OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Associació Francòfona Europea de Diagnòstics, Intervencions i Resultats d’Infermeria

AFEDI, Associació Francòfona Europea de Diagnòstics, Intervencions i Resultats d'Infermeria (Association Francophone Européenne des Diagnostics, Interventions et Résultats Infirmiers) és una associació internacional amb voluntat de promoure i traduir les classificacions d'infermeria, especialment la NANDA-I, la CISI/NIC (Classification des Interventions de Soins Infirmiers) i la CRSI/NOC (Classifications des Résultats de Soins Infirmiers).
Constituïda el 1991, té la seu a Brussel·les i és membre de NANDA-I. El seus objectius principals són difondre i participar en l'enriquiment dels diagnòstics d'infermeria, col·laborar en projectes internacionals de recerca sobre diagnòstics, intervencions i resultats d'infermeria, i treballar en xarxa per generar intercanvi. Segons consta als seus estatuts, l'AFEDI pretén desenvolupar els diagnòstics d'infermeria com un concepte que contribueixi a la promoció de la qualitat, el reconeixement i la gestió de les cures infermeres.

## Vegeu també

* Associació per a uns Diagnòstics, Intervencions i Resultats Comuns a Europa
* Asociación Española de Nomenclatura, Taxonomía y Diagnóstico de Enfermería
* NANDA

## Referències

* ↑ «Taxonomies infermeres: la normalització del llenguatge d'infermeria. 5: Un llenguatge infermer comú». [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ «Association francophone européenne des diagnostics, interventions et résultats infirmiers» (en francès). Bibliothèque nationale de France [BnF]. Data. [Consulta: 19 febrer 2018].
* ↑ AFEDI. Estatuts. L'autor, 2005.

## Enllaços externs

* AFEDI (web corporativa)
* Nursing Interventions Classification (NIC)
* Nursing Outcomes Classification (NOC)
# Joieria Monés

La Joieria Monés és un edifici situat als carrers de Guillem Tell, 47 i Lincoln, 36-38 del barri del Farró de Barcelona. Està catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Va ser construït el 1961 com a fàbrica de la joieria Monés, pels arquitectes Joan Antoni Ballesteros i Figueras, Joan Carles Cardenal i González, Francisco de la Guardia Conte. Pere Llimona Torras i Xavier Ruiz Vallés. Posteriorment esdevingué la seu de l'Institut Feli, dedicat al disseny i la moda. El 2003 l'Ajuntament de Barcelona col·locà a la façana una placa d'homenatge a Felicidad Duce, fundadora de l'institut. Actualment és la seu de l'escola Educo.

## Descripció

Consta de soterrani, semisoterrani, planta baixa i quatre plantes pis. La planta baixa està plantejada com a sòcol transparent, que deixa veure l'estructura. La façana al carrer de Guillem Tell té un aplacat de gresite gris, mentre que la façana al carrer de Lincoln, la més llarga, conté tres galeries que estan protegides per uns plans de lamel·les orientables enrasats amb la cara exterior. Una gran obertura rectangular al coronament de les façanes entronca aquest edifici amb el llenguatge racionalista.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga Joieria Monés (ara Institut Feli)». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 102. ISBN 978-84-09-55644-1.
* ↑ «Institut Feli, antiga Joieria Monés». BCNROC Barcelona. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Felicidad Duce». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Joieria Monés». Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.
# Meissa

