OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista d'illes de Grècia

Vet aquí una llista d'algunes de les 3.000 illes de Grècia:

## Les Cíclades
### Principals

* Amorgos
* Anafi
* Andros
* Andíparos
* Delos (modernament deshabitada)
* Folegandros
* Íos
* Kea
* Kímolos
* Citnos
* Míkonos
* Melos
* Naxos
* Paros
* Santorí
* Sèrifos
* Sifnos
* Síkinos
* Siros
* Thirasia
* Tenos

### Menors

* Donusa
* Iràklia
* Kufoníssia
* Skhinoussa

### Deshabitades

* Ànidros
* Despotikó
* Giaros
* Keros
* Makrónisos
* Poliegos
* Rínia
* Sàliagos

## El Dodecanès
### Principals

L'arxipèlag del Dodecanès va rebre aquest nom a partir del segle xix, i fa referència a aquestes dotze illes:
* Astipalea
* Castellroig
* Càrpatos
* Casos
* Cos
* Càlimnos
* Leros
* Níssiros
* Patmos
* Rodes
* Sime
* Telos

### Menors

Aquestes altres illes també formen part del Dodecanès:
* Agathonisi
* Arkí
* Guialí
* Khalki
* Lipsí
* Marathos
* Psèrimos
* Telendos

### Deshabitades

* Astakida
* Imia
* Kínaros
* Lévitha
* Ofidoussa
* Pergousa
* Saria
* Sirna
* Zaforàs

## Illes del nord de l'Egeu

Grup d'illes disperses entre el Dodecanès i la costa de Tràcia. Totes es troben habitades:
* Àgios Efstràtios
* Enusses
* Furni
* Icària
* Lemnos
* Lesbos
* Psara
* Quios
* Samos
* Samotràcia
* Tasos
* Thymaina
Les illes d'Imbros i Tènedos, que fan part d'aquest grup, són les dues úniques illes principals de la Mar Egea que pertanyen a Turquia.

## Espòrades
### Principals

Solament les quatre Espòrades principals estan habitades:
* Alónnissos
* Escíatos
* Esciros
* Escòpelos

### Deshabitades

* Adelfópoulo
* Gioura
* Kirà Panagia
* Peristera
* Piperi
* Psathoura
* Skantzoura

## Les illes Jòniques
### Principals

* Cefalònia
* Citera
* Corfú
* Ítaca
* Lèucada
* Paxos
* Zacint

### Menors

* Anticitera
* Antípaxos
* Kalamos
* Kastos
* Meganisi
* Illes Diapòntiques: Othoni, Erikussa i Mathraki

### Deshabitades

* Les Equínades
* Les Estròfades: Stamfani i Arpia

## Les illes Saròniques

Illes del Golf Sarònic i del Golf Argòlid:
* Egina
* Anguistri
* Hidra
* Poros
* Salamina
* Spetses

## Illes d'Eubea

Entorn de l'illa d'Eubea hi ha tot un seguit d'illes, totes deshabitades:
* Atalante
* Khersonisi
* Kaval·liani
* Likhades
* Mandilou
* Megalonisos
* Sturonisi

## Illes de Creta

Entorn de l'illa d'Eubea hi ha tot un seguit d'illes, totes deshabitades llevat de Gavdos:
* Agi Pandes (vora Àgios Nikólaos)
* Àgii Theódori (al nord-oest de Khània)
* Agria Grambusa (al nord de Grambusa)
* Dia (al nord, davant d'Heraklion)
* Illes Dionisíades (al nord de Sitia)
* Elafonissi (al sud-oest de Paleochora)
* Elassa (a l'est de Creta)
* Gavdopoúla o Ofidoussa (al nord-oest de l'illa de Gavdos)
* Gavdos (al sud de Sfakia)
* Grambusa (al nord de Kissamos)
* Grantes (a l'est de Creta)
* Khrissi o Gaidouronisi (al sud-est de Ieràpetra)
* Kufonissi (al sud de Lassithi)
* Makronisi (al sud, vora Kaloi Limenes)
* Paleosuda (al nord, al golf de Suda)
* Paximadia (al sud, al golf de Messara)
* Petalida (a l'oest, davant de Falàssarna)
* Pontikonisi (a l'oest de Grambusa)
* Psira (al nord, al golf de Mirabello)
* Spinalonga o Kalidon (al nord, vora Elounda)
* Suda (al nord, a la badia de Suda)
# Mases

