OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Helena Revoredo Delvecchio

Helena Irene Revoredo Delvecchio (Rosario (Argentina), 1947) és una empresària i mecenes argentina.
Es llicencià en administració d'empreses per la Universitat Catòlica de Buenos Aires i l'IESE. Es casà amb Herberto Gut, qui el 1976 fundà l'empresa de seguretat Prosegur, de la que el 1996 en fou nomenada vicepresidenta. Ha estat presidenta de l'Associació d'empresa Familiar de Madrid i consellera de l'Institut de l'Empresa Familiar.
Des de 1997 és presidenta de la Fundació Prosegur i des de 2004 presidenta de Prosegur. El 2004 també fou nomenada presidenta de l'Eurofòrum. També forma part dels consells d'administració de Mediaset España Comunicación des de 2009, del Banco Popular Español des de 2007 i d'Endesa des de 2014. El 2007 va rebre el Premi Juan Lladó. Ocupa el lloc 22 de la classificació de la revista Forbes de les cent majors fortunes d'Espanya, amb un patrimoni de 1.550 milions.

## Referències

* ↑ Currículum al web d'Endesa
* ↑ Dinero visible (número 18)
* ↑ Currículum Arxivat 2015-04-19 a Wayback Machine. al web de Prosegur
* ↑ La presidenta de Prosegur, Helena Revoredo, entra en el consejo de administración de Endesa a invertia.com
# Reginald Campbell Thompson

Reginald Campbell Thompson (21 d'agost del 1876 - 23 de maig del 1941) fou un arqueòleg, assiriòleg i especialista en escriptura cuneïforme del Regne Unit. Dirigí excavacions a Nínive, Ur, Nebó i Carquemix, entre molts altres llocs.

## Biografia

Thompson nasqué a Kensington i fou educat a Colet Court, St Paul's School i el Caius College, on aprengué llengües orientals (hebreu i arameu).
El 1904 trobà les restes del temple de Nabu a Nínive, que el 2016 serien destruïts per Daeix.
El 1918, Mesopotàmia caigué en mans britàniques i els fideïcomissaris del Museu Britànic demanaren que un arqueòleg acompanyés l'exèrcit en campanya per salvaguardar les antiguitats. Com a capità del Servei d'Intel·ligència destacat a la regió i exajudant al Museu Britànic, la tasca recaigué en Thompson. Després d'una breu investigació d'Ur, dirigí excavacions a Èridu i els túmuls de Tell al-Lahm.
Després de la Primera Guerra Mundial, treballà al Merton College.
El 1931 convidà l'escriptora Agatha Christie i el seu marit, l'arqueòleg Max Mallowan, a l'excavació de Nínive. Ella dedicà la seva novel·la La mort de Lord Edgware «al Dr. i la Sra. Campbell Thompson». Al seu torn, ell dedicà el seu melodrama en vers blanc Digger's Fancy «a Agatha i Max Mallowan».
Morí el 1941, quan tenia 64 anys, mentre patrullava el Tàmesi amb la Home Guard.

## Referències

* ↑ British Museum: Reginald Campbell Thompson
* ↑ Levens, R.G.C.. Merton College Register 1900–1964 (en anglès). Basil Blackwell, 1964, p. 156.
* ↑ McCall, Henrietta. «British Museum: Agatha Christie and Archaeology» (en anglès). Arxivat de l'original el 27 setembre 2011. [Consulta: 15 desembre 2011].
* ↑ «Archaeologists in Print» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-28. [Consulta: 10 març 2024].
# Pierre Rosanvallon

Pierre Rosanvallon (Blois, 1 de gener de 1948) és un historiador francès, titular de la càtedra d'història política moderna i contemporània del Collège de France, des de 2001.
Els seus temes de recerca són la democràcia, la desigualtat i la representació política. La seva tesi principal és que, a les societats occidentals contemporànies, les fractures socials han quedat tan poc clares que els models actuals de representació política són incapaços de reflectir-les. Tot i que no nega que el món contemporani està marcat per profundes desigualtats, creu que aquestes ja no estructuren el conflicte social.
Pierre Rosanvallon va ser el creador, l'any 2002, de La République des Idées, un grup intel·lectual conservador que difon les seves idees a través de la publicació d'articles i llibres.
Es va graduar a HEC Paris, a la Universitat París-Dauphine i a l'EHESS.