Meissa (Lambda d'Orió / λ Orionis), també coneguda com a Heka o Raselgeuse, és un estel de la constel·lació d'Orió, situada al cap del caçador. Tots dos noms provenen de l'àrab, Al-Maisan «l'estel brillant» i Al-Haq’ah «la taca blanca».
A uns 1.100 anys llum de distància, Meissa és un estel binari les components del qual estan separades 4,4 segons d'arc i poden resoldre's fàcilment amb un petit telescopi. L'estel més brillant, de magnitud aparent +3,39, és una gegant blau molt calent la temperatura superficial del qual és de 35.000 K. De tipus espectral O8, és un dels pocs estels d'aquest tipus visibles a ull nu, al costat de Naos (ζ Puppis), Alniyat (σ Scorpii) o Alnitak (ζ Orionis), aquesta última també en la constel·lació d'Orió. Incloent la radiació emesa en l'ultraviolat, la seva lluminositat és 65.000 vegades major que la del Sol, i és un dels estels més lluminosos que es coneixen. La seva massa també és molt gran, 25 vegades major que la massa solar, cosa que significa que conclourà la seva vida explotant com una supernova.
L'altra component, de magnitud 5,61, és un estel de tipus espectral B0.5V amb una temperatura de 27.000 K. És 5.500 vegades més lluminosa que el Sol.
Meissa forma part del cúmul estel·lar Collinder 69. Està envoltada per l'enorme anell Lambda Orionis, anell de gas de 150 anys llum de diàmetre il·luminat per l'estel.

## Enllaços externs

* «Lambda Orionis» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 10 desembre 2020].
* Meissa (Stars, Jim Kaler)

## Referències

* ↑ «Spectroscopic studies of O-type stars. I. Classification and absolute magnitudes». Astrophysical Journal, 1971. DOI: 10.1086/151218.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ Sofia Randich «Elemental abundances of low-mass stars in the young clusters 25 Orionis andλ Orionis» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 29-04-2011, pàg. 19–19. DOI: 10.1051/0004-6361/201116621.
# Messier 18

Messier 18 (M18 o NGC 6613) és un cúmul obert de la constel·lació de Sagitari. Va ser descobert per Charles Messier en 1764, que el va incloure en el seu catàleg.
M18 està situat entre la Nebulosa Omega (M17) i el núvol estel·lar de Sagitari (M24). Té una edat estimada de 32 milions d'anys. Conté principalment estrelles bastant joves de tipus B3, les més brillants de les quals tenen una magnitud aparent de +9. La nebulosa està situada a uns 4.900 anys llum del Sistema Solar i, tenint en compte el seu diàmetre aparent de 9 minuts d'arc, el seu diàmetre resulta d'uns 17 anys llum. Es pot observar amb un telescopi petit, que permet resoldre una dotzena d'estrelles prou lluminoses.

## Enllaços externs

* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès)

## Referències

* ↑ «Messier 18». [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical parameters of Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 18-07-2005, pàg. 1163–1173. DOI: 10.1051/0004-6361:20042523.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 Marcelo Assafin «Proper motions of the optically visible open clusters based on the UCAC4 catalog» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2014, pàg. 79–79. DOI: 10.1051/0004-6361/201323226.
* ↑ Andrea Kunder «A RAVE investigation on Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 4-2017, pàg. 106–106. DOI: 10.1051/0004-6361/201630012.
* 1 2 «The orbits of open clusters in the Galaxy» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 11-11-2009, pàg. 2146–2164. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.15416.X.
# Messier 32

La galàxia el·líptica M32 o Messier 32 (M32, NGC 221) és una galàxia el·líptica nana visible a la constel·lació d'Andròmeda. És una galàxia satèl·lit de la Galàxia d'Andròmeda i un membre del Grup Local de galàxies. Va ser descoberta per l'astrònom Guillaume Le Gentil el 29 d'octubre de 1749. Charles Messier la va observar per primera vegada en 1757 i la va afegir al seu catàleg en 1764.
Les estrelles externes de M32 són visiblement arrossegades per l'atracció de la seva galàxia veïna. El nucli posseeix una massa de prop de 10$^8$ masses solars, per a una densitat de 5.000 estrelles/pc³ en òrbita entorn d'un objecte central extremadament massiu (valors comparables amb els del nucli de la Galàxia d'Andròmeda). Té un radi de 4.000 anys llum. Com d'altres galàxies el·líptiques, conté majorment estrelles vermelles i grogues sense pràcticament pols o gas; conseqüentment no hi ha formació estel·lar en aquests moments, tot i que s'han pogut detectar petites mostres de formació estel·lar en un passat recent.

