OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Don Bluth

Donald Virgil "Don" Bluth (nascut el 13 de setembre de 1937) és un animador estatunidenc i és propietari d'un estudi d'animació propi independent. És conegut per la seua marxa de la Walt Disney Company en 1979 i la direcció dels posteriors clàssics animats com The Secret of NIMH (1982), Fievel i el nou món (1986),The Land Before Time (1988), i All Dogs Go to Heaven (1989), i per la seua col·laboració al videojoc Laserdisc de Dragon's Lair.

## Biografia

Don Bluth va fundar el seu estudi d'animació, Don Bluth Productions, el 1979, però anteriorment ja havia treballat per The Walt Disney Company. La primera pel·lícula en la qual havia treballat per a aquesta companyia va ser La Bella Dorment (1959), com a assistent d'animació, encara que en ella no figura en els crèdits. Després d'aquesta no va tornar a treballar amb la Disney fins als anys 1970, període en el qual va formar part dels equips d'animació de Robin Hood (1973), Els rescatadors (1977), i Pete's Dragon (1977). El 1978 va deixar Disney, enduent-se diversos companys per fundar un nou estudi que fes directament la competència a Disney en el seu propi mercat, el dels llargmetratges d'animació. El nou estudi va demostrar les seves habilitats en la seva primera producció, titulada Banjo the Woodpile Cat, la qual cosa li va obrir les portes per realitzar una seqüència de la pel·lícula Xanadu. El primer llargmetratge de Bluth com a director, NIMH, el món secret de la senyora Brisby, malgrat no haver estat un gran èxit de taquilla, és considerat per molts com l'obra mestra de Bluth.
Bluth va treballar també en l'àmbit dels videojocs d'arcade amb el llançament de Dragon's Lair el 1983, un videojoc amb animacions innovadores per a la seva època, que utilitzava vídeo pregravat en un disc òptic Laserdisc, i el 1984 amb Space Ace, un videojoc de ciència-ficció basat en la mateixa tecnologia que Dragon's Lair.

## Referències

* ↑ «Biografia de Don Bluth». The New York Times.
* ↑ «Filmografia de Don Bluth». The New York Times.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès)
* Don Bluth a MySpace (anglès)
# Crucified Barbara

Crucified Barbara és un grup de Hard Rock i Heavy Metal suec format per dones d'Estocolm el 1998. La seva música és una barreja entre Hard Rock, Heavy Metal i Rock'n'Roll. Crucified Barbara van començar el 1998 com un grup de Punk Rock, però ràpidament van arribar a un estil musical cap al Hard Rock. Les gravacions van tenir lloc a Kritianopel, Suècia, en els estudis Pama/Blakk Record amb el productor Mankan Sedenberg, en la primavera del 2004. El single "Losing the Game" va ser llançat el 8 de desembre de 2005 i va arribar directament el número vuit en la llista d'èxits suecs, i el seu vídeo va ser gravat i produït per M Industries. El seu àlbum debut, In Distortion We Trust, va ser llançat a Suècia el 19 de gener, i ara està de nou a la venda en molts països, incloent-hi el Regne Unit, França, Alemanya i Holanda. A més a més, van participar en el disc tribut a Motörhead, St. Valentine's Day Massacre, amb la cançó "Killed by Death". El novembre del 2006 van fer de teloneres per a Motörhead i Clutch. En el novembre de 2006, va fer gira amb Motörhead i amb Clutch. Van actuar al Festival de Heavy metal Sweden Rock Festival el juny del 2006 i posteriorment el 2009, amb grups com Heaven and Hell, In Flames i Dream Theater.

## Discografia

| Títol | data de publicació | Format |
| In Distortion We Trust | Gener del 2005 | Àlbum |
| "Losing The Game" | 2005 | Simple (àlbum 2005) |
| "Rock'n'Roll Bachelor" | 2005 | Simple (àlbum 2005) |
| "Play Me Hard" | 2006 | Simple (àlbum 2005) |
| Til Death Do Us Party | Febrer del 2009 | Àlbum |
| "Sex Action" | 2008 | Simple (àlbum 2009) |
| "Jennyfer" | 2009 | Simple (àlbum 2009) |
| "Heaven Or Hell" | 2010 | Simple (aïllat) |
| The Midnight Chase | Maig del 2012 | Àlbum |
| "Into The Fire" | 2012 | Simple (àlbum 2012) |
| In The Red | Setembre del 2014 | Àlbum |
| "To Kill A Man" | 2014 | Simple (àlbum 2014) |
| "Electric Sky" | 2014 | Simple (àlbum 2014) |
| "I Sell My Kids For Rock'n'Roll" | 2014 | Simple (àlbum 2014) |

