OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tartalo

En la mitologia basca, Tartalo (o Torto) representa un ciclop amb costums antropòfags i comportament terrorífic. Vivia en les muntanyes i menjava ovelles, persones i era un ser enorme amb una força descomunal.

## Orígens

Tartalo ha estat descrit com l'equivalent basc del cíclope Polifem, i la similitud amb aquest cíclope a l'Odissea d'Homer és convincent, però la derivació directa de fonts homèriques pot no estar necessàriament implicada, ja que els paral·lelismes a aquests es poden trobar a tot el món.
Cerquand va suggerir que el nom "Tartaro" derivava del poble tàrtar, de la mateixa manera que la paraula "ogre" derivava dels "hongaresos". Wentworth Webster hi estava d'acord, tot i que va expressar alguns dubtes.

## Característiques

Tartalo segons la tradició dels contes populars és un ésser enorme, amb un sol ull, que acostuma a habitar les coves, capturant joves o aquells que van buscar refugi a la seva cova i els devora. En un relat oral, el Tartalo menjava una ovella sencera cada dia.

## Referències

* 1 2 Barandiaran, 1973, p. 27.
* 1 2 Barandiaran, 2009, p. 92.
* ↑ Webster, 1877, p. 1–2.
* ↑ Crooke, W. «Some notes on Homeric Folk-lore». Publications of the Folklore Society, 62, 1908, p. 168–169, 172–173.
* 1 2 3 Webster, 1877, p. 1.
* ↑ "Mr. D'Abbadie's version", narrated by the Abbé Heguiagaray of the parish of Esquiule in La Soule)", (Webster, 1877, p. 4–6)

## Bibliografia

* de Barandiarán, José Miguel. Eusko-Mitologia (en castellà). Editorial La Gran Encïclopedia Vasca, 1973. ISBN 9788424801922.
* Barandiarán, José Miguel. Basque Mythology. Center for Basque Studies, University of Nevada, Reno, 2009. ISBN 9781877802706. (English trans.)
* Webster, Wentworth. I. Legends of the Tartaro. Griffith and Farran, 1877, p. 1–16.

## Enllaços externs

* TARTALO. EL GIGANTE DE LAS MONTAÑAS (castellà)
# Acácio de Almeida

Acácio de Almeida (São João da Pesqueira, districte de Viseu, 29 de juny de 1938) és un director de fotografia portuguès. La seva obra està estretament relacionada amb la d'un bon nombre de directors portuguesos del Novo Cinema.

## Biografia

Després d'assistir a l'escola secundària a Viseu, es va traslladar a Lisboa l'any 1959. Va començar a sonoritzar pel·lícules amateurs en pel·lícules de 9,5 mm, i finalment es va matricular al Curso de Cinema del Centro Universitário de Lisboa. Va començar com a director de fotografia amb el llargmetratge d'António da Cunha Telles, O Cerco (1970).
Becari el 1977 de la Fundació Calouste Gulbenkian a París, on va fer pràctiques amb Néstor Almendros.
Acácio de Almeida és el fundador del Centro Português de Cinema, l'any 1970 i de la cooperativa Grupo Zero, poc després del 25 d'abril de 1974. També va fundar la productora Inforfilmes l'any 1987.
La seva col·laboració amb directors internacionals, com Raúl Ruiz Pino i altres, amb els quals ha treballat habitualment, li atorga un reconeixement internacional. El seu treball és la fotografia de A la ciutat blanca (1983) del director suís Alain Tanner.
Com a director de fotografia, té més d'un centenar de títols portuguesos al seu currículum, de directors com João César Monteiro, Ricardo Costa, Jorge Silva Melo, António da Cunha Telles, Paulo Rocha, Seixas Santos, João Botelho o Manoel de Oliveira.
Acácio de Almeida va rebre elPrémio da Imprensa (1972), o Prémio Bordalo, atorgat per la Casa da Imprensa el 1973, en la categoria "Cinema", com a "Prémio de Fotografia", pel seu treball a la pel·lícula O Passado e o Presente (que va rebre el "Prémio de Longa Metragem") de Manoel de Oliveira. En l'ocasió, també es va distingir el dissenyador de so Alexandre Gonçalves i els curtmetratgess A Chafarica e Sophia.

