OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pinirampus argentinus

Pinirampus argentinus és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 27,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà a l'Argentina.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ MacDonagh, E. J., 1938. Contribución a la sistemática y etología de los peces fluviatiles argentinos. Rev. Mus. La Plata Secc. Zool. v. 1: 119-208, Pls. 1-5.
* ↑ «Pinirampus argentinus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lundberg, J.G. i M.W. Littmann, 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Mangosta de collar

La mangosta de collar (Urva semitorquata) és una espècie de mamífer de la família de les mangostes (Herpestidae). Viu a altituds d'entre 0 i 1.400 msnm a Indonèsia, Malàisia i, possiblement, Brunei i les Filipines.
Donat que no s'ha pogut estudiar pràcticament gens, és ben poc el que es coneix d'aquesta espècie. No obstant això, Schwarz (1947), va concloure que aquesta espècie és una forma amb el pelatge de color vermell, de la més fosca mangosta cuacurta (Urva semitorquata).

## Subespècies

* Urva semitorquata semitorquata
* Urva semitorquata uniformis

## Referències

* ↑ «mangosta de collar». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ Mathai, J.; Hearn, A.; Brodie, J.; Wilting, A.; Duckworth, J. W.; Ross, J. «Urva semitorquata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN, 2015. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2015-4.RLTS.T41616A45208027.en. [Consulta: 27 octubre 2024].
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Kjell Sundvall

Kjell Gösta Sundvall (nascut 1953 a Norrbotten, criat a Älvsbyn) és un director de cinema suec.
Entre altres coses, Sundvall ha dirigit una sèrie de pel·lícules sobre el policia Martin Beck i va estar darrere de l'adaptació cinematogràfica noruega del thriller de Tom Egeland Ulvenatten.
El 2006, va ser nomenat doctor honoris causa a la Universitat Tecnològica de Luleå.Ell va ser guardonat amb el premi de cinema suec Premi Guldbaggen al millor director el 1996 per la pel·lícula Jegerne.

## Filmografia (utvalg)

* 2015 - Prästen i paradiset
* 2015 - I nöd eller lust
* 2011 - Jägarna 2
* 2008 - Livet i Fagervik (TV series)
* 2007 – Ulvenatten
* 2007 – Beck – I Guds navn
* 2007 – Beck – Den japanske shunga
* 2006 – Beck – Advokaten
* 2006 – Beck – Gribben (TV)
* 2005 – Vinnare och förlorare
* 2004 – Hotet
* 2002 - Grabben i graven bredvid segons el llibre de Katarina Mazetti
* 2002 - Beck – Enslingen
* 2002 - Beck – Kartellen
* 2001 - Beck – Hämndens pris
* 1999 - Tomten är far till alla barnen
* 1998 - c/o Segemyhr
* 1998 - Sista Kontraktet
* 1997 - Beck – Pensionat Pärlan
* 1996 - Jägarna
* 1986 - I lagens namn
* 1983 - Lyckans ost
* 1981 - Inget att bråka om, Johansson (telefilm)
* 1980 - Vi hade i alla fall tur med vädret (telefilm)
* 1980 - Jackpot (telefilm)

## Referències

* ↑ «Våra hedersdoktorer | Luleå tekniska universitet», 03-01-2024.
* ↑ «Bästa regi 1996: Kjell Sundvall för Jägarna».

