OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Julius Beresford

Julius Beresford (Wiszniewski) (Londres, 29 de juny de 1868 – Henley-on-Thames, Oxfordshire, 29 de setembre de 1959), també conegut pel sobrenom Berry o The Old Berry, va ser un remer anglès que va competir a començaments del segle xx. Fou el pare del també medallista olímpic Jack Beresford.
Beresford era fill de Julius Bernard Wiszniewski, un emigrant procedent de Danzig i la seva dona Stella Louisa Davey. El 1871 la família viva a Tottenham. Julius Beresford canvià el cognom del seu pare Wiszniewski per Beresford el 1914. En la vida particular tenia un negoci de la fabricació de mobles, Beresford & Hicks.
Beresford s'inicià en el rem al Kensington Rowing Club de Hammersmith. Allà aconseguí bons resultats en l'scull individual i guanyà nombrosos trofeus, tot i que maldà en els intents per guanyar el Wingfield Sculls de 1902 i 1903 i la London Cup de la Metropolitan Regatta. El 1904 va decidir posar punt final a la seva carrera en scull individual i passà a remar al Thames Rowing Club, on podia compartir bot amb altres membres. Passà la resta de la seva vida en aquest club. El 1909 i 1911 va formar part de la tripulació que guanyà la Stewards Challenge Cup de la Henley Royal Regatta. El 1911 s'uní a Arthur Cloutte per guanyar la Silver Goblets & Nickalls' Challenge Cup.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on guanyà la medalla de plata en la competició del quatre amb timoner del programa de rem, formant equip amb Karl Vernon, Charles Rought, Bruce Logan i Geoffrey Carr.
Beresford fou capità del Thames Rowing Club el 1914 i novament el 1926. El 1922 fou elegit vicepresident del club. També en fou entrenador, i ho era quan el 1927 i 1928 el club guanyà quatre proves a la Henley Royal Regatta.

## Referències

* 1 2 «Julius Beresford Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2011-08-24. [Consulta: 24 març 2017].
* ↑ Office for National Statistics - Birth and marriage indices
* ↑ Cens britànic de 1871
* ↑ Wingfield Sculls Record of Races
* ↑ «Henley Royal Regatta Results of Final Races 1839-1939». Arxivat de l'original el 2012-03-09. [Consulta: 24 març 2017].
# Ane Gabarain Gaztelumendi

Ane Gabarain Gaztelumendi (Sant Sebastià, Guipúscoa, 2 de juny de 1963), és una actriu basca.
Intèrpret majoritàriament còmica i coneguda sobretot en el País Basc, ha desenvolupat la major part de la seva trajectòria professional a diverses sèries d'ETB, com Bi eta bat, Jaun ta Jabe o Mi querido Klikowsky. En l'àmbit estatal ha exercit generalment papers episòdics, destacant petites intervencions en dues pel·lícules d'Álex de la Iglesia: La comunidad i 800 balas. També va interpretar el paper de Maritxu, a la sèrie Allí abajo i el de Miren a Patria.

## Filmografia

* 20.000 espècies d'abelles (2023)
* Agur Etxebeste (2019)
* Fe de etarras (2017)
* Loreak (2014)
* Sukalde kontuak (2009)
* El coche de pedales (2004)
* 800 balas (2002)
* La comunidad (2000)
* Pecata minuta (1999)
* 40 ezetz (1999)
* Fuma y deja fumar (1996)
* Sálvate si puedes (1995)
* Adiós Toby, adiós (1995)
* Maité (1994)
* Maider (1989)

## Televisió

* Detective Touré (2024)
* Patria (2020)
* Allí abajo (2015-2019)
* Goenkale (2013-2014)
* Bi eta bat (2012)
* El corazón del océano (2014)
* Mi querido Klikowsky (2006)
* Los Serrano (2005)
* Kilker Dema (2002)
* Periodistas (2000-2001)
* Policías, en el corazón de la calle (2001)
* 7 vidas (2000)
* Jaun ta jabe (1997)
* Bi eta bat (1990-1993)
* Águila roja (1 episodi)
* Benta Berri (1997)

## Referències

* ↑ Patria: ¿Dónde habíamos visto a Elena Irureta y Ane Gabarain, las dos ‘amas'?, La Vanguardia, 28 de setembre de 2020
* ↑ Elena Irureta comparte con Ane Gabarain el premio Forqué por 'Patria', Diario Vasco, 17 de gener de 2021

