OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miklós Oláh

Miklós Oláh, en llatí Nicolaus Olahus, (Nagyszeben, 10 de gener de 1493 - † Bratislava, 15 de gener de 1568) fou un humanista i historiador hongarès d'origen romanès, arquebisbe d'Estrigònia del 1553 al 1568 i regent reial. Fou ell qui coronà el rei Maximilià II del Sacre Imperi Romanogermànic el 1563.

## Biografia

El pare de Miklós era un noble menor hongarès d'ascendència romanesa, Esteve Oláh, qui estava emparentat per via materna amb el rei Maties Corví d'Hongria, i de la hongaresa Bárbara Huszár. El seu pare també estava emparentat amb els voivodes romanesos de Valàquia i era el jutge reial de la ciutat transsilvana de Saxopolis el 1504, així com un dels oficials de la cambra de les mines de sal sota el regnat de Vladislau II.
Estudià a l'escola canònica de la ciutat d'Oradea des del 1505, i passà a servir el bisbe d'Oradea Segismon Thurzó, junt amb qui arribà a la cort del rei Vladislau II el 1510. A Buda Miklós treballà a la cancelleria reial hongaresa com a secretari amb el canceller Jordi Szatmári, bisbe de Pécs i posterior arquebisbe d'Estrigònia. El 1516 Miklós fou ordenat sacerdot i després de morir Szatmári, Miklós esdevingué secretari personal de Maria d'Hongria, reina consort del rei Vladislau II i germana de Ferran I del Sacre Imperi Romanogermànic.
Després que el regne hongarès fos envaït pels exèrcits otomans després de la batalla de Mohács el 1526, on Vladislau II morí, Ferran I, marit d'Anna Jagelló d'Hongria i Bohèmia, l'altra filla del rei Vladislau II, reclamà el tron i fou coronat el 1527. A partir d'aquesta època, Miklós abandonà el regne hongarès seguint la reina Maria fins als Països Baixos, vivint sobretot a Brussel·les (1531-1542). Durant aquella època Miklós fou nomenat regent d'aquestes terres, el 1543 bisbe de Zagreb, el 1548 bisbe d'Eger i des del 1553 fins a la seva mort arquebisbe d'Estrigònia, la dignitat més alta de la jerarquia eclesiàstica del regne hongarès. Com a proper aliat de Ferran I, Miklós fou canceller hongarès des del 1543, des del 1560 ispan de la província de Hont, i entre el 1562 i el 1568 regent reial hongarès.
Com a escriptor humanista, Oláh mantingué correspondència amb moltes persones il·lustrades de la seva època com Erasme de Rotterdam, amb qui compartia una gran simpatia i reconeixement. Entre les seves obres escrites en llatí més conegudes hi ha Hungaria et Athila, on narra les particularitats geogràfiques, arquitectòniques, artístiques i en general totes les seves memòries sobre el regne hongarès en temps del rei Maties Corví, Vladislau II i Lluís II, així com la història completa d'Àtila, orgullosament considerat avantpassat dels hongaresos.
# Antiga comanda de Raiçac

La comanda de Raiçac és una antiga comanda de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem situada a Albi, França.

## Localització

La comanda està situada al departament francès del Tarn, a la localitat d'Albi.

## Història

La comanda està registrada com a monument històric des de l'11 de gener de 1928.

## Arquitectura

És un gran edifici rectangular amb dues plantes. L'extrem sud va ser substituït per una part moderna.
Una torre de flanqueig es troba a la cantonada nord-oest. Una torre del mateix diàmetre està al costat de la façana oriental amb vistes al pati. El pati té una porta d'entrada decorada amb motllures i una escala que serveix per accedir als pisos. La torre de la cantonada conserva algunes espitlleres.
A l'interior, les bigues dels sostres conserven restes de pintura i diverses inscripcions antigues.

## Referències

* 1 2 3 Commanderie de Rayssac (ancienne), a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.