## Filmografia

* O Passado e o Presente (1972)
* Brandos Costumes (1974)
* Trás-os-Montes (1976)
* Veredas (1978)
* Silvestre (1981)
* A Ilha dos Amores (1982)
* Ana (1982)
* La Ville des pirates (1983)
* A la ciutat blanca (1983)
* Manoel dans l'île des merveilles (1984)
* Régime sans pain (1985)
* Treasure Island (1985)
* Mammame (1986)
* Um Adeus Português (1986)
* Una flama al meu cor (1987)
* La maschera (1988)
* O Sangue (1989)
* Etoile (1989)
* Un asunto privado (1996)
* Os Mutantes (1998)
* Combat d'amour en songe (2000)
* Rasganço (2001)
* Aparelho Voador a Baixa Altitude (2002)
* Ce jour-là (2003)
* Second Life (2009)
* Paixão (2012)
* Se Eu Fosse Ladrão, Roubava (2013)
* Colo (2017)
* O caderno negro (2018)

## Referències

* ↑ «Acácio de Almeida - Writer». [Consulta: 14 maig 2017].
* ↑ "Luzes e cores de Acácio de Almeida" de João Lopes a Diário de Notícias (2011-08-14)
* ↑ «Prémios Bordalo». Sindicato dos Jornalistas, 22-01-2002.
# Palaeochiropteryx

Palaeochiropteryx és un gènere de ratpenats extints. Se n'ha trobat fòssils al jaciment de Messel, a Alemanya. Les seves ales eren més primitives i menys desenvolupades que les dels ratpenats actuals, però l'examinació dels ossos de l'orella indica que tenien una forma primitiva d'ecolocació.
# Christine Petit

Christine Petit (Laignes, 4 de febrer de 1948) és una genetista francesa. És professora del Collège de France i de l'Institut Pasteur.
Inicialment va estudiar a l'hospital docent de París, a l'hospital Pitié-Salpêtrière i a l'Institut Pasteur. Va completar dues investigacions postdoctorals al Centre de Recerca Molecular de Gif-sur-Yvette i una altra a Basilea. És professora del Collège de France i de l'Institut Pasteur. És membre de l'Acadèmia de les Ciències des del 14 de gener de 2002. La investigació de Petit ha explorat el vincle entre els gens i la sordesa, amb el seu grup de recerca a l'INSERM "Génétique et physiologie de l'audition". És una de les pioneres de la genètica auditiva. Juntament amb Karen Steel, Petit va guanyar el Royal Society Brain Prize 2012, pel seu treball pioner en genètica de l'audició i la sordesa.

## Premis i distincions

* 1999: Premi Charles-Leopold Mayer de l'Acadèmia de Ciències
* 2004: L'Oréal-UNESCO for Women in Science
* 2006: Premi Louis-Jeantet de Medicina
* 2007: Gran Premi d'Investigació Mèdica INSERM
* 2012: Co-destinatari amb Karen Steel del premi Brain de la Royal Society
* 2016: Soci estranger de l'Acadèmia Nacional de Ciències
* Cavaller de la Legió d'Honor
* Oficial de l'Orde Nacional del Mèrit
* 2018: Premi Kavli de Neurociències (compartit amb James Hudspeth i Robert Fettiplace)
* 2020: Premi Louisa Gross Horwitz (compartit amb James Hudspeth i Robert Fettiplace)
* 2021: Premi Gruber de Neurociència (compartit amb Christopher A. Wash)