Mases (en grec antic: Μάσης, gen. Μάσητος) fou un port de l'antiga Grècia situat al golf Argòlid, al Peloponnès. Pertanyia al territori d'Hermíona, ciutat de la qual funcionà com a port, i es trobava en la badia on actualment hi ha la vila de Koilada.
Ja l'esmenta Homer Catàleg de les naus de la Ilíada, on la relaciona amb l'illa d'Egina. En temps de Pausànias era utilitzada com a port d'Hermíona.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mases». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 gener 2021].
Viccionari
# Mar de Mirtos

La mar de Mirtos (en grec Μυρτώο Πέλαγος, Mirtoo Pélagos) és la part de la mar Egea que banya la costa sud de la península de l'Àtica i la part oriental del Peloponès, amb les regions de Coríntia, Argòlida, Arcàdia i Lacònia. S'estén des del cap Súnion, a l'extrem de l'Àtica, fins a l'illa de Citera, i a l'est limita amb les Cíclades occidentals (Kea, Kithnos, Sèrifos, Sifnos i Melos). Pel sud connecta amb la mar de Creta, mentre que pel nord-est, a través del canal de Corint, connecta amb el golf de Corint, que és part de la mar Jònica.
S'obre en dos grans entrants a la costa grega:
* el golf Sarònic, entre l'Àtica i l'Argòlida, on hi ha un dels extrems de l'esmentat canal de Corint. Inclou les anomenades illes Saròniques (Salamina, Egina i Hidra) i el port del Pireu, que és la sortida d'Atenes al mar;
* el golf Argòlid, entre l'Argòlida i l'Arcàdia, a l'extrem del qual hi ha el port de Nàuplia.
Aquesta mar és molt anomenada en l'antiguitat clàssica (hi fan referència, entre d'altres, Horaci, Plini el Vell i Estrabó), tot i que l'origen del seu nom és controvertit. Segons alguns, deriva de l'heroi mític Mirtil, que fou llançat al mar per Pèlops; segons uns altres, el nom ve de la donzella Mirto; finalment, es creu que pugui provenir de la petita illa de Mirtos.
# Batalla de Borodinó

La batalla de Borodinó (rus: Бopoди́нcкoe cpaже́ниe, Borodínskoie srajénie; francès: Bataille de la Moskova) del 7 de setembre de 1812 va ser el més gran i sagnant combat d'un sol dia durant la invasió francesa de Rússia i de totes les guerres napoleòniques. Hi lluitaren més de 250.000 soldats i hi hagué 70.000 víctimes. La Gran Armée francesa sota l'emperador Napoleó I va atacar l'Exèrcit Imperial Rus del general Mikhaïl Kutúzov prop del llogaret de Borodinó, a l'oest de la ciutat de Mojaisk, capturant les principals posicions en el camp de batalla, però no va poder anorrear l'exèrcit rus tot i les fortes pèrdues ocasionades. Aproximadament un terç dels soldats de Napoleó van ser morts o ferits, les pèrdues russes van ser també importants, però les seves víctimes van poder ser substituïdes per milícies i reservistes.

## Conseqüències

La batalla va acabar amb l'exèrcit rus fora de posició. L'estat d'esgotament de les forces franceses i la falta d'informació sobre l'estat de l'exèrcit rus va portar a Napoleó a romandre en el camp de batalla amb el seu exèrcit en lloc de la perseguir l'enemic en retirada com havia passat en altres campanyes que s'havien dut a terme en el passat. La totalitat de la Guàrdia Imperial de Napoleó es trobava a la seva disposició i en negar-se a posar en pràctica l'acció, Napoleó va perdre una oportunitat singular per destruir a l'exèrcit rus. La batalla de Borodinó va ser un punt decisiu en la campanya, ja que va ser l'última acció ofensiva lliurada per Napoleó a Rússia. En retirar-se, l'exèrcit rus conservà la seva força de combat, cosa que li permetria, a la llarga, expulsar els francesos del país.
Fins a la presa de Moscou, enfront d'un Exèrcit Imperial Rus inferior en nombre al principi de la invasió, l'avantatge era tot per a les forces napoleòniques. Però el príncep rus i general en cap Mikhaïl Kutúzov, elevà la moral del seu exèrcit i l'encoratjà a dur a terme una contraofensiva, tot organitzant l'assetjament de la Grande Armée durant la retirada francesa. Fou així com les malalties, l'hivern, però també els soldats i la població russa, foren responsables de la desfeta de Napoleó a Rússia. Després del desastre de la Grande Armée a Rússia, les potències continentals que havien estat constantment humiliades per Napoleó en diverses guerres al llarg de tota una dècada, van veure finalment una oportunitat de derrotar-lo, i es van unir a la Sisena Coalició que fins llavors consistia en l'aliança entre russos, britànics, espanyols i portuguesos (aquests últims en la Guerra del Francès).
Els informes històrics de la batalla difereixen notablement depenent de l'origen de les fonts, franceses o russes. La lluita de faccions entre els oficials d'alt rang dins de cada exèrcit també va donar lloc a versions contradictòries i desacords sobre el paper dels individus particulars.