## Enllaços externs

* Anea Gabarain a Formulatv
# Vladimir Gueorguiev

Vladimir Gueorguiev, (en búlgar Владимир Георгиев; Sofia, 27 d'agost de 1975), és un jugador d'escacs búlgar que té el títol de Gran Mestre Internacional des del. És l'entrenador de l'ex-campiona del món Antoaneta Stéfanova. Des del 2002 juga sota la bandera de Macedònia del Nord.
A la llista d'Elo de la FIDE del gener de 2020, hi tenia un Elo de 2464 punts, cosa que en feia el jugador número 5 (en actiu) de Macedònia del Nord. El seu màxim Elo va ser de 2596 punts, a la llista de l'octubre de 2003 (posició 121 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 1995 fou campió absolut de Bulgària. Fou campió de l'Obert Internacional de Barberà dos anys seguits (1999 i 2000).
El 2007 campió de Macedònia del Nord. El novembre de 2007 va participar en la Copa del Món on fou eliminat a la primera ronda per 2 a 0 contra Bartosz Soćko.
El 2011 fou 1-3r de l'Obert dels Països Baixos amb 7 punts de 9, empatat amb Maksim Túrov i Yuri Vovk.

### Participació en olimpíades d'escacs

Gueorguiev ha participat, representant Bulgària i Macedònia del Nord, en set Olimpíades d'escacs entre els anys 1996 i 2012 (tres cops com a 1r tauler), amb un resultat de (+32 =26 –18), per un 59,2% de la puntuació. El seu millor resultat el va fer a l'Olimpíada del 2004 en puntuar 9 de 12 (+8 =2 -2), amb el 75,0% de la puntuació, amb una performance de 2646, i que li significà aconseguir la medalla de plata individual del tercer tauler.

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa de Aldo Zadrima». chessgames.com. [Consulta: 23 maig 2016].
* ↑ «Interview with Vladimir Georgiev». chessdom.com. Arxivat de l'original el 24 de juny 2016. [Consulta: 23 maig 2016]. (anglès)
* ↑ «Transferències de nacionalitats». fide.com. [Consulta: 23 maig 2016].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Macedònia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 21 gener 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Vladimir Gueorguiev «benoni.de». Arxivat de l'original el 29 de juny 2016. [Consulta: 23 maig 2016]. (alemany)
* ↑ «Resultats XXII edició». [Consulta: 27 juliol 2015].
* ↑ «Resultats XXIII edició». [Consulta: 27 juliol 2015].
* ↑ «Khanty-Mansiysk: Favourites make it through, Nigel Short falters». chessbase.com. [Consulta: 23 maig 2016].
* ↑ «Dutch Open 2011». fide.com. [Consulta: 23 maig 2016].
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
# Luci Postumi Megel (cònsol 262 aC)

Luci Postumi Megel (en llatí: Lucius Postumius L. F. L. N. Megellus) va ser un magistrat romà del segle iii aC. Era fill de Luci Postumi Megel, que va ser tres vegades cònsol.
La impopularitat i la disbauxa del seu pare no van tenir cap efecte en el cursus honorum de Postumi. Va ser pretor segons els Fasti, però es desconeix l'any. El 262 aC va ser elegit cònsol, durant el tercer any de la Primera Guerra Púnica i se li va assignar la província de Sicília junt amb el seu col·lega Quint Mamili Vítul. Tot el període el va passar al setge d'Agrigent que va conquerir després de sis mesos de bloqueig i de guanyar la batalla d'Agrigent. Va ser censor el 253 aC, any de la seva mort.
Formava part de la família romana Megel (Megellus), de la gens Postúmia.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1019?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=MegellusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1009. ]
# Xelomo Dov Goitein

Xelomo Dov Goitein (3 d'abril del 1900 - 6 de febrer del 1985) fou un etnògraf, historiador i arabista jueu alemany conegut per la seva recerca sobre la vida dels jueus al món islàmic medieval i, sobretot, la guenizà del Caire.