## Enllaços externs

* Kjell Sundvall al Swedish Film Database
# 10 de l'Ossa Major

10 de l'Ossa Major (10 Ursae Majoris) és un estel de magnitud aparent +3,97, que malgrat el seu nom, es troba a la constel·lació del Linx. Quan al segle xviii es van assignar els nombres de Flamsteed se'l va enquadrar a la constel·lació de l'Ossa Major; no obstant això, amb els límits moderns de les constel·lacions establerts en la dècada del 1920, l'estel va quedar finalment integrada dins de Linx. Actualment és el tercer estel més brillant d'aquesta constel·lació després d'α Lyncis i 38 Lyncis.
10 Ursae Majoris és un estel binari compost per una nana blanca-groga de tipus espectral F5V i magnitud +4,11, i un estel similar al Sol de magnitud +6,18 i tipus G5V. La component més brillant té una temperatura de 6.500 K i una lluminositat 4,8 vegades major que la del Sol. La nana groga anàloga al Sol té 5.600 K de temperatura i un 80% de la lluminositat solar. La distància mitjana entre ambdues és de 10,6 ua, movent-se en una òrbita moderadament excèntrica que fa que la separació varie entre 12,0 i 9,9 ua al llarg d'un període orbital de 21,78 anys. Les masses estimades són 1,44 masses solars per l'estrella F5 i 1 massa solar per l'estrella G5. El sistema s'hi troba a 54 anys llum de la Terra.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 Parsecs: The Northern Sample. I» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 10-2003, pàg. 2048–2059. DOI: 10.1086/378365.
* ↑ Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ «UBV photometry of stars whose positions are accurately known. VI». Astronomy and Astrophysics, 1991, pàg. 415–419.
* ↑ Martin Asplund «New constraints on the chemical evolution of the solar neighbourhood and Galactic disc(s)» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 26-05-2011, pàg. A138. DOI: 10.1051/0004-6361/201016276.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ David Montes «Chromospheric activity and rotation of FGK stars in the solar vicinity» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 9-2010, pàg. 79–79. DOI: 10.1051/0004-6361/200913725.
* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 Parsecs: The Northern Sample. I» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 10-2003, pàg. 2048–2059. DOI: 10.1086/378365.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Lithium in high velocity A and F stars: constraints on the blue straggler phenomenon». Astronomical Journal, 1994, pàg. 271–284. DOI: 10.1086/117067.
* ↑ «* 10 UMa -- Spectroscopic binary» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «10 UMA equal HR 3579 Lyncis» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 23 gener 2021].
# Simon de Colines

Simon de Colines (c. 1480 - † c. 1546, París) fou un impressor francès que va introduir el tipus de lletra itàlica a França, mesclant-la amb el tipus romà. Va crear el primer tipus de lletra grega amb accents. Va col·laborar amb Henri Estienne, fundador d'una important impremta a París. Va ser contemporani d'Antoine Augereau, i amb ells va començar l'edat d'or de la tipografia francesa. És considerat per això un dels primers impressors del Renaixement.
Va col·laborar amb els més elegants decoradors francesos de llibres, com Geoffroy Tory, Oronce Finé i Claude Garamond, i va contribuir a transformar la tipografia francesa. Seguint les petjades d'Aldo Manuzio, va publicar tot de clàssics grecs i llatins en edicions de butxaca, a preus assequibles per a estudiants, amb la qual cosa va contribuir a difondre aquelles obres. A més a més, va preparar el primer text crític del Nou Testament en grec. Es coneixen més de 690 llibres impresos per ell.

## Bibliografia

* Schreiber, Fred. Simon de Colines: an annotated catalogue of 230 examples of his press 1520-1546. Provo: Friends of the Brigham Young University Library, 1995.
* Renouard, Philippe. Bibliographie des éditions de Simon de Colines, 1520-1546. Mansfield Centre: Martino Publishing, 1999. (Reedició de la primera edició, publicada a París per Em. Paul, L. Huard i Guillemin el 1894).
# Rasclet gorjagrís

El rasclet gorjagrís (Mustelirallus albicollis) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita aiguamolls, sabanes i praderies d'Amèrica del Sud, a Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Guaiana, i més al sud, per l'est i sud del Brasil, sud-est del Perú, nord i est de Bolívia, el Paraguai i nord de l'Argentina.

## Taxonomia

Ubicat tradicionalment al gènere Porzana, va ser inclòs a Mustelirallus, arran treballs com ara Garcia-R et al. 2014

## Referències

* ↑ «Rasclet gorjagrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/11/2023(català)
* ↑ JC García-R, GC Gibb i SA Trewick. 2014. Deep global evolutionary radiation in birds: Diversification and trait evolution in the cosmopolitan bird family Rallidae. Molecular Phylogenetics and Evolution 81: 96–108.
# Antonio Sacconi

Antonio Sacconi (Roma, 5 d'octubre de 1895 - 22 de desembre de 1968) fou un jugador i compositor d'escacs italià. Era fill de l'arquitecte Giuseppe Sacconi, projectista del Monument a Víctor-Manuel II, a Roma.

