OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera de Còrsega

La bandera de Còrsega va ser adoptada pel general i pare de la nació corsa Pasquale di Paoli el 1755 i estava basada en la bandera tradicional utilitzada anteriorment. Representa un cap de moro de color negre portant una bandana blanca al front, nuada al clatell, tot sobre un fons blanc. Segons una llegenda es tractava del sarraí Mansur Ben Ismaïl recollida a Légendes du pays corse, de J-A. Giustiniani.
Prèviament, la bandana cobria els ulls, però Paoli va moure la bandana per sobre els ulls per simbolitzar l'alliberament del poble cors. El cap de moro també és utilitzat a l'escut d'armes de Còrsega i a la bandera de la veïna illa Sardenya.
Va ser usada per la República de Còrsega i va ser prohibida després del 1769, quan França va rebre l'illa de la República de Gènova per pagar un deute pendent i extingir la rebel·lió endèmica a l'illa. Va ser usada com a bandera oficial quan la Gran Bretanya va ocupar-la el 1793. Va caure en desús oficial fins al 1980, quan va ser readoptada com a bandera regional.

## Galeria

* Bandera tradicional; 1755-1769; 1980-
* Bandera abans de 1755
* Escut de Còrsega

## Referències

* ↑ Thierry OTTAVIANI. «« Les symboles de l'île »». A: La Corse pour les Nuls poche. EDI8, 2016, p. 396 pages.
* ↑ Citada a Jean Victor Angelini. Histoire secrète de la Corse. Albin Michel, 1977, p. 289 pages.
* ↑ Patrice de La Condamine, Histoire en drapeaux et blasons - Cinq Pays Pyrénéens, éditions Les Enclaves Libres.
* ↑ (anglès) Peter Adam Thrasher, Pasquale Paoli: An Enlightened Hero 1725-1807, Hamden, CT: Archon Books, 1970, p. 178. ISBN 0208010319
# Grand Paris Sud Est Avenir

La Grand Paris Sud Est Avenir és una de les divisions o Établissement public territorial de la Metròpoli del Gran París creada al 2016.
Està formada per 16 municipis que pertanyen al departament de la Vall del Marne.

## Municipis

* Alfortville
* Boissy-Saint-Léger
* Bonneuil-sur-Marne
* Chennevières-sur-Marne
* Créteil
* Limeil-Brévannes
* Mandres-les-Roses
* Marolles-en-Brie
* Noiseau
* Ormesson-sur-Marne
* Périgny
* Le Plessis-Trévise
* La Queue-en-Brie
* Santeny
* Sucy-en-Brie
* Villecresnes

## Referències

* ↑ Grand Paris Sud Est Avenir

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Batalla del riu Vaga

La batalla del riu Vaga (o el front del riu Vaga) va ser un front bèl·lic en què van participar l'Exèrcit Roig i les forces aliades durant la intervenció aliada en la Guerra Civil Russa.
Establert al llarg del riu Vaga, un afluent del Dvinà Septentrional, va ser la línia més meridional d'avançament dels Aliats en la Campanya del Nord de Rússia. Inicialment el seu propòsit era flanquejar l'Exèrcit Roig en retirada, però quan la marea va canviar, va ser vital assegurar el flanc dret aliat al front del Dvinà Septentrional.

## Avenç al llarg del Dvinà Septentrional

Els aliats van constituir una força fluvial que incloïa onze monitors britànics (HMS M33, HMS Fox i d'altres), així com pescamines i llanxes canoneres, per ser utilitzada a les aigües navegables de la confluència dels rius Vaga i Dvinà Septentrional. Trenta llanxes canoneres, pescamines i llanxes armades dels bolxevics van passar factura a les forces aliades i van deixar inhabilitades gradualment una nau darrere l'altra.
Les tropes aliades, liderades per Lionel Sadleir-Jackson, aviat es van combinar amb els polonesos i les forces de la Guàrdia Blanca. La lluita va ser dura al llarg d'ambdues ribes del Dvinà Septentrional. La força fluvial va desbordar les posicions terrestres enemigues a través dels atacs dels marines dels Estats Units i el suport coordinat de l'artilleria terrestre. La metralladora Lewis va resultar una arma valuosa i efectiva, ja que ambdues parts estaven armades només amb el rifle estàndard rus de la Primera Guerra Mundial, el Mossin-Nagant. Les tropes aliades van restar inactives l'hivern de 1918, època en què van aprofitar per construir fortins només amb les patrulles d'hivern que hi havien enviat.