## Referències

* ↑ «Crucified Barbara | Music Videos, News, Photos, Tour Dates, Ringtones, and Lyrics». MTV. Arxivat de l'original el 2010-04-25. [Consulta: 23 juny 2010].
* ↑ Blabbermouth.net Crucified Barbara: 'Nyhetsmorgon' Performance, Interview Apr. 7, 2009
* ↑ Kiss Of DeafBy Andrew Woodger. «Suffolk - Entertainment - Kiss Of Deaf». BBC, 23-04-2008. [Consulta: 23 juny 2010].
* ↑ «Sweden Rock Festival» (en (suec)). Swedenrock.com. [Consulta: 23 juny 2010].

## Enllaços externs

* CrucifiedBarbara.Com Arxivat 2011-01-29 a Wayback Machine.
* Crucified Barbara a MySpace
# Sergels torg

La Sergels torg o Plattan és una plaça situada al centre d'Estocolm. La plaça deu el seu nom a l'escultor Johan Tobias Sergel (la proposta la feu Evert Taube). La part inferior de la plaça actual, que de vegades rep el nom de Plattan, es troba aproximadament deu metres per sota del nivell antic de la plaça, situat a la mateixa alçada que el Malmskillnadsbron a sobre del Hamngatan. La part inferior de la part occidental de la plaça està decorada amb un paviment blanc i negre en un dibuix triangular de grans dimensions.
La Plattan limita a l'oest amb el Drottninggatan; al nord amb el Klarabergsgatan, i la més meridional de les cinc Hötorgsskraporna i la Hötorgscity; al sud amb la Kulturhuset; i a l'est amb una rotonda on es troben el Klarabergsgatan, la Sveavägen i el Hamngatan. A la rotonda s'hi troba una font en forma de superel·lipse, una forma que l'artista i matemàtic danès Piet Hein, juntament amb l'arquitecte David Helldén, s'inventaren més o menys per aquesta ocasió. A la font hi ha l'escultura Kristallvertikalaccent, un disseny en vidre de l'escultor Edvin Öhrström.
# Nekromantix

Nekromantix és un grup de psychobilly fundat el 1989 a Copenhaguen però establert a Califòrnia.

## Història

La història del Nekromantix va començar just quan Kim Nekroman va abandonar la Marina Reial Danesa, havent-hi passat vuit anys de la seva vida en un submarí com a operador de ràdio. Sis mesos després de la formació del grup, una actuació a Hamburg els va valer un contracte amb Tombstone Records per a gravar el que seria el seu primer àlbum d'estudi, Hellbound, publicat el 1989. Nekromantix va publicar cinc àlbums en diversos segells discogràfics europeus durant la seva primera dècada fins que principis de la dècada del 2000 va signar amb Hellcat Records de Los Angeles.
La icona principal del grup és el coffin bass, un contrabaix fet amb el cos en forma de taüt i el cap amb la figura d'una creu, construït pel fundador i cantant del grup Kim Nekroman. Les seves lletres tracten generalment sobre temes de monstres i el cinema de terror, i la formació actual està formada també pel guitarrista Francisco Mesa i el bateria Rene «Dlamuerte» Garcia, conegut com a guitarrista i cantant del grup canadenc The Brains.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Hellbound (1989)
* Curse of the coffin (1991)
* Brought back to life (1394)
* Demons are a girls best friend (1996)
* Return of the loving dead (2002)
* Dead girls don't cry (2004)
* Brought Back Again (2005)
* Life is a Grave & I Dig It! (2007)
* What happens in hell stays in hell (2011)
* A Symphony of Wolf Tones & Ghost Notes (2016)

### Àlbums en directe

* Undead 'n' live (2000)
* 3 Decades Of Darkle (2019)