## Referències

* ↑ Belchem, John. Diccionario Akal de Historia del siglo XIX (en castellà). Madrid: Akal, 2007, p. 78. ISBN 9788446018483.
* ↑ Mansoor, Peter R.; Murray, Williamson. Grand Strategy and Military Alliances (en anglès). Cambridge University Press, 2016, p. 78. ISBN 1107136024.
# Tràgul d'Indonèsia gros

El tràgul d'Indonèsia gros (Tragulus napu), també conegut com a napu, és una espècie d'artiodàctil de la família dels tragúlids. Viu a Brunei, Cambodja, Indonèsia, Malàisia, Myanmar, Tailàndia i el Vietnam. Els seus hàbitats naturals són els boscos humits de plana tropicals o subtropicals.

## Referències

* ↑ «tràgul d'Indonèsia gros». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ Timmins, R.J., Duckworth, J.W., Steinmetz, R. & Pattanavibool, A. Tragulus napu. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29 març 2009.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Wario

Wario (ワリオ en japonès) és un personatge fictici de videojocs creat per Nintendo que apareix en els jocs de l'univers Mario. És un dels seus germans. En principis va ser creat com una antítesi d'en Mario, però llavors va passar a ser protagonista dels seus propis jocs. En Wario va aparèixer per primera vegada el 1992, al joc Super Mario Land 2: 6 Golden Coins per a la consola Game Boy, en el qual era el brètol principal que en Mario havia de derrotar.
El nom Wario sembla (i, mirat d'una manera, ho és) que està tret de Mario, canviant-li la M per una W. Però mirant-s'ho d'una altra manera prové de warui, en japonès, "dolent". Mirant-s'ho així, es veu que han volgut fer-lo un Mario Dolent.

## Jocs

Wario disposa de dues sèries en activitat: Wario Land i WarioWare. La sèrie Wario Land conté dos videojocs correlatius sense el nom Wario Land (Wario World i Wario: Master of Disguise). Tanmateix, Wario Land: The Shake Dimension, joc posterior per a Wii, s'identifica com a Wario Land arreu del món.
La sèrie WarioWare començà com a WarioWare, Inc. a Europa i Amèrica del Nord, però el seu segon joc ja s'identifica com a WarioWare. Un dels microjocs de la saga, Paper Airplane Chase, és un videojoc de DSiWare, el qual s'ha millorat.

## Referències

* ↑ Oxford, David. «The History of Wario: Part 1». Kombo, 01-02-2008. Arxivat de l'original el 3 juny 2008. [Consulta: 8 maig 2010].

## Enllaços externs

* Wario a IMDb
# Partit Socialista de la República Sèrbia

El Partit Socialista de la República Sèrbia (serbi Социјалистичка Партија Републике Српске, Socijalistička Partija Republike Srpske, SPRS) és un partit polític de la República Sèrbia de Bòsnia i Hercegovina. Després de la signatura de l'Acord de Dayton, el partit es va convertir en un opositor del govern de Radovan Karadžić i el Partit Democràtic Serbi.
A les eleccions generals de Bòsnia i Hercegovina de 2002 el partit va obtenir l'1,9% del vot popular i 1 dels 42 escons a la Cambra de Representants de Bòsnia i Hercegovina i 3 de 83 a l'Assemblea Nacional de la República Sèrbia. Es canvia el nom a simplement Partit Socialista (Socijalistička Partija) després d'entrar en l'escena política a Bòsnia i Hercegovina.
A les eleccions generals de Bòsnia i Hercegovina de 2006 el partit va perdre el seu escó a la Cambra de Representants de Bòsnia i Hercegovina, però va guanyar 3,70% dels vots i va mantenir els seus 3 escons a l'Assemblea Nacional de la República Sèrbia.