## Referències

* ↑ , John W. Long, "Vaga River Front, Northern Russia (1918-1919)", a: Beede, 1994
* ↑ «Intervention in Russia, A Cautionary Tale», The Spectator, 24 de juliol de 2004.

## Bibliografia

* Beede, Benjamin R. The War of 1898, and U.S. Interventions, 1898-1934: An Encyclopedia (en anglès). Taylor & Francis, 1994. ISBN 0824056248.
# Berzeliïta

La berzeliïta és un mineral de la classe dels fosfats que pertany i dona nom al grup de la berzeliïta, inclòs dins el grup estructural del granat. Va ser anomenada l'any 1840 per part d'O. Kuhn en honor de Jöns Jakob Berzelius, químic suec (1779-1848), descobridor del ceri, seleni i tori; Berzelius és ben conegut, també per ser el principal responsable dels símbols químics actuals.

## Característiques

La berzeliïta és un arsenat de fórmula química (NaCa₂)Mg₂(AsO₄)₃. Cristal·litza en el sistema isomètric en forma de trapezoedres molt rars {211}, amb petites modificacions de cares {001}, {011}, {012}, de fins a 4 mm; però més comunament com a grans arrodonits o massius. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 4,5 i 5. És l'anàleg mineral amb magnesi de la manganberzeliïta, amb la qual forma una sèrie de solució sòlida. Està relacionada estructuralment amb la palenzonaïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la berzeliïta pertany a «08.AC: Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: howardevansita, al·luaudita, arseniopleïta, caryinita, ferroal·luaudita, hagendorfita, johil·lerita, maghagendorfita, nickenichita, varulita, ferrohagendorfita, bradaczekita, yazganita, groatita, bobfergusonita, ferrowyl·lieïta, qingheiïta, rosemaryita, wyl·lieïta, ferrorosemaryita, qingheiïta-(Fe2+), manitobaïta, marićita, manganberzeliïta, palenzonaïta, schäferita, brianita, vitusita-(Ce), olgita, barioolgita, whitlockita, estronciowhitlockita, merrillita, tuïta, ferromerrillita, bobdownsita, chladniïta, fil·lowita, johnsomervilleïta, galileiïta, stornesita-(Y), xenofil·lita, harrisonita, kosnarita, panethita, stanfieldita, ronneburgita, tillmannsita i filatovita.

## Formació i jaciments

La berzeliïta es forma en els minerals metamorfosats que contenen Fe-Mn. Va ser descoberta a Långban, a Filipstad (Värmland, Suècia). També ha estat descrita a Itàlia, el Kazakhstan, altres indrets de Suècia, Suïssa i Veneçuela.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: hausmannita, rhodonita, tefroita, hedifana, cariïnita, biotita mangànica, långbanita, braunita, hematita, dolomita, barita i calcita.

## Referències

* 1 2 3 4 «Berzeliite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ J. Chem., (1804), p. 397
* ↑ J. Chem., (1817), 21, p. 342
* ↑ Ann. Phys., (1829), 15, p. 633; (1829), 16, p. 385
* 1 2 3 «Berzeliite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 8 setembre 2017].
# Bithynia canyamelensis

Bithynia canyamelensis és una espècie de mol·lusc gastròpode de la família Bithyniidae endèmic de l'illa de Mallorca.