## Referències

* ↑ Álvarez, Diego. «La bestia vive y se acerca: Nekromantix» (en castellà), 22-10-2014. [Consulta: 15 juliol 2024].
* 1 2 Tàrrega, Jordi. «Nekromantix: Submarinos, ataúdes y psichobilly» (en castellà). Science of Noise, 17-07-2020. [Consulta: 15 juliol 2024].
* 1 2 3 «Nekromantix» (en anglès). The New Times Events, 15-07-2024. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Nekromantix | Starkult Promotion». [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Kim Nekroman Resurrects the Nekromantix» (en anglès americà). SLUG Magazine, 01-06-2005. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Nekromantix to release live DVD and album» (en anglès). Punknews.org, 21-08-2019. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Nekromantix – 3 Decades Of Darkle (película 2019) - Tráiler. resumen, reparto y dónde ver. Dirigida por» (en castellà). La Vanguardia, 15-07-2024. [Consulta: 15 juliol 2024].
# Viquipèdia en italià

La Viquipèdia en italià és l'edició de Viquipèdia en idioma italià, iniciada l'11 de maig de 2001.
Encara que el juliol de 2005 la Viquipèdia en italià tenia menys de 54.000 articles, l'agost d'aquell any va sobrepassar les edicions en espanyol, portuguès, neerlandès i suec de Viquipèdia, convertint-se en la 6a més gran edició per nombre d'articles. La raó principal d'aquesta ràpida augmentació, de 56.000 a 110.000 articles, va ser un bot automàtic que va crear esbossos de més de 8.000 municipis espanyols en una operació anomenada "Comuni spagnoli".
A aquest projecte en van seguir d'altres, amb informació de municipis francesos i d'altres països. Les pàgines així creades eren sempre iguals: una taula amb una vintena de dades geogràfiques i demogràfiques (no gaire actualitzades, ja que per exemple els espanyols provenen del cens de 2001) del municipi en qüestió. De les més de 110.000 entrades que va assolir la Wikipedia en italià en aquell moment, aproximadament la meitat estava constituïda per aquest tipus de pàgines.
El dia 21 de maig de 2007 va assolir 300.000 articles.
El dia 4 d'octubre de 2011, arran d'una votació de la comunitat, els articles de la wikipedia en italià restaren amagats com a protesta per una proposta llei del parlament italià que els usuaris consideraven que limitava la seva llibertat d'expressió.

## Referències

* ↑ Wikipedia:Última notícia
* ↑ Speciale:Whatlinkshere/Template:Comune spagnolo
* ↑ Enllaç permanent al manifest de protesta a la wikipedia italiana
# Viquipèdia en llatí

La Viquipèdia en llatí (en llatí: Vicipaedia Latina) és la viquipèdia creada l'any 2002. El 2014, aquesta viquipèdia ja té més de 103.000 articles. És l'unica viquipèdia en una llengua morta.

## Referències

* ↑ Helmlinger, Julien «La déclinaison en latin de Wikipédia dépasse les cent mille pages: Veni, vidi, Wiki». ActuaLitté, 20-01-2014.
* ↑ Gomes, Lee «Veni, Vidi, Wiki: Latin Isn't Dead on 'Vicipaedia' – Online Reference Features Britannia Spears, Disneyi; Disputing Computatrum». The Wall Street Journal, 29-11-2007.
# Honigfabrik

L'Honigfabrik o la Fàbrica de mel és un centre cultural a Wilhelmsburg (Hamburg) instal·lat a una fàbrica de margarina obsoleta a la vora del Veringkanal i de l'antic ferrocarril del port d'Hamburg. El centre reuneix diverses activitats i locals comunitaris: sales d'espectacles, escola de transformació de la planxa d'acer i de fusta, taller d'història local, cafè i restaurant, animacions per a nens i joves, vaixell habitació, vaixell escola (en construcció), formació lingüística per a gent gran, teatre, etc.
A l'inici era una fàbrica de margarina, després de la Segona Guerra Mundial va transformar-se en una fàbrica de mel artificial i finalment, des del 1978 va esdevenir un centre d'animació cultural i de formació local. A poc a poc va aconseguir una presència molt enllà del barri i va contribuir a la renaixença de Wilhelmsburg. Des del 2006, una restauració exhaustiva sota la direcció de l'arquitecte Franzis Stich va adaptar l'edifici a les seves funcions noves. L'afegit d'una casa d'escales coberta de vidre acolorit va ser la intervenció més visible. Des del 2010, un projecte d'eixample a la part meridional de l'edifici és en via de realització.
* El vaixell escola
* El cafè i restaurant
* El centre vist des del Canal de Vering
* El carrer de la Indústria i el rètol del taller d'història
* Escultura d'una incinta per a Anna Karina feta d'un bloc erràtic
* El canal de Vering, les barcasses i la fàbrica
* La fàbrica el 2006 abans de la modernització, el ferrocarril