## Vegeu també

* Llista de monuments del districte d'Albi
# Can Marró

Can Marró és un edifici del municipi de Santa Eugènia de Berga (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Consta de planta baixa i pis. La façana presenta un portal rectangular de pedra parcialment cobert d'arrebossat, una finestra i dues al primer pis. A ponent és de construcció recent amb maó i uralita, a llevant hi ha dues finestres. Al nord s'hi adossa un altre cos també recent. Està situada en un petit serradet prop de Sant Marc. S'hi observen moltes etapes constructives.
El Marró el trobem registrat en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 com a "masia casa de labranza".

## Referències

* 1 2 «Can Marró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Aloe komaggasensis

Aloe komaggasensis és una espècie vegetal del gènere Aloe dins la família de les asfodelàcies (Asphodelaceae).

## Descripció
### Característiques vegetatives

Aloe komaggasensis sol créixer solitària i sense tronc o amb un tronc curt i postrat. Les aproximadament 15 fulles, distribuïdes cap amunt, àmpliament triangulars i punxegudes formen una roseta. Les seves fulles són de color blau-verd i amb ratlles indistintes, tenen entre 30 i 45 cm de llargada i de 10 a 13 cm d'amplada. Sovint està cobert amb unes quantes taques pàl·lides. La vora de la fulla és de color blanc o groc pàl·lid i és dentada. Quan la saba de les fulles s'asseca, és de color groc ataronjat.

### Inflorescències i flors

La inflorescència és densament ramificada i arriba a una llargada de 80 a 100 cm. Els raïms més aviat densos són forts. Les bràctees triangulars tenen una llargada de 8 a 15 mm i una amplada de 2 a 6 mm. Les flors són cilíndriques, grogues o rarament taronges es troben en peduncles de 10 a 15 mm de llargada i fan 20 mm de llargada. Al nivell de l'ovari, les flors tenen un diàmetre de 4,5 mm. Els tèpals exteriors no se fusionen en una llargada de 4 mm. Els estams i l'estils amb prou feines sobresurten de la flor.

## Distribució

Aloe komaggasensis està molt estès a la província sud-africana del Cap Septentrional a l'arbust xeròfit obert als vessants de quars. L'espècie només se coneix de la localitat tipus.

## Taxonomia

Aloe komaggasensis va ser descrita per Kritz. & Jaarsveld i publicat a S. African J. Bot. 51: 287, a l'any 1985.

### Etimologia

Aloe: nom genèric que deriva del grec alsos, que fa referència a l'amargor del suc de les fulles. Probablement deriva de la paraula anterior alloeh de l'àrab o de la paraula hebrea Allal, que significa 'amarg'.
komaggasensis: epítet geogràfic que fa referència a l'aparició de l'espècie Komaggas a Sud-àfrica.

### Sinonímia

* Aloe striata subsp. komaggasensis (Kritz. & Jaarsveld) Glen & D.S.Hardy, S. African J. Bot. 53: 491 (1987).

## Bibliografia

* Carter, Susan; Newton, [Leonard Eric; Walker, Colin Charles. Kew Publishing. Aloes. The definitive guide (en anglès), 2011, p. 334. ISBN 978-1-84246-439-7.
* Newton, Leonard Eric. Urs Eggli. Aloe striata subsp. komaggasensis. Sukkulenten-Lexikon. Einkeimblättrige Pflanzen (Monocotyledonen). Stuttgart: Eugen Ulmer, 2001, p. 182. ISBN 3-8001-3662-7.

## Referències

* ↑ «Aloe komaggasensis» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ «Aloe komaggasensis». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-10-27. [Consulta: 27 octubre 2021].
* ↑ Gideon F. Smith, Colin C. Walker, Estrela Figueiredo: What's in a name: epithets in Aloe L. (Asphodelaceae) and what to call the next new species. In: Bradleya. Band 28, 2010, S. 94.
* ↑ «Sinònims d'Aloe komaggasensis». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-10-27. [Consulta: 27 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Àrea de distribució d'Aloe komaggasensis
# Maurice Archambaud

Maurice Archambaud (París, 30 d'agost de 1906 - Le Raincy, 3 de desembre de 1955) era un ciclista francès que va desenvolupar la seva vida esportiva professional entre 1932 i 1944.
Aconseguí el rècord de l'hora el 1937 i el mantingué durant 5 anys, quan Fausto Coppi el superà per tan sols 31 metres. Membre destacat de l'equip francès del Tour dels anys 30, mai aconseguí guanyar la cursa degut a defallides espectaculars i a la mala sort amb les caigudes. Va vestir diverses vegades el mallot groc, guanyà 10 etapes i fou un corredor molt popular.
El 1948 va ser director tècnic de l'equip francès al Tour de França. Del 1947 al 1952 va ser el director esportiu del Lutèce Sportif.