## Biografia

Xelomo Dov (Fritz) Goitein nasqué a la localitat de Burgkunstadt, a l'Alta Francònia (Alemanya). El seu pare, Dr. Eduard Goitein, havia nascut a Hongria com a plançó d'un llarg llinatge de rabins. El nom Goitein podria derivar de Kojetín (a Moràvia), per la ciutat d'origen de la família. Rebé una formació secular i una educació talmúdica alhora. El 1914 morí el seu pare i la família es mudà a Frankfurt, on acabà l'educació secundària i la universitat.
Entre el 1918 i el 1923 aprengué l'àrab i estudià l'islam a la Universitat de Frankfurt sota la tutela del famós erudit Josef Horovitz, tot continuant els seus estudis talmúdics amb un professor particular. Deixà la universitat amb una dissertació sobre la pregària en l'islam. El 1923, Goitein complí un somni de tota una vida quan, juntament amb Guerxom Xalom, emigrà a Palestina, on romandria 34 anys. Visqué quatre anys a Haifa abans de ser convidat a ensenyar a la Universitat Hebrea de Jerusalem, inaugurada dos anys abans. A Jerusalem es casà amb Theresa Gottlieb (1900-1987), una professora de rítmica que componia cançons i obres de teatre infantils. Tingueren tres fills: Ayala Gordon, Ofra i Elon.
El 1957 es mudà als Estats Units. Se n'anà a viure a Filadèlfia i esdevingué professor de la Universitat de Pensilvània. Fou part del professorat del Departament d'Estudis Orientals des del 1957 fins al 1971. Després de jubilar-se, treballà a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton, on el 1983 aconseguí una beca MacArthur. En aquell moment, era la persona més vella que havia obtingut aquesta beca. Morí el 6 de febrer del 1985, el mateix dia que el seu últim volum de la sèrie A Mediterranean Society: The Jewish Communities of the Arab World as Portrayed in the Documents of the Cairo Geniza (volum 5) era despatxat a l'editorial.

## Referències

* 1 2 Cohen, M. R.. "Shlomo Dov Goitein", in The Encyclopaedia Judaica, ed. Fred Skolnik (en anglès). 2a edició. Macmillan Reference, 2007, p. 685-687.
* ↑ «Goitein, the Geniza, and Muslim History» (en anglès). Arxivat de l'original el 2001-09-22. [Consulta: 26 agost 2011].
* 1 2 Moritsugu, Ken «Prize Liberates Princeton Scholar» (en anglès). Asbury Park Press, 23-01-1983.
# Fora de l'obscuritat

Fora de l'obscuritat (títol original en danès, De forbandede år 2) és un llargmetratge danès del 2022 dirigit per Anders Refn. És la seqüela d'En l'obscuritat (2020). S'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Sinopsi

Durant la Segona Guerra Mundial, la família Skov està dividida. El fill Aksel és membre de Resistència danesa, i el pare Karl lluita per mantenir el seu negoci i, per tant, ha de cooperar amb la potència ocupant alemanya. La cohesió de la família es veu desafiada fins a l'últim quan finalment s'acaba la guerra.

## Repartiment

* Jesper Christensen: Karl
* Bodil Jørgensen: Eva
* Mads Reuther: Aksel
* Gustav Dyekjær Giese: Michael
* Sara Viktoria Bjerregaard Christensen: Helene
* Lue Støvelbæk: Knud
* Sylvester Espersen Byder: Valdemar

## Referències

* ↑ «Fora de l'Obscuritat». À Punt, 04-02-2024. [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ «De forbandede år 2» (en danès). [Consulta: 16 febrer 2024].
# Divisions Regionals de Futbol Femení de les Illes Balears 2008-09

Les Divisions Regionals de Futbol Femení de les Illes Balears 2008-09 es van dur a terme com a continuació s'indica:

## Futbol 11
### Grup A

La primera jornada va començar el 15 de novembre de 2008 i la ultima va acabar el 7 de juny de 2009.
La classificació final del Grup A va ser la següent:
| Equip | PJ | G | E | P | GF | GC | Pts |
| Collerense B | 20 | 18 | 1 | 1 | 96 | 11 | 55 |
| Sp. At. Ciutat de Palma | 20 | 16 | 1 | 3 | 95 | 13 | 49 |
| Mallorca | 20 | 13 | 5 | 2 | 106 | 22 | 44 |
| At. de Paguera | 20 | 12 | 3 | 5 | 84 | 37 | 39 |
| Independiente | 20 | 12 | 0 | 8 | 80 | 39 | 36 |
| Palma de Son Gotleu | 20 | 11 | 2 | 7 | 61 | 33 | 32 |
| Arenal | 20 | 6 | 1 | 13 | 30 | 73 | 19 |
| Son Sardina | 20 | 6 | 1 | 13 | 20 | 75 | 19 |
| At Rafal | 20 | 3 | 0 | 17 | 18 | 114 | 9 |
| Son Roca At. | 20 | 3 | 3 | 14 | 22 | 91 | 9 |
| Genova | 20 | 1 | 1 | 18 | 14 | 118 | 1 |

