OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crannó

Crannó o Cranó (en llatí Crannon, Cranon, en grec antic Κραννών, ῶνος o Κρανών, ῶνος, el nom es troba de les dues maneres en les inscripcions) era una antiga ciutat del districte de Pelasgiòtida a Tessàlia, al sud-oest de Larisa i a 100 estadis de Girtó, segons Estrabó. Molt antigament s'havia anomenat Efira, i els antics comentaristes d'Homer diuen que en la Ilíada parla de la guerra entre els efiris i els flegis, es refereix a les lluites entre els habitants de Crannó i els de Girtó. Píndar també parla dels habitants de Crannó, als que anomena efiris.
Crannó era la residència de la família dels escòpades, i els seus nombrosos ramats pasturaven les terres que envoltaven la ciutat. Un membre de la família, Diactòrides, va ser pretendent de la filla de Clístenes, tirà de Sició, segons Heròdot. A la ciutat hi va viure un temps el poeta Simònides de Ceos, protegit pels escòpades. Al començament de la guerra del Peloponès l'any 431 aC la ciutat va enviar tropes a lluitar en ajuda dels atenencs. El 394 aC eren aliats de Beòcia, i com a tals van dificultar el pas de l'espartà Agesilau per Tessàlia, quan retornava d'Àsia, explica Xenofont.
Diu Titus Livi que l'any 191 aC el selèucida Antíoc III el Gran va ocupar Crannó, i la torna a mencionar durant la guerra amb Perseu de Macedònia. Al segle I aC era una ciutat en decadència, segons canta Catul en un poema. Plini el Vell també en parla.
En restes unes runes al lloc anomenat Paleà Làrissa.

## Referències

* ↑ Homer. Ilíada, XIII, 301
* ↑ Smith, William (ed.). «Cranon». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 juliol 2021].
# Jean-Baptiste Boussard

Jean Baptiste Boussard, (París, 4 de desembre, 1758 - Nantes, 9 d'octubre, 1795 a Nantes (Loira Atlàntic), com a conseqüència de les seves ferides rebudes en combat. Va ser un general de brigada de la Revolució Francesa.

## Registres de servei

Va entrar al servei el 4 de juny de 1783, com a soldat del regiment de Llemosí, va esdevenir caporal el 28 de febrer de 1784, sergent d'intendent l'1 de març de 1785 i sergent major de granaders l'11 de maig de 1789.
El 28 de gener de 1792 va ingressar com a sergent a la Guàrdia Constitucional de Lluís XVI, i va ser destituït d'aquest cos el 20 de juny següent. El 4 de setembre de 1792 es va incorporar com a capità a l'11è batalló de voluntaris de París i el 20 d'octubre de 1792 va ser elegit primer tinent coronel. Adscrit a l'exèrcit occidental, i líder dels granaders sota Beysser, es va distingir en la batalla de Montaigu el 16 de setembre de 1793.
Va ser ascendit a general de brigada el 9 d'abril de 1794 i el 14 d'abril va ser nomenat comandant interí de Nantes. El 8 de maig va defensar Le Perrier i va ser ferit per dos trets al braç dret i al maluc dret. El 6 de juny de 1794, a Challans, va repel·lir els Vendéans? i el 18 de març de 1795 va manar l'atac durant la batalla de Chalonnes, on va rebre dues ferides al braç. El setembre de 1795 fou adscrit a la divisió de Caffin, i els dies 3 i 4 d'octubre de 1795 participà a la batalla de Mortagne, on fou ferit per dos trets d'un insurgent.
Transportat a l'hospital de la unitat de Nantes el 4 d'octubre, va morir de les seves ferides el 9 d'octubre de 1795.

## Referències

* ↑ Savary, p. 408
* ↑ Charavay 1893, p. 29

## Bibliografia

* Jean-Julien Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République, t. IV, p. 407-408.
* Jean Julien Michel Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République, t. VI, p. 21.
* Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, Robert Laffont, 1912-1931 (réimpr. 2009), p. 396, 474
* Jacques Charavay, Les généraux morts pour la patrie, 1792-1871: notice biographiques, Au siège de la société, 1893, 160 p.
* Georges Six, Dictionnaire biographique des généraux & amiraux français de la Révolution et de l'Empire (1792-1814), Paris: Librairie G. Saffroy, 1934, 2 vol., p. 147
# Olaf V de Noruega

Olaf V de Noruega (Londres, 1903 - Oslo, 1991) fou cap d'Estat i rei de Noruega des de l'any 1955 i fins a la seva mort. Olav fou el segon rei de Noruega des que l'any 1905 es constituí en país independent.