## Observació

M32 es pot localitzar fàcilment observant la galàxia d'Andròmeda, ja que es troba a 22' al sud de M31. Es mostra com una taca lluminosa, lleugerament allargada i fàcilment observable amb telescopi. La seva magnitud és 8,1.

## Referències

* ↑ Daniel Batcheldor «An STIS atlas of Ca II triplet absorption line kinematics in galactic nuclei» (en anglès). Astronomical Journal, 3, 13-08-2013, pàg. 67. DOI: 10.1088/0004-6256/146/3/67.
* 1 2 «NGC 221». [Consulta: 16 octubre 2017].
* 1 2 3 «Messier 32». [Consulta: 17 octubre 2017].
* ↑ «The Local Tully-Fisher relation for dwarf galaxies». Astronomical Journal, 2017, pàg. 6–6. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/6.
* ↑ Roger Davies «Streaming motions of galaxy clusters within 12 000 km s-1 -- I. New spectroscopic data» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 3, 11-04-2000, pàg. 469–490. DOI: 10.1046/J.1365-8711.2000.03251.X.
* ↑ Armando Gil de Paz «The GALEX Ultraviolet Atlas of Nearby Galaxies». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 12-2007, pàg. 185–255. DOI: 10.1086/516636.
* 1 2 Ulrich Bastian «PPM (Positions and Proper Motions) North Star Catalogue». Astronomy and Astrophysics, 1988, pàg. 449.
* ↑ R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* 1 2 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 2-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.

## Vegeu també

* Gran galàxia d'Andròmeda

## Enllaços externs

* SEDS (anglès)
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès)
# Messier 41

Messier 41 (M 41 o NGC 2287) és un cúmul obert en la constel·lació Ca Major. Possiblement conegut per Aristòtil al voltant de 325 aC. Va ser descobert per Giovanni Battista Odierna abans de 1654, però els seus descobriments van romandre desconeguts fins al 1980. Va ser descobert independentment el 1702 per John Flamsteed i el 1749 per Guillaume Le Gentil. Charles Messier el va catalogar el 1765.
M41 conté unes 100 estrelles. Entre aquestes hi ha diverses gegants vermelles, i la més brillant és de tipus espectral K3, de magnitud aparent de +6,9, i situada prop del seu centre. S'estima que el cúmul s'allunya de nosaltres a uns 23,3 km/s. El diàmetre del cúmul està entre 25 i 26 anys llum de longitud. La seva edat està estimada entre 190 i 240 milions d'anys. El cúmul es troba a 2.300 anys llum del sistema solar.

## Observació

Es tracta d'un objecte molt brillant visible a ull nu. Es poden resoldre estrelles amb un petit telescopi d'aficionat. Es troba a uns 4 graus al sud de Sírius, l'estrella més brillant del cel nocturn.

## Referències

* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical parameters of Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 18-07-2005, pàg. 1163–1173. DOI: 10.1051/0004-6361:20042523.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 Marcelo Assafin «Proper motions of the optically visible open clusters based on the UCAC4 catalog» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2014, pàg. 79–79. DOI: 10.1051/0004-6361/201323226.
* ↑ Andrea Kunder «A RAVE investigation on Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 4-2017, pàg. 106–106. DOI: 10.1051/0004-6361/201630012.
* 1 2 «The orbits of open clusters in the Galaxy» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 11-11-2009, pàg. 2146–2164. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.15416.X.
* ↑ Martin Netopil «On the metallicity of open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2014, pàg. 93–93. DOI: 10.1051/0004-6361/201322559.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès).
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès).
# Messier 9

