OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casas de Lázaro

Casas de Lázaro és un municipi de la província d'Albacete, que es troba a 46 km de la capital de la província. El 2006 tenia 442 habitants, segons dades de l'INE: 200 dones i 227 homes. El municipi es troba en franca regressió poblacional.

## Pedanies

El municipi se situa a partir de les valls creades pels rius Montemayor i Masegoso, que aboquen les seves aigües al riu Jardín. Compte les pedanies de El Batán, Navalengua, Montemayor, El Cucharal i El Berro

## Història

Els orígens de la població de Casas de Lázaro, es remunten a l'època àrab, segons la qual existia una alqueria de nom Qas-Al Qasar, conquerida pels cristians després de la batalla de Las Navas de Tolosa.
Casas de Lázaro o Casa Lázaro, fins al segle xix va ser un llogaret de la localitat d'Alcaraz. En independitzar-se d'aquesta, va obtenir els llogarets del Cucharal, El Berro, Montemayor i Navalengua, situada aquesta última en els voltants del turó Isabela, amb els seus 1.355 metres. Però va ser Alcaraz la qual ha resumit tots els grans esdeveniments del passat de la vila de Casas de Lázaro. El major propietari d'aquesta població era el Marquès de Valdeguerrero, que en el Cens de Floridabanca comptava amb 38009 hectàrees repartides en 6 parcel·les. Contava també amb propietats a casa Pablo, Tobablanco i les dues Alberedes, així com el molí de Montemayor.

## Economia

Un dels elements més característics de la població de Casas de Lázaro han estat històricament els seus telers. Fins als anys 50 del passat segle, era una activitat econòmica de gran puixança, venent-se en la seva majoria a Hellín i Albacete. En l'actualitat, tal activitat artesanal es conserva per la família Rosa, que continuen la tradició que va començar en el segle xix José Antonio Rosa. Una tradició que es remunta al segle xiv, atès que en l'escut oficial de Casas de Lázaro, que data d'aquest període, ja apareix una llançadora, un dels utensilis que s'utilitzen en el teler.
# Erdapfel

L' Erdapfel (pronunciat ( escolteu-ho), és un globus terrestre fabricat per Martin Behaim entre 1490 i 1492. L'Erdapfel és el globus terrestre més antic que es conserva. Està construït amb una bola de lli laminat en dues meitats, reforçada amb fusta i superposada amb un mapa pintat sobre gores per Georg Glockendon. El mapa es va dibuixar en paper, que es va enganxar en una capa de pergamí per tot el món.
No s'inclouen les Amèriques, ja que Colom no va tornar a Espanya fins al març de 1493. El globus terrestre mostra un continent euroasiàtic engrandit i un oceà buit entre Europa i Àsia. S'inclou la mítica illa de San Brandan. Cipangu (Japó) està sobredimensionat i bastant al sud de la seva veritable posició; El mapa de Martellus dibuixa una enorme península fantasma a l'est del Chersonès daurat (Malàisia).
La idea d'anomenar el globus terrestre "apfel" o "poma" pot estar relacionada amb el Reichsapfel ("Poma imperial", Globus cruciger) que també es conservava a Nuremberg juntament amb la Regalia imperial (Reichskleinodien). El nom no està relacionat amb el significat modern d'Erdapfel al sud d'Alemanya i Àustria, que és "patata": les patates encara no s'havien portat d'Amèrica a Europa.
Des de la seva creació fins a principis del segle xvi, es va situar en una sala de recepció de l'ajuntament de Nuremberg. Després d'aquest temps, va ser ocupat per la família Behaim. El 1907, va ser traslladat al Museu Germànic de Nuremberg. El 1992, es va traslladar durant un temps a la Universitat de Tecnologia de Viena, per ser estudiat en alta resolució pel Behaim Digital Globe Project. L'any 2011 es va iniciar una segona digitalització per part del Museu Nacional Alemany.
Se sap que es feien globus terrestres des de l'antiguitat, com el de Crates de Mal·los, però no se'n coneix cap que hagi sobreviscut, ni tan sols en fragments. Tanmateix un globus celeste, l'Atles Farnese, del segle II dC, si que ha ha sobreviscut.