## Referències

* ↑ Altaba C. R. (25 June 2007) "Catàleg dels gastròpodes d'aigua dolça de les Illes Balears, amb descripció de 10 espècies noves." Malacofauna Balearica, 1: 23-38, Palma
# Bothrocarina nigrocaudata

Bothrocarina nigrocaudata és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.
És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 90-881 m de fondària. Els adults poden assolir fins a 45 cm de longitud total i 620 g de pes.
Es troba des de la costa oriental de Kamtxatka fins al sud del Mar d'Okhotsk. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Suvorov, E. K., 1935. A new genus and two new species of fishes of the family Zoarcidae from the Okhotsk Sea. Bull. Acad. Sci. URSS, Classe Sci. Math. Nat. 1935: 435-440.
* ↑ Suvorov, E. K., 1935. A new genus and two new species of fishes of the family Zoarcidae from the Okhotsk Sea. Bulletin de l'Academie des Sciences, Classe Sci. Math. Nat. 1935: 435-440.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.
* ↑ Orlov, A.M. i A.M. Tokranov, 2005. Specific features of distribution and some features of biology of eelpouts Bothrocarichthys microcephalus, Lycogrammoides nigrocaudatus, and Lycogrammoides schmidti (Zoarcidae) in Pacific waters off the northern Kuril Islands. J. Ichthyol. 45(8): 588-593.
# Calendari macedoni

El calendari macedoni és un calendari lunisolar que es feia servir en l'antiga Macedònia durant el primer mil·lenni aC Es compon de dotze mesos lunars sinòdics (per 354 dies per any) que necessitaven intercalar més mesos perquè fossin semblants amb les estacions. Quan el calendari es feia servir per tot el món hel·lenístic, es van afegir en total set embolimoi (mesos intercalaris) cada cicle metònic de 19 anys. Els noms del calendari macedoni es van continuar usant a Síria fins i tot en l'era cristiana. El calendari macedoni era bàsicament el calendari babilònic, utilitzant noms macedonis en comptes dels originals babilonis. Per exemple, les inscripcions d'un calendari solar macedoni del segle VI aC de Decàpolis, Jordània, comencen pel nom Audineu. Aquest tipus de calendari solar es va barrejar més tard amb el calendari julià i, de fet, a la província romana de Macedònia es feien servir dos calendaris.
* Δίος (Dios, mes de Zeus, lluna d'octubre)
* Απελλαίος (Apel·leu, lluna de novembre, també un mes dòric)
* Αυδυναίος or Αυδναίος (Audineu o Audneu, lluna de desembre, també mes de Creta)
* Περίτιος (Perici, lluna de gener)
* Δύστρος (Distre , lluna de febrer)
* Ξανδικός o Ξανθικός (Xàndic o Xàntic, lluna de març)
** Ξανδικός Εμβόλιμος (Xàndic embòlim, intercalat sis vegades en un cicle metònic de 19 anys)
* Αρτεμίσιος o Αρταμίτιος (Artemisi o Artamici , lluna d'abril, també mes en Esparta, Rodes i Epidaure - Artemisió era un mes jònic)
* Δαίσιος (Desi, lluna de maig)
* Πάνημος o Πάναμος (Panem o Panam, lluna de juny, també mes en Epidaure, Milet, Illa de Samos i Corint)
* Λώιος o Λῷος (Loios o Loos, lluna de juliol - Ομολώιος, Homoloios, era un mes etoli, beoci i tessali)
* Γορπιαίος (Gorpieu , lluna d'agost)
* Υπερβερεταίος (Hiperbereteu, lluna de setembre; també era un mes de Creta)
** Υπερβερεταίος Εμβόλιμος (Hiperbereteu embòlim , intercalat un cop en un cicle Metó de 19 anys)

## Vegeu també

* Calendari hel·lènic
* Calendari àtic
* Era Selèucida

## Referències

* ↑ Bradley Hudson McLean. An introduction to Greek epigraphy of the Hellenistic and Roman periods from Alexander the Great down to the reign of Constantine (323 BC-AD 337), 2002, p. 166.
* ↑ Syria, S./Arabia- Decàpolis - Gerasa (Jerash) - 6th AD Epigraphical Database segle VI 531 AD
# Callochromis macrops

Callochromis macrops és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical entre 24 °C-26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Tanganyika.

