OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gu Li (general militar)

    En aquest nom xinès, el cognom és Gu.
Gu Li :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 谷利 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 谷利 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Gǔ Lì |
Gu Li va ser un general militar servint sota el senyor de la guerra Sun Quan durant el període de la tardana Dinastia Han de la història xinesa. Va participar-hi en la Batalla de Hefei en el 215 contra les forces de Cao Cao.

## Biografia

Inicialment un assistent sota Sun Quan, Gu va ser ascendit per Sun a escorta personal (親近監) per la seva personalitat atenta i directa. Com Gu era lleial, valent i directe en el discurs, se li va fer encara més confiança i va ser considerat com un proper col·laborador de Sun.
En l'any 215 EC, quan Sun Quan es va assabentar que Cao Cao era atacant Zhang Lu a Hanzhong, ell va dirigir el seu exèrcit per atacar el castell de Cao a Hefei, iniciant la segona Batalla de Hefei. Gu va seguir a Sun en la batalla. Es van enfrontar a una forta resistència de Zhang Liao, un general de Cao Cao defenent Hefei. Les forces de Sun no van ser capaços de conquistar Hefei tot i que eren superiors en nombre, i van decidir retirar-se després que envoltaren el castell durant diversos dies. Zhang va aprofitar l'oportunitat per llançar un contraatac, agafant per sorpresa en el Gual Xiaoyao a l'exèrcit en retirada de Sun. Els homes de Sun es van quedar endarrere lluitant contra els soldats de Zhang mentre que el mateix Sun tractava de fugir creuant el riu a cavall, però va veure que el pont havia estat destruït.
Gu va cridar a Sun, dient-li d'asseure's tibadament, prenent les regnes amb fermesa, i mantenir el control del cavall. On llavors Ling Tong li va dir a Sun Quan de saltar el pont trencat. En el qual Zhou Tai assistia en la protecció, i finalment Sun Quan va aconseguir saltar el Pont Xiaoshi.
Ell tractà de navegar a la Plataforma de Pesca de Fronteres (釣台圻) però es va trobar amb una tempesta al llarg del camí. Sun aleshores va planejar viatjar a Luozhou, Gu no obstant es va oposar enèrgicament, assenyalant amb la seva espasa als remers, ordenant-los de navegar en lloc d'això a Fankou. Quan Sun li va preguntar més tard Gu perquè havia tingut tanta por abans, Gu va dir que estava preocupat perquè Sun podria haver tingut un accident durant la tempesta, la qual cosa hauria conduït a la inestabilitat en l'estat. Després d'aquest incident, Sun va respectar encara més a Gu i ja no es referia a ell pel seu nom personal, sinó pel cognom.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Capítol 47, Biografia de Sun Quan.
* Sima Guang. Zizhi Tongjian, Capítol 67.
* Luo Guanzhong. Romanç dels Tres Regnes, Capítol 67.
# Guerra del rei Guillem

La Guerra del rei Guillem (1689-1697) va ser una guerra lliurada a Amèrica entre França i Anglaterra, amb l'objectiu d'aturar l'expansió colonial francesa i disputar el seu domini dels mars i del comerç.

## Antecedents

Des 1662, amb la venda de Dunkerque, Anglaterra va abandonar el seu objectiu comercial i marítim en l'escenari europeu i colonial, molestant molt als holandesos, i principalment al seu stadhouder, Guillem d'Orange, qui després arribaria, el 1688, a convertir-se en rei d'Anglaterra, Escòcia i Irlanda. Aquest guardava un odi acèrrim a Lluís XIV, el qual havia envaït el seu país natal i l'havia vençut innombrables vegades. En iniciar el seu regnat a Anglaterra, es va proposar fermament fer la guerra a França, per obtenir nous guanys colonials, els quals per cert eren molt menors als guanys dels francesos.

