OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Viquitexts

Viquitexts (Wikisource originalment en anglès) és una biblioteca digital en un wiki de texts originals lliures mantinguda per la Fundació Wikimedia, una organització sense ànim de lucre. El seu objectiu és albergar tota mena de texts lliures, en molts idiomes, i traduccions.
Originalment, va ser concebut com un arxiu de texts històrics importants o útils, però més endavant s'amplia el ventall de contingut fins a convertir-se en una biblioteca de contingut general. El projecte va començar oficialment el 24 de novembre de 2003 amb el nom de Projecte Sourceberg. El nom Wikisource va ser adoptat aquell mateix any i va adoptar un domini propi set mesos més tard. El juny del 2006 la versió en català de Viquitexts va aconseguir un subdomini propi i al final de 2006 ja contenia dos cents pàgines. El projecte ha rebut critiques per la manca de fiabilitat, però alhora també ha estat citat per organitzacions com l'National Archives and Records Administration (NARA).
El projecte disposa d'obres que ja han caigut en domini públic o han estat publicades amb llicència lliure i són verificables. En un principi, la verificació era fet fora de línia, o en confiar la fiabilitat d'altres biblioteques digitals.
Ara les obres incorporen la digitalització de l'obra online a través de l'extensió ProofReadPage, el que garanteix la fiabilitat i exactitud dels textos del projecte. Alguns projectes idiomàtics de Viquitexts actualment només permeten obres que incorporen l'escaneig. Encara que el gruix de la col·lecció de la biblioteca són textos, Viquitexts alberga també d'altres suports, que van des dels còmics fins a pel·lícules passant per audiollibres. Les úniques obres originals permeses a Viquitexts són les traduccions i les anotacions.

## Referències

* ↑ Orive Armas, Aranzazu «Wikisource para la publicación y difusión de bibliotecas digitales: análisis de Urkabustaiz». Máster Universitario en Bibliotecas y Servicios de Información Digital [Madrid], 2-2022, pàg. 74.

## Enllaços externs

* Viquitexts en català
# Purna

El Purna (antic Payoshni o Paisani) és un riu de Maharashtra, a la regió de Berar, paral·lel al Tapti al que desaigua a Changdev, no lluny de Jalgaon. Neix a les muntanyes de Gawilgarh del grup de les muntanyes Satpura, prop de Pokharan, al sud de Madhya Pradesh i corre uns 80 km al sud-oest i després a l'oest, a mig camí entre les muntanyes Gawilgarh i les Balaghat, passant per Marathwada i Vidarbha, pels districtes d'Akola, Buldhana, Jalgaon, Jalna i Parbhani, fins al Tapti.
Els seus tributaris pel nord són el Bichan, el Shahnur, el Sapan, el Palor, el Chandrabhaga, el Mohasli i el Bhan; i pel sud el Kata Puma, el Murna, el Mun, el Bordl, el Ghan, el Biswa (Vishvaganga), i el Nalganga.
La seva conca és de 7500 km² i el seu curs de 170 km. El nom vol dir "complet" (que també es diu Sampurna). Apareix amb el nom d'Amru que vol dir "ambrosia", potser perquè corria per aigua salada però de bon gust i sana.
El Purna i els seus afluents s'organitzen així:

## Altres rius amb el mateix nom

Hi ha altres rius anomenats Purna entre els quals el Purane o Purna al districte d'Hingoli a Maharashtra, i el Purna al districte de Valsad al Gujarat.

## Vegeu també

* Viswaganga

## Nota

* ↑ traduït de la Wikipèdia en anglès, fonts desconegudes i discordants amb la Gaseta Imperial

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
Viccionari
# Scapteromys meridionalis

Scapteromys meridionalis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del sud-est del Brasil. Es tracta d'una espècie petita de Scapteromys que fou descrita el 2014 a partir de dades genètiques i morfològiques. Els seus hàbitats naturals són els aiguamolls i els herbassars inundats amb matolls i herba. El seu nom específic, meridionalis, significa ‘meridional’ en llatí.