## Palmarès

* 1932
** 1r al Gran Premi de les Nacions
** 1r al Gran Premi Wolber i vencedor d'una etapa
** 1r del Petit Tour de França (en pista)
* 1933
** Vencedor de dues etapes del Tour de França i 9 dies duent el mallot groc
** 1r del Petit Tour de França (en pista)
* 1935
** 1r a la París-Caen
** 1r al Gran Premi de l'Écho d'Alger
** 1r als Sis dies de París amb Roger Lapébie
** Vencedor de dues etapes del Tour de França
** Vencedor d'una al Giro d'Itàlia
* 1936
** 1r a la París-Niça i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de França i 5 dies duent el mallot groc
* 1937
** Rècord de l'hora
** 1r al Giro de la província de Milà, amb Aldo Bini
** 1r a Lodi
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1938
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Marcel Guimbretière)
** 1r del Gran Premi de les muntanyes de Roannais
** 1r a Nyon
* 1939
** 1r a la París-Niça
** Vencedor de 4 etapes al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1932. 16è de la classificació general
* 1933. 5è de la classificació general, vencedor de 2 etapes i líder durant 9 etapes
* 1934. Abandona (5a etapa)
* 1935. 7è de la classificació general i vencedor de 2 etapes
* 1936. Abandona (14a etapa), vencedor d'una etapa i líder durant 5 etapes
* 1937. Abandona (7a etapa) i vencedor d'una etapa
* 1939. 14è de la classificació general i vencedor de 4 etapes

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1935. 5è de la classificació general i vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «ARCHAMBAUD Maurice». [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ L'Équipe, 4 novembre 2013.
* ↑ «Palmarès de Maurice Archambaud (Fra)». [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Maurice ARCHAMBAUD» (en italià). [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «L'Équipe», 10-12-1948. [Consulta: 7 maig 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès de Maurice Archambaud (francès)
# Minamoto no Noriyori

    En aquest nom japonès, el cognom és Minamoto.
Minamoto no Noriyori (源範頼) (1156 – 1193) va ser un general japonès de finals del període Heian que va guerrejar durant diverses batalles de les Guerres Genpei junt amb els seus germans Minamoto no Yoritomo i Minamoto no Yoshitsune.
Va ser el sisè fill d'en Minamoto no Yoshitomo i li va ser perdonada la vida el 1160 per Taira no Kiyomori després de la mort d'en Yoshitomo.
Poc se sap de la seva vida primerenca doncs tot el registre sobre ell està desaparegut fins al 1180 quan se sapq eu va servir per al seu germà Yoritomo a Kamakura. El 1184 va ser enviat a Shikoku, on va participar en la Batalla d'Uji i a la batalla d'Awazu. Va tenir una destacada participació en la batalla d'Ichi-no-Tani, després de la qual les tropes del clan Taira es van replegar i la guerra va tenir un recés de sis mesos, temps en què en Noriyori va tornar a Kioto.
En Noriyori va tornar a l'acció l0octubre de 1184, i va ser enviat a assegurar les províncies de la regió de Chūgoku i Kyūshū. Va estar present a la batalla de Kojima i també a la batalla de Dan no Ura.
Un cop va acabar la guerra, en Noriyori va tornar a Kamakura i es va trobar que el lideratge del clan Minamoto estava en disputa entre en Yoritomo i en Yoshitsune, i davant l'ordre d'en Yoritomo d'arrestas al seu germà, s'hi va negar. En Noriyori va ser aleshores confinat a la Província d'Izu, on més tard seria assassinat pels soldats d'en Yoritomo.