## La guerra

Lluís XIV va llançar un atac directe i va incendiar diversos llocs en l'àrea de Nova York, Guillem va respondre amb un atac a la península d'Acàdia, on els pescadors francesos anaven a pescar però va fracassar, degut a un contraatac dels vaixells francesos, que rondaven per aquelles costes. Cap a la dècada de 1690, els atacs francesos al Canal de la Mànega es van fer molt intensos, de manera que la majoria d'atacs a les colònies planejats pels anglesos, com per exemple, la invasió del Canadà francès, van ser posposats.

## Conseqüències

Al final de la guerra, Anglaterra no s'havia expandit en absolut i la França de Lluís XIV tampoc, però el seu regne ja no era la indiscutible potència dels mars que havia estat, tot i que va conservar la seva influència en el Mediterrani, ja que aquesta guerra del Rei Guillem, contrapartida de la Guerra de la Lliga d'Augsburg a Europa, va tenir com a conseqüència que el nombre de vaixells anglesos va augmentar, així com el nombre dels seus futurs contrabandistes.

## Referències

* ↑ «Correspondence and papers of the first Duke of Ormonde, chiefly on Irish and English public affairs: ref. MS. Carte 218, fol(s). 5 – date: 26/12/1662» (Description of contents of carte papers). Oxford University, Bodleian Library, Special Collections and Western Manuscripts: Carte Papers, 2006. [Consulta: 17 octubre 2007].
* 1 2 Baker, Emerson W.; Reid, John G. The New England Knight: Sir William Phips, 1651–1695. Toronto: University of Toronto Press, 1998, p. 84. ISBN 978-0-8020-0925-8. OCLC 222435560.

## Vegeu també

* Guerra de la reina Anna (1702-1713)
* Guerra Franco-Índia (1754-1763)
* Guerra dels Set Anys (1756-1763)

## Enllaços externs

* La Guerra del rei Guillem En Usahistory.info (en anglès)
# Guerres Mitridàtiques

Les Guerres mitridàtiques van ser uns enfrontaments militars entre la República Romana i el rei Mitridates VI Eupator del Pont, que es van lliurar entre l'any 88 aC i el 66 aC.
* Primera Guerra Mitridàtica va durar de l'any 88 aC al 84 aC. Les forces romanes estaven dirigides per Luci Corneli Sul·la. Les batalles principals van ser la Batalla de Queronea l'any 86 aC, i la batalla d'Orcomen l'any 85 aC.
* Segona Guerra Mitridàtica va tenir lloc entre els anys 83 aC i 82 aC. El pretor Luci Licini Murena comandava les forces romanes. La guerra es va acabar quan Sul·la va ordenar la retirada sense que hi hagués un vencedor clar.
* Tercera Guerra Mitridàtica (74 aC a 72 aC), i Luci Licini Lucul·le va dirigir les legions romanes.
* Quarta Guerra Mitridàtica del 69 aC al 66 aC, dirigida en part per Luci Licini Lucul·le i després per Gneu Pompeu Magne. Va acabar amb el suïcidi de Mitridates.
La Tercera i la Quarta guerra Mitridàtica sovint es consideren dues campanyes de la mateixa guerra.

## Notes

* ↑ La font més important és Apià Ῥωμαϊκά, Història de Roma, XII, "La guerra de Mitridates"

## Referències

* ↑ Apià. Història de Roma XII

## Enllaços externs

* Apià. Guerres Mitridàtiques (en anglès)
# Guillem I de Cardona

Guillem de Cardona (1156 - 12 de juliol de 1225) fou vescomte de Cardona (1177-1225).