## Referències

* ↑ Quintela, F. M.; Gonçalves, G. L.; Althoff, S. L.; Sbalqueiro, I. J.; Oliveira, L. F. B.; De Freitas, T. R. O. 2014. «A new species of swamp rat of the genus Scapteromys Waterhouse, 1837 (Rodentia: Sigmodontinae) endemic to Araucaria angustifolia Forest in Southern Brazil». Zootaxa, 3.811: 207-225.
# Mare de Déu de Canòlic

La Mare de Déu de Canòlic (o, en grafia històrica, Canòlich) és un santuari marià i una talla de la parròquia andorrana de Sant Julià de Lòria on es venera la Mare de Déu de Canòlic. És un monument declarat Bé d'interès cultural.
L'etimologia del topònim Canòlic no és gens clara. S'han fet algunes elucubracions, però certes grafies utilitzades a l'edat mitjana, com canolig, encara dificulten més trobar una explicació sobre l'origen del mot. En tot cas, és difícil que provingui del llatí canonicu, perquè no es té constància que la canònica de la Seu d'Urgell posseís res a l'indret. S'han fet altres propostes fantasioses que no tenen cap mena de suport toponomàstic.
Actualment no es conserva cap estructura de l'antiga església romànica que degué existir en aquest lloc, tal com ho testimonia la pervivència d'una talla policromada de la Mare de Déu. Segons la tradició, aquesta figura fou trobada el 1223 per un pastor de Bixessarri gràcies a un colom blanc que el portava amb insistència cap a una petita balma, on ara s'aixeca el santuari de Canòlic. Aquesta imatge mariana és una talla policromada romànica, molt expressiva.
El santuari actualment és un edifici de factura moderna que es va restaurar entre els anys 1973 i 1979. Exteriorment consta d'una nau rectangular i campanar d'espadanya. A l'interior presenta una volta de canó i un gran arc triomfa amb un retaule barroc dedicat a Santa Maria. Al voltant de l'església hi ha taules i barbacoes i a l'altre costat de la carretera un restaurant i hotel. La Mare de Déu de Canòlic és la patrona de la parròquia de Sant Julià de Lòria i es conserva a l'església parroquial de Sant Julià de Lòria. Els seus habitants pugen en gran nombre al santuari el darrer dissabte de maig quan se celebra l'aplec per a venerar la imatge. Aquesta Mare de Déu va ser coronada pel vaticà el 29 de maig de 1999. L'any abans, es va celebrar el 775è aniversari de la trobada de la verge (1223 –1998).
Per arribar-hi, un cop passat Bixessarri, la carretera es bifurca, i vers el Santuari s'enfila per unes impressionants giragonses fins a arribar al santuari de Canòlic, situat a 1635 m d'altitud, als vessants de llevant de la Serra Plana.
Davant el pont romànic d'Aixovall hi ha un petit oratori, a l'esquerra de la Valira, amb una imatge d'aquesta Mare de Déu i des d'on, antigament, els vianants que transitaven a peu dirigien la mirada per albirar el santuari de Canòlic, que justament és visible en una clariana del bosc només des d'aquest oratori.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor oficial d'Andorra». Butlletí Oficial del Principat d'Andorra, 13-10-2010. [Consulta: 5 juny 2014].
* ↑ «El Govern rectifica i accepta Canòlich, Juberri i Auvinyà al Nomenclàtor». Diari d'Andorra, 03-02-2011. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 3 febrer 2011].
* ↑ «Mare de Déu de Canòlic». Patrimoni Cultural d'Andorra. Govern d'Andorra. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de Canòlic, patrona de Sant Julià de Lòria». [Consulta: 2014].

## Vegeu també

* Llista d'esglésies catòliques d'Andorra
# Viquipèdia en extremeny

La Güiquipedia, abans Güiquipeya o Viquipèdia en extremeny és la versió de Viquipèdia escrita en extremeny. El projecte va tenir origen el 24 de gener de 2007, encara que no va ser fins al 28 de maig de 2008 que va donar lloc la seva nova adreça URL definitiva. Amb més de 3.400 entrades, es posiciona en el lloc 223è de la llista de Viquipèdies segons el nombre d'articles.

## Controvèrsia

Diferents mitjans han criticat la versió extremenya de la Viquipèdia. Es qüestiona que l'extremeny no és realment un idioma, sinó que és un dialecte de l'asturlleonès i del castellà, i que no té una normativa ortogràfica definida. També ha estat fruit de polèmica el fet que la pàgina només tingui entre un i cinc contribuïdors actius en la passada dècada, tres dels quals romanen els mateixos que van iniciar el projecte.