## Referències

* Sansom, George (1958). 'A History of Japan to 1334'. Stanford, California: Stanford University Press.
* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co.
* West, C.E. & F.W. Seal (2003). http://www.samurai-archives.com/chronol.html Arxivat 2006-02-08 a Wayback Machine. Chronology: Minamoto Noriyori.
* www.samurai-archives.com «Minamoto Noriyori». Arxivat de l'original el 2020-09-30. [Consulta: 15 abril 2011].
# 1345
## Esdeveniments

* 21 d'octubre - Té lloc la batalla d'Auberoche, en la Guerra dels Cent Anys.
* 15 de desembre - Zara es rendeix als venecians

## Naixements

* 31 d'octubre - Ferran I, rei de Portugal (mort el 1383)
* Agnès de Valois, filla de Joan II de França (morta el 1349)

## Necrològiques

* Durham (Anglaterra): Richard de Bury, bisbe i col·leccionista de llibres, autor de Philobiblon (m. 1287).

## Referències

* ↑ «Richard de Bury» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: abril 2020].
# Tomasz Tomiak

Tomasz Tomiak (polonès: Tomasz Piotr Tomiak) (Nowy Tomyśl, 17 de setembre de 1967 - Gdańsk, 21 d'agost de 2020) fou un remer polonès que va competir durant les 1980 i 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Barcelona, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del quatre amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món de rem, una de plata i una de bronze, entre les edicions de 1991 i 1993, així com 18 campionats nacionals.

## Referències

* ↑ «Odszedł Tomasz Tomiak – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès), 10-10-2020. [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ Adrian. «Zmarł Tomasz Tomiak. Cześć Jego pamięci» (en polonès). [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «Olympedia – Tomasz Tomiak». [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «World Rowing - Tomasz TOMIAK» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-09-29. [Consulta: 17 abril 2024].
* 1 2 «Tomasz Tomiak – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 17 abril 2024].
# La jove

La jove (The Young One o La joven) és una pel·lícula dirigida per Luis Buñuel el 1960. Produïda a Mèxic i rodada en anglès, La jove és una de les pel·lícules més serioses de Buñuel, tractant el racisme i la violació. La pel·lícula es va estrenar al Festival de Canes de 1960. Ha estat doblada al català.

## Argument

Basada en una història de Peter Matthiessen anomenada Travelin' Man, explica la història de Traver, un músic de jazz negre fugat després que una dona blanca l'acusés de violació, i que després de robar un vaixell per escapar-se arriba a una illa habitada per Miller i Evalyn, la neta del seu soci recentment mort.
El que segueix és una lluita entre Traver i Miller sobre fusells, recursos i afectes de la jove Evalyn, que cada vegada està més fascinada pel clarinet que toca Traver.

## Premis i nominacions
### Premis

* Menció especial al Festival Internacional de Cinema de Cannes 1960

### Nominacions

* Palma d'Or

## Vegeu també

* To Kill a Mockingbird, la novel·la de 1960 de Harper Lee

## Referències

* ↑ Festival de Cannes: La joven
* ↑ «La jove». esadir.cat.
* ↑ «The Young One». The New York Times.

## Enllaços externs

* La joven Arxivat 2005-09-20 a Wayback Machine. al lloc de l'ITESM(castellà)
# Batalla de Luzon

La batalla de Luzon, a l'illa de Luzon, prop de la capital filipina de Manila, va veure l'enfrontament entre el comandant japonès Tomoyuki Yamashita i el general Douglas MacArthur entre el 4 de juny i el 26 d'agost de 1945. Durant aquesta batalla va arribar a Manila l'Esquadró 201 de Mèxic, que va començar les seves operacions en l'última fase de la batalla.

## Antecedents

Les Filipines eren considerades de gran importància estratègica perquè la seva ocupació pel Japó representava una amenaça significativa per als Estats Units. Com a resultat, van ser enviades 135 000 tropes i 227 aeronaus a les Filipines a l'octubre de 1941. No obstant això, Luzón, l'illa més gran de les Filipines, va ser capturada per forces japoneses en 1942. El general Douglas MacArthur, qui estava a càrrec de la defensa de les Filipines en aquells moments, va rebre l'ordre d'anar a Austràlia, i la resta de les forces nord-americanes es van retirar a la península de Bataan.
Mesos després, el general MacArthur va expressar que calia intentar recapturar les Filipines. El comandant en cap del Pacífic, l'almirall Chester Nimitz, i el cap d'operacions navals, l'almirall Ernest King es van oposar a la idea, argumentant que havien d'esperar fins que la victòria fora segura. MacArthur va haver d'esperar dos anys la seva proposta; no va ser fins a 1944 que es va llançar una campanya per recuperar les Filipines. L'illa de Leyte va ser el primer objectiu de la campanya, que va ser capturada a finals de desembre de 1944. Això va ser seguit per l'atac a Mindoro, i després a Luzón.