## Biografia

Guillem I regí el vescomtat a la mort del seu germà Berenguer I de Cardona, només uns mesos després de la mort del seu pare Ramon Folc III de Cardona. Lluità a la batalla de Muret (1213) contra els croats de Simó IV de Montfort i el 1214 formava part de la comissió de magnats aragonesos i catalans que anaren a Narbona per recollir l'infant Jaume després que el Papa Innocenci III n'ordenés l'alliberament a Simó de Montfort. El 1216 fou uns dels 7 consellers del Consell de la Procuradoria que assessorava la regència del comte Sanç d'Aragó durant la minoria d'edat de l'infant Jaume. Més tard esdevingué conseller del ja rei Jaume I d'Aragó i intervingué molt activament en les lluites del comtat d'Urgell. Va ser molt alabat pel trobador Ramon Vidal de Besalú i fou conegut en la seva època per En Guillem lo ric.
Es casà amb Gueraua de Jorba-Alcarràs, possiblement la germana de Guillem de Claramunt, en 1175. Tingueren set fills: Elisenda de Cardona, Sibil·la de Cardona (casada amb Guillem II d'Anglesola, baró de Bellpuig), Geralda de Cardona, Ramon Folc IV de Cardona, successor al títol, Guillem d'Alcarràs (??-1270), Caterina de Cardona, i Berenguera de Cardona, (c. 1187- c. 1211).
Guillem I de Cardona va estar casat posteriorment amb Agnès d'Oló i, al llarg de la seva vida, va tenir fills bords amb dues amants més.

## Referències

* ↑ «Guillem I de Cardona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Coll i Alentorn, Miquel. Història. Vol.2. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1992, p. 69. ISBN 8478263616.
* ↑ Rodríguez Bernal, Francesc. Els vescomtes de Cardona al segle xii. Una història a través dels seus testaments.. Lleida: Universitat de Lleida, 2009, p. 71-79. ISBN 9788484093343.
Guillem I de Cardona Llinatge de CardonaNaixement: 1156 Mort: 12 de juliol 1225 :
| Títols |||
| Precedit per: Ramon Folc III de Cardona (pare) | Vescomte de Cardona (Llista de vescomtes de Cardona) (1177–1225) | Succeït per: Ramon Folc IV de Cardona (fill) |
| Càrrec de govern |||
| — Nova creació: — Inici de la regència de Sanç de Barcelona i d'Aragó | Conseller de la Procuradoria (Llista de consellers reials) (1216–1218) | — Dissolució: — Fi de la regència de Sanç de Barcelona i d'Aragó |
# Manuel Olivares Lapeña

Manuel Olivares Lapeña (Son Servera, 2 d'abril de 1909 - Madrid, 16 de febrer de 1976) va ser un futbolista i entrenador de diversos equips espanyols. Actuava a la demarcació de davanter. Va ser jugador i a la vegada entrenador al Reial Saragossa, Hèrcules CF i CD Málaga. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Biografia
#### Futbolista

De ben jove va anar a viure a Sant Sebastià on va jugar al Avión de San Sebastián. Només hi va jugar una temporada, quan el Deportivo Alavés es va fixar en ell. Va formar part de la primera alineació de l'Alavés a Primera Divisió. Va ser el 7 de desembre de 1930 al partit Reial Societat 2 - 2 Alavés, al qual Olivares va marcar els dos gols del seu equip. Durant la temporada va ser un dels màxims golejadors de la lliga, encara que al final no va aconseguir ser Pitxitxi.
El 1931 va fitxar pel Reial Madrid CF on va jugar 3 temporades. Allà va guanyar 2 lligues i una Copa d'Espanya. En total va jugar 39 partits amb l'equip blanc aconseguint 33 gols. Va guanyar el Trofeu Pitxitxi a la temporada 32-33 marcant 16 gols. A la temporada 34-35 va tornar a les files de la Reial Societat.
Anys més tard, va ser entrenador del Zaragoza CF, tornant a jugar després de la guerra (1939). Va jugar a primera divisió al Zaragoza CF i a l'Hèrcules, a segona al CD Málaga (com a jugador-entrenador) i es va retirar jugant un final de temporada a l'Algeciras CF el 1943 aconseguint l'ascens a tercera divisió.
Olivares va jugar 82 partits a Primera divisió marcant 54 gols.