## Referències

* 1 2 3 «Callochromis macrops» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Callochromis. p. 32-35. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Brichard, P., 1989. Pierre Brichard's book of cichlids and all the other fishes of Lake Tanganyika. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* ↑ Konings, A., 1988. Tanganyika cichlids. Verduijn Cichlids & Lake Fish Movies, Zevenhuizen, Països Baixos. 272 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Fish registrations within the museum database of the Vertebrate Section of the Royal Museum for Central Africa. MRAC, Tervuren, Bèlgica.
* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Camprovín

Camprovín és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta.

## Etimologia

En una butlla de 1199 per la qual es concedien privilegis al monestir de San Millán de la Cogolla ja apareixia nomenada com Camprovin. El primer element és senzill. El segon segons Alarcos sembla remetre a un color, a partir de rubiginis, atorgant el valor de "camp vermellós".

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ Alarcos, 1950, 482
# Camús

Camús o En Camús és el nom d'un personatge de còmic. Va néixer casualment quan el dibuixant Xots va presentar una sèrie d'esbossos a l'Albert Jané, llavors director de Cavall Fort. Un dels ninots era una cara que només tenia nas. L'Albert Jané va suggerir de desenvolupar-lo i així va néixer en Camús. El fet que tan sols tingués nas (i no boca ni ulls) va provocar que les historietes esdevinguessin mudes. En els primers guions hi va intervenir Mautro.
En Camús va aparèixer per primera vegada l'any 1974, al número 293 de Cavall Fort. L'última historieta va sortir al número 621, l'any 1988. Aquell mateix any es recopilaria part de les seves historietes en un llibre.

## Àlbum

* En Camús 1. Editorial Pirene, 1988. 62 pàgines.

## Referències

* ↑ Cavall Fort, Revista per nois i noies C.V., número 945/946, desembre 2001, p. 19.
* ↑ Riera Pujal, Jordi, El còmic en català, Ediciones Glénat, 2011, p. 39. ISBN 978-84-9947-267-6
# Canapè (gastronomia)

En matèria culinària, un canapè o canapé designa aperitius elaborats, de mida petita, consistent generalment en un tall de pa petit sobre la qual es diposita diferents ingredients per tal de realitzar entremesos sota forma d'amuse-gueule. Per extensió, «canapè» designa igualment l'entremès així preparat. El pa utilitzat és sovint del pa de motlle, que de vegades és torrat o fregit.
Els canapès generalment decorats que s'agafen amb els dits i sovint es mengen d'un mos. Són delícies tradicionals de festes i celebracions on se serveixen dempeus abans de l'àpat principal.

## Etimologia

El nom prové de la paraula francesa que designa un sofà, basant-se en l'analogia que la guarnició s'assenta damunt del pa com ho fa la gent en un sofà.

## Característiques

Els canapès consten de galeta, torrada o petites llesques de pa en diverses formes que serveixen com a suport per a altres saborosos aliments com ara carn, formatge, peix, caviar, paté, puré, polenta, o condiments.
Tradicionalment, els canapès es fan de pa de motlle, retirant l'escorça i tallant el seu interior en diverses formes amb un tallador o ganivet. Les formes poden incloure cercles, anells, quadrats, tires o triangles. Aquests trossos de pa llavors són preparats amb una de les següents tècniques:
* Fregir en oli i assecar-los en paper absorbent
* Untar-los a mantega o altre greix
* Torrar
Els aliments de vegades són altament elaborats abans de la seva col·locació i s'apliquen amb una mànega pastissera. Llavors, s'apliquen adorns decoratius. Els canapès se serveixen en safates assortides que són ofertes per cambrers o col·locades sobre les taules.