Messier 9 (M9, NGC 6333) és un cúmul globular visible a la constel·lació del Serpentari. Va ser descobert per Charles Messier en 1764. Es troba a 5.500 anys llum del centre de la Via Làctia i a 25.800 anys llum de la Terra.
La seva magnitud conjunta en banda B (filtre blau) és igual a 9,36, la seva magnitud en banda V (filtre verd) és igual a 8,42; el seu tipus espectral és Ne. Fotogràficament s'aprecia de color groguenc a causa de la gran quantitat d'estrelles gegants vermelles (de color groguenc o daurat) que conté. De la seva velocitat radial respecte al Sol, 229,1 km/s, es dedueix que s'allunya del sistema solar a més 824.460 km/h.
Es tracta d'un cúmul visible amb binoculars amb molt bones condicions atmosfèriques. Amb un telescopi de 200 mm de diàmetre es poden resoldre algunes de les seves estrelles. En el seu interior s'han descobert 19 estrelles variables.

## Referències

* 1 2 3 «Messier 9». [Consulta: 28 agost 2017].
* 1 2 3 4 William E. Harris «A catalog of parameters for globular clusters in the Milky Way» (en anglès). Astronomical Journal, 1996, pàg. 1487. DOI: 10.1086/118116.
* 1 2 «Space velocities of southern globular clusters. VII. NGC 6397, NGC 6626 (M28), and NGC 6656 (M22)». Astronomical Journal, 2013, pàg. 33. DOI: 10.1088/0004-6256/146/2/33.
* 1 2 Noah Brosch «Hidden subluminous stars among theFAUSTUV sources towards Ophiuchus» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 5-2002, pàg. 441–455. DOI: 10.1046/J.1365-8711.2002.05327.X.
* 1 2 3 «Testing three derivative methods of stellar population synthesis models» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 1r abril 2012, pàg. 1678–1696. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2012.20430.X.

## Enllaços externs

* Dades astronòmiques SIMBAD. (anglès)
# Mi de l'Altar e

Mi de l'Altar e (Mi Arae e) és un planeta extrasolar que orbita al voltant de l'estrella subgegant groga Mi Arae. està situ a la constel·lació de l'altar, a aproximadament 49,8 anys llum de distància a la Terra. Forma part d'un sistema planetari amb tres companys més, dels quals, va ser suposadament el segon a descobrir-se, i l'últim quant a distància al seu estel.

## Descobriment

Aquest planeta extrasolar, va ser descobert a l'estat de Califòrnia, als Estats Units, el 13 de juny de 2002, i els seus principals descobridors, són R. Paul Butler, i Geoffrey Marcy. Com la majoria d'exoplanetes, aquest va ser descobert gràcies a la tècnica de la velocitat radial, que consisteix a mesurar la influència gravitacional del planeta en qüestió cap al seu estel.

## Característiques

HD 160691 e, té una massa mínima estimadament d'1,814 masses jovianes o el que seria el mateix, 576,4892 masses terrestres, una mesura "monstruosa". Aquestes característiques són relativament comunes en segons quins planetes extrasolars, com per exemple 55 del Cranc d. El seu semieix major, està estimat en 5.235 ua, o el que seria el mateix, 738 milions de quilòmetres, similar a la distància a la qual orbita Júpiter. A causa de la distància al seu estel, el seu període orbital dura 4205,8 dies, cosa que equival a 11,51 anys, també similar al de Júpiter. D'altra banda, la sevaexcentricitat orbital, de 0,0985, és bastant similar a la del quart planeta del sistema solar, Mart. No se sap si el planeta és tel·lúric o gasós, però la probabilitat més alta, i per diferència, és que sigui un gegant de gas, perquè la descomunal massa que posseeix, és pràcticament impossible que sigui un planeta terrestre.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 Omer Tamuz «The HARPS search for southern extra-solar planets. VIII. μ Arae, a system with four planets» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 09-10-2006, pàg. 769–776. DOI: 10.1051/0004-6361:20066194.
* 1 2 Cezary Migaszewski «On the Extrasolar Multiplanet System around HD 160691» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 3-2007, pàg. 546–558. DOI: 10.1086/510554.
* 1 2 3 Edmund P. Nelan «The μ Arae Planetary System: Radial Velocities and Astrometry». Astronomical Journal, 6, 27-05-2022, pàg. 295. DOI: 10.3847/1538-3881/AC6AC8.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Planet mu Ara e» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «The planetary system mu Arae hosts at least 4 planets.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].