#### Entrenador

La temporada 1935-1936 va entrenar al Zaragoza CF, a partir de març, durant una temporada a la qual l'equip va quedar segon a la segona divisió, aconseguint l'ascens a primera. L'any següent va esclatar la Guerra Civil espanyola i es va suspendre la lliga.
La temporada 46-47, va tornar a entrenar el Reial Saragossa. Només va estar-hi una temporada, a la qual l'equip aragonès va baixar a Tercera divisió.

### Selecció espanyola

Va ser internacional amb la selecció espanyola una vegada. Va ser el 14 de juny de 1930 al partit Txecoslovàquia 2 - 0 Espanya.

## Palmarès

| Títol | Club | País | Any |
| Lliga espanyola | Real Madrid | Espanya | 1932 |
| Lliga espanyola | Real Madrid | Espanya | 1933 |
| Torneig President de la República | Real Madrid | Espanya | 1934 |

## Referències

* 1 2 «Historia Albiazul: Manuel OLIVARES Lapeña, autor del primer gol albiazul en Primera División» (en castellà). Glorioso.net, 13-01-2011. [Consulta: 16 març 2024].
* 1 2 3 4 «Manuel Olivares» (en castellà). Transfermarkt. [Consulta: 16 març 2024].
* 1 2 3 4 5 6 Manuel Olivares, el primer grande del fútbol balear
# Sang i diners

Sang i diners (títol original: D'argent et de sang) és una sèrie de televisió francesa dramàtica de thriller criminal de Xavier Giannoli, adaptada del llibre homònim publicat el 2018 per Fabrice Arfi, periodista de Mediapart, sobre fraus de l’IVA sobre quotes de carboni que es van produir a França entre el 2008 i el 2009. La sèrie consta de 12 episodis i es va emetre entre entre 16 d’octubre de 2023 i 19 de febrer de 2024 al Canal+, després de ser presentada a tot el món a la Mostra de Venècia el 2023. Pot veure's a Filmin subtitulada en català.

## Sinopsi

Alain Fitoussi i Bouli, dos petits delinqüents de Belleville (París), es reuneixen i s'alien amb Jérôme Attas, un comerciant dels barris bons, per organitzar i iniciar econòmicament un frau de l’IVA en quotes de carboni: en un mercat d’intercanvi financer informàtic de quotes de carboni portat per la companyia sobrecarregada de la companyia, compren els drets de contaminació per revendre'ls finalment amb impostos a través de les empreses de palla, fent que el Caisse des Dépôts no es fixi en l'IVA avançat a l'Estat. S’enfronten a Simon Weynachter, Magistrat de duanes. Jérôme Attias és menyspreat pel seu padrastre Ilan Frydman, que ha tingut èxit en els negocis i és una figura respectada en el seu entorn. Busca demostrar a la seva família que pot tenir cuira de si mateix, siguin quins siguin els mitjans. Ell perd el contacte amb la realitat, intoxicat pel poder a causa dels diners fàcils com a expansió de la estafa.

## Repartiment principal

* Vincent Lindon com a Simon Weynachter
* Niels Schneider com a Jérôme Attias
* Ramzy Bardia com Alain Fitoussi
* Judith Chemla com Annabelle Attas-Frydman
* David Ayala com Bouli
* Olga Kurylenko com a Julia
* Yvan Attal com a Anton Zagagury
* André Marcon com Ilan Frydman
* Victoire Du Bois com a Émilie Weynachter
* Matthias Jacquin com Thomas Laffin
* Lyes kaouh com kallil
* Michaël Abiteboul com a germà Bouli