## Referències

* ↑ «Biographie - Christine Petit - Génétique et physiologie cellulaire - Collège de France». College-de-france.fr. [Consulta: 1r març 2016].
* 1 2 3 «ESPCI ParisTech : Conseil de perfectionnement». Espci.fr. Arxivat de l'original el 2016-03-18. [Consulta: 1r març 2016].
* ↑ «Christine Petit - Les membres de l'Académie des Sciences», 14-01-2002. Arxivat de l'original el 9 juny 2013. [Consulta: 17 octubre 2012].
* ↑ «Royal Society Fellow awarded the € 1 million Brain Prize 2012». The Royal Society, 12-03-2012. Arxivat de l'original el 12 octubre 2013. [Consulta: 12 octubre 2013].
* ↑ «Louis-Jeantet Prize». Arxivat de l'original el 2020-01-10. [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ «Christine Petit, lauréate du Brain Prize 2012» (en francès). Inserm.fr. Arxivat de l'original el 2013-06-09. [Consulta: 1r març 2016].
* ↑ «National Academy of Sciences Members and Foreign Associates Elected». [Consulta: 14 maig 2016].
* ↑ Louisa Gross Horwitz Prize 2020
* ↑ «2021 Gruber Neuroscience Prize» (en francès). Gruber Foundation. [Consulta: 10 maig 2021].
# Sarah Roy

Sarah Roy (Sydney, 27 de febrer de 1986) és una ciclista australiana professional des del 2013 i actualment a l'equip Team BikeExchange. En el seu palmarès destaca, entre d'altre el Campionat d'Austràlia en ruta de 2021.

## Palmarès

* 2014
** Campiona d'Austràlia en critèrium
** 1a al Tour del Charente Marítim i vencedora d'una etapa
* 2016
** Vencedora d'una etapa al Boels Ladies Tour
* 2017
** 1a al Gran Premi Cham-Hagendorn
** Vencedora d'una etapa al The Women's Tour
* 2018
** 1a a la Gooik-Geraardsbergen-Gooik
** Vencedora d'una etapa al The Women's Tour
* 2019
** 1a a la Clàssica Fémines de Navarra
* 2021
** Campiona d'Austràlia en ruta
* 2024
** Vencedora d'una etapa al Tour de Bretanya

### Resultats a les Grans Voltes
#### Giro d'Itàlia

* 2015 : abandonament (6a etapa)
* 2017 : 96a
* 2018 : 101a
* 2019 : 106a
* 2020 : 75a
* 2021 : 41a
* 2022 : 71a
* 2023 : 39a

#### Tour de França

* 2023 : 90a

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Loren Rowney

Loren Rowney (Johannesburg, 14 d'octubre de 1988) és una ciclista australiana, professional des del 2012 al 2017.

## Palmarès

* 2011
** Vencedora d'una etapa al Canberra Tour
** Vencedora de 2 etapes al Geelong Tour
* 2012
** Vencedora d'una etapa a la Ruta de França
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Nova Zelanda
** Vencedora d'una etapa al Redlands Bicycle Classic
** Vencedora d'una etapa al Tour de Gila
* 2013
** Vencedora d'una etapa a la Gracia Orlová
** Vencedora d'una etapa al Tour del Llenguadoc-Rosselló
* 2014
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Ardecha
* 2015
** Vencedora d'una etapa a la Ruta de França
** Vencedora d'una etapa al Trofeu d'Or
* 2016
** Vencedora d'una etapa al Tour de Feminin-O cenu Českého Švýcarska

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Peng Zhaoqin

Peng Zhaoqin (8 de maig de 1968, Guangzhou, Guangdong) és una jugadora d'escacs xinesa, que resideix als Països Baixos des de 1996, i ha adoptat la nacionalitat neerlandesa. Té el títol de Gran Mestre absolut des de 2004. Peng Zhaoqin ha guanyat en tres ocasions el Campionat d'escacs de la Xina (1987, 1990, i 1993), i dotze cops el Campionat d'escacs dels Països Baixos (1997, i continuadament entre 2000 i 2010). El 2004 fou subcampiona d'Europa femenina a Dresden, rere Aleksandra Kosteniuk.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2021, hi tenia un Elo de 2350 punts, cosa que en feia la jugadora femenina número 2 (en actiu) dels Països Baixos, i la 105a millor jugadora del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2472 punts, a la llista de l'abril de 2002 (posició 5 al rànquing mundial).

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Peng Zhaoqin» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 3 maig 2011].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes femenines per federació: Països Baixos"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 12 desembre 2021].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Peng Zhaoqin «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-12-25. [Consulta: 3 maig 2011].