## Vegeu també

* Velocitat radial
* Mart (planeta)
* Júpiter (planeta)
* Terra
* 55 del Cranc d

## Enllaços externs

* (anglès) NationMaster.com - Perfil del planeta
Coordenades: 17$^h$ 44$^m$ 08,7$^s$; −51° 50′ 03″
# W de l'Ossa Major

W de l'Ossa Major (W Ursae Majoris) és un estel variable a la constel·lació de l'Ossa Major, que s'hi troba a 162 anys llum del sistema solar.
W Ursae Majoris és una binària eclipsant de contacte on les components (W Ursae Majoris A i W Ursae Majoris B) comparteixen una capa exterior comuna i és el prototip d'aquest tipus de variables, conegudes com a variables W UMa. En compartir les capes exteriors els dos estels tenen el mateix tipus espectral, F8Vp, corresponent a nans grocs de la seqüència principal semblants al Sol. L'estel primari té una massa de 0,99 masses solars, un radi de 1,14 radis solars i una lluminositat de 1,45 sols. L'estel secundari té una massa de 0,62 masses solars, un radi de 0,83 radis solars i una lluminositat igual al Sol.
Ambdós components tenen forma de «gota», amb la punta de cadascuna assenyalant l'altre estel. A diferència de les binàries eclipsants normals, és impossible precisar quan comença o acaba l'eclipsi d'un estel per l'altre. Durant l'eclipsi de W Ursae Majoris, la magnitud aparent varia entre +7,75 i +8,48 durant un període de 8 hores.

## Referències

* ↑ Afirmat a: MK classifications of some northern hemisphere binary systems. Pàgina: 131–144. Data de publicació: 1975.
* 1 2 «The 2001 US Naval Observatory Double Star CD-ROM. I. The Washington Double Star Catalog» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 12-2001, pàg. 3466–3471. DOI: 10.1086/323920.
* ↑ «V* W UMa -- Eclipsing binary of W UMa type (contact binary)» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 28 maig 2021].
* ↑ W Ursae Majoris. Jumk.de/astronomie
* ↑ «W Ursae Majoris star. The internet Encyclopedia of Science». Arxivat de l'original el 2009-02-11. [Consulta: 18 gener 2019].
# Harry Stiff

Harold Joseph "Harry" Stiff (Sudbury, Suffolk, 23 d'octubre de 1881 – Cambridge, Cambridgeshire, 17 d'abril de 1939) va ser un esportista anglès que va competir a començaments del segle xx. Especialista en el joc d'estirar la corda, guanyà la medalla d'or als Jocs Olímpics de 1920 a Anvers.

## Referències

* ↑ «Harry Stiff Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de setembre 2013. [Consulta: 22 juny 2017].
# Bandits de la Bandera Blanca