## Referències

* ↑ «Der Behaim-Globus in Nürnberg» (en alemany). Bayern-online.
* ↑ Hering, Bernd. «Die Herstellungstechnik des Behaim-Globus: Neue Ergebnisse». A: G. Bott. Focus Behaim-Globus. Nürnberg: Germanisches Nationalmuseum Nürnberg, 1992.
* ↑ Lionel Dorffner: Der digitale Behaim-Globus – Visualisierung und Vermessung des historisch wertvollen Originals, in: Cartographica Helvetica 14/1996.

## Bibliografia

* Ravenstein, Ernst G. Martin Behaim, His Life and His Globe. George Philip & Son, Ltd., 1908. Arxivat 2020-08-05 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* La Societat Internacional Coronelli per a l'Estudi dels Globus Arxivat 2020-07-29 a Wayback Machine.
* Anàlisi detallada (enllaç de còpia de seguretat d'Archive.org)
# Comtat de Montgomery (Alabama)

Montgomery Comtat és un comtat en l'Estat d'Alabama. Mentre del 2010 cens, la seva població era de 229,363 habitants fent-lo el comtat quart amb més població d'Alabama. La seva seu de comtat és Montgomery, la capital de l'estat.

## Història

El comtat de Montgomery va ser establert per dividir el comtat de Monroe el 6 de desembre de 1816. El seu nom és en hono de Lemuel P. Montgomery, un jove oficial de l'Exèrcit dels Estats Units mort a la Batalla de Horseshoe Bend, la batalla final de la Guerra Creek.
La ciutat de Montgomery, de la qual és la seu de comtat, és anomenat per Richard Montgomery, un general americà de la Guerra d'Independència dels Estats Units va mort el 1775 mentre intentava capturar Quebec Ciutat, Canadà.

## Govern, política i infraestructura

Montgomery Comtat és governat per una Comissió de Comtat formada per cinc membres que és elegida per termes de quatre anys.
La Ciutat de Montgomery, localitzada dins al Comtat de Montgomery, serveix com a capital per l'Estat d'Alabama i és la seu de més agències estatal.

## Educació

Universitats al Comtat:
* Huntingdon Universitat
* Faulkner Universitat
* Alabama Universitat Estatal
* Auburn Universitat Montgomery
* Universitat de Virgínia
* Amridge Universitat
* H. Consell Trenholm Tech
* Universitat de Guerra d'Aire dels Estats Units
* Troy Universitat Montgomery

## Referències

* ↑ «State & County QuickFacts Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine.». United States Census Bureau. [Consulta: May 16, 2014].
* ↑ «Find a County». National Association of Counties. [Consulta: 7 juny 2011].
* ↑ . ISBN 9781625854322.
# Yasmin Bradi

Yasmin Bradi és una cantant de l'Alguer, de pare alguerès i mare alemanya.
Nascuda a Alemanya, amb sis anys va anar a viure a Sardenya i va aprendre a parlar català pels seus avis i oncles paterns. És mestra de música a primària en diversos centres cívics. Amb Antonello Colledanchise és amb qui es convertí en la solista principal el 1995, i amb qui va guanyar el premi Faber per la cançó Sem com ondes de mar el 2002. Va ser guanyadora del premi Andrea Parodi 2010 per la cançó "La neu" (amb text de Francesc Ballone) i del premi Pino Piras 2010. Amb Penta Rei, va guanyar el Premio Faber 2002, dedicat a Fabrizio de Andrè. El 2020 comença a col·laborar amb la cantautora Montse Castellà. El 2020 va publicar el seu primer disc en solitari, Amb la llum d'una flor, que va presentar al BarnaSants.

## Referències

* ↑ «Yasmin Bradi i el reviscolament barceloní de l'alguerés». [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ Fiori, Caterina. «Un viaggio interiore con la musica di Yasmin Bradi» (en italià), 16-07-2024. [Consulta: 30 octubre 2024].
* 1 2 «La cantant algueresa Yasmin Bradi presenta al BarnaSants el seu primer disc en solitari | Notícies de Plataforma per la Llengua», 06-04-2021. [Consulta: 30 octubre 2024].
* ↑ Soldevila Balart, Llorenç «La Nova Cançó algueresa». Anuari Verdaguer, 31, 2023, pàg. 215. ISSN: 1130-202X.
* ↑ Catalans, Institut d'Estudis. Memòria : curs 2012-2013. Institut d'Estudis Catalans, 2017-03-06, p. 69.
* ↑ Enderrock.cat. «L’Alguer es desperta | Enderrock.cat», 17-03-2021. [Consulta: 30 octubre 2024].
# Jean Goujon (ciclista)

