OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'Arau

L'Arau és una masia de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta quadrada coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, la qual es troba orientada a migdia. Consta de planta baixa i dos pisos. Presenta un gros portal adovellat, amb una inscripció a la dovella central i un rellotge de sol de construcció recent a la part dreta. En aquest sector les obertures es distribueixen simètricament. Presenta torrelles, avui tapiades, als angles SW i NE amb el basament esculpit. A ponent sobresurt una construcció semicircular coberta amb llosses. A tramuntana s'hi adossa un cos graonat, a través del qual, s'arriba a una eixida del primer pis on hi ha un petit portal rectangular que condueix a la casa. És construïda en pedra basta als murs i carejada als escaires.

## Història

Antic mas que es troba documentat entre els papers de la parròquia de Sant Bartomeu Sesgorgues del segle xiv, abans de la pesta negra, aleshores la parròquia comptava amb poc més de quinze masos entre els quals hi figura l'Arau. En el fogatge de 1515 del Castell de Soresols, també hi figura; en el fogatge de 1553 consta que habitava el mas un tal JOAN ARAU. El mas, segons indiquen les dades constructives, fou restaurat al 1617 per SAGIMON ARAU (inscripció de la dovella central). A mitjans del segle xx va ser restaurat.

## Referències

* ↑ GEC
* 1 2 «Masia l'Arau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Les Balmes (Tavertet)

Les Balmes és un mas a poc més d'un km a l'oest del nucli de Tavertet (Osona) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana situada a ponent. En aquesta façana hi ha un gran annex que és un porxo cobert també a dues vessants i que consta de planta i primer pis, on es troba el porxo. El cos principal consta de planta i dos pisos. A la façana principal hi ha el portal d'entrada d'arc de mig punt adovellat, aquest estableix l'eix de simetria que ordena la façana. La façana sud presenta un portal allindat i al costat una finestra i, en la resta de nivells, dos finestres a cada pis alineades amb les obertures de la planta baixa. Totes les obertures tenen els emmarcaments de pedra picada. No hi ha cap llinda datada ni cap inscripció en tot l'edifici però hi ha una finestra esculturada a la façana sud.

## Història

Masia sense documentació. Es troba registrada en els fogatges del "Castell y terme de Tavertet fogajat a 5 de octubre 1553 per Joan Montells balle, Pere Closes y Climent Parareda promens com apar en cartes 223" on consta un tal "Genis Balmes" que pel seu nom es pot relacionat amb aquesta masia, malgrat no en tinguem documentació.

## Referències

* ↑ GEC
* 1 2 «Masia les Baumes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Mas Reig (Sant Bartomeu del Grau)

El Mas Reig és un edifici de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tres pisos, de planta rectangular i teulat a doble vessant. Els murs són de pedra i estan arrebossats. L'edifici actual és fruit de diverses construccions i reformes, la última de les quals és de 1947, quan es construeix la tribuna del primer pis. L'estructura interior de la casa és la típica en altres cases catalanes del segle xviii, amb grans sales que serveixen de distribuïdor.

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ «Mas Reig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Crits sords

Crits sords és una pel·lícula dramàtica d'Espanya en color dirigida el 1983 per Raül Contel i Ferreres, qui també en fou autor del guió, actor i director de fotografia. Ha estat rodada en català i autofinançada pel mateix director.

## Sinopsi

És una pel·lícula formada al voltant de vuit personatges d'una ciutat, on mostra la solitud, la incomunicació i l'individualisme. Cada personatge és un crit sord per als altres: la Maria és una actriu que aspira a ser Bette Davis, el Raül és un escriptor mediocre que persegueix les dones, l'Empar és una dona amb problemes d'obesitat i obsessionada amb Antonio Machín, la Lisa és promíscua, el Joan és consumista compulsiu, el Manel es refugia tocant el saxo, el Pep no li troba sentit a la vida i la seva germana Xedes és postrada al llit des de fa sis anys.

