OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# BZ de la Creu del Sud

BZ de la Creu del Sud (BZ Crucis) és un estel variable a la constel·lació de la Creu del Sud de magnitud aparent mitjana +5,32. És un probable membre del cúmul NGC 4609 i s'hi troba aproximadament a 980 anys llum del sistema solar.
BZ Crucis ha estat classificada com de tipus espectral B0.5IVpe, B2 o B1IIIe. Té una elevada temperatura efectiva de 27.100 K i lluix amb una lluminositat bolomètrica 425.000 vegades major que la lluminositat solar. Gira sobre si mateixa molt ràpidament, i la seva velocitat de rotació és d'almenys 400 km/s. Amb una massa estimada de 9,6 masses solars, té una edat aproximada de 4,5 milions d'anys.
BZ Crucis és una estrella Be amb propietats similars a les de γ Cassiopeiae. Mostra un espectre de rajos X complex i variable en el temps. L'emissió de rajos X sembla tenir un origen tèrmic, i BZ Crucis és l'estel Be amb un plasma tèrmic més calent. A partir d'aquest plasma es deriva una metal·licitat inferior a la solar. És moderadament lluminós a la regió de rajos X i, superposat al flux basal —que varia en una escala de temps de l'ordre de 5.000 - 10.000 segons—, exhibeix erupcions o flamarades recurrents amb una durada aproximada de només 10 segons. Per la seva banda, en l'espectre visible, presenta característiques que indiquen la presència d'un disc dens i/o gran. L'emissió de rajos X pot ser causada per l'activitat magnètica o possiblement per l'acreció per part d'una nana blanca acompanyant.

## Referències

* 1 2 «Spectroscopic analysis of southern B and Be stars» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1, 1r agost 2006, pàg. 252–262. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2006.10655.X.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Mario Perinotto «A catalogue of stellar rotational velocities» (en anglès). Contributi dell'Osservatorio Astrofisica dell'Universita di Padova in Asiago, 1970, pàg. 1.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.
* 1 2 «HR 4830 -- Be Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 1r juny 2021].
* ↑ BZ Crucis Arxivat 2016-04-29 a Wayback Machine. (Bright Star Catalogue)
* ↑ Levenhagen, R. S.; Leister, N. V. «Spectroscopic analysis of southern B and Be stars». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 371, 1, 2006. pp. 252-262 (Taula consultada en CDS).
* ↑ Lopes de Oliveira, R.; Motch, C.; Smith, M. A.; Negueruela, I.; Torrejón, J. M. «On the X-ray and optical properties of the Be star HD 110432: a very hard-thermal X-ray emitter». Astronomy and Astrophysics, 474, 3, 2007. pp. 983-996.
# Beta Sculptoris

Beta Sculptoris (β Scl / HD 221507 / HR 8937) és un estel situat en la constel·lació de l'Escultor. És, amb magnitud aparent +4,37, el segon estel més brillant en la constel·lació després d'α Sculptoris. Es troba a 174 anys llum del sistema solar.
Encara que en les bases de dades Beta Sculptoris figura catalogat com subgegant, les seves característiques es corresponen amb les d'un estel blanc-blavós de la seqüència principal de tipus espectral B9.5V. Té una temperatura superficial de 12.220 K i és 82 vegades més lluminosa que el Sol. El seu diàmetre és el doble que el diàmetre solar i la seva massa és de 3,1 masses solars.
Beta Sculptoris gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació projectada de 29 km/s, baixa en comparació d'altres estels de tipus B, i el límit superior del seu període de rotació és de 3,4 dies. És un estel de mercuri-manganès —semblant a Alpheratz (α Andromedae) o χ Lupi— amb un camp magnètic 1000 vegades més intens que el de la Terra. Aquesta classe d'estels es caracteritza pel fet que la superfície estel·lar mostra un excés de certs elements químics; en el cas de Beta Sculptoris, el manganès és 115 vegades més abundant que en el Sol, 15.000 vegades més el xenó i 300.000 vegades més el mercuri. Així mateix, el contingut relatiu de ferro és un 40 % més elevat que el del nostre estel.