## Referències

* ↑ Pierre Rosanvallon
* ↑ Pierre Rosanvallon l'infatigable guetteur
* ↑ Pierre Rosanvallon. La démocratie : un concept et une expérience
# Henri Zuber

Henri Zuber (Rixheim, 24 de juny de 1844 - París, 7 d'abril de 1909) va ser un paisatgista francès. Va néixer a Rixheim, al departament de l'Alt Rin d’Alsàcia. Va servir a la marina francesa de 1863 a 1868, i va participar en la campanya francesa contra Corea el 1866.

## Pintura

Zuber va entrar a l’atelier de Charles Gleyre el 1868 i va ser admès al Salon des artistes français el 1869. El 1873 va publicar un relat de les seves experiències a Corea, amb les seves pròpies il·lustracions, a la revista Hachette Le Tour du Monde.
Des de 1884 figura com a membre de la Société d'aquarellistes français.
El 1886, va ser nomenat cavaller de Légion d'honneur de França.
Zuber va morir a París el 7 d'abril de 1909. El seu avi era Jean Zuber, fundador de Zuber & Cie a Rixheim.

## Galeria

* Henri Zuber, Yamoun du gouverneur à Kang-hoa, de Le Tour du monde: Nouveau journal des voyages, 1873
* Entrada al port de Gènova, 1876
* Henri Zuber, Le Troupeau de Vieux-Ferrette, 1884

## Referències

* 1 2 Ingold. Biographies alsaciennes avec portraits en photographie - Creator: Antoine Meyer (photographs) - [unpaginated; screen 164–168/286] (en francès), 1887–1888 (4th Series).
* ↑ Henri Zuber. «Une expédition en Corée - Le Tour du monde: Nouveau journal des voyages» (en francès) p. 401–416. Hachette. Arxivat de l'original el 10 juliol 2022.
* ↑ Société d'aquarellistes français: Première exposition; rue Laffitte, 16: Catalogue [s.n.] (en francès). Paris: Imprimerie de D. Jouaust, 1879, p. 416.
# Isaach de Bankolé

Isaach de Bankolé (Abidjan, 12 d'agost de 1957) és un actor de Costa d'Ivori. La seva filmografia principal inclou títols com Chocolat (1988), Com fer l'amor amb un negre sense cansar-se (1989), Night on Earth (1991), Ghost Dog: The Way of the Samurai (1999), Coffee and Cigarettes (2003), Manderlay (2005), Casino Royale (2006), L'escafandre i la papallona (2007), Batalla a Seattle (2007), The Limits of Control (2009), i també les sèries de televisió The Sopranos (2001) i 24 (2001). L'any 1987 va guanyar el César a la millor jove promesa masculina pel seu paper a Black mic-mac (1986).

## Referències

* ↑ Premis César de 1987 Arxivat 2013-12-06 a Wayback Machine. (francès)
# Martina Millà i Bernad

Martina Millà i Bernad (Barcelona, 1965) és una historiadora de l'art i comissària catalana. És cap d'exposicions a la Fundació Joan Miró de Barcelona des del 2019, on coordina el Premi Joan Miró i supervisa les exposicions temporals, l'Espai 13 i les exposicions de fotografia vinculades al Fons Joaquim Gomis. Entre el 2015 i el 2017 va ser membre del patronat del centre de producció d'arts visuals Hangar.
Al llarg de la seva trajectòria ha comissariat exposicions de Zush, Kiki Smith, Mona Hatoum, Ignasi Aballí, Nalini Malani, Oriol Enguany, Shehera Grot i Tuan Andrew Nguyen.

## Referències

* ↑ Rius, Clàudia. «Club de fans de Martina Millà». Núvol, 14-02-2018. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ Roig, Rita. «Dalí li feia cringe, a Miró!», 22-03-2023. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «Martina Millà». CCCB. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «Zush vist per Martina Millà», 01-03-2023. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «Martina Millà comisaría una muestra de Shehera Grot en la Fundació Miró (Barcelona)» (en castellà), 31-05-2023. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «Martina Millà Bernad. Comisario» (en castellà), 20140603. [Consulta: 9 octubre 2024].
# Jeffrey McLaughlin

Jeffrey McLaughlin (Summit, 31 d'octubre de 1965) és un remer estatunidenc, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, guanyà la medalla de plata en la prova del quatre sense timoner.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món de rem, una d'or i una de plata, entre les edicions de 1987 i 1991.
Estudià a la Northeastern University, on es graduà en enginyeria el 1989.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Jeff McLaughlin». [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ «World Rowing - Jeffrey MCLAUGHLIN» (en anglès). [Consulta: 23 abril 2024].
# Jaione Camborda Coll

Jaione Camborda Coll (Sant Sebastià, 1 de març de 1983) és una guionista i directora de cinema basca, que viu i treballa a Galícia.