## Resultats destacats en competició

Va obtenir el títol de Mestre Nacional el 1921, després de la seva participació en el Campionat d'escacs d'Itàlia a Viareggio. El 1925 va jugar a Venècia un matx, que guanyà (+5 –3 =2), contra Mario Monticelli. El 1926 guanyà el torneig de Milà per davant de Stefano Rosselli i Monticelli. Fou Campió d'Itàlia el 1935 a Florència, per davant de Max Romih i Stefano Rosselli.
Va participar representant Itàlia en quatre edicions de les Olimpíades d'escacs, entre 1927 i 1935.
Taula de participacions en olimpíades :
| Any | Olimpíada | Ciutat | Tauler | Partides | Guanyades | Taules | Perdudes | Punts | % | Class.equip |
| 1927 | I Olimpíada | Londres | 4t | 15 | 5 | 6 | 4 | 8 | 53.3 | 10è (de 16) |
| 1928 | II Olimpíada | La Haia | 2n | 13 | 2 | 8 | 3 | 6 | 46.2 | 15è (de 17) |
| 1933 | V Olimpíada | Folkestone | 3r | 9 | 3 | 2 | 4 | 4 | 44.4 | 11è (de 15) |
| 1935 | VI Olimpíada | Varsòvia | 1r | 14 | 3 | 2 | 9 | 4 | 28.6 | 18è (de 20) |
El 1939, com a conseqüència d'una disputa amb un alt càrrec feixista, l'Opera Nazionale Dopolavoro el va suspendre de participació en torneigs. Sacconi no va poder reprendre la competició fins al 1946, any en què guanyà el torneig magistral de Roma.
Obtingué el títol de Mestre Internacional el 1951.

## Partides notables

Antonio Sacconi - Mir Sultan Khan (Folkestone, 1933)
   1.d4 Cf6 2.Cf3 e6 3.c4 d5 4.Cc3 c5 5.Fg5 cxd4 6.Cxd4 Fe7 7.e3 0-0 8.Fxf6 Fxf6
   58.a4 Fe2 59.a5 1-0
Antonio Sacconi - Rudolf Spielmann (Sopron, 1934)
   1.d4 Cf6 2.Cf3 d5 3.c4 dxc4 4.Cc3 a6 5.a4 e6 6.e3 Cc6 7.Fxc4 Cb4 8.0-0 Fe7
   50.g5 a3 51.Ta1 Tb3 52.h4 Rb5 53.Re5 Ra4 54.h5 1-0

## Referències

* ↑ Nota biogràfica a chessgames.com (anglès) [Consulta 10 gener 2010]
* ↑ OlimpBase :: Base de dades d'olimpíades d'escacs (anglès)
* ↑ Equip Italià a Londres 1927 [Consulta 10 gener 2010]
* ↑ «2a Olimpíada d'escacs, La Haia 1928, resultats individuals». OlimpBase. [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ Equip Italià a la Haia 1928 [Consulta 10 gener 2010]
* ↑ Equip Italià a Folkestone 1933 [Consulta 10 gener 2010]
* ↑ Equip Italià a Varsòvia 1935 [Consulta 10 gener 2010]

## Bibliografia

* Adriano Chicco, Giorgio Porreca, Dizionario enciclopedico degli scacchi (Diccionari Enciclopèdic d'escacs), Milà, Mursia, 1971 (italià)
* Adriano Chicco, Antonio Rosino, Storia degli scacchi in Italia (Història dels escacs a Itàlia), Venècia, Marsilio, 1990, ISBN 88-317-5383-5 (italià)

## Enllaços externs

* Estimació Elo d'Antonio Sacconi a «chessmetrics.com». [Consulta: 10 gener 2010]. (anglès)
# Platyurosternarchus

Platyurosternarchus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Platyurosternarchus crypticus viu al curs superior del riu Branco (conca del riu Amazones, al nord-est de Roraima, al Brasil) i en les zones més orientals del districte de Rupununi (Guyana), mentre que Platyurosternarchus macrostomus ho fa a la conca del riu Amazones.