## Referències

* ↑ «The Relation between Rotational Velocities and Spectral Peculiarities among A-Type Stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 7-1995, pàg. 135–172. DOI: 10.1086/192182.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Michel Curé «Stellar parameters and H α line profile variability of Be stars in the BeSOS survey» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 03-01-2018, pàg. 5287-5299. DOI: 10.1093/MNRAS/STX3075.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2-2007, pàg. 671–682. DOI: 10.1051/0004-6361:20065224.
* ↑ Afirmat a: Gaia DR3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 13 juny 2022.
* ↑ «Elemental abundances in normal late-B and HgMn stars from co-added IUE spectra. I. Iron-peak elements» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1993, pàg. 335–355.
* 1 2 Beta Sculptoris (SIMBAD)
* 1 2 Beta Sculptoris (Stars, Jim Kaler)
# Beta Scuti

Beta Scuti (β Sct / HD 173764 / HR 7063) és una estrella a la constel·lació de l'Escut, Scutum, originalment Scutum Sobiescii, l'escut de Sobieski. És la segona més brillant de la mateixa, després d'α Scuti, i la seva magnitud aparent és +4,22.
Es troba a 916 ± 80 anys llum del sistema solar, d'acord amb la nova reducció de les dades de paral·laxi del satèl·lit Hipparcos.
Beta Scuti és una geganta lluminosa groga de tipus espectral G4IIa amb una temperatura superficial de 4.700 K.
És unes 3.100 vegades més lluminosa que el Sol i el seu radi és 84 vegades major que el radi solar, equivalent a 0,39 ua. La seva edat s'estima en uns 55 milions d'anys, quan va iniciar la seva vida com un estel calent B3 de la seqüència principal. Actualment, esgotat ja l'hidrogen, en el seu nucli té lloc la fusió d'heli en carboni i oxigen.
Beta Scuti és a més una estrella binària espectroscòpica amb un període orbital de 834 dies. L'acompanyant, de magnitud +8,5, és una estrella blanca de la seqüència principal de tipus A0V amb una lluminositat 40 vegades superior a la del Sol.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 «Chemical abundances for cyanogen-weak giants» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 2-1991, pàg. 579. DOI: 10.1086/191542.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Beta Scuti» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 23 maig 2021].
* 1 2 3 «Beta Scuti» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 23 maig 2021].
# CFBDSIR 1458+10

CFBDSIR 1458+10 és un sistema binari de dues nanes marrons que orbiten entre si, es troba a 75 anys llum de la Terra descobert per l'estudi de nanes marrons del Canadà-França amb el Telescopi Canadà-França-Hawaii, i descobert que era binari pel Keck II. La companya més petita, CFBDSIR 1458+10B, té una temperatura superficial d'uns 370K (≈ 100 °C), i va ser la nana marró més freda coneguda fins al descobriment de WISE 1828+2650 a l'agost de 2011. La temperatura de les dues nanes marrons va ser mesurada amb l'espectrògraf del Very Large Telescope de l'Observatori Europeu Austral de Xile.

## CFBDSIR 1458+10A

La CFBDSIR1458 +10A és ella mateixa molt freda, ja que té entre 250 i 300 °C, segons el comunicat del CNRS. L'estrella va ser descoberta el 2010 per un equip franc-canadenc, dirigit des de l'Institut de Planetologia i Astrofísica de Grenoble per Philippe Delorme, i des de la Universitat de Montreal per Loïc Albert.

## CFBDSIR 1458+10B

La companya més petita, CFBDSIR 1458+10B és una nana marró amb una temperatura superficial de 370±40 K i una massa de 6-15M$_J$, i pot ser un membre de la hipotètica classe espectral Y de les nanes marrons. També és una de les nanes marrons amb menys lluminositat, que és de ~2,7×10$^{-7}$L$_☉$. A causa de la baixa temperatura de la superfície d'una nana marró, CFBDSIR 1458+10 podria formar núvols d'aigua en la seva atmosfera superior.