## Trajectòria

Formada a l'Escola de Cinema de Praga (FAMU) i a l'Escola de Cinema de Munic (HFF) la seva carrera ha estat lligada a Novo Cinema Galego, treballant com a directora d'art o productora, entre d'altres, a O ouro do tempo estrenada a Karlovy Vary (República Txeca), Verengo (estrena a Bafici) o Les Altes Pressions. El 2015 va guanyar el premi Les Noves Onades al Festival de Cinema de Sevilla. El 2019 va realitzar el seu primer llargmetratge, anomenat Arima, que es va presentar al Festival de Cinema de Sevilla, i va rebre el premi millor direcció. També va guanyar el Premi ANIMAFICX del Festival Internacional de Cinema de Gijón.
Amb la seva pel·lícula O Corno ha estat la primera directora espanyola a guanyar la Conquilla d'Or a la 71a edició del Festival Internacional de cinema de Sant Sebastià el setembre de 2023.

## Obres
### Curtmetratges

* Lilith
* Nimbo.
* Prueba de agilidad.
* Rapa das Bestas.

### Llargmetratges

* Arima (2019) Direcció i guió.
* O corno (2023)

## Premis

* El 2015, el curtmetratge Les Altes Pressions va rebre el premi del Festival de Cinema Europeu de Sevilla.
* El 2019, el llargmetratge Arima va rebre el Premi a la Millor Direcció a la secció Les Noves Onades del Festival de Cinema Europeu de Sevilla.
* El 2023, el llargmetratge O com va rebre la Conquilla d'Or a la millor pel·lícula a la 71a edició del Festival Internacional de cinema de Sant Sebastià al setembre de 2023.

## Referències

* ↑ Jaione Camborda y la mujer de las mil caras en 'Arima'. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-01-25. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ Jaione Camborda - Biografía.
* ↑ Costa, Diego Da. «"Arima": La contemplación del secreto» (en castellà). Cinemagavia, 16-11-2020. [Consulta: 14 juliol 2023].
* ↑ «"O corno", la fuerza de la sororidad» (en castellà). EITB, 30-09-2023. [Consulta: 30 setembre 2023].
* 1 2 «Festival de San Sebastián» (en castellà). sansebastianfestival. [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ RAPA DAS BESTAS. Un cortometraje de Jaione Camborda.
* ↑ Jaione Camborda estrena Arima, 2020-02-07.
* ↑ «Jaione Camborda rueda su segundo largo, O corno» (en castellà). Cineuropa - lo mejor del cine europeo, 06-10-2022. [Consulta: 14 juliol 2023].
# Camil Soula

Camil Soula (Foix, Arieja 1888-1963) fou un metge i fisiòleg occità. Es doctorà en medicina a la universitat de Tolosa de Llenguadoc, de la qual fou catedràtic de farmacologia i fisiologia. Més tard ocupà la càtedra de fisiologia del treball a la universitat de París. Publicà diversos treballs sobre fisiologia de la melsa, el paper de la colesterina, el metabolisme intermediari dels glúcids i l'equilibri neurovegetatiu, i participà en la redacció de grans tractats enciclopèdics de biologia general i de fisiologia.
Es relacionà estretament amb metges catalans, de manera que col·laborà a La Medicina Catalana i en les Monografies Mèdiques i va prendre part en els congressos de metges de llengua catalana. Endemés, amb el seu amic Ismael Girard va fundar revista Òc, des d'on impulsà les relacions entre intel·lectuals catalans i occitans. Després de la guerra civil espanyola protegí els catalans exiliats a França. El 1947 fou nomenat membre corresponent de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Enllaços externs

* Web de la revista OC, revista de las letras e de la pensada occitanas, fondada el 1923 a Tolosa «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-12-24. [Consulta: 17 abril 2008].
# Tommy O'Haver