## Taxonomia

* Platyurosternarchus crypticus (De Santana & Vari, 2009)
* Platyurosternarchus macrostomus (Günther, 1870)

## Referències

* ↑ Mago-Leccia F., 1994. Electric fishes of the continental waters of America. Caracas, Fundación para el Desarrollo de las Ciencias Físicas, Matemáticas y Naturales. Electric Fishes . 1-206, 16 unnumbered tables.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ De Santana, C. D. & Vari, R. P., 2009. The South American Electric Fish Genus Platyurosternarchus (Gymnotiformes: Apteronotidae). Copeia, 2009 (2): 233-244.
* ↑ Günther, A., 1870. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Gymnotidae, Symbranchidae, Muraenidae, Pegasidae, and of the Lophobranchii, Plectognathi, Dipnoi, ...(thru) ... Leptocardii, in the British Museum. Cat. Fishes v. 8: i-xxv + 1-549.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Gliese 317 b

Gliese 317 b és un planeta extrasolar a aproximadament 30 anys llum de distància en la constel·lació de Brúixola. El descobriment va ser anunciat el juliol de 2007. Orbita la nana vermella Gliese 317. És un planeta jovià que orbita a un 95% de la distància entre la Terra i el Sol. Malgrat això, necessita 1,9 anys per donar la volta, degut a la baixa velocitat orbital de 14,82 km/s.

## Referències

* 1 2 3 John Asher Johnson «A New Planet around an M Dwarf: Revealing a Correlation between Exoplanets and Stellar Mass» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 20-11-2007, pàg. 833–840. DOI: 10.1086/521720.
* 1 2 3 Jason Wright «The California Legacy Survey. I. A Catalog of 178 Planets from Precision Radial Velocity Monitoring of 719 Nearby Stars over Three Decades» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 1, 7-2021, pàg. 8. DOI: 10.3847/1538-4365/ABE23C.
* 1 2 3 Guillem Anglada Escudé «Astrometry and radial velocities of the planet host M dwarf GJ 317: new trigonometric distance, metallicity, and upper limit to the mass of GJ 317b» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 23-01-2012, pàg. 37. DOI: 10.1088/0004-637X/746/1/37.
* ↑ Bradford P. Holden «Search for Nearby Earth Analogs. III. Detection of 10 New Planets, 3 Planet Candidates, and Confirmation of 3 Planets around 11 Nearby M Dwarfs». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 1r octubre 2020, pàg. 29. DOI: 10.3847/1538-4365/ABB139.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Planet GJ 317 b» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ Johnson et al. «A New Planet Around an M Dwarf: Revealing a Correlation Between Exoplanets and Stellar Mass» (abstract). The Astrophysical Journal, 670, 1, 2007, pàg. 833–840. DOI: 10.1086/521720. web preprint Arxivat 2021-02-25 a Wayback Machine.
* ↑ «TThe planetary system GJ 317 hosts at least 2 planets.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].
Coordenades: 08$^h$ 40$^m$ 59,21$^s$; −23° 27′ 22,6″
# 12 de l'Àguila

12 de l'Àguila (12 Aquilae) és una estrella de la quarta magnitud a la constel·lació de l'Àguila.
12 de l'Àguila varia en la magnitud aparent i en el tipus espectral. La seva magnitud aparent és de 4,02, i està situada a uns 150 anys llum de la Terra.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Henrique Schmitt «Fundamental Parameters of 87 Stars from the Navy Precision Optical Interferometer» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 20-12-2017, pàg. 30-45. DOI: 10.3847/1538-3881/AA9D8B.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 4 David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ «High-resolution spectroscopic survey of 671 GK giants. I - Stellar atmosphere parameters and abundances» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 12-1990, pàg. 1075–1128. DOI: 10.1086/191527.
Viccionari
# Comissió Abat Oliba