## Repartiment

* Pep Anton Muñoz - Pep
* Joan Potau i Martínez - Joan
* Amparo Muñoz - Empar
* Raül Contel i Ferreres - Raül
* Manuel Dueso - Manel
* Elisabet Gil - Lisa
* Montserrat Calvo - Maria

## Guardons

* III Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya: Millor llargmetratge

## Referències

* ↑ Crits sords a esadir.cat
* ↑ Crits sords, Enciclopèdia del Cinema a Catalunya
* ↑ Crits sords
* ↑ “Crits sords”, de Raül Contel, mejor película, La Vanguardia, 27 d'abril de 1985
# I soliti ignoti

I soliti ignoti és una pel·lícula italiana dirigida per Mario Monicelli el 1958. La pel·lícula va rebre una nominació a l'Oscar a la millor pel·lícula estrangera. Les carreres dels actors Vittorio Gassman i Marcello Mastroianni es van veure afectades positivament per la popularitat d'aquest film. S'ha doblat al català.

## Argument

Uns lladres intenten robar una tenda d'empenyoraments. Abans i durant l'intent del robatori tindran més d'un mal de cap.

## Repartiment

* Vittorio Gassman: Giuseppe Marchetti
* Marcello Mastroianni: Tiberio Braschi
* Totò: Dante Cruciani
* Claudia Cardinale: Carmelina Nicosia
* Renato Salvatori: Mario Angeletti
* Tiberio Murgia: Michele Nicosio
* Carla Gravina: Nicoletta
* Memmo Carotenuto: Cosimo Proietti
* Carlo Pisacane: Pierluigi Capannelle
* Rossana Rory: Norma
* Gina Rovere: esposa de Tiberio

## Premis i nominacions

Entre tots els guardons a què va optar la pel·lícula, destaquen els següents:

### Premis

* 1958. Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià: Silver Seashell per Mario Monicelli
* 1959. Nastro d'Argento al millor actor per Vittorio Gassman
* 1959. Nastro d'Argento al millor guió per Mario Monicelli, Age & Scarpelli i Suso Cecchi D'Amico

### Nominacions

* 1959. Oscar a la millor pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ «Rufufú». Goita què fan, ara!. [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Rufufú». ésAdir. [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «I soliti ignoti». Allociné.
# Marededeu de la cortina

La Marededeu de la cortina (en toscà: Madonna della Tenda, o Madonna amb il Bambino e San Giovannino, és una pintura del renaixentista italià Rafael Sanzio, datada del 1514. És una pintura a l'oli sobre taula amb 65,8 cm d'alçada i 51,2 cm d'amplària. Es conserva en la Alte Pinakothek de Munic, a Alemanya.
Mostra la Mare de déu abraçant el nen Jesús, mentre el xiquet Joan Baptista els mira. El dibuix de la pintura s'assembla al de la Verge de la cadira, de la mateixa època.
L'obra, pertanyent a la Col·lecció Reial espanyola, es trobava en el Monestir d'El Escorial, però la furtaren durant la Guerra del Francés. El 1813, la va dur a Anglaterra el marxant William Buchanan, que l'any següent la va vendre al rei Lluís I de Baviera.

## Referències

* ↑ Bassegoda, 2002, p. 307-308, cat. OP2.

## Bibliografia

* Bassegoda, Bonaventura. El Escorial com a museu. La decoració pictòrica moble del Monestir d'El Escorial des de Diego Velázquez fins a Frédéric Quilliet (1809). 2. Bellaterra/Barcelona/Girona/Lleida: Universitat Autònoma de Barcelona/Universitat de Barcelona/Universitat de Girona/Universitat de Lleida/Museu Nacional d'Art de Catalunya, 2002 (Memoria Artium). ISBN 84-490-2281-9.
# Celeste (sèrie de televisió)

Celeste és una sèrie de televisió per internet espanyola de thriller i drama creada per Diego San José per a Movistar Plus+. Està produïda per 100 Bales i protagonitzada per Carmen Machi i Andrea Bayardo.
Al juliol de 2024, es va anunciar que les sèries que Celeste tindria la seva estrena mundial al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. Aquell mateix mes, Movistar Plus+ va treure el primer teaser de la sèrie. S'estrenà a Movistar Plus+ el 14 de novembre de 2024.