## Referències

* 1 2 «The Philippines». Arxivat de l'original el 22 de febrer de 2009. [Consulta: 4 agost 2020].
# Retorn a l'infern (pel·lícula de 2006)

Retorn a l'infern (títol original en anglès: Home of the Brave) és una pel·lícula històrica de guerra, dirigida per Irwin Winkler, estrenada el 2006 i doblada al català.

## Argument

Quatre soldats americans que han lluitat a l'Iraq tornen al seu país natal, però la tornada a la vida normal es desenvolupa amb problemes.

## Repartiment

* Samuel L. Jackson: Will Marsh
* Jessica Biel: Vanessa Price
* Brian Presley: Tommy Yates
* Christina Ricci: Sarah Schivino
* Curtis "50 Cent" Jackson: Jamal Aiken
* Chad Michael Murray: Jordan Owens
* Victoria Rowell: Penelope Marsh
* Jeffrey Nordling: Cary Wilkins
* Vyto Ruginis: Hank Yates
* Sam Jones III: Billy Marsh
* James MacDonald: Ray
* Joyce M. Cameron: Grace Owens

## Premis i nominacions
### Nominacions

* Globus d'Or a la millor cançó original 2007 per Sheryl Crow per la cançó "Try Not to Remember".

## Referències

* ↑ «Retorn a l'infern». Ésadir.cat. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ «Retorn A L'infern». ElDoblatge.com. [Consulta: 2 novembre 2022].
# Miquel Pascual Castellnou

Miquel Pascual Castellnou fou un mont-rogenc que morí el 1938 a la Batalla de l'Ebre. Nasqué a Mont-roig del Camp ja encetat el segle XX, a Cal Pataquer, al carrer anomenat actualment Francesc Riba i Mestre. Fill de Josep Pascual Maseras (Mont-roig, 1873-1946) i de Virgínia Castellnou Ferrando (Mont-roig, 1878-1959), fou el petit de cinc germans: Josep (Pepito), Victòria, Teresa (Teresina) i Amada.
Miquel Pascual Castellnou fou cridat a files de ben jove i destinat a defensar les posicions republicanes a la batalla de l'Ebre (1938), on va perdre la vida, sense que a dia d'avui se n'hagi pogut recuperar el cos. El 7 de febrer de 2022 va ser donat d'alta al Cens de persones desaparegudes de la Generalitat de Catalunya, amb el número d'expedient 6.267.
El 20 de novembre de 2022 el Govern de la Generalitat de Catalunya l'homenatjà, inscrivint el seu nom al Memorial de les Camposines, a la Fatarella.

## Referències

* "El Govern homenatja Miquel Pascual Castellnou, mont-rogenc desaparegut a la Batalla de l’Ebre." Diari de Tarragona, 21 de novembre 2022
* "El mont-rogenc Miquel Pascual Castellnou, mort a la Batalla de l’Ebre, homenatjat a la Fatarella." Ressò mont-rogenc, 23 de novembre 2022
* "Miquel Pascual i altres flaixos de la Guerra Civil." Diari de Tarragona, 27 de novembre 2022
* "Emotivo homenaje a los combatientes de la batalla del Ebro y a las Brigadas Internacionales." El Nacional, 20 de novembre 2022
* "Cuatro silencios de mi historia familiar." Capital Radio, Neuquén (Argentina), 25 de febrer de 2024
* "Miquel Pascual i Castellnou, un mont-rogenc caigut a la Batalla de l’Ebre el 1938." Ressò mont-rogenc, 15 de juliol de 2024
* "Fitxa de Miquel Pascual Castellnou." Cost Humà de la Guerra Civil. Memorial Democràtic, Generalitat de Catalunya
# Janos Galicz