### Grup B

La primera jornada va començar el 15 de novembre de 2008 i la ultima va acabar el 7 de juny de 2009.
La classificació final del Grup B va ser la següent:
| Equip | PJ | G | E | P | GF | GC | Pts |
| Ses Salines | 18 | 16 | 1 | 1 | 71 | 17 | 49 |
| Sant Jordi | 18 | 13 | 3 | 2 | 68 | 12 | 42 |
| Port de Pollença | 18 | 8 | 5 | 5 | 50 | 28 | 29 |
| S'horta | 18 | 8 | 4 | 6 | 48 | 30 | 28 |
| Montaura | 18 | 8 | 3 | 7 | 45 | 40 | 27 |
| Pollença i Port | 18 | 6 | 4 | 8 | 36 | 30 | 22 |
| Cercle Solleric | 18 | 6 | 4 | 8 | 33 | 36 | 19 |
| Algaida | 18 | 5 | 1 | 12 | 31 | 81 | 16 |
| Alcúdia | 18 | 4 | 1 | 13 | 24 | 49 | 13 |
| Santa Maria | 18 | 3 | 0 | 15 | 16 | 99 | 9 |

### Final
## Futbol 7

La primera jornada va començar el 31 de gener de 2009 i la ultima va acabar el 9 de juny de 2009.
| Equip | PJ | G | E | P | GF | GC | Pts |
| Sp. At. Ciutat de Palma | 12 | 12 | 0 | 0 | 141 | 11 | 36 |
| Escolar | 12 | 9 | 0 | 3 | 40 | 29 | 27 |
| Collerense | 12 | 8 | 0 | 4 | 65 | 34 | 24 |
| Palma de Son Gotleu | 12 | 6 | 1 | 5 | 34 | 37 | 19 |
| Son Ferrer | 12 | 4 | 1 | 7 | 36 | 33 | 13 |
| Sant Jordi | 12 | 1 | 1 | 10 | 9 | 70 | 4 |
| Santa Eugènia | 12 | 0 | 1 | 11 | 9 | 120 | -2 |

## Referències

* ↑ Classificació Grup A Futbol-11 Femení Regional (castellà)
* 1 2 3 4 5 Se li descomptaren 3 punts
* ↑ Classificació Grup B Futbol-11 Femení Regional (castellà)
* ↑ Classificació Futbol-7 Femení Regional (castellà)

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Federació de Futbol de les Illes Balears
# Zibà Ganíeva

Zibà Paixà Kizi Ganíeva (en àzeri: Ziba Paşa qızı Qəniyeva, 20 d'agost de 1923, Şamaxı, Azerbaidjan o a l'Uzbekistan - 2010, Moscou) va ser una franctiradora d'origen àzeri de l'Exèrcit Roig, a la qual se li atribueixen 21 morts durant la Segona Guerra Mundial. Després de la guerra es va convertir en filòloga.

## Biografia

Zibà Ganíeva era àzeri per part del seu pare i uzbeka per la de la seva mare. El 1937 va ser admesa als cursos de dansa a la recentment creada Filharmònica d'Uzbek. El 1940 es va traslladar a Moscou per a ingressar a l'Acadèmia Russa d'Arts Teatrals, però la guerra la va fer allistar-se voluntàriament a l'exèrcit el 7 de novembre de 1941, poc després de l'obertura del Front Oriental de la Segona Guerra Mundial. L'acompanyava una altra franctiradora, Nina Solova.
Durant la guerra Ganiyeva feia tasques d'operadora de ràdio. Però també va dur a terme fins a 16 operacions d'espionatge o reconeixement darrere de les línies enemigues. Va participar en la batalla de Moscou. La seva carrera militar es va estroncar després de ser greument ferida durant una operació de reconeixement als suburbis de Moscou el 1942. Va ser evacuada del camp de batalla i va estar 11 mesos en un hospital.
Durant la guerra, una foto d'ella va aparèixer al Komsomólskaia Pravda i a la portada de la revista Ogoniok.
Després de la guerra va continuar els seus estudis superiors i l'any 1965 va obtenir el títol de kandidat nauk en filologia, equivalent a un doctorat.