Tommy O'Haver (nascut el 24 d'octubre de 1968 a Indianapolis, Indiana) és un director de cinema i guionista estatunidenc.
Va créixer a Carmel (Indiana), un suburbi d'Indianapolis. Es va graduar a Carmel High School i es va matricular a la Indiana University amb una llicenciatura conjunta en Periodisme i Literatura Comparada. A mitjans de la dècada de 1990, va assistir al programa de cinema MFA a la School of Cinematic Arts de la Universitat del Sud de Califòrnia. Mentre allà, va dirigir curts que van aparèixer en festivals importants, com Sundance i The New Festival de cinema de York.
Billy's Hollywood Screen Kiss, amb Sean Hayes, va ser el debut com a director d'O'Haver. Billy's Hollywood Screen Kiss es va presentar en competició al Festival de Cinema de Sundance de 1998. La seva pel·lícula següent Get Over It comptava amb Kirsten Dunst, Ben Foster, Mila Kunis i Zoe Saldana en una comèdia adolescent sobre una producció de teatre escolar. La tercera pel·lícula d'O'Haver, Ella Enchanted, era protagonitzada per Anne Hathaway. Catherine Keener, Elliot Page i James Franco protagonitzen An American Crime, que es va estrenar a Sundance el 2007, una pel·lícula basada en una història real de Gertrude Baniszewski, una dona d'Indiana acusada el 1965 de l'assassinat de Sylvia Likens. La reacció inicial a Sundance va ser mixta, però la pel·lícula va obtenir elogis de la crítica. O'Haver i la seva parella de guionistes, Irene Turner, també van ser nominats per al Premis del Sindicat de Guionistes dels Estats Units per la pel·lícula.
El juny de 2013, he va dirigir el vídeo musical "Rollin'" per MiBBs. El 2 d'abril de 2015, el setè episodi de The Late Late Show with James Corden es va emetre des de la casa d'O'Haver.
El 2017 va estrenar la seva cinquena pel·lícula, The Most Hated Woman in America, protagonitzada per Melissa Leo com Madalyn Murray O'Hair, la fundadora d’American Atheists.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Acreditat com a | Acreditat com a | Acreditat com a | Acreditat com a | Acreditat com a | Paper, notes, referències |
| Any | Pel·lícula | Director | Guionista | Productor | Actor | Altres | Paper, notes, referències |
| 1998 | Billy's Hollywood Screen Kiss | Sí | Sí | | | Sí | Foley walker |
| 2001 | Get Over It | Sí | | | Sí | | Love Matters Director |
| 2004 | Ella Enchanted | Sí | | | Sí | | Squirrel-on-a-Stick Vendor |
| 2007 | An American Crime | Sí | Sí | | | | |
| 2007 | The Loop | Sí | | | | | Episodi: "Stride" |
| 2009 | United States of Tara | Sí | | | | | Episodi: "Possibility" |
| 2017 | The Most Hated Woman in America | Sí | Sí | Sí | | | |

## Referències

* ↑ «USC Cinema - Alumni » Notable Alumni». Arxivat de l'original el 2008-02-24. [Consulta: 10 març 2008].
* ↑ Stampler, Laura. «James Corden Decided to Host 'The Late Late Show' From a Stranger's House». TIME.com, 03-04-2015. [Consulta: 5 juny 2016].
# Adulteri (novel·la)

Adulteri (Adultério en l'original) és el títol d'una novel·la de l'autor brasiler Paulo Coelho. La novel·la està ambientada a Ginebra (Suïssa), i ha estat escrita en la seva llengua materna, el portuguès. La versió portuguesa de la novel·la es va publicar a l'abril del 2014, i el llançament internacional es va donar a l'agost del 2014, moment en què la novel·la es va publicar també en català.

## Argument

La Linda és casada amb un home ric, tenen dos fills i viuen en una bonica casa a Ginebra (Suïssa). Treballa al diari més important del país, és guapa, vesteix bé i té tot allò que es podria desitjar. Davant el món, la seva vida és perfecta. Però ella no és feliç: una gran insatisfacció la rosega i se sent culpable per no ser capaç de gaudir d'allò que té. Per això no parla amb ningú del que li succeeix. Estima el seu marit, però la vida amb ell ha tornat rutinària, apàtica.
Un dia, el diari l'envia a entrevistar Jacob König, un antic xicot de l'institut que ara és un polític de certa rellevància. Aquesta trobada será suficient perquè la Linda es vegi amb forces per fer quelcom que somiava des de joveneta, i comença a deixar anar les seves fantasies. Torna a sentir passió per la vida. Ara farà tot el que estigui a les seves mans per conquerir aquest amor impossible i baixarà fins al fons del pou de les emocions humanes per, finalment, trobar la seva redempció.