## Sinopsi

Sara Santano (Carmen Machi) és una inspectora d'Hisenda que s'ha dedicat sempre a la recaptació d'impostos. El dia abans de prejubilar-se, rep l'encàrrec més important de la seva carrera: demostrar que Celeste (Andrea Bayardo), la gran estrella llatina, resideix a Espanya i ha de pagar els seus impostos al país —una missió de la qual depenen vint milions d'euros per a les arques espanyoles. Per això, Sara haurà d'aparcar la seva vida per perseguir la de Celeste i demostrar que va passar 184 dies a Espanya.

## Repartiment

* Carmen Machi com Sara Sálamo
* Andrea Bayardo com Celeste
* Manolo Solo com Tony
* Antonio Durán "Morris" com Carmelo
* Aixa Villagrán
* Clara Sans com Dani
* Jesús Noguero
* Marc Soler

## Referències

* ↑ Martínez, Beatriz. «‘Yo, adicto’, ‘Querer’ y ‘Celeste’: las tres series españolas seleccionadas por el Festival de San Sebastián». Infobae, 12-07-2024. [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ Medina, Marta. «Movistar Plus+ publica el tráiler de ‘Celeste’, su nueva serie original protagonizada por Carmen Machi, que se proyectará en el Festival de San Sebastián». mundoCine, 20-07-2024. [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ «De Shakira a 'Celeste'». Diari d'Andorra, 15-10-2024. [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ Amores, Susana. «‘Celeste’, la nueva serie con Carmen Machi como inspectora de Hacienda». AV Pasión, 16-07-2024. [Consulta: 16 octubre 2024].
# Club Atlético Torino de Talara

L'Atlético Torino és un club peruà de futbol de la ciutat de Talara. Fou fundat el 20 de març de 1957.

## Palmarès

* Copa Perú:
** 1970, 1975, 1977, 1982, 1994
* Campió Regional de la zona nord:
** 1984

## Evolució de l'uniforme

| 1957–79 | 1980 | 198? | 198?–07 | 2008–10 | 2011 | 2012 |

## Referències

* ↑ ; Carlos Manuel Nieto Tarazona«Peru - Foundation Dates of Clubs». RSSSF, 14-03-2013. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ «Copa Perú». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2007-12-08 a Wayback Machine.
# Hipólito Cristóbal Cruces Socasau

Hipólito Cruces Socasau també anomenat en certes publicacions com Ipòlit Cruces Socasau és un polític aranés militant d'Unitat d'Aran i del Partit dels Socialistes de Catalunya. Va ser alcalde de Bossòst des de l'any 1983 fins a 1991. Des de 1987 a 1988 va presidir el Consell Comarcal d'alta Muntanya de la Vall d'Aran, organ antecessor del Consell General d'Aran. Posteriorment ha estat conseller del Consell General d'Aran en representació del terçó de Quate Lòcs des de l'any 2003 fins al 2011.

## Referències

* ↑ «Historial d'alcaldes». municat.gencat.cat. [Consulta: 2 setembre 2020].
* ↑ Publicacion d'informacion e opinion dera Val d'Aran
# Mireia Rosich Salvó