## Obres publicades

* Qorkinin dekadentçiliyə və naturalizmə qarşı mübarizəsi (La Lluita de Gorki Contra la Decadència i el Naturalisme), "Azərbaycan", 1955, número 6
* О сатире Горького в период первой русской революции (Sobre la Sàtira de Gorki en el Primer Període Revolucionari Rus), "Литературный Азербайджан", 1955, número 12
* Страницы из истории революционной поэзии на урду (Pàgines de la "Història de la Poesia Revolucionària en Urdú"), "Народы Азии и Африки", 1970, número 2

## Referències

* ↑ «Ганиева Зиба» (en rús). СОВЕТСКИЕ СНАЙПЕРЫ 1941 - 1945. Красные Соколы. [Consulta: 15 novembre 2022].
* 1 2 Galanina, V. «ВЕЛИКИЙ РАЗЛОМ» (en rus). Советская Россия" - независимая народная газета, 80, 13-07-2006 [Consulta: 15 novembre 2022].
* ↑ Nazarli, Amina. «Azerbaijani women snipers: fragile, but fearless» (en anglès). AzerNews, 02-07-2015. [Consulta: 15 novembre 2022].
* ↑ «О национальной политике и возникновении межнационального антагонизма народов Советского Союза в постсоветский период» (en rús). САВАШ - Военно-исторический сайт. Arxivat de l'original el 5 abril 2008. [Consulta: 15 novembre 2022].
* ↑ Rza, Rasul; Kuliyev, Jemil «Ziba Qəniyeva» (en àzeri). Enciclopèdia Soviètica Azerbaidjanesa. Acadèmia Nacional de Ciències de l'Azerbaidjan [Bakú], 3, 1979, pàg. 137.
* ↑ Газета «Комсомольская Правда» № 262 (5357) от 6 ноября 1942 года, стр. 2
* ↑ Журнал «Огонёк» №28 (789) от 1942 года
# William Aiton

William Aiton (1731 – 2 de febrer de 1793) va ser un botànic escocès.
Aiton nasqué prop de Hamilton, Escòcia. Viatjà a Londres el 1754 essent ajudant de Philip Miller, que era el superintendent del Jardí Botànic de Chelsea. El 1759 Aiton passà a ser director del nou Jardí Botànic de Kew. l'any 1789 publicà Hortus Kewensis, un catàleg de les plantes que s'hi cultivaven.
Una segona edició del seu Hortus es va fer el 1810-1813 pel seu fill, William Townsend Aiton.
L'abreujatura om a botànic és: Aiton.

## Referències

* ↑ Brummitt, R. K.; C. E. Powell. Authors of Plant Names. Royal Botanic Gardens, Kew, 1992. ISBN 1-84246-085-4.

## Bibliografia

DNB Poster|Aiton, William (1731-1793)|William Aiton
* Taylor, George. «Aiton, William». A: Dictionary of Scientific Biography. 1. New York i luv daphnie: Charles Scribner's Sons, 1970, p. 88–89. ISBN 0684101149.
# Clara Chappaz

Clara Chappaz, (París, 14 de juny de 1989) a París, és una empresària i política francesa.
El 21 de setembre de 2024 va ser nomenada Secretària d'Estat d'intel·ligència artificial i afers digitals del ministre d'Educació Superior i Recerca Patrick Hetzel.

## Biografia

Clara Chappaz va néixer el 14 de juny de 1989 al districte 14 de París del matrimoni de l'empresari Pierre Chappaz i d'una professora de física i química. Va fer estudiar a l'institut Saint-Louis de París i es va incorporar a l'ESSEC Business School (promoció 2012). Uns anys més tard, va obtenir un MBA a la Harvard Business School.
Entre 2013 i 2016, va ocupar diferents càrrecs dins de l'empresa Zalora, una plataforma de moda de comerç electrònic al sud-est asiàtic i filial del Global Fashion Group. Durant el seu MBA a la Harvard Business School va crear la seva pròpia start-up, Lullaby, un mercat de segona mà per a productes per a nadons. També va treballar per l'empresa BCG a Nova York. Entre 2021 i 2024 fou directora de la French Tech Mission, una agència pública adscrita a la Direcció General d'Empreses. També ha treballar com a directora de creixement i directora de negocis de l'empresa Vestiaire Collective, entre 2019 i 2021. Forma part del cicle d'auditors 2024-2025 de l'Institut d'Estudis Avançats de Defensa Nacional.
El 21 de setembre de 2024, succeint a Marina Ferrari, va ser nomenada secretària d'Estat encarregada d'Intel·ligència Artificial i Afers Digitals al Govern de Michel Barnier.