## Biografia

Nascut el 2 de juliol de l'any 1903 a Londres, era fill del príncep Carles de Dinamarca i de la princesa Maud del Regne Unit. Amb el pas del temps el seu pare esdevindria el rei Haakon VII de Noruega. Olav era net per via paterna del rei Frederic VIII de Dinamarca i de la princesa Lluïsa de Suècia, i per via materna del rei Eduard VII del Regne Unit i de la princesa Alexandra de Dinamarca. Haakon i Maud eren cosins germans.
L'any 1906 el príncep Carles fou elegit rei de Noruega i Olav abandonà el títol de príncep de Dinamarca i adoptà el títol de príncep hereu de Noruega amb el tractament d'altesa reial. Olav es convertí en el primer príncep hereu educat al país escandinau.
L'any 1924 es graduà a l'Acadèmia Militar noruega i seguidament estudià dret i ciències econòmiques al Balliol College de la Universitat d'Oxford.

## Núpcies i descendents

El 21 de març de l'any 1929 contragué matrimoni amb la princesa Marta de Suècia, filla del príncep Carles de Suècia i de la princesa Ingeborg de Dinamarca. Establerts al Palau de Skaugum, prop d'Oslo, tingueren tres fills:
* SAR la princesa Ragnhild de Noruega, nascuda a Oslo el 1930. Es casà morganàticament amb Erling Sven Lorentzen l'any 1953. Morí l'any 2012 a Rio de Janeiro.
* SAR la princesa Àstrid de Noruega, nascuda el 1932 a Oslo. Es casà morganàticament amb Johan Martin Ferner l'any 1961.
* SM el rei Harald V de Noruega, nat a Oslo el 1937. Casat des de 1968 amb Sònia Haraldsen. És rei de Noruega des de 1991.
Amb l'ocupació nacionalsocialista del país l'any 1940, la família reial noruega hagué d'empendre el camí de l'exili. Olav i el seu pare s'instal·laren a Londres a la cort del rei Jordi VI del Regne Unit, cosí d'Olav, i Marta i els seus fills anaren als Estats Units. Olav adoptà un rol important en l'alliberament del país l'any 1944.
L'any 1957 accedí al tron noruec, iniciant un regnat de més de trenta anys, temps en què esdevingué enormement popular i fou conegut amb el nom de Rei del Poble. Enamorat de la conducció, durant la crisi del petroli, quan el govern noruec prohibí l'ús de vehicles privats i potencià el transport públic, Olav seguí les ordres del govern i anà a esquiar amb el tramvia. En el moment de pagar el bitllet, el conductor li digué que al reconeixe'l la gent ja li havia pagat. Una altra vegada un periodista li preguntà si sentia por, i ell afirmà: "Per què hauria de tenir por, jo? Tinc 4 milions de guardaespatlles", referint-se al poble de Noruega.
Els dies previs a la seva mort, el mes de gener de 1991, milers de manifestants al voltant del Palau Reial demostraren l'enorme afecte per al Rei i per a la institució monàrquica. L'any 2005 fou declarat "noruec del segle" per un 41% dels vots.
Posteriorment a la seva mort han sorgit dubtes al voltant de la paternitat d'Olav, atribuïda en un llibre a un metge de la cort anglesa amb qui la reina Maud havia mantingut una relació extramatrimonial.

## Guardons

    Orde Olímpic d'or
# Luci Aurunculeu

Luci Aurunculeu (en llatí Lucius Aurunculeius) va ser un magistrat romà del segle ii aC.
Va ser pretor urbà l'any 190 aC i un dels deu comissionats o ambaixadors enviats a Àsia el 188 aC per arreglar els afers a la zona després de la guerra amb el rei selèucida Antíoc III el Gran.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXVI,45; XXXVII,2,55
# Tomo Inouye

Tomo Inouye (nascuda el 1870) va ser una homeòpata japonesa formada a la Facultat de Medicina de la Universitat de Michigan. Va ser la fundadora de la Societat de Dones Mèdiques Japoneses.