Mireia Rosich Salvó (Tarragona, 1972) és una historiadora de l'art, bibliotecària i museòloga catalana.
Llicenciada en història de l'art, màster en gestió cultural per la Universitat de Barcelona i postgraduada en disseny i producció de projectes expositius per l'Escola Superior de Disseny i Enginyeria ELISAVA, adscrita a la Universitat Pompeu Fabra, des de l'any 2003 és la directora de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, secció del Museu Nacional d’Art de Catalunya, i també del Museu Romàntic Can Papiol, tots dos museus de Vilanova i la Geltrú.
Va exercir també el càrrec de gerenta de l'Organisme Autònom de Patrimoni de la ciutat entre els anys 2004 i 2008. Anteriorment, havia estat tècnica d’exposicions i difusió al Museu d'Història de la Ciutat de Barcelona entre el 1998 i el 2000, i coordinadora del 'Centenari Víctor Balaguer' (2001-2002). Des de la direcció de museus amb rellevants col·leccions artístiques, ha dut a terme diferents projectes de perfil museològic i museogràfic.
En el camp de la recerca ha publicat diversos articles relacionats amb els fons dels museus, tant en catàlegs com en publicacions periòdiques. Ha participat en cursos, jornades, seminaris i taules rodones. És membre de l'Associació de Museòlegs de Catalunya i de l'Associació de Gestors Culturals de Catalunya. És membre del consell editorial dels Quaderns de Patrimoni del Garraf.

## Referències

* 1 2 «Rosich Salvó, Mireia (Tarragona, 1972)». Diccionari d'historiadors de l'art català, valencià i balear (DHAC). Institut d'Estudis Catalans [Consulta: 21 febrer 2021].
# Roc Blackblock

Roc Blackblock (Barcelona, 1975) és un artista i muralista català. Va estudiar Disseny Gràfic a l'Escola Universitària de Disseny i Enginyeria de Barcelona, i Il·lustració a l'Escola d'Art i Superior de Disseny Serra i Abella de l'Hospitalet de Llobregat.

## Trajectòria

A finals de la dècada del 1990 va iniciar la seva carrera en la il·lustració i el tatuatge i, el 1999, es va estrenar pintant un grafit al Centre Social Okupat i Autònom l'Hamsa, col·lectiu del qual formava part.
Com activista dels moviments socials, ha convertit el grafit en el seu mitjà d'expressió mantenint el compromís polític de la seva obra en espais com Can Vies, la Kasa de la Muntanya, el Kasal de Joves de Roquetes, en homenatge a la militant antifeixista Neus Català, l'Ateneu Popular de Nou Barris, la façana del Casal de Joves de Ripollet o amb la lluita per protegir les oliveres mil·lenàries a Ulldecona.
L'any 2021, amb motiu de l'ordre d'empresonament del raper Pablo Hasél, un mural realitzat per ell al parc de les Tres Xemeneies amb una efígie crítica de Joan Carles I amb cinc fletxes republicanes clavades, fou censurat en menys de 24 hores per una brigada de neteja de l'Ajuntament de Barcelona, custodiada per la Guàrdia Urbana, sota les ordres del regidor de seguretat, Albert Batlle. Pocs dies després, Blackblock va tenir l'oportunitat de repintar-lo afegint-hi Felip VI i Francisco Franco amb el lema «Aquí se censura, reprimeix i tortura com en dictadura».
El mateix any, realitzà un mural per reivindicar que la comissaria de Via Laietana esdevingués un lloc de memòria. El mural s'inspirà en la figura de Tomasa Cuevas en representació de «totes les víctimes» de repressió i tortures a la comissaria, i «per recuperar la memòria de la gent que va lluitar contra el franquisme».

## Referències

* 1 2 Estruch Axmacher, Martí. «No faria mai un mural per al BBVA, tinc molta sort de poder-ho dir». Vilaweb, 22-02-2021. [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ Tramullas, Gemma. «La gente de a pie desea verse reflejada en sus calles» (en castellà), 26-07-2019. [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ «L'artista Roc Blackblock homenatja a Neus Català a la façana del Casal de Joves ·», 12-11-2015. [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ «Roc Blackblock dona a Ulldecona una obra que culmina una primera fase de lluita per protegir les oliveres mil·lenàries», 29-06-2020. [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ «El problema que tenim no és d'anomalia, sinó de precarietat democràtica». TV3, 13-02-2021. [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ López Mas, Marta. «Esprais per la llibertat». Directa, 23-02-2021. [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ «Roc Blackblock realitza un mural per reivindicar la comissaria de Via Laietana com a lloc de memòria». NacióDigital, 10-12-2021. Arxivat de l'original el 2021-12-11. [Consulta: 11 desembre 2021].
# Can Gasparó