Jean Goujon (París, 21 d'abril de 1914 - Chaville, 26 d'abril de 1991) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1937 i 1949, amb una pausa entre 1942 i 1946 produïda per la Segona Guerra Mundial, que com en tants d'altres esportistes de la seva generació truncaren tota possibilitat d'aconseguir majors èxits esportius.
Anteriorment, com a amateur, va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín de 1936, en què guanyà una medalla d'or en la prova del persecució per equips, formant equip amb Robert Charpentier, Roger-Jean Le Nizerhy i Guy Lapébie. En aquests mateixos Jocs va participar en dues proves més, la prova en ruta individual en què finalitzà en la setzena posició empatat amb vint-i-dos ciclistes més i en la ruta per equips, en la qual, tot i quedar en primera posició l'equip francès, ell es quedà sense medalla, ja que sols els tres primers classificats de cada país tenien dret a medalla.

## Palmarès

* 1933
** 1r a la París-Reims
* 1936
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Berlín en persecució per equips
* 1937
** 1r a la París-Reims-Verdun
* 1938
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Oise
* 1939
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Jacques Girard)
* 1941
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Emile Ignat)

### Resultats al Tour de França

* 1937. 35è de la classificació general

## Referències

* ↑ Brad Morgan. The Olympics Factbook: A Spectator's Guide to the Winter and Summer Games. Visible Ink, 1992, p. 259. ISBN 978-0-8103-9417-9.
* ↑ Norris McWhirter. Guinness Book of Olympic Records: Complete Roll of Olympic Medal Winners (1896-1964) for the 19 Sports to be Contested in the 1968 Games and All Other Essential Information, Including Details of the Winter Olympics (1924-1964). Bantam Books, 1967, p. 39.
* ↑ «GOUJON Jean». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Jean Goujon». [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Jean Goujon a sitiodeciclismo.net
# Goetheanum

El Goetheanum és un edifici situat a Dornach, a uns 10 km al sud de Basilea, a Suïssa, que acull la seu de la Societat antroposòfica universal. Es va construir sota la direcció del filòsof Rudolf Steiner, fundador del moviment esmentat, i el seu nom és un homenatge a l'obra del pensador i escriptor alemany Johann Wolfgang von Goethe.
Steiner va fer construir un primer edifici de fusta l'any 1913 que es va incendiar l'any 1922. El Goetheanum actual, conegut com el "Segon Goetheanum", es va construir amb ciment armat entre els anys 1924 i 1928 seguint igualment les indicacions de Steiner (tot i que s'hi van fer canvis i millores fins a l'any 1998).
En els dos casos, els edificis volien ser un reflex materialitzat de les teories antroposòfiques, plasmades amb la utilització d'una arquitectura orgànica i aplicant les nocions de l'eurítmia. Steiner volia que el Goetheanum fos com "una closca de nou, que s'adapta exactament a la forma del fruit que hi ha a l'interior".
El centre, a més dels espais administratius destinats a la Societat antroposòfica, inclou dues sales d'espectacles (que poden rebre 1500 espectadors) on es representa regularment el Faust de Goethe així com concerts i espectacles de dansa eurítmica; també conté una gran biblioteca pública, una llibreria i sales d'exposicions i de conferències.

## Font principal

* Frans Carlgren, Rudolf Steiner, Ed Universitat Lliure de la Ciència de l'Esperit, Dornach, Suïssa, 1964.
# Cantòis

Cantòis (en francès Cantois) és un antic municipi francès, actualment integrat a Pòrta de Benauja, situat al departament de la Gironda, a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 206 | 214 | 189 | 201 | 180 | 173 | 215 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Ludovic Arnaud | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Saqui carapelat

El saqui carapelat (Pithecia irrorata) és una espècie de mico de la família dels pitècids que es troba a Bolívia, el Brasil i el Perú.
Són primats de mida mitjana amb pèl llarg i llanós i una cua llarga i peluda. Pesen de 2,1 a 2,2 quilograms, una mica més els mascles que les femelles. A l'esquena són clapejats de gris i a la cara ventral són negres, i les mans i peus són més clars. La cara és gris i sense pèl, però queda parcialment oculta pel pèl del cap que penja formant una mena de serrell. La cua no és prènsil.
Viuen al sud-oest de la conca de l'Amazones i tenen l'àrea de distribució més meridional de tots els saquis, al sud de l'Amazones i a l'oest del Madeira.
Se'n sap poc de la seva biologia, però com els altres saquis és diürn i arborícola i viu en petits grups.