## Referències

* ↑ Day, Alan J.; East, Roger; Thomas, Richard. 2002. A Political and Economic Dictionary of Eastern Europe. Routledge. P. 544
# Temporada 1973-74 de l'NBA

La temporada 1973-74 de l'NBA fou la 28a en la història de l'NBA. Boston Celtics fou el campió després de guanyar a Milwaukee Bucks per 4-3.

## Classificacions
### Conferència Est

Divisió Atlàntica :
| Equip | V | D | %V | P |
| Boston Celtics C | 56 | 26 | ,683 | - |
| New York Knicks | 49 | 33 | ,598 | 7 |
| Buffalo Braves | 42 | 40 | ,512 | 14 |
| Philadelphia 76ers | 25 | 57 | ,305 | 31 |
Divisió Central :
| Equip | V | D | %V | P |
| Capital Bullets | 47 | 35 | ,573 | - |
| Atlanta Hawks | 35 | 47 | ,427 | 12 |
| Houston Rockets | 32 | 50 | ,390 | 15 |
| Cleveland Cavaliers | 29 | 53 | ,354 | 18 |

### Conferència Oest

Divisió Oest Mitjà :
| Equip | V | D | %V | P |
| Milwaukee Bucks | 59 | 23 | ,720 | - |
| Chicago Bulls | 54 | 28 | ,659 | 5 |
| Detroit Pistons | 52 | 30 | ,634 | 7 |
| Kansas City-Omaha Kings | 33 | 49 | ,402 | 26 |
Divisió Pacífic :
| Equip | V | D | %V | P |
| Los Angeles Lakers | 47 | 35 | ,573 | - |
| Golden State Warriors | 44 | 38 | ,537 | 3 |
| Seattle SuperSonics | 36 | 46 | ,439 | 11 |
| Phoenix Suns | 30 | 52 | ,366 | 17 |
| Portland Trail Blazers | 27 | 55 | ,329 | 20 |
* V: Victòries * D: Derrotes * %V: Percentatge de victòries * P: Diferència de partits respecte al primer lloc
* C: Campió

## Estadístiques

| Categoria | Jugador | Equip | Mitjana/% |
| Punts per partit | Bob McAdoo | Buffalo Braves | 30,6 |
| Rebots per partit | Elvin Hayes | Capital Bullets | 18,1 |
| Assistències per partit | Ernie DiGregorio | Buffalo Braves | 8,2 |
| Taps per partit | Elmore Smith | Los Angeles Lakers | 4,85 |
| Percentatge de tirs de camp | Bob McAdoo | Buffalo Braves | 54,7 |
| Percentatge de tirs lliures | Ernie DiGregorio | Buffalo Braves | 90,2 |

## Premis

* MVP de la temporada
** Kareem Abdul-Jabbar (Milwaukee Bucks)
* Rookie de l'any
** Ernie DiGregorio (Buffalo Braves)
* Entrenador de l'any
** Ray Scott (Detroit Pistons)
* Primer quintet de la temporada
** Walt Frazier, New York Knicks
** Rick Barry, Golden State Warriors
** Gail Goodrich, Los Angeles Lakers
** John Havlicek, Boston Celtics
** Kareem Abdul-Jabbar, Milwaukee Bucks
* Segon quintet de la temporada
** Spencer Haywood, Seattle SuperSonics
** Elvin Hayes, Baltimore Bullets
** Bob McAdoo, Buffalo Braves
** Dave Bing, Detroit Pistons
** Norm Van Lier, Chicago Bulls
* Millor quintet de rookies
** Ernie DiGregorio, Buffalo Braves
** Nick Weatherspoon, Capital Bullets
** Mike Bantom, Phoenix Suns
** John Brown, Atlanta Hawks
** Ron Behagen, Kansas City-Omaha Kings
* Primer quintet defensiu
** Dave DeBusschere, New York Knicks
** John Havlicek, Boston Celtics
** Kareem Abdul-Jabbar, Milwaukee Bucks
** Norm Van Lier, Chicago Bulls
** Walt Frazier, New York Knicks (empat)
** Jerry Sloan, Chicago Bulls (empat)
* Segon quintet defensiu
** Elvin Hayes, Capital Bullets
** Bob Love, Chicago Bulls
** Don Chaney, Boston Celtics
** Nate Thurmond, Golden State Warriors
** Dick Van Arsdale, Phoenix Suns (empat)
** Jim Price, Los Angeles Lakers (empat)