## Biografia

Inouye va néixer a Fukuoka. Inouye va assistir a una escola de nenes metodistes a Nagasaki, Japó.

### Educació

Va començar a estudiar medicina homeopàtica amb una metgessa nord-americana, Mary A. Gault, que estava casada amb un japonès i que dirigia una clínica a Nagasaki. Es diu que va triar la homeopatia perquè era massa baixa per a la formació d'infermeres.
El 1898, es va graduar al Cleveland Homeopathic Medical College. Va ser l'única dona d'un grup de vuit estudiants japonesos matriculats a la Universitat de Michigan el 1900. Va obtenir el seu títol de medicina el 1901 i va rebre la llicència de medicina japonesa el 1903.

### Carrera

Va ser delegada a la quarta conferència mundial de la Women's Christian Temperance Union a Toronto el 1897. Va tornar al Japó després de l'escola de medicina i va ser metge en exercici a Tòquio. També va ser nomenada inspectora mèdica per a les escoles de Tòquio i va impartir classes d'higiene i salut. Va estar activa amb la YWCA del Japó.
El 1920, va tornar a visitar la seva ànima mater amb Ida Kahn, la primera dona xinesa que es va graduar de l'escola. Ambdues dones estaven als Estats Units per assistir a la Conferència Internacional de Dones Metges a la ciutat de Nova York el 1919.
Va fundar la Societat de Dones Mèdiques Japoneses, i va ser membre fundador i membre de la junta general de la Societat Internacional de Dones Mèdiques (MWIA) el 1919. El 1923, va dirigir un projecte de socors de dones metgesses que responien al gran terratrèmol de Kantō de 1923.

## Referències

* 1 2 "Tomo Inouye M. D." Medical Era (May 1898): 79.
* ↑ "A Pioneer Woman Physician" The Trans-Pacific (Setembre de 1921): 89-90.
* ↑ "Japanese Students at the University of Michigan" Detroit Free Press (2 de setembre de 1900): 14. via Newspapers.com
* ↑ "News" Michigan Alumnus (May 1903): 398.
* ↑ Ian Tyrrell, Woman's World/Woman's Empire: The Woman's Christian Temperance Union in International Perspective, 1880-1930 (UNC Press 2014): 46. ISBN 9781469620800
* ↑ "A Native Missionary" Bulletin of the Students' Christian Association (November 15, 1901): 2-3.
* ↑ "Japanese Doctor is YWCA Official" Greencastle Herald (December 16, 1919): 4.
* ↑ "Dr. Ida Kahn '96m and Dr. Tomo Inouye '01m Visit the University" Michigan Alumnus (January 1920): 177.
* ↑ Marguerite Mooers Marshall, "American Women's Styles Unhygienic, Inconsistent, says Dr. Tomo Inouye" Evening World (September 25, 1919): 20. via Newspapers.com
* ↑ Medical Woman's Journal (October 1922): 234.
* ↑ Kimberly Jensen, Oregon's Doctor to the World: Esther Pohl Lovejoy and a Life of Activism (University of Washington Press 2012): 143, 205. ISBN 9780295804408
* ↑ "Inouye, '01m, Writes of Tokyo Disaster" Michigan Alumnus (March 20, 1924): 701.
# IRA Autèntic