## Enllaços externs

* Matx Tea Lanchava vs Peng Zhaoqin
* Torneig d'escacs BDO de 2006 — reportatge, per Peng Zhaoqin
# Chūō (Saitama)

Chūō (中央区, Chūō-ku) és un dels deu districtes urbans de la ciutat de Saitama, capital de la prefectura homònima, a la regió de Kanto, Japó. El nom del districte, Chūō, que en català vol dir "centre" o "central" fa referència a la posició geogràfica del districte dins de la ciutat. El districte comprén tot el terme de l'antiga ciutat de Yono (与野市, Yono-shi).

## Geografia

El districte de Chūō, malgrat el seu nom, es troba al sud-oest de la ciutat de Saitama, a la part occidental d'aquesta. El districte està totalment envoltat per altres iguals de la ciutat, sent aquests Ōmiya al nord, Minami al sud, Urawa a l'est i Sakura a l'oest. La pràctica totalitat de la superfície del districte de Chūō pertanyia a la ciutat de Yono fins al 2001. Tot i que aproximadament la meitat de la superfície total del districte està destinada a pràctiques residencials, des de la fundació de la nova ciutat de Saitama s'ha pretés des de l'ajuntament que l'antiga ciutat de Yono fora el nou centre de la nova ciutat (en lloc d'Urawa o Ōmiya per tal d'evitar rivalitats) i per a això li posaren el nom de Chūō al districte i s'han construït noves infraestructures com el districte de negocis Saitama Shin Toshin, que literalment vol dir "nou centre urbà de Saitama". Malgrat tot, Urawa continua sent el centre administratiu de la ciutat i la prefectura i Ômiya el centre comercial i d'entreteniment.

## Història

L'antic municipi de Yono fou fundat amb la categoria de vila l'1 d'abril de 1889 amb la nova llei de municipis i fou assignat al districte de Kita-Adachi. L'any 1955 ja hi hagueren plans de fusió de la vila amb les ciutats d'Urawa i Ōmiya, però foren rebutjats en referèndum. El 15 de juliol de 1958 la vila de Yono esdevé ciutat.
L'1 de maig de 2001, la ciutat de Yono es fusiona amb Urawa i Ômiya per tal de crear la nova ciutat de Saitama. L'actual districte de Chûô es funda l'1 d'abril de 2003 quan la recentment creada ciutat de Saitama esdevé una ciutat designada pel govern del Japó. El nou districte conté tot l'antic municipi de Yono i unes xicotetes parts frontereres d'Urawa i Ômiya.

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Oriental (JR East)
** Minami-Yono - Yono-Honmachi - Kita-Yono
L'estació de Yono i l'estació de Saitama-Shintoshin es troben als limits del districte, però pertanyen oficialment als districtes d'Urawa i Ōmiya respectivament.

### Carretera

* Nacional 17 - Nacional 463

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=11105
* ↑ https://www.stib.jp/mame/history_yono.shtml%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ https://livedoor.blogimg.jp/usanagist/imgs/6/2/62b00693.png
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2013-06-25. [Consulta: 31 juliol 2013]., 土地及び気象
# Leisure

Leisure és l'àlbum de Blur llançat mitjançant la discogràfica Food Records l'any 1991.

## Llista de cançons

* She's So High
* Bang
* Slow Down
* Repetition
* Bad Day
* Sing
* There's No Other Way
* Fool
* Come Together
* High Cool
* Birthday
* Wear Me Down
Les cançons més notables d'aquest CD són els exits "She's So High" i "There's No Other Way" i també "Sing" (que també apareix en la banda sonora de Trainspotting).
Viccionari
# Olivia Crocicchia

Olivia Crocicchia (Connecticut, 1 d'agost de 1995) és una actriu estatunidenca. És coneguda per haver interpretat el paper de Katy Gavin, la filla del personatge de Denis Leary, a la sèrie de televisió Rescue Me el 2004. També va interpretar un paper destacat a la sèrie I Killed My BFF el 2015.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Personatge | Notes |
| 2005 | Walking on the Sky | Lisa | |
| 2010 | Almost Kings | Emily | |
| 2011 | Terri | Heather Miles | |
| 2012 | Watch the Corners | | Curtmetratge |
| 2012 | Besties | Sandy | |
| 2013 | Palo Alto | Chrissy | |
| 2014 | At the Devil 's Door | Charlene | |
| 2014 | Men, Women & Children | Hannah Clint | |
| 2014 | Teacher of the Year | Faith Gregory | |
| 2015 | Accidental Love | Marsha Weber | |
| 2015 | Backgammon | Elizabeth | |
| 2016 | Actors Anonymous | Elle | |
| 2017 | The Yellow Birds | Tess | |
| 2017 | Mom and Dad | Riley | |