Els Bandits de la Bandera Blanca foren una revolta provinent de les restes de la Rebel·lió dels Turbants Grocs que es van aixecar a Baibo Gorge en el 188. Es va dir que es comptaven per centenars de milers i fins i tot la cort imperial no podia sufocar la seva revolta.
Dong Cheng, Yang Feng, Xu Huang, i Zhu Zhi van seguir a Han Xian, l'antic líder dels Bandits de la Bandera Blanca, per ajudar a protegir a l'Emperador Xian durant les lluites contra els partidaris de Dong Zhuo, Li Jue, Guo Si, i Zhang Ji.
Entre el 16 de març i el 13 d'abril de 188, Guo Tai (郭太) va liderar uns 100.000 turbants grocs per iniciar una rebel·lió a la comandament Xihe (al voltant de l'actual Fenyang, Shanxi). Com que eren originaris de la Vall de Baibo (白波谷; "Vall de l'Ona Blanca") a la Comanderia Xihe, més tard es van conèixer com els "Bandits de les Onades Blances" (白波賊). Es van aliar amb el líder xiongnu Yufuluo i van atacar la comandament de Taiyuan (al voltant de l'actual Taiyuan, Shanxi) i la comandament de Hedong (al voltant de l'actual Yuncheng, Shanxi). Entre el 27 d'octubre i el 25 de novembre de 189, quan els bandits van atacar la Comandància Hedong, l'intent del senyor de la guerra Dong Zhuo d'enviar el seu gendre Niu Fu per dirigir les tropes atacants va fracassar.
Cap a mitjan 195, l'emperador Xian va fugir de la capital imperial Chang'an, on havia estat pres com a ostatge pels seguidors de Dong Zhuo, liderats per Li Jue i Guo Si, des de la mort de Dong Zhuo el 192. Va tornar a les ruïnes de l'antic. La capital imperial Luoyang, que Dong Zhuo va incendiar el 191 mentre traslladava a la força els seus residents a Chang'an. Dong Cheng (un antic subordinat de Niu Fu) i Yang Feng (un antic bandit de l'Ona Blanca) van protegir l'emperador Xian a Luoyang quan Li Jue i Guo Si van intentar perseguir i portar l'emperador a Chang'an. Dong Cheng i Yang Feng van convocar els Bandits de l'Ona Blanca, liderats per Li Le (李樂), Han Xian, Hu Cai (胡才) i altres, per venir en ajuda de l'emperador Xian. Les forces xiongnu liderades per Qubei també van respondre a la crida i van venir a ajudar l'emperador Xian a resistir les forces de Li Jue i Guo Si. Entre 195 i 196, el senyor de la guerra Cao Cao va dirigir les seves forces a Luoyang i va escortar l'emperador Xian a la seva pròpia base a Xu (許; l'actual Xuchang, Henan) i hi va establir la nova capital imperial.

## Membres dels Bandits de la Bandera Blanca

* Han Xian (líder)
* Yufuluo
* Yang Feng
* Dong Cheng
* Xu Huang
* Zhu Zhi

## Referències

* ↑ ([中平五年二月， ...]黃巾餘賊郭太等起於西河白波谷，寇太原、河東。) Houhanshu vol. 8.
* ↑ (魏書曰：於夫羅者，南單于子也。中平中，發匈奴兵，於夫羅率以助漢。會本國反，殺南單于，於夫羅遂將其衆留中國。因天下撓亂，與西河白波賊合，破太原、河內，抄略諸郡為寇。) Wei Shu annotation in Sanguozhi vol. 1.
* ↑ (白波賊寇河東，董卓遣其將牛輔擊之。) Houhanshu vol. 9.
* ↑ (初，靈帝末，黃巾餘黨郭太等復起西河白波谷，轉寇太原，遂破河東，百姓流轉三輔，號為「白波賊」，眾十餘萬。卓遣中郎將牛輔擊之，不能卻。) Houhanshu vol. 72.
* ↑ (傕將楊奉本白波賊帥， ...) Houhanshu vol. 72.
* ↑ (李傕、郭汜既悔令天子東，乃來救段煨，因欲劫帝而西， ... 而張濟與楊奉、董承不相平，乃反合傕、汜，共追乘輿，大戰於弘農東澗。承、奉軍敗，百官士卒死者不可勝數，皆棄其婦女輜重，御物符策典籍，略無所遺。 ... 天子遂露次曹陽。承、奉乃譎傕等與連和，而密遣閒使至河東，招故白波帥李樂、韓暹、胡才及南匈奴右賢王去卑，並率其眾數千騎來，與承、奉共擊傕等，大破之，斬首數千級，乘輿乃得進。董承、李樂擁衛左右，胡才、楊奉、韓暹、去卑為後距。傕等復來戰，奉等大敗，死者甚於東澗。) Houhanshu vol. 72.