## Referències

* ↑ Christopher R. Gelino «The first hundred brown dwarfs discovered by the Wide-field Infrared Survey Explorer (WISE)» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 22-11-2011, pàg. 19. DOI: 10.1088/0067-0049/197/2/19.
* 1 2 3 Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Identificador Extrasolar Planets Encyclopaedia d'exoplaneta: cfbdsir_j145829_101343_b--7566. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 Etienne Artigau «Extending the Canada-France Brown Dwarfs Survey to the near-infrared: first ultracool brown dwarfs from CFBDSIR» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2010, pàg. 39–39. DOI: 10.1051/0004-6361/201014277.
* 1 2 Afirmat a: WISE All-sky Data Release. Indicat a la font segons: SIMBAD. Data de publicació: abril 2012.
* 1 2 3 Delorme, P. [et al]. «Extending the Canada-France brown dwarfs survey to the near-infrared: first ultracool brown dwarfs from CFBDSIR» (PDF). Astronomy and Astrophysics, 24-08-2010 [Consulta: 2 abril 2011]. abstract
* 1 2 Observatori Europeu Austral. "A Very Cool Pair of Brown Dwarfs", 23 March 2011
* 1 2 Space.com "Coldest Known Star Is a Real Misfit", 23 March 2011
* ↑ Space.com "Y dwarf star? Because they're cool, that's Y!", 26 August 2011
* ↑ «La estrella más fría (por poco tiempo) fuera de nuestro sistema solar». 20 minutos, 27-03-2011 [Consulta: 23 novembre 2011].
* 1 2 3 Liu, Michael [et al]. «CFBDSIR J1458+1013B: A Very Cold (>T10) Brown Dwarf in a Binary System». Astrophysical Journal, 28-02-2011. arXiv: 1103.0014v3.
* ↑ Paul Gilster "Brown Dwarfs and Planets: A Blurry Boundary", Tau Zero Foundation, 23 March 2011
# CPD-57 2874

CPD-57 2874 (CPD-57º2874 / CD-57 3107 / LS 1468) és un estel a la constel·lació de la Vela, situat a 2.500 ± 500 parsecs (8.150 anys llum) del sistema solar. Hom pensa que forma part de l'associació estel·lar OB de Carina.

## Característiques de l'estel

CPD-57 2874 és una supergegant blava de tipus B[e]; aquests són objectes post-seqüència principal lluminosos i massius que exhibeixen vents no esfèrics, línies espectrals prohibides i pols calenta en una estructura similar a un disc. Encara que els paràmetres de CPD-57 2874 no són ben coneguts, la seva temperatura efectiva s'estima en 20.000 ± 3.000 K. Té un diàmetre aproximat 60 vegades més gran que el del Sol i una lluminositat d'almenys 10.000 sols.

## Embolcall extern

CPD-57 2874 és un estel vell que està començant a expandir-se per desprendre's del seu embolcall extern. Estudis realitzats per l'Observatori Europeu Austral sobre el complex embolcall que envolta a l'estel han permès veure estructures a una escala de 1,8 mil·lèsimes de segons d'arc. S'ha observat que aquest embolcall no té forma esfèrica, probablement perquè la supergegant s'hi troba també envoltada per un disc equatorial de pols calenta formada a partir d'un fort vent estel·lar polar.
L'existència d'un sistema planetari no sembla versemblant, atès que la durada de la vida d'un estel d'aquestes característiques és inferior al temps necessari per a la formació de planetes.

## Referències

* ↑ Afirmat a: IRAS Point Sources of flux at 12 microns greater than flux at 25 microns and falling within about 7 degrees of the Galactic Plane. Data de publicació: 1993.
* ↑ Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: UCAC4 Catalogue (Zacharias+, 2012). Autor: Arne Henden. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juliol 2012.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «CD-57 3107 -- Emission-line Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 31 desembre 2020].
* 1 2 Domiciano de Souza, A.; Driebe, T.; Chesneau, O.; Hofmann, K.-H.; Kraus, S.; Miroshnichenko, A. S.; Ohnaka, K.; Petrov, R. G.; Preisbisch, T.; Stee, P.; Weigelt, G.; Lisi, F.; Malbet, F.; Richichi, A. «AMBER/VLTI and MIDI/VLTI spectro-interferometric observations of the Be supergiant CPD -572874». Astronomy and Astrophysics, 464, 1, 2007. pp. 81-86.
* ↑ Domiciano de Souza, A.; Bendjoya, P.; Niccolini, G.; Chesneau, O.; Borges Fernandes, M.; Carciofi, A. C.; Spang, A.; Stee, P.; Driebe, T. «Fast ray-tracing algorithm for circumstellar structures (FRACS). II. Disc parameters of the B(e) supergiant CPD-57°,2874 from VLTI/MIDI data». Astronomy and Astrophysics, 522, 2011. A22.
* ↑ CPD -572874 (Jumk.de/astronomie)
* ↑ Sharp Vision Reveals Intimacy of Stars (Observatori Europeu Austral (ESO) Press Release)
# Estatili (pompeià)