Janos Galicz, més conegut com a "General Gal", fou un militar austrohongarès nacionalitzat rus que esdevingué cap de brigada i de divisió en el bàndol republicà durant la Guerra Civil espanyola. Comandà la XV Brigada Internacional entre el 31 de gener i el 15 de febrer del 1937, en què fou ferit. Durant la batalla de Brunete, comandà la 15a Divisió, composta per la XIII i XV Brigades Internacionals.
# The Barber of Siberia

The Barber of Siberia (títol internacional en anglès de l'original en rus: Сибирский цирюльник, transl. Sibirski tsiryúlnik) és una comèdia dramàtica russa de 1998 dirigida per Nikita Mikhalkov i coproduïda per tres països més. El film es va estrenar el 1999 al Festival Internacional de Cinema de Canes sense formar-ne part.

## Argument

El 1905, Jane Callahan (Julia Ormond) decideix escriure-li una carta al seu fill, un cadet d'una prestigiosa acadèmia militar sobre un romanç que ella va tenir vint anys enrere amb un jove soldat anomenat Andrei Tolstoi (Oleg Ménxikov), amb el qual té coses en comú, com ara la passió per l'òpera.
Durant el seu viatge per Rússia, es reuneix amb Douglas McCracken (Richard Harris), un enginyer obsessiu que busca el suport del tsar Alexandre III de Rússia (Nikita Mikhalkov) per construir una màquina amb la capacitat de desforestar els boscos de Sibèria. D'altra banda, el Gral. Radlov (Alekséi Petrenko), superior de Tolstoi, també s'enamora de la jove i tant ell com el soldat lluitaran per l'amor de Jane. No obstant això, Jane tria Tolstoi per a malestar del general, el qual l'arresta i l'envia a Sibèria després d'acusar-lo d'intentar atemptar contra el tsar quan realment pretenia combatre en un duel.
Després d'acabar la carta, es dirigeix a la base on descobreix que el seu fill és forçat pel capità a portar una màscara antigàs per negar-se a dir que "Mozart és una merda" fins que finalment, cansat que la porti li pregunta què té d'especial per no llevar-la-hi al llarg de la pel·lícula, a la qual cosa el jove contesta que "Mozart és un gran compositor" i li demana que ho digui alt a canvi de llevar-se la màscara.

## Repartiment

* Julia Ormond - Jane Callahan
* Richard Harris - Douglas McCracken
* Oleg Ménxikov - Andrei Tolstoi
* Alekséi Petrenko - General Nikolai Radlov
* Marina Neiólova - Mare de Andrei Tolstoi
* Vladímir Iliín - Capità Mokin
* Daniel Olbrikhski - Kopnovski
* Anna Mikhalkova - Duniaixa
* Marat Baixarov - Polievski
* Nikita Tatarenkov - Alibekov
* Artiom Mikhalkov - Buturlin
* Gueorgui Dronov - Cadet Nazarov
* Avangard Leontiev - Oncle de Andrei
* Robert Hardy - Forsten
* Elizabeth Spriggs - Perepiólkina
* Nikita Mikhalkov - Alexandre III de Rússia

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: The Barber of Siberia». festival-cannes.com. [Consulta: 11 octubre 2009].
# Pogatxa

Pogatxa o poğaça (turc) és una variant de pa que se sol trobar en països com Bòsnia i Hercegovina, Bulgària, Croàcia, Eslovènia, Macedònia del Nord, Sèrbia, Montenegro i Turquia. El van difondre els turcs pels Balcans i pel centre d'Europa durant l'Imperi Otomà.
Aquest tipus de pa té uns orígens incerts, tot i que s'hi poden trobar semblances amb altres varietats a Europa com la focaccia a Itàlia o la fougasse a França.
A Turquia, una companyia d'aliments ha desenvolupat, i presentat al mercat des del any 2015, un oli especial per a fer poğaça i boyoz.

## Referències

* ↑ http://www.egehaber.com/izmir/boyoz-yagi-turyag-puffya-tanitildi-h60637.html
* ↑ http://www.nud.org.tr/emagazine/kocan5/files/basic-html/page10.html Arxivat 2016-08-18 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Açma