## Referències

* ↑ Cécile Hellouin de Ménibus. «Clara Chappaz, femme de tech», 04-09-2024. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ «PORTRAIT | Clara Chappaz, nouvelle patronne de la mission French Tech», 26-01-2022. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ Sabine Delanglade. «Clara Chappaz, « French Tech Woman »», 19 février 2023. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ La mission French Tech. «Présentation de la Mission French Tech». [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ «Clara Chappaz, la French Tech : "Oui, on peut avoir la trentaine, un poste de direction et une famille"», 03-03-2022. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «Clara Chappaz, nouvelle patronne de la mission French Tech», 26-01-2022. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ Arrêté du 24 juin 2024 portant désignation des auditeurs de la 4e session nationale de l'Institut des hautes études de défense nationale (cycle 2024-2025).
# Edgar Burgess

Edgar Richard Burgess (Kensington, Londres, 23 de setembre de 1891 – Tànger, Marroc, 23 d'abril de 1952) va ser un remer anglès que va competir a començaments del segle xx.
Nascut a Londres, estudià a l'Eton College i al Magdalen College, on es diplomà en antropologia.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on guanyà la medalla d'or en la competició de vuit amb timoner del programa de rem. Era l'únic home de la tripulació que no havia guanyat la regata Oxford-Cambridge. El 1913 guanyà l'Oxford-Cambridge amb l'equip d'Oxford.
Burgess era membre de l'Inner Temple i passà la major part dels seus anys treballant pel Servei de Política del Sudan. Era membre de la Societat Zoològica de Londres. En retirar-se marxà a viure al Marroc, on morí a casa seva de Tànger.

## Referències

* ↑ «Diploma students in Anthropology, University of Oxford 1907-1945». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 21 març 2017].
* 1 2 «Edgar Burgess». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-10-24. [Consulta: 21 març 2016].
* ↑ List of Fellows of the Zoological Society 1921
# Rikichi Okamoto

Rikichi Okamoto ( 25 de desembre de 1885 - 14 d'octubre de 1963 ) va ser un activista social i pensador japonès, conegut també com l'inventor de la llengua planificada Babm. Com a pensador, utilitzava el pseudònim Fushiki Okamoto.

## Biografia

Rikichi Okamoto va néixer a Kōchi, una ciutat situada en una illa al sud de Japó, realitivament a prop d'Hiroshima. Després de graduar-se a l'Escola de Correus i Telègrafs de Tòquio, va treballar al Ministeri de Comunicacions i al magatzem Mitsubishi. El 1919, va fundar l'Associació Constitucional d'Empreses, i el 1920 va establir una cooperativa de consumidors a Kameido, que més tard es va expandir. El 1928 va obrir una escola per a joves rurals als vessants del Mont Fuji, promovent l'autosuficiència agrícola. També va gestionar una cafeteria per a treballadors de Tòquio i, al llarg del temps, va aprofundir en el seu interès pel xintoisme.
Després de la Segona Guerra Mundial, Rikichi Okamoto va inventar la llengua artificial anomenada Babm. El 28 de setembre de 1960, va organitzar una presentació pública del seu idioma a l’edifici Gakushi Kaikan de Kanda, Tòquio.

## Publicacions

* Llibre del Propòsit de l'Escola del Sant Imperi
* El Sistema de Vida del Món Moral
* Sistemes de Pensament Social sobre la Vida i l'Educació Moral
* La Filosofia de l'Educació i la Humanitat
* Organització Empresarial i Assegurança Laboral
* Principis de l'Imperi Japonès i la Filosofia Nacional
* Verificació de l'Economia
* Nova Teoria del Coneixement i Visió de la Humanitat
* Estudi de la Humanitat i la Filosofia de la Vida: Solució als Problemes de la Vida
* Teoria General de l'Humanisme Social
* La Llengua Universal Babm: Gramàtica i Diccionari
* La Llengua Universal Babm: Llibre de Pràctiques
* Teoria Lingüística Universal

## Referències

* ↑ Pioner de la consciència filosòfica: La vida de Rikichi Okamoto" (escrit per Toshikazu Kadoishi, publicat el juliol de 1977 per Minseikan)
* ↑ Revista del Museu de Documentació del Port de Yokohama (Fundació Corporativa, Associació per la Difusió de la Documentació del Port de Yokohama), número 43, emesa el 11 de febrer de 1994, pàgina 3.