## Referències

* ↑ «Llega la Güiquipeya» (en castellà). Público.es, 07-04-2008. Arxivat de l'original el 2011-04-19. [Consulta: 3 febrer 2011].
* ↑ «L'extremeny ja té la seva edició a la Viquipèdia» (en castellà). Madrid: El País.com, 09-04-2008. [Consulta: 3 febrer 2011].
* ↑ «List of Wikipedias/ca - Meta» (en anglès). [Consulta: 19 gener 2023].
* 1 2 «Los 200.000 hablantes del extremeño» (en castellà). El Periódico de Extremadura, 12-04-2008. Arxivat de l'original el 2017-12-09. [Consulta: 3 febrer 2011].
* ↑ Aracely R. Robustillo. «La verdadera historia de la Güiquipeya» (en castellà). Hoy.es. [Consulta: 3 febrer 2011].
* ↑ Isabel Ramos. «Los padres de la polémica Güiquipeya». El Periódico de Extremadura, 10-04-2008. Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 3 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Güiquipeya, la versió extremenya de la Viquipèdia
# Termogènesi induïda pels aliments

La termogènesi induïda pels aliments (o efecte tèrmic dels aliments o termogènesi induïda pel menjar o efecte tèrmic del menjar) és la quantitat de despesa energètica per sobre de la taxa metabòlica basal a causa del cost de processar i emmagatzemar els aliments. La producció de calor pel teixit adipós marró que s'activa després del consum d'un àpat és un component addicional de la termogènesi induïda per la dieta. L'efecte tèrmic dels aliments és un dels components del metabolisme juntament amb taxa metabòlica en repòs i el component de l'exercici físic. Una estimació que s'utilitza habitualment de l'efecte tèrmic dels aliments és al voltant del 10% de la ingesta calòrica, encara que l'efecte varia substancialment per als diferents components dels aliments. Per exemple, el greix dietètic és molt fàcil de processar i té molt poc efecte tèrmic, mentre que la proteïna és difícil de processar i té un efecte tèrmic molt més gran.

## Tipus d'aliments

L'efecte tèrmic dels aliments és l'energia necessària per a la digestió, l'absorció i l'eliminació dels nutrients ingerits. La seva magnitud depèn de la composició dels aliments consumits:
* Hidrats de carboni: del 5 al 15% de l'energia consumida
* Proteïnes: del 20 al 30%
* Greixos: com a màxim del 5 al 15%

## Referències

* ↑ Denzer, CM «The effect of resistance exercise on the thermic effect of food.». International Journal of Sport Nutrition and Exercise Metabolism, vol. 13, 3, 9-2003, pàg. 396–402. DOI: 10.1123/ijsnem.13.3.396. PMID: 14669938.
* ↑ Cannon, B.; Nedergaard, J. «Brown Adipose Tissue: Function and Physiological Significance». Physiological Reviews, vol. 84, 1, 2004, pàg. 277–359. DOI: 10.1152/physrev.00015.2003. PMID: 14715917.
* ↑ Christensen, Peter. "What is the thermic effect of food?". Retrieved March 28, 2005. Arxivat November 17, 2007, a Wayback Machine.
* 1 2 Glickman, N «The total specific dynamic action of high-protein and high-carbohydrate diets on human subjects.». The Journal of Nutrition, vol. 36, 1, 10-07-1948, pàg. 41–57. DOI: 10.1093/jn/36.1.41. PMID: 18868796.
* ↑ Halton, T. L.; Hu, F. B. «The effects of high protein diets on thermogenesis, satiety and weight loss: a critical review». J Am Coll Nutr, vol. 23, 5, 2004, pàg. 373–85. DOI: 10.1080/07315724.2004.10719381. PMID: 15466943.
# Cloaca

En anatomia animal, la cloaca és una cavitat oberta a l'exterior, situada a la part final de l'aparell digestiu, i a la qual també conflueixen els conductes finals de l'aparell urinari i l'aparell reproductiu. Està present en diversos tipus de vertebrats: en tots els ocells, amfibis i rèptils, així com alguns peixos (peixos cartilaginosos) i mamífers (monotremes i marsupials). També es dona aquest nom a la porció final del tub digestiu d'alguns artròpodes.
La cloaca dels ocells i els rèptils està formada per tres parts diferenciades: el coprodeu, l'urodeu i el proctodeu. És en aquesta darrera part, el proctodeu, on es troba l'orifici cloacal o anus i la bossa de Fabrici.