L'Exèrcit Republicà Irlandès Autèntic (anglès: Real Irish Republican Army, RIRA, True IRA, New Irish Republican Army, NIRA, irlandès ''Real Óglaigh na hÉireann, Óglaigh na hÉireann) és una organització organització paramilitar republicana irlandesa, l'objectiu de la qual és acabar amb l'statu quo d'Irlanda del Nord al si del Regne Unit i crear una Irlanda unida. L'IRA Autèntic es va formar en 1997 a partir d'una escissió de l'IRA Provisional.
L'organització es troba a les llistes d'organitzacions terroristes de la Unió Europea (per bé que el 2010 ja no hi figura), els Estats Units i el Canadà
El grup es troba al darrere de l'Atemptat d'Omagh del dissabte 15 d'agost de 1998, un atac amb cotxe bomba que va causar vint-i-nou morts. Després d'aquell atac va declarar l'alto el foc, però va reprendre les seves operacions l'any 2000.
L'IRA Autèntic va reivindicar el tiroteig del diumenge 8 de març del 2009, que va causar la mort de dos soldats britànics i ferides a altres quatre persones, dues de les quals civils, davant del quarter general de l'estat major a Massereene, Comtat d'Antrim, 25 km al nord-oest de Belfast. El comando hauria disparat entre 30 i 40 trets, mentre el personal de la base estava rebent un lliurament de pizzes.
El republicà Gerry Kelly, membre del partit nacionalista nord-irlandès Sinn Féin, va acusar l'IRA Autèntic d'estar al darrere dels aldarulls al nord de Belfast, quan es van produir les marxes orangistes del mes de juliol del 2009.
Un cotxe bomba va esclatar a primera hora del dilluns 12 abril de 2010, prop d'un edifici dels serveis secrets interiors britànics (l'MI5, encarregats del contra-espionatge i de la lluita antiterrorista), als afores de Belfast. Un atemptat perpetrat el dia en què Irlanda del Nord agafava les regnes de la seva policia i la seva justícia, última etapa del procés de pau entre catòlics i protestants, contestat pels dissidents republicans.

## Referències

* 1 2 Malingre, Virginie. «Deux soldats britanniques ont été tués dans un attentat en Irlande du Nord» (en francès). Le Monde, 09-03-2009. [Consulta: 25 novembre 2024].
* 1 2 Article de Virgínia Malingre per a Le Monde, amb data de 10 de març del 2009, Un policia nord-irlandès mort per impactes de bala a l'Ulster (llegiu en línia)
* ↑ PDFhttp://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2009:023:0025:0029:FR:PDF Arxivat 2010-10-26 a Wayback Machine.
* ↑ https://web.archive.org/web/20090513211359/http://www.state.gov/s/ct/rls/other/des/123085.htm
* ↑ http://www.canlii.org/fr/ca/legis/regl/dors-2001-360/derniere/dors-2001-360.html
* ↑ «Omagh bombers declare ceasefire» (en anglès). CBC, 08-07-1999. [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ . http://tf1.lci.fr/infos/monde/europe/0,,4295450,00-un-commando-attaque-une-base-de-l-armee-deux-morts-.html Arxivat 2009-03-11 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.lalibre.be/actu/international/article/516179/marches-orangistes-heurts-entre-jeunes-et-policiers.html
* ↑ . http://www.leparisien.fr/international/belfast-attentat-pres-d-une-base-du-contre-espionnage-12-04-2010-883729.php

## Vegeu també

* IRA Provisional
* IRA de la Continuïtat
* Conflicte nord-irlandès
# Heraclides de Bizanci

Heraclides de Bizanci (llatí: Heracleides, en grec antic: Ἡρακλείδης) fou un ambaixador del rei selèucida Antíoc III el Gran enviat als dos Escipions (Escipió Africà i Escipió Asiàtic el Vell) immediatament després que haguessin creuat l'Hel·lespont el 190 aC.
Se li va ordenar que oferís en nom del rei als romans la cessió de Làmpsac, Esmirna i altres ciutats de Jònia i Eòlia, i el pagament de la meitat de les despeses de guerra, però aquestes ofertes van ser rebutjades totalment pels romans. Va assajar una negociació privada amb Escipió Africà, però no va reeixir i va retornar al seu país per informar del trencament de la negociació, segons que expliquen Polibi i Titus Livi.

## Referències

* ↑ 14.Heracleides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 389
# Jean Armand de Maillé-Brézé

Jean Armand de Maillé (Milly, 18 d'octubre de 1619 - Orbetello, 14 de juny de 1646), marquès de Brézé, duc de Fronsac, fou un almirall francès del segle xvii, que va dirigir la marina francesa de la Mediterrània occidental.

## Infància i joventut

Fill d'Urbain de Maillé, marquès de Brézé, mariscal de França, virrei de Catalunya i nebot del Cardenal Richelieu per part de mare, Nicole du Plessis, va servir a la marina als quinze anys.
Com li permetia la categoria familiar, va dirigir un regiment d'infanteria a la guerra de Flandes amb el grau de coronel, i el 1636, Richelieu li va donar el títol de gran mestre de la navegació, substituint el 1637 a Henri d'Escoubleau de Sourdis al front de l'estol de ponent.