Can Gasparó és una masia del municipi de Planoles (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Dels masos que constitueixen el veïnat de l'Aspra, Can Rubei, El Niu, La Casa Vella, Can Barraquer, Can Andalet i el Gasparó, s'ha escollit aquest últim per ser la mostra de l'estat més vetust de tots. De forma rectangular i allargada, habitacle i cabanya se succeeixen en alineació i orientació, predominant la disposició vertical de les obertures i la utilització de la fusta i maçoneria de pedra com a elements estructurals.

## Referències

* ↑ «Can Gasparó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Can Llopard de Baix

Can Llopard de Baix és una casa de Gelida (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un ampli casal a dos vessants, de planta, pis i golfes i cellers annexos. L'interior segueix la tradició de la gran entrada repartidora, l'escala que porta a la sala superior, repartidora de les habitacions. De la façana cal esmentar el portal de punt rodó amb la data de 1507, un finestral gòtic geminat -un dels pocs elements gòtics conservats al terme-, el rellotge de sol i l'era d'antigues rajoles amb dits marcats, mans, inicials i ferradures. Cal esmentar també una talla de Sant Marc datada el 1864 i una encisadora Mare de Déu de la Salut (còpia de la que fou cremada a la parròquia el 1936), existent a la casa des del volts del 1860, any en què fou adquirida en acció de gràcies per no haver pres mal quan s'ensorrà una biga de la casa mentre dormien.

## Història

Durant la plaga de la fil·loxera, els volts del 1881, s'instal·là a la finca una plantació de ceps americans, els quals proveïen arreu. L'any 1927, en Josep Estruch i Rosell, fou premiat amb un diploma per l'Institut Agrícol Català de Sant Isidre, degut a les excel·lències dels seus vins, en ocasió de l'Exposició Annexa al IV Congrés Nacional de Recs.

## Referències

* 1 2 «Can Llopart de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].
# Sarró (recipient)

El sarró és una bossa amb corretja llarga que es duu penjant d'una espatlla, generalment en bandolera, i que serveix per a transportar provisions. El català sarró equival a l'espanyol zurrón; al francès sacoche o musette; a l'italià bisaccia; al portuguès surrão o sacola; al romanès sac de merinde; etc
En la vida civil el sarró de pell és d'ús tradicional entre els pastors. De pell o de lona n'usen els caçadors i altres que fan sortides o estades llargues a la natura (camp, muntanya); els caçadors també hi solen dur munició, si no van proveïts de canana. En l'excursionisme fa molt que el sarró ha estat substituït per la motxilla, tot i que no és rar, encara, adjuntar-li un sarró per a dur-hi objectes que cal tenir a l'abast. La bossa anomenada bandolera és una mena de sarró de carrer, multiús, considerat complement de moda.

## Vegeu també

* Motxilla

## Referències

* ↑ «Sarró (recipient)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «bandoleras». webdelamoda.com. Arxivat de l'original el 2018-05-29. [Consulta: 2 maig 2018].
Viccionari
# Sassetot-le-Malgardé

Sassetot-le-Malgardé és un municipi francès situat al departament del Sena Marítim i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 89 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Sassetot-le-Malgardé era de 89 persones. Hi havia 30 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 11 parelles sense fills i 11 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 53 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 17 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 52 habitatges eren cases. Dels 34 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 53 persones, 37 eren actives i 16 eren inactives. De les 37 persones actives 33 estaven ocupades (19 homes i 14 dones) i 5 estaven aturades (3 homes i 2 dones). De les 16 persones inactives 7 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una fusteria i 1 lampisteria.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Sassetot-le-Malgardé a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Sassetot-le-Malgardé a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Kamil Syprzak

Kamil Syprzak (Płock, 23 de juliol de 1991) és un jugador d'handbol polonès que ocupa la posició de pivot.
Syprzak va començar la seva carrera a Orlen Wisła Płock, on va guanyar el Campionat de Polònia el 2011. El 2015 va fitxar pel FC Barcelona. El 2019 va marxar al Paris Saint-Germain francès.
Membre de la Selecció d'handbol de Polònia, va ser medalla de bronze al Campionat del món d'handbol masculí de 2015.