## Referències

* ↑ «saqui carapelat». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 21 setembre 2024].

## Bibliografia

* Heymann et al. (2003). Pithecia irrorata. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 de maig del 2008 (en anglès).
* Thomas Geissmann: Vergleichende Primatologie. Springer-Verlag, 2003, ISBN 3-540-43645-6.
* Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. 6th edition. Johns Hopkins University Press, Baltimore MD 1999, ISBN 0-8018-5789-9.
# Saqui barbut de nas blanc

El saqui barbut de nas blanc (Chiropotes albinasus) és una espècie de mico de la família dels pitècids que es troba al Brasil.

## Referències

* ↑ «saqui barbut de nas blanc». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
# Balena amb bec de Hubbs

La balena amb bec de Hubbs o zífid de Hubbs (Mesoplodon carlhubbsi) és una espècie de zífid. Inicialment, es cregué que era una balena amb bec d'Andrews quan fou descrit per l'ictiòleg Carl Hubbs, però fou anomenat en honor seu quan es descobrí que era una nova espècie. Aquesta espècie té la dentadura estranya típica del seu gènere, però les seves característiques més destacades són un «barret» blanc al cap i cicatrius molt extenses. L'espècie és coneguda a partir de 31 avarades i una possible observació.

## Referències

* ↑ Entrada «Mesoplodon carlhubbsi» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «balena amb bec de Hubbs». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 26 agost 2024].
* ↑ Lleonart, J. «zífid de Hubbs». Noms de mamífers marins. TERMCAT, 2014. [Consulta: 26 agost 2024].
* ↑ Beolens, Watkins i Grayson, 2009, «Hubbs».

## Bibliografia

* Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Gueto de Shanghai

El gueto de Shanghai, oficialment conegut com el Sector restringit per a refugiats apàtrides (Restricted Sector for Stateless Refugees), durant l'ocupació dels japonesos va ser una àrea d'aproximadament una milla quadrada al districte d'Hongoku, a la ciutat de Shanghai, creada durant l'ocupació japonesa. Allà, al voltant de 20.000 refugiats jueus, que havien fugit de l'Alemanya nazi, Àustria, Txecoslovàquia, Hongria, Romania, Polònia i Lituània abans i durant la Segona Guerra Mundial, i que es van establir a Shanghai, van ser reubicats seguint la Proclamation Concerning Restriction of Residence and Business of Stateless Refugees.
Els refugiats van ser traslladats a l'àrea més pobra i habitada de la ciutat. Les famílies jueves locals i institucions de caritat administrades per jueus americans els van ajudar amb refugi, menjar i vestits. Les autoritats japoneses van incrementar les restriccions, però el gueto no va ser emmurallat, i els residents locals xinesos, les condicions de vida dels quals també eren sovint dolentes, no van abandonar la zona.

## Referències

* 1 2 Shanghai Jewish History Arxivat 2010-05-29 a Wayback Machine. (Shanghai Jewish Center)
* ↑ "Proclamació concernent a la Restricció de Residència i Negocis de als Refugiats Apàtrides" a Photobucket
* ↑ Shanghai Ghetto Shows a Hidden Piece of WWII History Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine. per Kimberly Chun (AsianWeek)
* ↑ The Jews of Shanghai. The War Years Arxivat 2005-03-08 a Wayback Machine. per Murray Frost.