## Referències

* ↑ Canapè segons la pronúncia occidental i canapé segons la pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu el Llibre d'estil
* ↑ Diccionario de la lengua española. Vigesimotercera edición, Edición del Tricentenario, 2014. ISBN 978-84-670-4189-7.
* ↑ Smith, Andrew F. The Oxford Companion to American Food and Drink (en anglès). Oxford University Press, USA, 2007-05, p. 89. ISBN 978-0-19-530796-2.
* ↑ James Beard, "Hors d'Oeuvres and Canapés" (William Morrow & Co., Nova York, 1943), 1963, 1985), pàg. xiii.
* ↑ «The Food Timeline: history notes--sandwiches». [Consulta: 18 abril 2021].
* 1 2 von F. Jürgen Herrmann, Thea und Dieter Nothnagel. Lehrbuch für Köche [Hauptbd..], 1999. ISBN 978-3-582-40055-0.
* ↑ Espinàs, Josep. «Paciència, la pluja és lliure», 21-10-2006. [Consulta: 18 abril 2021].
* ↑ «Setembre era una festa | Opinió». EL PAÍS Catalunya. [Consulta: 18 abril 2021].

## Vegeu també

* Finger food
* Bruschetta
* Montadito
# Canyó de Nazaré

El canyó de Nazaré és un canyó submarí situat a la costa davant Nazaré a la regió Oeste de Portugal, a l'Oceà Atlàntic Oriental. És considerat el canyó més gran d'Europa amb una fondària màxima d'almenys 5,001 metres i aproximadament 230 quilòmetres de llarg.
El canyó està sent estudiat pel projecte d'HERMES de la UE amb un vehicle submarí operat remotament. El projecte investiga els ecosistemes especialitzats del canyó, el transport i deposició de sediments, i la forma com el canyó influencia (i és afectat per) el corrent oceànic local.

## Surf

El canyó de Nazare genera ones marines molt elevades, tot fent del lloc un punt de referència internacional per al surf de "big wave" (ones grans).
El novembre de 2011, el surfista hawaià Garrett McNamara va batre el rècord de surf en ona gegant: 24 metres del màxim al mínim de la cresta, a la platja de Praia Norte. El gener de 2013 es va informar que el mateix esportista havia aconseguit surfejar una ona d'alçada estimada màxima de 30 metres a la mateixa ubicació.
El gener de 2018, Hugo Vau va surfejar una de les ones més altes mai vistes a Nazaré — anomenada ‘Gran Mama' de 35-metres d'alt — la qual, si es confirmés, superaria l'actual rècord de Garrett McNamara al llibre Guinness.
El surfista brasiler Rodrigo Koxa va trencar el rècord mundial de l'ona més gran mai surfejada al mon, confirmada per la Lliga Mundial de Surf als premis "Big Wave" de Santa Monica, Califòrnia, amb una alçada oficial registrada de 24.38 m.

## Galeria d'imatges

* El Canyó submarí de Nazaré davant la costa de Portugal.
* La Praia Norte (Platja nord) de Nazaré

## Referències

* ↑ «NAZARÉ CANYON». Portuguese Hydrographic Institute. Arxivat de l'original el 2012-01-23. [Consulta: 13 maig 2012].
* ↑ Robot sub explores giant canyon (en anglès), 2007-06-19.
* ↑ «Submarine canyons». eu-hermes.net. Arxivat de l'original el 3 febrer 2013. [Consulta: 17 setembre 2013].
* ↑ «The Mechanics of the Nazaré Canyon wave». surfertoday.com.
* ↑ «McNamara Claims Record For Biggest Wave Ever Surfed», 08-05-2012.
* ↑ «Garrett McNamara surfs 'highest ever' wave off Portugal» (en anglès). BBC News, 30-01-2013.
* ↑ «Surfer rides 'highest ever' wave», 30-04-2018.
* ↑ «Biggest wave surfed: has Hugo Vau set a new world record in Portugal?» (en anglès). euronews, 19-01-2018 [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ «Portuguese surfer conquers 35-metre “wave of all waves” in Nazaré» (en anglès). Portugal Resident, 19-01-2018 [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ https://www.surfer.com/videos/world-record-wave-80-ft/
* ↑ https://www.independent.co.uk/sport/general/rodrigo-koxa-video-surf-biggest-wave-world-record-surfing-watch-nazare-beach-portugal-a8329466.html