## Referències

* ↑ Young, J. Z. La vida de los vertebrados (en castellà). Barcelona: Editorial Omega, 1977, p. 660. ISBN 84-282-0206-0.
* ↑ «Aparato Reproductor» (en castellà). Universitat Autònoma de Baixa California del Sud. Arxivat de l'original el 29 d'abril 2015. [Consulta: 21 abril 2015].
# Cràmbids

Els cràmbids (Crambidae) són una família de lepidòpters ditrisis de la superfamília dels piraloïdeus (Pyraloidea). Els seus membres tenen una aparença molt variable; la subfamília Crambinae adopten una postura amb les ales plegades que les fa poc visibles. En classificacions antigues, els cràmbids han estat tractats com una subfamília dels piràlids.

## Subfamílies

* Exsilirarcha Salmon & Bradley, 1956 (incertae sedis)
* Acentropinae Stephens, 1836
* Crambinae Latreille, 1810
* Cybalomiinae Marion, 1955
* Glaphyriinae W. T. M. Forbes, 1923 (= Evergestinae Marion, 1952, Noordinae Minet, 1980)
* Heliothelinae Amsel, 1961
* Linostinae Amsel, 1956
* Midilinae Munroe, 1958
* Musotiminae Meyrick, 1884
* Odontiinae Guenée, 1854
* Pyraustinae Meyrick, 1890
* Schoenobiinae Duponchel, 1846
* Scopariinae Guenée, 1854
* Spilomelinae Guenée, 1854 (= Wurthiinae Roepke, 1916)

## Relació amb els humans

L'arna del jacint d'aigua Niphograpta albiguttalis es fa servir per controlar el seu hoste (Eichhornia crassipes) a Florida. Acentria ephemerella és un agent de control biològic contra Myriophyllum spicatum. Les larves o erugues dels cràmbids típicament barrinen les plantes herbàcies de la família de les poàcies. Per això tenen l'estatus de plagues agrícoles. El barrinador europeu del blat de moro, Ostrinia nubilalis també va ser introduït als Estats Units. Altres espècies inclouen:
* Pyrausta aurata
* Chilo partellus
* Chilo suppressalis, Àsia
* Crambus spp.
* Duponchelia fovealis
* Diatraea saccharalis, barrinador de la canya de sucre
* Maruca spp., barrinador dels fesols
* Scirpophaga innotata, barrinador de la planta d'arròs
* Diatraea grandiosella,
* Desmia maculalis, barrinador de la vinya

## Galeria d'imatges

* Maruca vitrata
* Spilomelinae sp.
* Aethaloessa calidalis
* Bocchoris inspersalis sobre un Desmodium triflorum

## Referències

* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
* ↑ Regier, J. C., C. Mitter, M. A. Solis, J. E. Hayden, B. Landry, M. Nuss, T. J. Simonsen, S.-H. Yen, A. Zwick & M. P. Cummings 2012: A molecular phylogeny for the pyraloid moths (Lepidoptera: Pyraloidea) and its implications for higher-level classification. – Systematic Entomology, London 37 (4): 635–656.

## Bibliografia

* Kristensen, N.P. (Ed.). 1999. Lepidoptera, Moths and Butterflies. Volume 1: Evolution, Systematics, and Biogeography. Handbuch der Zoologie. Eine Naturgeschichte der Stämme des Tierreiches / Handbook of Zoology. A Natural History of the phyla of the Animal Kingdom. Band / Volume IV Arthropoda: Insecta Teilband / Part 35: 491 pp. Walter de Gruyter, Berlín, Nova York.

## Vegeu també

* Syntonarcha iriastis

## Enllaços externs

* Family Crambidae at Lepidoptera.pro Arxivat 2012-03-25 a Wayback Machine.
* Synclita obliteralis, waterlily leafcuter on the University of Florida / Institute of Food and Agricultural Sciences Featured Creatures Web site
* Diatraea saccharalis, sugarcane borer
* Grape Leaffolder Moth Cirrus Digital
# Can Mans

Can Mans era una masia situada entre els actuals carrers de la Murtra, l'Alguer, Calderón de la Barca i Segimon, al barri del Carmel de Barcelona, actualment desapareguda.

## Història

Havia estat un forn de calç construït el 1601 per Bertran Ribes, i les terres havien estat establertes en emfiteusi al prior del Santuari de la Mare de Déu del Coll. Pere Riera la va comprar a la vídua de Bertran, després passà a mans d'Anton Bonanat, i el 1708 la comprà Salvador Mans, del qual agafà el nom.
El 1888 s'hi obrí una fonda regentada per Joan Vila, que funcionà fins a finals del segle xix.
Tal com va arribar als nostres dies era una casa reformada cap al segle xix. Cap al 1900 aquella zona i les cases de l'entorn es coneixia com la barriada de can Mans. A finals del segle xix la situació de can Mans era en un eix de comunicació de Gràcia amb Horta i per aquesta causa en aquells moments era una fonda.
A la dècada del 1920 es va crear l'Agrupación de Propietarios del Monte Carmelo i en aquella època es va convertir en la seu de l'entitat. Aquells anys als jardins de la casa on hi havia gran quantitat d'arbres i plantes, s'hi van celebrar festes socials dels socis de l'entitat.