## Referències

* ↑ «Writing – Sant Jordi Associados», 03-07-2022. Arxivat de l'original el 2022-07-03. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Paulo Coelho: el alquimista digital de la literatura - WSJ», 23-09-2014. Arxivat de l'original el 2014-09-23. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Adulteri | 9788497082716 | Paulo Coelho | Llibres.cat | Llibreria online en català | La Impossible Llibreters Barcelona», 12-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-12. [Consulta: 25 octubre 2024].
Viccionari
# El tinent otomà

El tinent otomà (turc: Osmanlı Subayı) és una pel·lícula bèl·lica de drama romàntic dirigida per Joseph Ruben i escrita per Jeff Stockwell. La pel·lícula és protagonitzada per Michiel Huisman, Hera Hilmar, Josh Hartnett i Ben Kingsley. La pel·lícula es va estrenar àmpliament el 10 de març de 2017. S'ha doblat al català.
La pel·lícula es va estrenar al voltant del període de la pel·lícula La promesa, una pel·lícula que representa el genocidi armeni. Les similituds percebudes entre les pel·lícules van donar lloc a acusacions que El tinent otomà existia per negar el genocidi armeni.

## Sinopsi

El tinent otomà és una història d'amor entre una infermera americana idealista, la Lillie, i un oficial turc durant la Primera Guerra Mundial. La Lillie viatja primer a Istanbul abans de ser escortada per l'Ismail a la regió al voltant de la ciutat de Van.

## Referències

* ↑ Busch, Anita (2016-09-09). «'The Ottoman Lieutenant' To Be Released For Oscar-Qualifying Run». Deadline.
* ↑ «El tinent otomà». ésAdir. [Consulta: 15 desembre 2023].
* 1 2 Buckley, Cara , 20-04-2017 [Consulta: 13 maig 2019].
* ↑ Ritman, Alex; Mia Galuppo (2017-04-21). «'The Promise' vs. 'The Ottoman Lieutenant': Two Movies Battle Over the Armenian Genocide». The Hollywood Reporter.
# Istanbul (pel·lícula)

Istanbul (original: Journey Into Fear) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Norman Foster i Orson Welles, estrenada el 1943 i doblada al català Està basada en la novel·la d'Eric Ambler Journey into Fear. El film segueix l'argument del llibre però modifica el protagonista per un enginyer americà

## Argument

Segona Guerra mundial a Istanbul, un enginyer en armament estatunidenc manque manca de fer-se assassinar en un cabaret per agents nazis. Els serveis secrets locals el fan marxar del país pel Mar Negre, però el discret vaixell utilitzat es troba ple de passatgers il·lícits i l'enginyer no sap de qui fiar-se.

## Repartiment

* Joseph Cotten: Howard Graham
* Dolores del Río: Josette Martel
* Ruth Warrick: Madame Stephanie Graham
* Agnes Moorehead: Madame Mathews
* Jack Durant: Gogo Martel
* Everett Sloane: Kopeikin
* Eustace Wyatt: Professor Haller
* Frank Readick: Matthews
* Edgar Barrier: Monsieur Kuvetli
* Jack Moss: Peter Banat
* Stefan Schnabel: Purser
* Hans Conried: Lang Sang
* Robert Meltzer: El cambrer del vaixell
* Richard Bennett: El capità del vaixell
* Orson Welles: El coronel Haki
* Frank Puglia (no surt als crèdits): L'ajuda de camp del coronel Haki

## Al voltant de la pel·lícula

* Inicialment Welles havia de realitzar aquesta pel·lícula, però en conflicte amb la RKO pel fracàs comercial de Els magnífics Amberson la pel·lícula se li escaparà i serà rodada per Norman Foster. Welles va participar tanmateix en l'escriptura del guió, en la producció i va supervisar el rodatge, més al començament i amb més distància en el curs de la filmació. Als crèdits només surt com a actor.
* Remake el 1975 Journey into fear de Daniel Mann

## Referències

* ↑ Istanbul
* ↑ «The 100 Best Film Noirs of All Time». Paste, 09-08-2015. Arxivat de l'original el 12 d’agost 2015. [Consulta: 9 agost 2015].
* ↑ Journey Into Fear a Internet Movie Database (anglès)
# Ninotchka

Ninotchka és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Ernst Lubitsch i estrenada l'any 1939.