## Vegeu també

* Draft de l'NBA del 1974
* Playoffs de l'NBA del 1974
# Chandra Sturrup

Chandra Sturrup (12 de setembre de 1971 a Nassau, Bahames) atleta bahamenya especialista en carreres de velocitat i guanyadora de dues medalles olímpiques amb l'equip del seu país en els relleus 4x100 metres (or en Sydney 2000 i plata en Atlanta 1996).
L'any 2005 va ser la líder del rànquing mundial dels 100 m amb una marca de 10.84 realitzada a Lausanne, que és a més la seva millor marca personal.

## Resultats
### Jocs Olímpics

Atlanta 1996
* 4ª en els 100 m (11.00)
* 6ª en els 200 m (22.54)
* 2ª en els relleus 4 x 100 m (42.14)
Sydney 2000
* 6ª en els 100 m (11.21)
* 1ª en els relleus 4 x 100 m (41.95)

### Campionats del món

Sevilla 1999
* 7ª en els 100 m (11.06)
* 1ª en els relleus 4 x 100 m (41.92)
Edmonton 2001
* 4ª en els 100 m (11.02)
París 2003
* 3ª en els 100 m (11.02)
Hèlsinki 2005
* 4ª en els 100 m (11.09)

### Jocs de la Commonwealth

Kuala Lumpur 1998
* 1ª en els 100 m (11.06)
Manchester 2002
* 1ª en els relleus 4 x 100 m (42.44)

### Jocs Panamericans

Winnipeg 1999
* 1ª en els 100 m (11.10)

## Millors Marques

* 100 metres - 10.84 s (Lausanne, 2005)
* 200 metres - 22.33 s (Nassau, 1996)
* Salts de longitud - 6.70 (Raleigh, 2000)

## Referències

* ↑ Athlete biography: Chandra Sturrup, beijing2008.cn, ret: Aug 27, 2008

## Enllaços externs

* Chandra Sturrup, IAAF Site
# Bertel Storskrubb

Bertel Storskrubb (Jakobstad, 24 d'abril de 1917 - Hèlsinki, 21 d'abril de 1996) fou un atleta finlandès, especialista en curses de tanques i mig fons, que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1948 va prendre als Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on disputà dues proves del programa d'atletisme. En els 4x400 metres relleus fou quart, mentre en els 400 metres tanques quedà eliminat en semifinals.
El 1946 va guanyar una medalla d'or en els 400 metres tanques del Campionat d'Europa d'atletisme que es va disputar a Oslo. En el seu palmarès també destaquen vint-i-quatre campionats nacionals individuals: dos en els 200 metres (1943 i 1944), set en els 400 metres (1936, 1942, 1943, 1944, 1945, 1946 i 1947), set en els 200 metres tanques (1937, 1938, 1939, 1940, 1943, 1946 i 1947), i vuit en els 400 metres tanques (1937, 1940, 1942, 1943, 1944, 1945, 1946 i 1947); i deu per equips amb l'HIFK-Friidrott. Va posseir els rècords nacionals dels 400 metres, 800 metres, 400 metres tanques i 4x400 metres.
El 1945 també guanyà la lliga finlandesa d'handbol.

## Millors marques

* 400 metres. 48.0" (1945)
* 800 metres. 1' 49.3" (1945)
* 1.500 metres. 3' 53.4" (1945)
* 400 metres tanques. 52.2" (1946)

## Referències

* 1 2 «Bertel Storskrubb Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 12 maig 2020].
* 1 2 Siukonen, Markku. Suuri olympiateos. [12. Urheilukunniamme puolustajat : Suomen olympiaedustajat 1906-2000]. Jyväskylä: Graface, 2001, p. 316. ISBN 951-98673-1-7.
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 29, 36, 84 i 201. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 12 maig 2020].
# Massimo Giunti

Massimo Giunti (Pesaro, Marques, 29 de juliol de 1974) fou un ciclista italià, professional des del 1998 fins al 2010, any que fou sancionat per amb dos anys per un positiu en EPO.