## La Guerra dels Trenta Anys

Nomenat el 1639 general de galeres, va operar al Mediterrani durant la Guerra dels Trenta Anys, participant el 1640 a la batalla de Cadis. L'any següent fou l'ambaixador francès al Regne de Portugal, revoltat contra els Habsburg.

## La guerra dels Segadors

El 1642, salpa amb vint vaixells de Brest i arriba a Barcelona, el 25 de maig on va reunir un estol de 41 galions, 17 galeres i 13 brulots. El 30 de juny, es va lliurar la batalla naval de Tarragona, que va acabar amb la retirada espanyola de l'estol de García Álvarez de Toledo y Mendoza. Unes setmanes després, la segona batalla naval de Tarragona va acabar amb la retirada francesa fins a Barcelona enfront del mateix almirall espanyol, que havia aconseguit reforços. Va assegurar la costa nord de Catalunya i va impedir que arribessin reforços castellans al Rosselló i l'Empordà, que van ser conquerits.
Per la victòria a la batalla naval de Cartagena el 3 de setembre de 1643 la flota espanyola del Mediterrani va ser destruïda i França va dominar les costes occidentals. Després de la campanya de 1646 a Tarragona, la guerra el va dur a Itàlia, on el Cardenal Mazzarino volia caçar els espanyols, i on va obtenir una victòria que li va costar la mort a la batalla d'Orbetello, el 14 de juny de 1646.

## Reconeixement

La marina francesa el 1930 va batejar un destructor amb 46 canons «Maille Brézé» al seu honor. Aquest vaixell va enfonsar al començament de la Segona Guerra Mundial. El 1954 un nou escortador, va rebre el nom D627 Maille-Brézé. Aquest va ser desarmat el 1988 i va ser transformat en vaixell museu, amarrat al port de Nantes.

## Referències

* 1 2 3 Michaud, Louis-Gabriel. «Jean Armand de Maillé». A: Biographie universelle ancienne et moderne: histoire par ordre alphabétique de la vie publique et privée de tous les hommes avec la collaboration de plus de 300 savants et littérateurs français ou étrangers (en francès). vol. 26. 2a ed., 1843-1865.
* ↑ La Bruyère, 1945.
* ↑ «Le Maille-Brèze». Les Bateaux du patrimoine en Pays de la Loire, s.d. [Consulta: 6 març 2022].

## Bibliografia

* La Bruyère, René. Maillé-Brézé, général des galères, grand amiral : 1619-1646 : la marine de Richelieu (en francès). París: Plon, 1945, p. 245. Arxivat 2022-03-06 a Wayback Machine.
# Hélène Prévost

Hélène Prévost fou una tennista francesa que destacà a la dècada del 1900.
És molt probable que tingui relació familiar amb André Prévost, guanyador d'una medalla de bronze olímpica (dobles masculins) en els mateixos Jocs Olímpics, però no s'ha pogut establir amb seguretat.

## Carrera esportiva

Va participar l'any 1900 en el Torneig de Roland Garros, on aconseguí guanyar la final femenina i aquell mateix participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1900 realitzats a París (França), on aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova individual femenina, al perdre davant la britànica Charlotte Cooper, i en la prova mixta fent parella amb el britànic Harold Mahony i en nom de l'Equip mixt.
L'any 1902 aconseguí guanyar el Torneig de Roland Garros en la modalitat mixta fent parella amb Réginald Forbes, en la primera edició que es disputà aquesta categoria, un títol que aconseguí revalidar el 1903.

## Altres torneigs
### Individual: 1 (1−0)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Oponent | Resultat |
| Guanyadora | 1. | 1900 | Championnat de France, París, França | | |

### Dobles mixts: 2 (2−0)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| Guanyadora | 1. | 1902 | Championnat de France, París, França | Réginald Forbes | Adine Masson W. Masson | |
| Guanyadora | 2. | 1903 | Championnat de France (2) | Réginald Forbes | | |

## Jocs Olímpics
### Individual

| Any | Campionat | Oponent | Resultat |
| 1900 | Jocs Olímpics d'estiu de 1900, París, França | Charlotte Cooper | 1–6, 4–6 |

### Dobles mixts

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1900 | Jocs Olímpics d'estiu de 1900, París, França | Harold Mahony | Charlotte Cooper Reginald Doherty | 2–6, 4–6 |
# Emma White

Emma White (Duanesburg, Nova York, 23 d'agost de 1997) és una ciclista estatunidenca professional des del 2016. Actualment milita a l'equip Rally Cycling. Combina la carretera amb el ciclocròs.
El seu germà Curtis també s'ha dedicat al ciclisme.