La Comissió Abat Oliba fou constituïda a instàncies de l'abat Aureli Maria Escarré i Jané per promoure els actes d'entronització de la Mare de Déu de Montserrat de 1947.
La Comissió Abat Oliba dissenyà el projecte com un procés de llarga preparació i ambientació que havia d'arribar a tot Catalunya. La Comissió era presidida per Fèlix Escalas i Chamení, un home fidel al règim franquista, diposava com a secretari general de Fèlix Millet i Maristany i Maurici Serrahima i Bofill (secretari executiu), Joan Sagalés i Anglí i tingué a l'advocat Josep Benet i Morell com un dels seus entusiastes impulsors. Era formada per un centenar de persones entre ells, Alexandre Cirici i Pellicer, Manuel Ibáñez i Escofet, Jaume Picas i Guiu, Pere Puig i Quintana, i el grup de joves que formaven la Delegació Universitària de la Comissió Abat Oliba la majoria membres del Grup Torras i Bages com Josep Maria Ainaud de Lasarte secretari de la Delegació, Jordi Bonet i Armengol, Jaume Carner, Joan Reventós, Anton Cañellas, etc.
La Comissió sota la cobertura normal de popularitzar al màxim l'esdeveniment, aconseguí teixir una primera xarxa de país connectant, mitjançant per una part delegacions territorials: comarcals, locals i parroquials, i per altra de sectorials d'estamentals les parròquies, patronats catòlics, congregacions, moviments religiosos, centres culturals, ordes religiosos, etc., amb milers de catalans. La comissió es comunicava amb les diferents delegacions i centres i persones adherits per mitjà de circulars (la primera llista de destinataris les adreces era 1.500, a la vuietana arribava 35.000). S'organitzaren xerrades, activitats de propaganda (la majoria en català), repartint nombrosos fulletons i volants en català (atès que la censura no els va permetre editar un butlletí), i mobilitzant les poques entitats on encara es refugiava el sentiment catalanista. El projecte de celebració no fou unànime alguns bisbes catalans franquistes com els Lleida (Juan Villar Sanz) i Tortosa (Manuel Moll i Salord) posaren nombrosos inconvenients, que malgrat tot, se solventaren.

## Referències

* ↑ DDAA. Montserrat al llindar del tercer mil·lenni. L'Abadia de Montserrat, 1998, p. 153. ISBN 978-84-7826-899-3.
* ↑ Josep M. Ainaud de Lasarte "Delegació Universitària de la Comissió Abat Oliba" dins de Miscelània Homenatge a Josep Benet, pàg. 595-600. 1991
* ↑ Hilari Raguer i Suñer "Gaudeamus Igitur, notes per una història del "Grup Torras i Bages". Barcelona. 1999 pàgines 45-48

## Enllaços externs

* Circular de la Comissió Abat Oliba
# Raül III de Valois

Raül III de Valois també dit Raül III de Vexin (per ser de la casa comtal del Vexin si bé mai va ser comte de Vexin) o Raül de Mantes, mort el 1060, va ser comte de Valois. Era fill de Gualter II el Blanc († després de 1017], comte de Vexin, i d'Amiens. Fou comte entre 1017/1024 i 1038.

## Biografia

A la mort del seu pare, per tal de preservar el patrimoni familiar, els dos fills grans (Raül i Dreux) van compartir els comtats. Dreux, el gran, va rebre el Vexin i Amiens i va continuar sent fidel al rei capet, mentre que Raül va obtenir el Valois i es va acostar al comte de Blois, després comte de Troyes i de Meaux. Durant el seu govern el comte de Vermandois es va apoderar del comtat de Montdidier (excepte Coucy i Ramerupt), però Raül III li va arrabassar
Es va casar amb Adela de Breteuil, filla de Gilduí, senyor de Breteuil, vescomte de Chartres, i d'Emmelina. Van tenir:
* Raül IV de Valois, III de Vexin i Amiens, anomenat el Gran († 1074), comte de Valois i després de Vexin i d'Amiens (Raül III)
* Tibald o Teobald (Thibaut)
* Haurien tingut potser també un altre fill, Gualter, que va ser senyor de Guisa el 1058.

## Notes

* ↑ . Genealogia de Raül de Mantes sobre l'indret Medieval Lands
* ↑ de fet hi havia un fill segon, Folc, que fou bisbe d'Amiens; el petit, Guiu, devia ser massa jove
* ↑ després el seu fill Raül IV va consolidar els drets per matrimoni amb Eleonor senyora de Péronne, amb drets sobre Montdidider
* ↑ domini que s'hauria consolidat de manera hereditària a l'abdicació de Simó de Vexin el 1077

## Fonts

* Pierre Bauduin, La Première Normandie (Xe-XIe siècles)
* Édouard de Saint Phalle, « Les comtes de Gâtinais aux Xe et XIe siècle », a Onomastique et Parenté dans l'Occident médiéval, Oxford, Prosopographica et genealogica, 2000, 310 pàgs. (ISBN 1-900934-01-9), pàgs. 230-246

## Enllaços externs

* (anglès) Foundation for medieval genealogy : comtes de Valois i de Vexin