## Referències

* ↑ Grundlegender Umbau des Altbaus, Schaffung von großzügigen Veranstaltungsbereichen, Anbau Treppenturm und Café-Erweiterung
* ↑ Geschichtswerkstatt Wilhelmsburg und Hafen Honigfabrik
* ↑ Nataly Bombeck, Wilhelmsburg - die verborgene Schöne auf dem Weg zum Szene-Viertel?, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 26 de setembre de 2006, (traducció: Willemsborg, una bella amagada camí cap a esdevenir un barri connectat?)

## Enllaços externs

* Honigfabrik, web oficial del centre amb programa de les activitats
# Illueca

Illueca és un municipi d'Aragó a la província de Saragossa i cap de la comarca d'Aranda. Fou el lloc de naixement de Pedro Martínez de Luna, cardenal d'Aragó des de 1325, i més tard el darrer papa d'Avinyó durant el cisma d'Occident, conegut com el papa Luna.

## Referències

* ↑ «Illueca. Gobierno de Aragón» (en espanyol europeu). [Consulta: 16 novembre 2024].
# Richard Alan Lerner

Richard Alan Lerner (anglès: Richard Lerner) (Chicago, 26 d'agost de 1938 - San Diego, 2 de desembre de 2021) va ser un químic i patòleg estatunidenc, especialista en anticossos i immunologia humana.

## Biografia

Va néixer el 28 d'agost de 1938 a la ciutat de Chicago, població situada a l'estat de Michigan (Estats Units). Va estudidar medicina a la Universitat de Northwestern i Stanford, on es doctorà l'any 1964.

## Carrera científica

Lerner va realitzar importants aportacions en el camp de la immunologia, entre d'altres, la teorització, disseny i creació de biblioteques combinatòries d'anticossos per ampliar el rang del sistema immunològic, el desenvolupament en la producció d'anticossos sense immunització amb un mètode propi i el desenvolupament dels anomenats anticossos catalítics per accelerar i catalitzar reaccions químiques.
Al llarg de la seva carrera va ser guardonat amb el Premi Wolf de química l'any 1995 amb Peter Schultz, i el Premi Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica, juntament amb Gregory Winter.

## Referències

* ↑ (català) El biòleg Winter i el patòleg Lerner guanyen el Príncep d'Astúries d'investigació
* ↑ (castellà) Premi Príncep d'Astúries - Acta
# Frederick Cuming

Frederick William Cuming (Tiverton, Devon, 27 de maig de 1875 – Kensington, Londres, 22 de març de 1942) va ser un jugador de criquet anglès, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or en la competició de Criquet a XII com a integrant de l'equip britànic.

## Referències

* ↑ «Frederick Cuming Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ Resultat de la final Olímpica
* ↑ Profiles of the British players at the 1900 Olympics
# Marianna Sastin

Marianna Sastin (Mosonmagyaróvár, 10 de juliol de 1983) és una esportista hongaresa que competeix en lluita estil lliure, guanyadora de 4 medalles al Campionat Mundial de Lluita entre els anys 2005 i 2013, i 5 medalles al Campionat Europeu de Lluita entre els anys 2006 i 2016.
Als Jocs Europeus de Bakú 2015 va obtenir la medalla d'or en la categoria de 60 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2005 | Budapest ( Hongria) | 2 | Lliure 59 kg |
| 2009 | Herning ( Dinamarca) | 3 | Lliure 59 kg |
| 2011 | Istanbul ( Turquia) | 2 | Lliure 63 kg |
| 2013 | Budapest ( Hongria) | 1 | Lliure 59 kg |
| Jocs Europeus ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2015 | Bakú ( Azerbaidjan) | 1 | Lliure 60 kg |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2006 | Moscou ( Rússia) | 3 | Lliure 59 kg |
| 2007 | Sofia ( Bulgària) | 2 | Lliure 59 kg |
| 2008 | Tampere ( Finlàndia) | 3 | Lliure 63 kg |
| 2010 | Bakú ( Azerbaidjan) | 3 | Lliure 59 kg |
| 2016 | Riga ( Letònia) | 3 | Lliure 63 kg |

## Referències

* ↑ «Marianna Sastin» Arxivat 2012-11-06 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Marianna Sastin» en Iat.uni-leipzig.de (anglès)

## Enllaços externs

* «Marianna Sastin». Olympics at Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. Arxivat 2012-11-06 a Wayback Machine.
# Sun Fu

    En aquest nom xinès, el cognom és Sun.
Sun Fu :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 孫輔 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 孙辅 |
Sun Fu, nom estilitzat Guoyi (國儀), va ser un general militar servint sota el senyor de la guerra Sun Quan durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa.