Estatili (en llatí: Statilius) va ser un militar romà del segle i aC. Era amic de Cató el Jove i durant la Segona i Tercera Guerra Civil va combatre del costat dels pompeians i republicans. Formava part de la gens Estatília, una gens originària de Lucània.
Quan el seu admirat amic Cató es va suïcidar a Útica, Estatili era al seu costat, i va voler seguir l'exemple de Cató suïcidant-se també; els seus amics, però, ho van impedir. Després de l'assassinat de Juli Cèsar l'any 44 aC, Estatili va servir a l'exèrcit republicà, i va morir en la batalla de Filipos.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). «6.Statilius». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1870.
# Birte Siech

Birte Siech (Berlín, 19 de març de 1967) és una exremadora alemanya que va competir durant les dècades de 1980 i 1990, primer sota bandera de la República Democràtica Alemanya i després de l'Alemanya reunificada.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Gerlinde Doberschütz, Carola Hornig, Sylvia Rose i Martina Walther. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, guanyà la medalla de bronze en la competició del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Antje Frank, Annette Hohn i Gabriele Mehl. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata i una de bronze al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ «Birte Siech Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 15 octubre 2019].
* ↑ «Fitxa a worldrowing.com». Arxivat de l'original el 2021-01-12. [Consulta: 10 gener 2021].
# Gisulf II

Gisulf II va ser duc de Friül des de vers el 591 a la seva mort. Fou el fill i successor de Gisulf I.
Gisulf i Gaidoald de Trento estaven en desacord amb el rei Agilulf fins que es va signar la pau el 602 o 603. Gisulf també es va aliar amb els àvars i va fer la guerra a Ístria.
Gisulf va estar involucrat en els afers de l'església local. Els "bisbes cismàtics d'Ístria i Venècia", com Pau el Diaca els anomena, van demanar la protecció de Gisulf. El duc també va prendre part en la confirmació de la successió de Candidià al Patriarcat d'Aquileia el 606.
L'esdeveniment més important del seu regnat, però es va produir probablement vers el 610/611: els àvars van envair Itàlia i el territori de Gisulf va ser el primer pel que van passar; Gisulf va reunir un gran exèrcit i se'n va anar a trobar-los; però els àvars eren una força més nombrosa, i van aplanar als llombards. Gisulf va morir en la batalla i el seu ducat va ser envaït i assolat.
Va deixar quatre fills i quatre filles de la seva dona Romilda (o Ramhilda). Els seus dos fills grans, Tassó i Cacó el va succeir. Els fills menors de Gisulf, Radoald i Grimoald, van acabar fugint a la cort d'Arechis I, un parent de Gisulf i amb el temps es va convertir també en ducs de Benevent, i fins i tot Grimuald es va convertir en rei d'Itàlia. Gisulf va deixar dues filles, Appa i Geila (o Gaila). Pau el Diaca diu que una es va casar amb el rei dels alamans (incert) i una altra amb el príncep dels bavaresos, probablement Garibald II de Baviera, però no identifica quina es va casar amb quin.

## Notes

* ↑ S'ha datat fins i tot el 602. No obstant això ha de cert posterior, ja que certament Gisulf va prendre part en la confirmació de Candidià el 606.

## Bibliografia

* Pau el Diaca, Historia Langobardorum.
# CQ Cephei

CQ Cephei és una binària eclipsant en la constel·lació de Cefeu formada per un estel de Wolf-Rayet i una supergegant blava de tipus espectral O. Es pensa que forma part de l'associació estel·lar Cepheus OB1 i que està a una distància de 3,5 kiloparsecs (11,400 anys llum) del Sol.
El sistema és notable per ser l'estel de Wolf-Rayet binari de més curt període conegut (1,64 dies). Els seus dos components, l'estel Wolf-Rayet i la supergegant blava, tenen lluminositats respectives de 217.000 vegades i 116.000 vegades la del Sol, masses respectives de 20,8 i 21,4 masses solars, i el seu diàmetre és respectivament 8,2 i 8,23 vegades el del nostre estel. Estan separades per una distància equivalent a 20,4 voltes el radi del Sol (14,2 milions de quilòmetres), una distància tan petita que els dos estels arriben a tocar-se a causa de les seves respectives atraccions gravitatòries.