## Argument

Ninotchka, una severa comissària russa, és enviada per Moscou a supervisar la missió especial a París de tres camarades que han de vendre les joies d'una duquessa, confiscades després de la revolució.

## Comentaris

Un guió farcit de brillants diàlegs escrits per Charles Brackett, Billy Wilder i Walter Reisch. Va ser la primera comèdia interpretada per Greta Garbo; fet que va permetre anunciar el film amb el cèlebre eslògan «La Garbo riu!». S'ha assenyalat que Ninotchka és una sàtira anticomunista resolta en clau de comèdia elegant, amb apunts propis de la farsa, tot i que en realitat es tracta d'un informal i a estones cínic al·legat a favor de la bona vida i dels seus plaers, en contra de les normes ètiques derivades de qualsevol ideologia rígida. La presentació del comunisme soviètic és massa grollera i la vida tova dels grans hotels parisencs ve marcada per l'estil de l'opereta vienesa, tan pròpia del Lubitsch primerenc.
El que sí que és important del film és el seu «esperit», l'elegància i la saviesa amb què Lubitsch, en el zenit de la seva carrera americana dins del sonor, compon cadascuna de les escenes, integrant-les en una estructura preparada per aconseguir efectes deliciosament corruptors.

## Repartiment

* Greta Garbo: Nina Ivanovna Yakushova, també anomenada Ninotchka
* Melvyn Douglas: Comte Léon d'Algout
* Ina Claire: Gran duquessa Swana
* Sig Ruman: Iranoff
* Felix Bressart: Buljanoff
* Alexander Granach: Kopalski
* Bela Lugosi: Comissari Razinin
* Tamara Shayne: Anna
* Rolfe Sedan: Responsable de l'hotel
* Gregory Gaye: Rakonin
* Edwin Maxwell: Mercier
* Richard Carle: Gaston

## Premis i Nominacions
### Nominacions

* Oscar a la millor pel·lícula (Sidney Franklin)
* Oscar al millor guió (Melchior Lengyel, Charles Brackett, Walter Reisch, Billy Wilder)
* Oscar a la millor actriu (Greta Garbo)

## Referències

* ↑ «Ninotchka». The New York Times.
* ↑ «The 12th Academy Awards» (en anglès). Academy of Motion Picture Arts and Sciences.. [Consulta: 10 desembre 2023].
# Karol Piltz

Karol Piltz (1903-1939) fou un jugador d'escacs polonès.

## Resultats destacats en competició

Piltz va representar Polònia a la I Olimpíada d'escacs no oficial a París, 1924, empatà als llocs 3r-7è al 1r Campionat d'escacs de Polònia a Varsòvia, 1926 (el campió fou Dawid Przepiórka), i empatà als llocs 17è-18è a Jurata 1937 (4t Campionat de Polònia, el campió fou Savielly Tartakower).
Piltz, conjuntament amb els altres membres de l'equip de Varsòvia, (Abram Blass, Rafał Feinmesser, Paulin Frydman, Stanisław Kohn, Leon Kremer, Henryk Pogorieły) va guanyar la medalla d'or al 1r Campionat de Polònia per Equips a Królewska Huta 1929.
Va morir durant el setge del Tercer Reich de Varsòvia el setembre de 1939.

## Referències

* ↑ OlimpBase :: Olimpíada d'escacs de París 1924: informació Arxivat 2008-02-19 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Szachowe Mistrzostwa Polski - Campionats d'escacs de Polònia Arxivat 2002-06-08 a Wayback Machine. (polonès) [Consulta 22 gener 2010]
* ↑ Jubileusz 80 -lecia Śląskiego Związku Szachowego Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine. (polonès) [Consulta 22 gener 2010]

## Enllaços externs

* «Estimació Elo de Karol Piltz a chessmetrics.com» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2010].