## Pel·lícules

* Shanghai Ghetto. Documental dirigit per Dana Janklowicz-Mann i Amir Mann. Shanghai Ghetto a Internet Movie Database (anglès).
* The Port of Last Resort: Zuflucht in Shanghai Documental dirigit per Joan Grossman i Paul Rosdy. The Port of Last Resort a Internet Movie Database (anglès), Cinema de l'Holocaust Arxivat 2007-02-18 a Wayback Machine. al Fritz Bauer Institut (alemany), National Center For Jewish Film' a la Universitat Brandeis, New York Times Review per Anita Gates.
* Another Time... Another Moses. 25 min. Oakton Community College, 1600 Golf Rd., Des Plaines, IL 60016.
* Empire of the Sun, 154 min. (1987).
* Escape to the Rising Sun, 95 min. (1990) National Jewish Center for Jewish Film.
* Exil Shanghai. 4 hrs., 35 min. (1996), Ulrike Ottinger Filmproduktion, Fichtestrasse 34, 10967 Berlin, Germany.
* The Last Refuge: The Story of Jewish Refugees in Shanghai, 50 min. (2004) Ergo: Jewish Video Catalog, 877-539-4748.
* Legendary Sin Cities: Shanghai. 2005. 90 min. Toronto: Paradigm Pictures Corporation, 416-927-7404, or www.amazon.com.
* A Place to Save Your Life. 52 min. Filmakers Library, 212-808-4980.
* Round Eyes in the Middle Kingdom. 52 min. (1996–97) First Run Features/Icarus Films, Nova York, N. Y. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Rickshaw.org Pàgina web del supervivents i els familiars del gueto de Shanghai (anglès).
* El gueto de Shanghai Arxivat 2007-08-23 a Wayback Machine. al United States Holocaust Memorial Museum (anglès).
* Maps of Shanghai ghetto Arxivat 2007-10-09 a Wayback Machine. (alemany).
# Tuco-tuco de Mendoza

El tuco-tuco de Mendoza (Ctenomys mendocinus) és una espècie de mamífer rosegador histricomorf de la família dels ctenòmids. És endèmica de l'Argentina.
La seva activitat reproductiva es desenvolupa des de mitjans de juliol fins al març, gesta tres mesos i els primers naixements ocorren des de mitjans d'octubre fins al març.

## Referències

* ↑ Tammone et al., 2024, resum.
* ↑ «tuco-tuco de Mendoza». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 4 novembre 2024].

## Bibliografia

* Tammone, M. N.; Voglino, D.; Cuéllar Soto, E.; Pardiñas, U. F. J. «Resolving the taxonomic status of Ctenomys paramilloensis (Rodentia, Ctenomyidae), an Andean nominal form from Mendoza Province, Argentina» (en anglès). Mammalia, 2024. DOI: 10.1515/mammalia-2023-0133.
# Finca i molí dels Comdals

La finca i molí dels Comdals és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Gran explotació agrícola, el nucli de la qual el constitueixen dos edificis perpendiculars construïts entre els segles XVII i XVIII. L'accés a l'edifici principal -al qual s'afegí una moderna torre durant el segle XX -es realitza mitjançant el clàssic portal adovellat. Les altres obertures són de llinda plana.
La finca tenia també un molí hidràulic, avui en desús.

## Referències

* 1 2 «Finca i molí dels Comdals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Cavalcante dei Cavalcanti

Cavalcante de' Cavalcanti (mort vers 1280) va ser un filòsof epicur florentí, pare de l'amic de Dante Alighieri el poeta Guido Cavalcanti.
Cavalcante era un membre benestant de l'artistocràcia güelfa florentina. Amb el consentiment del Papa va deixar durant les croades amb interessos d'usura. Després de la derrota dels gibel·lins sobre els güelfs a la batalla de Montaperti es va veure obligat a exiliar-se a la ciutat toscana de Lucca. Va tornar del seu exili el 1266 i va casar el seu fill Guido amb la filla de Farinata degli Uberti, un gibel·lí prominent.
Tot i l'alineació de Cavalcanti amb els partidaris papals, fou denunciat com a heretge. Dante fa aparèixer el pare del seu amic al desè canto de la seva Comèdia, on Cavalcanti i Farinata cremen a la mateixa tomba de l'infern per heretges.
# Frontó de Shanghai