## Referències

* ↑ «The Galactic WN stars. Spectral analyses with line-blanketed model atmospheres versus stellar evolution models with and without rotation» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 12-09-2006, pàg. 1015–1031. DOI: 10.1051/0004-6361:20065052.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.
* ↑ First Ever Polarimetric Detection of a Wind-Wind Interaction Region and a Misaligned Flattening of the Wind in the Wolf-Rayet Binary CQ Cephei
* ↑ UBV photometry of the WR binary CQ Cephei
* ↑ CQ Cephei (SIMBAD)
# Collinder 135

Colliner 135, conegut també com a cúmul de Pi Puppis, és un cúmul obert a la constel·lació de la Popa, part de l'Argo Navis. S'hi troba a 840 anys llum de distància.
Conté quatre estels observables a ull nu i una població extensa d'estels. L'estel més prominent és Pi Puppis, que dona nom al cúmul, una supergegant taronja de magnitud visual +2,71 i tipus espectral K3Ib. Els estels de cinquena magnitud són tots variables: NV Puppis és una variable Gamma Cassiopeiae i NW Puppis és una variable Beta Cephei de tipus B3Vne.

## Referències

* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical parameters of Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 18-07-2005, pàg. 1163–1173. DOI: 10.1051/0004-6361:20042523.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 Marcelo Assafin «Proper motions of the optically visible open clusters based on the UCAC4 catalog» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2014, pàg. 79–79. DOI: 10.1051/0004-6361/201323226.
* ↑ Andrea Kunder «A RAVE investigation on Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 4-2017, pàg. 106–106. DOI: 10.1051/0004-6361/201630012.
* 1 2 «The orbits of open clusters in the Galaxy» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 11-11-2009, pàg. 2146–2164. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.15416.X.
* ↑ H. Baumgardt «The Nature of some doubtful Open Clusters as revealed by Hipparcos». Astronomy and Astrophysics, 1998. Arxivat de l'original el 2012-03-16. Bibcode: 1998A&A...340..402B [Consulta: 15 agost 2011].
# Cúmul de Ptolemeu

Messier 7, el cúmul de Ptolemeu o Akumen (M7, NGC 6475) és un cúmul obert en la constel·lació de l'Escorpió.

## Història

Deu el seu nom al fet que Claudi Ptolemeu va ser el primer a descriure'l com a nebulosa l'any 130 aC. Giovanni Batista Hodierna va observar el cúmul vers el 1654 i hi va comptar 30 estrelles. Charles Messier el va catalogar en el 1764 i el va incloure en la seva llista d'objectes semblants a cometes amb el nom de M7. El cúmul és fàcilment detectable a ull nu prop de l'agulló d'Escorpió.
Observacions telescòpiques del cúmul han revelat al voltant de 80 estrelles en un camp de visió d'1,3º. A una distància estimada de 800 a 1.000 anys llum, això correspon a un diàmetre de 18 a 25 anys llum. L'edat del cúmul està al voltant dels 220 milions d'anys. La seva estrella més brillant té una magnitud aparent de 5,6.

## Referències

* 1 2 3 4 «Messier 7». [Consulta: 12 juliol 2018].
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical parameters of Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 18-07-2005, pàg. 1163–1173. DOI: 10.1051/0004-6361:20042523.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD. Títol: NGC 6475. Data de consulta: 12 juliol 2018.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 5 6 Stefano Bertone «Gaia Data Release 2. Observational Hertzsprung-Russell diagrams» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832843.
* 1 2 «The orbits of open clusters in the Galaxy» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 11-11-2009, pàg. 2146–2164. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.15416.X.
* ↑ Martin Netopil «On the metallicity of open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2014, pàg. 93–93. DOI: 10.1051/0004-6361/201322559.
* ↑ Gendler, Robert; Christensen, Lars Lindberg; Malin, David. Treasures of the Southern Sky: A Photographic Anthology. Springer, 2011, p. 139. ISBN 978-1461406273.

## Enllaços externs

* «Messier 7» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 10 desembre 2020].