## Referències

* 1 2 «Sang i diners: Part 1 - Filmin».
* ↑ «Of Money and Blood de Xavier Giannoli, Frédéric Planchon (2023) - Unifrance». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Of Money and Blood (2022) - STUDIOCANAL» (en francès). [Consulta: 4 novembre 2024].
* 1 2 3 4 «Biennale Cinema 2023 | D’argent et de sang (Episodi 1-12)» (en italià), 21-07-2023. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ AlloCine. «D'argent et de sang» (en francès). [Consulta: 4 novembre 2024].
* 1 2 «5 sèries franceses que no et pots perdre», 02-05-2024. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ François, Juliette. «D’Argent et de Sang : la nouvelle Création Originale CANAL+ sur l’arnaque du siècle arrive le 16 octobre» (en francès), 16-10-2023. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ ««D'Argent et de Sang» : la très attendue partie 2 arrivera le 22 janvier sur Canal+».
* ↑ «« D’argent et de sang » : quand Xavier Giannoli fait de l’arnaque à la taxe carbone une série époustouflante» (en francès), 15-10-2023. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Editor. «'Of Money and Blood' Selected at Venice Film Fest» (en anglès americà). [Consulta: 4 novembre 2024].
# Fort de Lahore

El fort de Lahore —en urdú شاہی قلعہ—, anomenat també ciutadella de Shahi Qila, és una fortificació que es troba a la ciutat de Lahore, a la provincia del Panjab, al Pakistan. Està situat a l'extrem nord-occidental de la ciutat fortificada, al costat del recinte emmurallat, i mesura uns 425 metres de llarg per 340 d'ample, sobre una superfície superior a 20 hectàrees. El 1981, el conjunt de la fortificació i els jardins de Shalimar, a uns set quilòmetres l'un dels altres, van ser declarats Patrimoni de la Humanitat per la Unesco sota la denominació «Fort i jardins de Shalimar de Lahore», per ser exemples excepcionals en representar d'expressió artística de l'Imperi Mogol en el cim de la seva esplendor i opulència, durant els segles xvi i xvii. Entre els anys 2000 i 2012 varen estar inclosos en la llista del Patrimoni de la Humanitat en perill.

## Història

La fundació mítica de Lahore i el fort s'atribueixen a Lav, fill del déu Rāma, l'heroi del text èpic Rāmāyana. En realitat no se sap amb certesa qui ni quan va construir el fort, que ja existia el segle xi, en els temps de Mahmud de Ghazna, construït amb argila. El 1241 va ser destruït pels mongols i el 1267 va ser construïda una nova fortalesa en el mateix lloc, pel sultà Ghiyath al-Din Balban. Fou destruït de nou per les tropes invasores de l'exèrcit de Tamerlà el 1398, i tornat a construir el 1421 pel sultà Mubark Xah Syed. A la dècada de 1430, el fort va ser ocupat per Shaikh Ali de Kabul.
Els fonaments de la moderna fortalesa daten de l'any 1566, quan l'emperador mogol Akbar, en utilitzar-lo per controlar la frontera nord-oest del seu regne, el va reconstruir en maó, i probablement el va ampliar cap al riu Ravi que a l'època i fins al 1849 corria al llarg de la muralla nord, atorgar-li un estil arquitectònic amb motius hindús. Al llarg del segle xvii, els emperadors mogols Jahangir, Sha Jahan i Aurangzeb van realitzar successives ampliacions del complex; Shah Jahan va introduir el marbre com a element bàsic per les edificacions, amb dissenys florals, i Aurangzeb va construir a l'entrada al fort la icònica Porta d'Alamgiri, flanquejada per torres semi-circulars,.
Després de la caiguda de l'Imperi Mogol, la fortalesa de Lahore va ser utilitzada com a residència del maharajà fundador de l'Imperi sikh Ranjit Singh, que va fer construir la fortificació exterior del costat nord. El 1846, els colonialistes britànics van ocupar el fort fins al 1927 quan, després de la demolició parcial del mur sud, el van cedir al Departament d'Arqueologia.

## Galeria

* Plànol del fort (1911)
* Porta d'Alamgiri
* Pavelló Naulakha
* Detalls arquitectònics ornamentals introduïts per l'emperador Akbar
* Detalls ornamentals de l'interior d'un dels edificis

## Referències

* ↑ «Fort et jardins de Shalimar à Lahore». Liste du Patrimoine mondial. UNESCO. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ Ruggles, 2008.
* 1 2 3 4 «Fort and Shalamar Gardens in Lahore». International council on monuments and sites. Unesco. [Consulta: 21 abril 2017].