El Central Auditorium (xinès simplificat: 礼堂, pinyin: zhōngyāng lǐtáng) o Hai Alai Auditorium (xinès simplificat: 回力央, pinyin: huílìyāng) va ser el frontó basc de la ciutat de Shanghai, a la Xina. S'utilitzà la denominació Hai Alai per adaptar la pronúncia basca de Jai Alai a la grafia anglesa i transliteracions xineses.
Va ser impulsat pel banquer francés Félix Bouvier, qui ja havia construït en la ciutat un canòdrom amb capacitat per a 50.000 persones, i dirigit per un ex boxador egipci d'origen armeni, Haig Assadourian, i una parella basca, Teodoro Jauregi i Marga d'Andurain, tots provinents dels dos frontons d'Egipte.
Va ser inaugurat el 7 de febrer de 1929 amb, entre altres pilotaris, José María Arancibia Berasaluze Petronio. A poc a poc es contractaren més pilotaris bascos, formant-se una xicoteta colònia. Entre 1932 i 1939 hi va jugar José Garate, que havia jugat a París en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924; el 1934 es feu una reforma i passà a tindre una capacitat de tres mil persones i quatre mil empleats, entre els quals una nòmina de bascs. Editaren una revista pròpia, La cesta (回球周刊), que tot i el nom es publicava en anglés i xinés.
El 1937, durant la Segona Guerra sinojaponesa i la Guerra del Pacífic, el lloc començà a decaure després del bombardament de la ciutat pels Japonesos, encara que mantingué partides nocturnes durant l'ocupació nipona, fins al tancament en 1944; el 1975 reobrí com a gimnàs del districte de Luwan.
El diplomàtic basc Julio de Larracoechea, vicecònsol a Shanghai entre 1932 i 1936, descrigué la vida dels pilotaris en la seua novel·la de 1941 Ramonchu en Shangai, contrastada amb l'arxiu del Consolat Espanyol a Shanghai: segons relata, hi havia una gran quantitat de bascs que residien allí, entre els quals missionaris i pilotaris; els jugadors que ja no estaven en actiu, regentaven restaurants amb noms com Sevilla o Barcelona o una empresa química, Cathay Laboratories.

## Referències

* 1 2 3 4 Juan Pablo Sánchez Beltrán «Frontones de pelota vasca en China» (en castellà). Revista del Instituto Confucio de Valencia [València], 7, 4, juliol 2011, pàg. 74-78 [Consulta: 7 novembre 2017].
* ↑ «Dangerous Game: Shanghai's Hai Alai Auditorium • Shanghai Art Deco». Shanghai Art Deco, 20-02-2015.
* ↑ Juan Ignazio Zulaika. «Luz sobre los frontones en Egipto» (en castellà). Zulaika's Txik-Txak, 26-12-2015. Arxivat de l'original el 1 de desembre 2017. [Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ Sánchez, Juan Pablo «Frontones de pelota vasca en China Confucio». Revista Instituto Confucio, 04-03-2016.
* ↑ «Los frontones de pelota · Españoles en Shanghai». Archivo China España, 1800-1950. Arxivat de l'original el 2018-11-19. [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ «Los templos chinos de la pelota». El Correo, 03-01-2017.
* ↑ José Eugenio Borao Mateo «Vicecónsul en Shanghai (1932-1936) y novelista de la ciudad del Wangpú» (en castellà). Julio de Larracoechea (1901-1999). Universitat de Taiwan, pàg. 8,9 [Consulta: 21 novembre 2017].
# Eriospermum

Eriospermum és un gènere de plantes crasses tuberoses. Conté 80-100 espècies i són natives de la zona subsahariana africana.
El nom d'"Eriospermum" prové del grec erion per "llana" i sperma per "llavor". En l'APG III system, aquest gènere es posa a la família Asparagaceae, subfamília Nolinoideae (anteriorment la família Ruscaceae). Abans estava dins la seva pròpia família, Eriospermaceae.

## Espècies seleccionades

* Eriospermum abyssinicum
* Eriospermum albanense
* Eriospermum albucoides
* Eriospermum alcicorne
* Eriospermum algiferum
* Eriospermum andongense

## Referències

* 1 2 Chase, M.W.; Reveal, J.L. & Fay, M.F. (2009), "A subfamilial classification for the expanded asparagalean families Amaryllidaceae, Asparagaceae and Xanthorrhoeaceae", Botanical Journal of the Linnean Society 161 (2): 132–136, DOI 10.1111/j.1095-8339.2009.00999.x
* 1 2 Kew World Checklist of Selected Plant Families
* ↑ Llista completa d'espècies