## Palmarès en ruta

* 2014
** Campiona dels Estats Units júnior en contrarellotge
* 2017
** 1a al North Star Grand Prix i vencedora d'una etapa
** Vencedora d'una etapa al Tour de Gila

## Palmarès en ciclocròs

* 2017-2018
** Campiona panamericana sub-23 en ciclocròs

## Referències

* ↑ «Faces of the Future: Seven things to know about Emma White». cyclingtips.com, 04-02-2016 [Consulta: 4 desembre 2017]. Arxivat 7 de febrer 2023 a Wayback Machine.
* ↑ «Rally Cycling keeps four, adds eight to expanded women's roster». cyclingnews.com, 17-11-2016 [Consulta: 4 desembre 2017].
* ↑ «Northampton: White siblings, Emma and Curtis, are triumphant on day one». velonews.com, 11-11-2017 [Consulta: 4 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Per molts anys, Wanda June

Per molts anys, Wanda June (títol original: Happy Birthday, Wanda June) és una pel·lícula de comèdia dramàtica estatunidenca de 1971 dirigida per Mark Robson, basada en una obra de teatre de 1970 de Kurt Vonnegut. Està doblada al català.

## Argument

Una família reacciona davant el retorn del patriarca que els va abandonar set anys abans.

## Repartiment

* Rod Steiger com Harold Ryan
* Susannah York com Penelope Ryan
* George Grizzard com Dr. Norbert Woodley
* Don Murray com Herb Shuttle
* William Hickey com Looseleaf Harper
* Steven Paul com Paul Ryan
* Pamelyn Ferdin com Wanda June
* Pamela Saunders com Mildred Ryan
* Louis Turenne com Major von Koningswald

## Referències

* ↑ McCaffrey, Donald W. Assault on Society: Satirical Literature to Film. Scarecrow Press p. 123, 1992. ISBN 978-0-8108-2507-9.
* ↑ «Per molts anys, Wanda June». esadir.cat. [Consulta: 9 abril 2024].
# Utba ibn Rabia

Abu-Abd-al-Wàlid Utba ibn Rabia ibn Abd-Xams ibn Abd-Manaf (+624) fou un dels caps dels quraixites de la Meca. Va refusar de seguir a Mahoma i va lluitar en la batalla de Badr en la qual va morir. La seva filla Hind bint Utba fou esposa d'Abu-Sufyan i va venjar la mort del seu pare (en la batalla a mans de Hamza ibn Abd-al-Múttalib) en la batalla d'Uhud.

## Referències

* Wensinck, A.J. "ʿUtba b. Rabīʿa". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 14 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/utba-b-rabia-SIM_7768>
# Simmon Denny

Simon Denny (Auckland, 1982) és un artista neozelandès contemporani establert a Berlín. En aquests últims anys, Denny s'ha ocupat de les zones nebuloses i de la ràpida expansió de la nostra societat tecnològica: les criptomonedes i el protocol 'blockchain’. Així, els seus treballs viatgen des de la ideologia d'un dels més grans productors d'electrònica de consum, fins a l'optimisme impregnat de capital de risc de Silicon Valley; des de l'estil corporatiu de les xerrades TED, fins a l'imaginari dels serveis d'intel·ligència de l'era electrònica, reconstruït a través dels detalls del seu disseny gràfic. Va representar a Nova Zelanda a la Biennal de Venècia (2015) i va ser seleccionat per a la recent Biennal de Berlín (2016).

## Premis i reconeixement

* 2012 finalista en el Premis Walters, Nova Zelanda
* 2012 Premi Baloise a Art Basel per projecte Channel Document
* 2015 va representar Nova Zelanda a la Biennal de Venècia

## Referències

* ↑ «Walters Prize 2012». Arxivat de l'original el 12 de febrer 2014. [Consulta: 21 juny 2015].
* ↑ «Simon Denny: The Personal Effects of Kim Dotcom». Arxivat de l'original el 20 de febrer 2019. [Consulta: 1r novembre 2015].