## Biografia

Sun Fu va ser el segon fill de Sun Qiang, el germà bessó de Sun Jian. Ell va seguir a Sun Ce en les seves campanyes posteriors contra Yuan Shu i Liu Xun, guanyant grans mèrits amb incursions a Lingyang i Lujiang. Quan Liu Xun va ser derrotat, Sun Fu va ser posat a càrrec de la reconstrucció de les muralles de la ciutat, el qual va complir molt bé. Ell va obtenir el títol de General Que Pacífica del Sud.
Abans de la batalla dels Penya-segats Rojos, Sun Fu va decidir de rendir-se a Cao Cao. Per aquest fi, ell va enviar una carta a Cao, proclamant la seva intenció de rendir-se, però aquesta carta va ser interceptada. Sun Quan emprenyat que hi era va despullar a Sun Fu de tot rang i el va empresonar, tot i això el va perdonar a causa del deure filial. Sun Fu va ser alliberat i va morir pocs anys després de la batalla, mai més tenint de nou un comandament militar. Els seus fills, malgrat tot, tots reberen rangs.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
| Sun Qiang | Sun Qiang | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jian (de Wu Oriental) | Sun Jing | Sun Jing | Sun Jing | Sun Jing |
| Sun Ben | Sun Fu | Sun He | Sun Ce | Sun Ce | Sun Ce | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Quan (de Pan) | Sun Yi | Sun Kuang | Sun Gao | Sun Gao | Sun Yu | Sun Jiao |
| | | Sun Huan | Sun Shao | Sun Shao | Sun Shao | Sun Deng | Sun He | Sun He | Sun Ba | Sun Xiu | Sun Liang | | | Sun Chou | Sun Gong | | |
| | | | Sun Kai | Sun Yi | Sun Feng | Sun Ying | Sun Hao | Sun Qian | | | | | | Sun Lin | Sun Jun | | |
# Thorin

Thorin Escut-de-roure (Thorin Oakenshield en l'original anglès) és un personatge literari de l'obra de J.R.R. Tolkien. És un nan de la Casa de Durin, i un dels protagonistes de la novel·la El Hòbbit.

## Biografia

Tolkien va adoptar els noms de Thorin del Dvergatal, la llista dels nans, al poema nòrdic antic "Völuspá", que forma part de l'Edda poètica.
Nascut l'any 2746 de la Tercera Edat, Thorin va néixer net del rei Thror del reialme dels nans d'Erèbor, però va haver de fugir a l'exili amb la resta de nans que van sobreviure l'ocupació de la Muntanya Solitària per part del drac Smaug. L'any 2770, quan només tenia cinquanta-tres anys (bastant jove per un nan) va participar amb la resta de nans expatriats en un fracassat intent de conquerir les mines de Mòria. Durant la batalla, a Thorin se li va trencar l'escut i va arrencar una branca d'arbre per defensar-se dels orcs, guanyant-se així el sobrenom d'"Escut de Roure"
Thorin va esdevenir rei a l'exili de la Casa de Durin amb el nom de Thorin II quan el seu pare, Thrain II, va morir.
A Èl Hòbbit, es relata com ell i dotze nans més del poble de Durin van a visitar en Bilbo Saquet per contractar-lo com a lladregot en una missió per recuperar el seu antic tresor del drac Smaug. Especialment desitjava la Pedra de l'Arca (Arkenstone), una gemma de valor incalculable.
Guiats pel mag Gàndalf, els tretze nans i el hòbbit van arribar a la Muntanya Solitària i Bilbo va poder robar la Pedra de l'Arca. Thorin però, es va indignar quan Bilbo la va entregar al rei dels elfs Thranduil que també reclamava el tresor. El conflicte es va interrompre per un atac d'orcs i wargs, de manera que els nans van haver de sumar-se als elfs i als homes del llac en el que es coneixeria com La batalla dels Cinc Exèrcits.
Durant la batalla Thorin va ser mortalment ferit, però abans d'expirar va fer les paus amb Bilbo elogiant la valentia i el bon esperit del hòbbit. Les seves últimes paraules van ser: "Si més de nosaltres valoressim el bon menjar i l'alegria i les cançons més que l'or, viuríem en un món més feliç. Adéu."
Va ser enterrat amb la seva espasa èlfica Òrcrist, i amb la Pedra de l'Arca al seu costat.