## Vegeu també

* Nazaré, Portugal
* Praia Norte (Nazaré)

## Enllaços externs

* UE HERMES
# Carnàtic

La regió carnàtica o Carnàtic (Karnatic en anglès, localment Kaunada, Karnata i Karnataka-desa) és una regió de l'Índia que defineix al país kannada, si bé sovint es va assenyalar erròniament com a corresponent al Tamil Nadu. Karnata o Karnataka era el nom que donaven els pobles kannada i telugu a llur país i llengua i, segons Robert Caldwell derivaria del dravídic "kar" (negre) i "nadu" (país).

## Història

El país fou dominat per andhres o satavahanes, kadambes, pallaves, els ganga, chalukyes, rashtrakutes, els cola, chalukyes tardans, hoysales, i Vijayanagar. Aquest darrer regne va dominar fins que fou greument derrotat pels musulmans el 1565 (retirant-se els reis a Penunkonda, després a Chandragiri i després a Anagundi) passant el territori al sultanat de Bijapur i al sultanat de Golconda, i el 1586 i 1587 a l'Imperi Mogol. Ja llavors el nom de Carnàtic era general i s'havia estès a la plana del sud, distingint-se el Karnata Payanghat o terres baixes del Karnata Balaghat o terres de muntanya.
Els musulmans van anomenar Karnataka o Carnàtic al país sobre els Ghats (Mysore i part de Telingana) i ho van estendre al país sota els Ghats. Els britànics, que van apropiar-se d'aquest territori amb les guerres carnàtiques van limitar el nom al país sota els Ghats, és a dir la zona de la costa de Coromandel, i així Mysore que era el verdader Carnàtic va perdre aquest nom (que no va recuperar fins al 1972).
Els nawabs mogols d'Arcot van agafar el nom de nawabs de Carnàtic. Vegeu principat d'Arcot.
Després de l'annexió pels britànics el terme Carnàtic, purament geogràfic, es donava als territoris dels següents districtes:
* Districte de Belgaum
* Districte de Dharwar
* Districte de Bijapur
* Part del districte de North Kanara
* I els estats natius de l'agència dels Estats Marathes del Sud i Kolhapur

## Vegeu també

* Música carnàtica de l'Índia

## Referències

* ↑ Robert Caldwell, Comparative Grammar of the Dravidian Languages

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Cavall català

El cavall català fou una raça de cavalls ja extinta que havia estat pròpia de Catalunya. El seu origen era remot i estava emparentat amb els cavalls del sud de la península Ibèrica, essent l'avantpassat del cavall mallorquí i del cavall menorquí, i era de capa negra.
Es va extingir cap al primer terç del segle xx fonent-se amb cavalls de tir hipermètrics com els bretons, els de Comtois i els d'Ardenesa, donant lloc a l'actual Agrupació hipermètrica pirinenca. Actualment l'Associació del cavall de tir Català en promou la recuperació a partir de les poques desenes d'animals que mantenen les característiques pròpies d'aquesta raça, com el seu pelatge negre.

## Vegeu també

* Cavall mallorquí
* Cavall menorquí
* Cavall ibèric
* Cavall de Merens
* Cavall lipizzà

## Referències

* ↑ = sci_arttext Genetic characterization of the Spanish Trotter horse Breed using microsatellite markers, Genetics and Molecular Biology , access November 5, 2009.
* ↑ Lopez, Maria S. et al. . "Mitochondrial DNA Insight On The Evolutionary History Of The Iberian Horses." Poroceedings of the XIV Plant and Animal Genome Conference, 2006. Web page access June 17, 2007
* ↑ http://camping-barcelona.cancervera.com/caballo_catalan_de_tiro.htm