## Bibliografia

* Ruggles, D. Fairchild. Islamic gardens and landscapes. Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 2008. ISBN 9780812207286.
# Unió dels Treballadors d'Eslovàquia

La Unió dels Treballadors d'Eslovàquia (en eslovac Združenie robotníkov Slovenska, ZRS) va ser un partit polític d'esquerra d'Eslovàquia. Fundat a partir d'una escissió del Partit de l'Esquerra Democràtica el 26 d'abril de 1994, va obtenir un 7.34% dels vots i 13 escons a les eleccions legislatives del mateix any.
Posteriorment, va formar govern de coalició amb els conservadors del HZDS i l'extrema dreta del Partit Nacional Eslovac, aconseguint el Ministeri de Privatització per tal, segons ells, d'evitar les privatitzacions a la indústria del gas, el sector energètic, les telecomunicacions, els bancs i les assegurances. A les eleccions immediatament posteriors, el partit va perdre tota la seva representació amb només l'1.30% dels vots, passant a ser una força extraparlamentària, mantenint-se així fins a la seva definitiva dissolució al 2017.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Pos. | Escons | Govern |
| 1994 | 211.321 | 7,34% | 6è | 13 / 150 | Coalició |
| 1998 | 43.809 | 1,30% | 8è | 0 / 150 | Extraparlamentari |
| 2002 | 15.755 | 0,54% | 15è | 0 / 150 | Extraparlamentari |
| 2006 | 6.864 | 0,29% | 13è | 0 / 150 | Extraparlamentari |
| 2010 | 6.196 | 0,24% | 17è | 0 / 150 | Extraparlamentari |

## Referències

* ↑ «ZDRUŽENIE ROBOTNÍKOV SLOVENSKAÚSTREDNÁ RADA», 23-03-2010. Arxivat de l'original el 2010-03-23. [Consulta: 18 agost 2024].
# Untribi

Untribi o Untribium (símbol Utb) és el nom sistemàtic donat per la IUPAC a l’hipotètic element químic amb nombre atòmic 132.
Aquest element del 8è període de la taula periòdica pertanyeria a la família dels superactínids i formaria part dels elements del bloc g.
A mesura que s’allunya de l'illa d’estabilitat (no superior a Z ≈ 127), els àtoms sintetitzats haurien de ser extremadament inestables, fins al punt que Z≈130 se cita amb freqüència com a límit "experimental" de l'existència pràctica d'aquests elements; per tant, no és segur que l'element 132 es pugui detectar algun dia amb eficàcia.

## Referències

* ↑ (anglès) Burkhard Fricke i Gerhard Soff, Dirac-Fock-Slater calculations for the elements Z = 100, fermium, to Z = 173 Arxivat 2016-03-22 a Wayback Machine.. Atomic Data and Nuclear Data Tables, volume 19, numéro 1, 1977-01, gener 1977. DOI 10.1016/0092-640X(77)90010-9, Bibcode 1977ADNDT..19...83F
* ↑ Encyclopaedia Britannica : article « Transuranium Element», del qual la secció breu « End of Periodic Table » al final de l'article situa entre 170 i 210 el nombre límit de protons que es poden contenir al mateix nucli, però al voltant del 130 el límit efectiu més enllà del qual els àtoms deixarien de ser observables.
# Untrihexi

Untrihexi o Untrihexium és el nom provisional assignat per la IUPAC a l'hipotètic element químic amb nombre atòmic 136 (símbol provisional Uth).
Aquest element del 8è període de la taula periòdica pertanyeria a la família de les superactinids, i formaria part elements del bloc g.
A mesura que s'allunya de l'illa d'estabilitat (no passant Z ≈ 127), els àtoms sintetitzats ràpidament haurien de esdevenir extremadament inestables, fins al punt que Z ≈ 130 és freqüentment citat com limit « experimental » de l'existència pràctica d'aquests elements ; no és doncs cert que l'element 136 pugui un dia ser efectivament detectat.

