetrahydropyridine and 2-Acetyl-1-pyrroline Tyler J. Harrison and Gregory R. Dake J. Org. Chem.; 2005; 70(26) pp 10872 - 10874; (Note) DOI: 10.1021/jo051940a Abstract
* ↑ «melanoïdina | enciclopèdia.cat». [Consulta: 30 gener 2021].
# Wakefield (West Yorkshire)

Wakefield és una ciutat de 79.885 habitants (2001), és el centre administratiu i principal població del districte metropolità de la Ciutat de Wakefield, al comtat de West Yorkshire (Anglaterra).
Zona minera per excel·lència, va entrar en depressió pel tancament de les mines entre 1979 i 1983 sota el govern de Margaret Thatcher. Té una gran catedral. El 30 de desembre del 1460 va tenir lloc la batalla de Wakefield, durant la Guerra de les Dues Roses, en la qual les tropes de Ricard de York van ser aixafades per les tropes de la Casa de Lancaster. En les proximitats es troben les històriques ruïnes del Castell de Sandal.
La banda de glam rock i progressiu Be-Bop Deluxe es va formar en aquesta ciutat, sent d'allí els seus membres Bill Nelson (qui va desenvolupar una reconeguda carrera musical) i Ian Parkinson. Tim Booth, cantant de James, també hi va néixer.
En 2011 en museu The Hepworth Wakefield, dissenyat per l'arquitecte David Chipperfield, i l'edifici du el nom de l'escultora Barbara Hepworth, nascuda a la ciutat.

## Fills il·lustres

* Rawdon Christopher Briggs violinista.

## Referències

* ↑ Andy Tuohy, Christopher Masters. A-Z Great Modern Artists (en anglès). Octopus, 2015, p. 70. ISBN 9781844038466.

## Bibliografia

* Beckett, J. V. (2005), City status in the British Isles,1830-2002, Ashgate Publishing, ISBN 0-7546-5067-7, http://books.google.cat/?id=jqqSSOyjBEoC&pg=PA40&dq=wakefield+city+status+1888#v=onepage&q=wakefield%20city%20status%201888
* Bell, Richard (2009), Walks in the Rhubarb Triangle, Willow Island Editions, ISBN 978-1-902467-18-4
* Butler, Lawrence (1991), Sandal Castle Wakefield, Wakefield Historical Publications, ISBN 0-901869-31-7
* Creighton, O. H. (2004), Castles and landscapes, Equinox Publishing Ltd, ISBN 1-904768-67-9

## Enllaços externs

* Wakefield Arxivat 2013-05-13 a Wayback Machine.
# Consell de guerra

Usualment, un consell de guerra és un procediment judicial militar de caràcter sumari o sumaríssim en el qual es dilucida de forma ràpida la comissió d'un delicte tipificat en el Codi de justícia militar que, per la situació de guerra o una altra d'anàloga (estat d'excepció, estat de setge o estat d'alarma), no permet esperar a la justícia militar ordinària.
Està presidit per un general i el formen en total tres o cinc militars d'alta graduació, amb l'assistència ocasional d'un jurista. En situacions de guerra es constaten els fets dels quals s'acusa, es permet una defensa succinta de l'acusat i la pena s'imposa i s'executa de manera immediata amb manca, generalment, de les garanties constitucionals pròpies d'un estat democràtic.
De vegades s'utilitza el terme consell de guerra, en la ciència militar, per descriure una reunió celebrada per decidir sobre el curs d'una acció, generalment enmig d'una batalla.
En circumstàncies normals, les decisions són preses per un oficial al comandament, opcionalment comunicat i coordinat per oficials d'Estat Major, i després són executades per oficials subordinats. Els consells de guerra es duen a terme en general quan s'ha de decidir sobre assumptes de major importància en els quals s'ha d'assolir un consens amb els subordinats, o quan el comandant no està segur de la seva posició. El consell de guerra clàssic inclou una discussió i després una votació, sovint realitzada sense que l'alt comandant sigui present perquè no influenciï o intimidi els subordinats. La tradició en aquest tipus de reunions és que els oficials votin en ordre invers de la seva antiguitat, i que els oficials subalterns votin primer.
Una variació en el tradicional consell de guerra és aquell en què els subordinats voten, però els resultats es consideren, merament, consells per al comandant general, el qual, posteriorment, pren una decisió final. Aquesta reunió va tenir lloc el 2 de juliol de 1863, durant la batalla de Gettysburg, en el qual General Major George G. Meade, que comandava l'unionista Exèrcit del Potomac, va convocar el seu cos, comandants i oficials per discutir si havien de retirar-se del camp de batalla o, altrament, si havien d'atacar l'exèrcit confederat de Robert Lee o esperar el seu atac. L'evidència històrica indica que Meade ja havia decidit quedar-se i esperar l'atac de Lee, que es va produir el 3 de juliol, el desastrós atac conegut com la càrrega de Pickett. Però Meade va formar un consens entre els seus oficials i va millorar la seva confiança mitjançant el foment d'un debat i la votació de dues hores, que afortunadament va donar com a resultat la decisió que estava buscant.

## Vegeu també

* Tribunal militar

## Referències

* ↑ «Consell de guerra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Consell». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 12 setembre 2014]
* ↑ «Consell de Guerra a casa del General Comandant Villarroel». www.11setembre1714.org. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2014. [Consulta: 12 setembre 2014].
# Augastes

Augastes és un gènere d'ocells de la subfamília dels politmins (Polytminae) dins la família del troquílids (Trochilidae). Aquests colibrís habiten en zones forestals de l'est del Brasil.

## Llista d'espècies

S'han descrit dues espècies dins aquest gènere:
* colibrí de barbeta (Augastes lumachella).
* colibrí jacint (Augastes scutatus).

## Referències

* ↑ El gènere Augastes a ITIS Rev.21-10-2010