## Referències

* ↑ Pérez, Lluís Carles «El Barça ficha al gigante Kamil Syprzak (2,06 m)». mundodeportivo.com, 18-03-2015 [Consulta: 8 febrer 2021].
* ↑ «Syprzak fitxa pel PSG per dues temporades». lesportiudecatalunya.cat, 22-02-2019 [Consulta: 8 febrer 2021].
* ↑ «Kamil Syprzak». Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 30 novembre 2017].
* ↑ «Polonia logra el bronce en el Mundial 2015» (en castellà). Marca, 01-02-2015. [Consulta: 30 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Kamil Syprzak a eurohandball.com
* Kamil Syprzak a olympedia.org
# Suchá Hora

Suchá Hora és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.
El 2020 tenia 1.454 habitants.
La primera menció escrita de la vila es remunta al 1566.

## Referències

* ↑ «(eslovac) Slovenské slovníky». [Consulta: 11 février 2010].
* ↑ Registre obnovenej evidencie pozemkov [online]. Bratislava: ÚGKK SR, [cit. 2011-12-31]. Consultar.
* ↑ «(eslovac) (anglès) Mestská a obecná štatistika SR». [Consulta: 11 février 2010]. Arxivat 2007-11-16 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-11-16. [Consulta: 21 desembre 2021].
# 24 Hores de Montjuïc 1983

L'edició de 1983 de les 24 Hores de Montjuïc fou la 29a d'aquesta prova, organitzada per la Penya Motorista Barcelona al Circuit de Montjuïc el cap de setmana del 2 i 3 de juliol.

## Classificació general

| Posició | Dorsal | Pilot 1 | Pilot 2 | Pilot 3 | Motocicleta | Voltes |
| 1 | 1 | Benjamí Grau | Quique De Juan | Luis Miguel Reyes | Ducati 750 | 708 |
| 2 | 22 | Jean Berthod | Marc Granié | Roger Sibille | Kawasaki | 690 |
| 3 | 32 | Wolfgang Gierden | Bernard Gitton | - | Honda | 678 |
| 4 | 7 | Josep Manuel Rosa | Ferran Prous | Joan Garriga | Yamaha | 671 |
| 5 | 38 | Andrés Pérez Rubio | Carlos Morante | M. Urdin | Suzuki | 669 |
| 6 | 23 | Gerrie van Rooyen | Freddy Collewaert | Bert Philippi | Honda | 660 |
| 7 | 30 | Xavi Riba | M. Pérez de Vega | Xavier Alonso | Honda | 647 |
| 8 | 6 | H. Graells | Joan Galofré | Sergi Bonas | Yamaha | 646 |
| 9 | 12 | Koichi Shimada | Wolfhard Kurzhagen | Holger Krause | Yamaha | 636 |
| 10 | 5 | Jacinto Moriana | Xavier Marquès | J. Castany | Yamaha | 630 |
* ↑ Velocitat mitjana: 111,824 km/h.

## Trofeus addicionals

* XXIX Trofeu "Centauro" de El Mundo Deportivo: Ducati (Benjamí Grau - Quique De Juan - Luis Miguel Reyes)

## Referències

* «Clasificación» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* «Les 24 Heures de Montjuich (improprement appelées parfois 24 Heures de Barcelone)» (en francès). racingmemo.free.fr. [Consulta: 20 setembre 2015].
* Roig, Miquel. «24 Horas Motociclistas de Montjuïc - Dossier de Prensa» (PDF) (en castellà). dailymotos.com. Museu de la Moto de Barcelona, 19-07-2012. [Consulta: 20 setembre 2015].