## Palmarès

* 2001
** 1r al Trittico Lombardo

### Resultats al Tour de França

* 1999. 95è de la classificació general
* 2004. Abandona (17a etapa)
* 2005. 80è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2000. 63è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2001. 60è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Massimo Giunti, suspendido al dar positivo». marca.com, 10-03-2010 [Consulta: 14 gener 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# A Charm of Lullabies

A Charm of Lullabies (Encís de cançons de bressol), op. 41, és un cicle de cançons per a mezzosoprano i piano, és una composició del 1947 de Benjamin Britten. Consta de cinc cançons compostes a partir de poemes de William Blake, Robert Burns, Robert Greene, Thomas Randolph i John Phillip. Va ser escrit el 1947 per a Nancy Evans, que va fer la primera actuació amb Felix de Nobel (piano) en un festival a La Haia el 3 de gener de 1948. La partitura va ser publicada per primera vegada l'any 1949 per Boosey i Hawkes a Londres.
L'execució del cicle dura uns 12 minuts. La varietat de textos es presta a varietat de música, i qüestiona el concepte de "cançó de bressol"; sobretot la quarta cançó, "A Charm", que amb humor amenaça el nen amb tota mena de turments si no s'adorm.

## Les cançons

* William Blake – "A Cradle Song" (Poemes del quadern, c. 1794, només versos 1 – 2 i 4 – 5)
* Robert Burns – "A Highland Balou" (Últimes cançons per al Museu musical escocès, c. 1792. Publicat al volum 5, 1839)
* Robert Greene – "Sephestia's Lullaby" (del poema en prosa Menaphon, 1589, només versos 1 i 3)
* Thomas Randolph – "A Charm" (de Els amants gelosos, 1632, les dues estrofes que comencen "Somn tranquil")
* John Phillip – "The Nurse's Song" (de The Commodye of Pacient i Meeke Grissill, c. 1559, "Lullaby baby, thy nurse will tend thee")

## Referències

* ↑ «A Cradle Song (Blake, 1794)». wikisource.org. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ This version of the poem differs from the one of the same name in Blake's Songs of Innocence and of Experience.
* ↑ Johnson, James. «The Scotish [sic Musical Museum]» p. 486. Edimburg: William Blackwood & Sons, 1839. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ Greene, Robert. «Sephestia's Lullaby». poetry-archive.com. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ Hazlitt, W. Carey. «Poetical and Dramatic Works of Thomas Randolph of Trinity College, Cambridge». Londres: Reeves and Turner, 1875. [Consulta: 30 desembre 2014].

## Bibliografia

* Britten, Benjamin. Donald Mitchell. Letters from a Life: The Selected Letters of Benjamin Britten, Volume III, 1946–1951. Londres: Faber and Faber, 2004. ISBN 057122282X.
# Hammad (nom)

Hammad és un nom masculí àrab (àrab: حماد, Ḥammād) que literalment significa ‘lloador’, ‘que lloa’. Si bé Hammad és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit d'altres formes. Aquest nom també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «حمد». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «حمد» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Jean Shiley

Jean Shiley (Harrisburg, 20 de novembre de 1911 - Los Angeles, 11 de març de 1998) va ser una atleta estatunidenca, especialista en el salt d'alçada, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on fou quarta en la prova del salt d'alçada del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, va guanyar la medalla d'or en la mateixa prova del programa d'atletisme. En aquesta final va fer el mateix salt que la seva compatriota Babe Didrikson, establint ambdues un nou rècord del món amb una alçada d'1,65 m.

## Millors marques

* Salt d'alçada. 1,65 metres (1932)

## Referències

* 1 2 «Jean Shiley Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 de juliol 2011. [Consulta: 7 febrer 2019].
* ↑ Jean Shiley a trackfield.brinkster.net
# National Film Board of Canada

El National Film Board of Canada (NFB ; francès: Office national du film du Canada (ONF)), en català Oficina Nacional del Cinema del Canadà és el productor i distribuïdor públic de cinema i mitjans digitals del Canadà. És una agència pública del govern del Canadà, que produeix i distribueix pel·lícules documentals, animació, documentals web i drames. En total, l'NFB ha produït més de 13.000 produccions des dels seus inicis, que han guanyat més de 5.000 premis. L'NFB informa al Parlament del Canadà a través del ministre del Patrimoni canadenc. Té programes de producció bilingüe i oficines en anglès i francès, incloent documentals relacionats amb la multiculturalitat.

## Referències

* ↑ «The National Film Board of Canada: Canada’s public film producer and distributor». Arxivat de l'original el 2023-02-14. [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ «Award Winners» (en anglès). National Film Board of Canada. [Consulta: 18 desembre 2019].