## Referències

* ↑ Brunsdale, Mitzi M. «Norse Mythological Elements in "The Hobbit"». Mythlore, 9, 4 (34), 1983, pàg. 49–55. ISSN: 0146-9339.
* ↑ Solopova, Elizabeth. Languages, Myths and History: An Introduction to the Linguistic and Literary Background of J.R.R. Tolkien's Fiction (en anglès). North Landing Books, 2009, p. 20. ISBN 978-0-9816607-1-4.
* ↑ «The Poetic Edda: Voluspo». [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Sibley, Brian. The Hobbit: The Desolation of Smaug Official Movie Guide (en anglès). Houghton Mifflin Harcourt, 2013-11-26, p. 70. ISBN 978-0-547-89936-7.
# Thrain

En el món llegendari de J.R.R. Tolkien, Thrain II és un rei nan de la Casa de Durin. És mencionat per primera vegada a El hòbbit, i als Contes Inacabats s'expliquen més detalls de la seva vida. Va ser el pare del conegut Thorin Escutderoure.
Va ser fill del rei Thror, del Regne Sota la Muntanya. Quan el drac Smaug va ocupar Erèbor, van haver de furgir-ne el rei, Thrain, i tot el clan dels barbesllargues. Es van veure obligats a abandonar el regne i els tots seus tresors excepte l'Anell de Poder.
Poc després, Thror va deixar l'Anell a Thrain i va marxar cap a Mòria, on morí a mans del capitost orc Azog. D'aquesta manera Thrain esdevenia el rei a l'exili del Regne d'Erèbor.
Thrain va enviar missatges a la resta de cases dels nans demanant-los ajuda per tal d'atacar Mòria i venjar Thror. A les portes de Mòria es lliurà la batalla d'Azanulbizar, entre nans i els orcs, on tot i que els nans sofriren grans pèrdues Azog va ser decapitat. Ferit de la batalla, Tharin va intentar entrar a Mòria per expulsar-ne els orcs, però Dain II Peudeferro s'hi va oposar profetitzant que un poder més alt havia d'arribar abans que la Casa de Durin pogués tornar a Mòria.
Després de la batalla, Thrain s'establí amb el seu fill Thorin i la resta de la seva casa a les velles mines de les Muntanyes Blaves. A mesura que Thrain es feia vell, el dominava la malícia del seu anell i el desig per l'or creixia al seu cor. Va deixar Thorin i es dirigí a la selvatjor, on va ser capturat i empresonat a Dol Guldur. Allí li prengueren l'anell i el torturaren.
Gàndalf el Gris va entrar a Dol Gúldur mentre investigava la identitat del misteriós Nigromant que hi governava. Als calabossos hi trobà un Thrain moribund, que abans delirant de dolor li va demanar que entregués al seu fill un mapa d'Erèbor. El mapa, que Thrain s'havia pogut endur durant la fugida, incloïa una porta secreta per on es podia entrar d'amagat per intentar recuperar l'or que el drac els havia arrabassat. Thrain morí poc després.
Amb l'entrega del mapa a Thorin, Gàndalf desencadenà els esdeveniments que es descriuen a El hòbbit.
# Timòcrates (polític del segle V aC)

Timòcrates (en llatí Timocrates, en grec antic τιμοκράτης) fou un polític atenenc que el 406 aC era membre del consell dels Cinc-cents.
Davant d'ell, els generals que havien guanyat a la batalla de les Arginuses va explicar el seu relat. Timòcrates, després d'escoltar-los, va proposar deixar-los sota custòdia a l'espera del judici del poble, acusats de no haver socorregut als nàufrags que després de la batalla van veure destrossades les seves naus per una tempesta. Podria ser el mateix que Timòcrates d'Atenes.

## Referències

* ↑ 3.Timocrates a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1137