## Vegeu també

* Can Grau (Barcelona)

## Referències

* 1 2 Díez i Quijano, Desideri. Les masies d'Horta. quarta edició. Barcelona: El Tinter, SAL, abril 2003, p. 111.
* 1 2 «Can Mans». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. Arxivat de l'original el 02-05-2014.
# Entrambasaguas

Entrambasaguas (Tramasauguas en cántabre) és un municipi de la Comunitat Autònoma de Cantàbria, situat en la comarca de Trasmiera. Limita al nord amb els municipis de Marina de Cudeyo i Ribamontán al Monte, a l'oest amb Medio Cudeyo i Riotuerto, al sud amb Ruesga i a l'est amb Solórzano.

## Localitats

* El Bosque.
* Entrambasaguas (Capital). Tramasauguas
* Hornedo. Jornéu
* Hoznayo. Uznayu
* Navajeda.
* Puente Agüero. Puenti Agüeru
* Santa Marina.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 |
| 2.236 | 2.299 | 2.463 | 2.562 | 2.695 | 2.732 | 2.755 | 2.542 | 2.629 | 2.664 | 2.473 | 3.120 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 824 | 44,93% | 6 |
| PSOE | 411 | 22,41% | 2 |
| PRC | 340 | 18,54% | 2 |
| AVC | 143 | 7,80% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 1323 | 61,53% | 7 |
| PRC | 371 | 17,26% | 2 |
| PSOE | 224 | 10,42% | 1 |
| AVC | 200 | 9,30% | 1 |

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Entrambasaguas
* Agenda 21 del municipi d'Entrambasaguas Arxivat 2013-07-28 a Wayback Machine.
* Entrambasaguas a Cantabria 102 municipios Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., d'El Diario Montañés
* A Cantabria Infinita Arxivat 2008-06-27 a Wayback Machine.
* A Cantabria Joven Arxivat 2007-10-13 a Wayback Machine.
# Una vegada hi havia... la vida

Una vegada hi havia... la vida (en francès: Il était une fois... la vie), o La vida és així (a TVE-CV en valencià), és una sèrie francesa de dibuixos animats infantils amb vocació educativa i de divulgació científica. En la sèrie s'expliquen, de manera simple i amena, diferents aspectes sobre anatomia, malalties o, per exemple, com s'oxigena la sang o com cicatritza una ferida. De la mateixa manera, s'explica la importància de determinats hàbits relacionats amb la salut, com ara netejar-se les dents, fer exercici físic o d'altres.
L'explicació es realitza a través de les aventures de diferents personatges que representen els diferents òrgans, cèl·lules, virus, etc. dividits en antagonistes i protectors del cos. Existeix a més un paral·lelisme entre l'aspecte dels personatges interns i els nens humans externs.
Pertany al conjunt de sèries per a la televisió Una vegada hi havia.... Va ser creada per Albert Barillé als estudis Procidis i difosa per Canal+ i France 3 a partir del 1987. En la producció hi van col·laborar France 3, Canal+, la Société de Radio-Canada i RTVE entre d'altres.

## Llista d'episodis

* 1. El gran planeta cel·lular
* 2. El naixement
* 3. Les sentinelles del cos
* 4. La medul·la òssia
* 5. Irrigació sanguínia
* 6. Les plaquetes
* 7. El cor
* 8. La respiració
* 9. El cervell
* 10. Les neurones
* 11. La vista
* 12. L'oïda
* 13. La pell
* 14. La boca i les dents
* 15. La digestió
* 16. El fetge
* 17. Els ronyons
* 18. El sistema limfàtic
* 19. Els ossos i l'esquelet
* 20. Els músculs
* 21. Guerra a les toxines
* 22. Vacunació
* 23. Hormones
* 24. La cadena de la vida
* 25. La vida i el somni
* 26. L'edat de l'home