## Referències

* ↑ (anglès) Burkhard Fricke i Gerhard Soff, Dirac-Fock-Slater calculations for the elements Z = 100, fermium, to Z = 173 Arxivat 2016-03-22 a Wayback Machine.. Atomic Data and Nuclear Data Tables, volume 19, numéro 1, 1977-01, gener 1977. DOI 10.1016/0092-640X(77)90010-9, Bibcode 1977ADNDT..19...83F
* ↑ Com que l'element 136 no s'ha sintetitzat mai o, a fortiori, ha estat reconegut per la UICPA, no està classificat en cap família d'elements químics. Finalment apareix llistat com a superactínid després del treball de Glenn Seaborg sobre l'extensió de la taula periòdica als anys quaranta, però està estrictament químicament "no classificat".
* ↑ Encyclopaedia Britannica : article «Transuranium Element», del qual la secció breu «End of Periodic Table» al final de l'article situa entre 170 i 210 el nombre límit de protons que es poden contenir al mateix nucli, però al voltant del 130 el límit efectiu més enllà del qual els àtoms deixarien de ser observables.
# Dacia Sandero

El Dacia Sandero és un cotxe tipus compact (segment B) hatchback fabricat per Dacia, una marca de Renault. Va iniciar la seva comercialització en desembre de 2007 al Brasil i a mitjans de 2008 ja es comercialitza a gran part d'Europa.
El Sandero es fabrica a les plantes de Mioveni, Romania, São José dos Pinhais, Brasil i Envigado, Colòmbia.

## Informació general

El Sandero utilitza la plataforma B de Nissan que comparteix amb altres vehicles com són el Renault Clio, Nissan Tiida o Dacia Logan. Les mides d'aquest vehicle són:
Batalla: 2,590 m
Longitud: 4,020 m
Amplada: 1,750 m
Alçada: 1,530 m
Els paquets d'equipament disponibles són tres:
* Base. Més senzill, amb direcció mecànica, ABS+EBD, airbag conductor i acompanyant, fixació isofix per una cadireta als seients posteriors i seient posterior abatible.
* Ambiance. Afegeix, direcció assistida, tancament centralitzat, llum al portaequipatges, vidres tintats entre altres detalls.
* Laureate. Més equipat. Inclou a més airbags laterals davanters, fars antiboira, alçavidres elèctrics davanters entre altres detalls.
En opció es deixa el lector de CD, alçavidres posteriors, aire condicionat, llantes d'aliatge i pintura metal·litzada.

## Motors

| Model | Cilindrada | Potència (cv) | Vel. màxima | 0-100 km/h | Consum | CO2 |
| 1.4 MPI | 1390 cc | 75 | 161 km/h | 13 s | 7.0 L/100 km | 165 g/km |
| 1.6 MPI | 1598 cc | 87 | 174 km/h | 11,5 s | 7,2 L/100 km | 170 g/km |
| 1.5 DCI | 1461 cc | 68 | 157 km/h | 15 s | 4,5 L/100 km | 120 g/km |
| 1.5 DCI | 1461 cc | 86 | 167 km/h | - | 4,6 L/100 km | 120 g/km |

## Versió Flexible

Renault do Brasil ofereix el Sandero Stepway 10 mesos després del seu llançament al Brasil (Desembre de 2007); equipa el Stepway un motor Hi-Flex de 1.6L 16v de 112 hp capaç d'usar etanol i gasolina.

## Referències

* ↑ «Motor1.com España | Pruebas de coches, noticias del motor y novedades» (en castellà). [Consulta: 30 desembre 2017].
* Dacia reveals Sandero, its new compact hatchback at theautochannel.com

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2008-04-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Informació sobre el Sandero a Km77.com (castellà)