## Referències

* ↑ Avui. Dimarts, 24 de gener de 1989-Ràdio i Televisió-Arxiu Municipal de Girona
* ↑ Clements, Jonathan; McCarthy, Helen. The Anime Encyclopedia, Revised & Expanded Edition: A Guide to Japanese Animation Since 1917 (en anglès). Stone Bridge Press, 2012. ISBN 1611725151.
# Estadi 28 de Març

L'Estadi 28 de Març (àrab: ملعب 28 مارس, Malʿab 28 Mārs) és un estadi esportiu de la ciutat de Bengasi, a Líbia. És utilitzat per la pràctica del futbol i l'atletisme.
Té una capacitat per a 65.000 espectadors. Va ser seu de la Copa d'Àfrica de Nacions 1982.
L'any 2013 fou tancant i demolit per a ser reconstruït. Era previst que les obres finalitzessin el 2017 per la Copa d'Àfrica de Nacions, però la competició finalment canvià de seu.
Mentre l'estadi és en construcció els clubs de la ciutat juguen a l'Estadi Màrtirs de Febrer.

## Referències

* ↑ «African Nations Cup 1982» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 06-07-2016. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ Benghazi Sport City Tower Arxivat 2020-03-12 a Wayback Machine., Urbika. Retrieved September 9, 2010.
* ↑ Startimes New March 28th Stadium
* ↑ 28 March Stadium, kooora.com (àrab)]
# Roti

Roti o Rote —Pulau rote en indonesi— és una illa d'Indonèsia, part les Illes Petites de la Sonda orientals. Amb 1.200 km² de superfície emergida, Roti és a 500 km (311 milles) al nord-oest de la costa australiana i a 170 km (106 milles) al nord de les illes Ashmore i Cartier. L'illa és al sud-oest de l'illa de Timor. Al nord hi ha el mar de Savu, i al sud es troba el mar de Timor. A l'oest hi ha Savu i Sumba. L'illa deshabitada Ndana, just al sud de Roti, amb una superfície de 14 km² (5 milles), és l'illa més al sud d'Indonèsia. Juntament amb algunes altres illes properes petites, com l'illa de Ndao, que forma el kabupaten (regència) de Rote Ndao, que en el cens decennal de 2010 registrà una població de 119.711.
La ciutat principal, Ba'a, és a la banda nord de l'illa. Roti té una bona zona de surf al sud, al voltant del llogaret de Nemberala. Hi ha un ferri diari a l'illa des Kupang, capital de la província de Timor occidental, que proporciona el transport de passatgers i mercaderies locals, així com de turistes. El viatge entre Kupang i Ba'al dura un parell d'hores. Roti té pujols, palmerars en terrasses, sabana i alguns boscos.

## Economia

Roti depèn econòmicament, com els habitants de Savu, del cultiu de Borassus flabellifer per a la supervivència bàsica, així com un complement als seus ingressos són la pesca i la joieria. L'agricultura és la principal forma d'ocupació. La pesca també és important, especialment a la localitat oriental de Papela, que ha donat lloc a disputes territorials amb Austràlia sobre l'aigua entre aquests.

## Atraccions turístiques

Rote té moltes relíquies històriques, incloent porcellana xinesa, així com arts i tradicions antigues. Diverses figures prominents d'Indonèsia van néixer a Rote. Un instrument de música popular, el sasando, està fet de fulles de palma. A la part oriental de l'illa, hi ha un estany al poble de Landu que té meduses no verinoses. L'estany també té una platja de sorra blanca.

## Galeria

* La platja de Nusa Manuk (illa Manuk) al sud-oest de Rote
* Un percussionista amb barret tradicional a Rote
* Cap Korbafo amb guerrers, 1900
* Dos habitants de Rote el 1899-1900

## Notes

* ↑ «BPS Provinsi NTT». Arxivat de l'original el 2011-08-23. [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ Jill Elliott, 1996, "Fishing in Australian Waters," Inside Indonesia vol. 46 http://www.insideindonesia.org/fishing-in-australian-waters; Richard Tanter, 2000, "After fear, before justice: Indonesia and Australia over the long haul, as if ethics mattered." Inside Indonesia vol. 61 http://www.insideindonesia.org/after-fear-before-justice-3 Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine.
* ↑ «Tujuh Danau Ubur-Ubur Unik di Indonesia». Arxivat de l'original el 2017-10-23. [Consulta: 2 gener 2016].

## Enllaços externs

* http://www.indonesia-tourism.com/east-nusa-tenggara/rote_island.html.
* http://www.users.on.net/~renike.basile/roti-lombok/index.shtml Arxivat 2019-01-06 a Wayback Machine..