### Televisió

| any | Títol | Personatge | Notes |
| 2003 | Law &amp; Order: Special Victims Unit | Courtney Jones | |
| 2004 | Law &amp; Order | Sophie Winslow | |
| 2004-11 | Rescue Me | Katy Gavin | 38 episodis |
| 2011 | CSI: NY | Kate Weber | |
| 2013 | Boomerang | Gemma | |
| 2015 | Casual | Kelly | |
| 2015 | I Killed My BFF | Heather Thomas | |

## Referències

* ↑ «Olivia Crocicchia». Bellus Magazine, 2015. Arxivat de l'original el 2016-03-04 [Consulta: 30 juliol 2015].
* 1 2 Bryant, Adam «Exclusive: Rescue Me Star Cops CSI: NY Guest Spot». TV Guide, 15-09-2011 [Consulta: 30 juliol 2015].
* ↑ Holmes, Mannie «Lifetime’s ‘I Killed My BFF’ Movie Sets Summer Premiere Date». Variety, 22-05-2015 [Consulta: 30 juliol 2015].
* ↑ McNary, Dave «Thesp lands ‘Besties' role Olivia Crocicchia to star in indie pic». Variety, 14-02-2011. Arxivat de l'original el 2016-03-05 [Consulta: 30 juliol 2015].
* ↑ McNary, Dave «Cast set for ‘Backgammon' Noah Silver, Brittany Allen, Olivia Crocicchia to star». Variety, 05-06-2012 [Consulta: 30 juliol 2015].
# Sofiane Feghouli

Sofiane Feghouli (nascut el 26 de desembre de 1989 a Levallois-Perret, França), és un futbolista algerià. És conegut per haver sigut jugador del València CF i del Galatasaray SK i internacional amb la selecció algeriana.

## Referències

* ↑ El Valencia ficha al francés Sofiane Feghouli para los próximos cuatro años (Valencia signs French Sofiane Feghouli for the next four years); Diario AS, 20 May 2010 Plantilla:In lang
* ↑ «Premier League transfers: Lowdown on summer signings». BBC Sport, 13-07-2016. [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ «Feghouli Galatasaray'da». www.galatasaray.org. [Consulta: 14 agost 2017].
* ↑ «VavaCars Fatih Karagümrük, Sofiane Feghouli'yi duyurdu!». [Consulta: 12 gener 2023].
* ↑ EN : 31 joueurs pour le stage de Novembre Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine.; DZFoot.com, 25 October 2011.
* ↑ «Soccer-Feghouli surprise omission from Algeria Nations Cup squad». .
# Simón Brauer

Simon Brauer (nascut el 22 de juny de 1973 a Quito, Equador) és un fotògraf i director de fotografia. També és autor del primer llibre equatorià sobre fotografia 3D, Quito Profundo. Va col·laborar en diverses agències de publicitat, revistes, pel·lícules i llibres. La seva trajectòria com a director de fotografia i fotògraf s'orienta cap a l'art, on l'experimentació és una eina fonamental. Brauer va ser dels primers a lluitar pels estudis cinematogràfics a l'Equador quan les pel·lícules locals eren rares. L'any 2014 es va presentar a Variety com un dels talents més interessants de l'Equador (juntament amb el director Diego Araujo i l'actor Víctor Aráuz) Com a director de fotografia ha col·laborat amb reconeguts cineastes equatorians com Sebastián Cordero, Mateo Herrera, Ivan Mora Manazano i Ana Cristina Barragán. Brauer també treballa com a director de fotografia de vídeos musicals per a diversos músics coneguts.
Brauer al llarg de la seva carrera ha aconseguit diversos premis. Des del 2007 fins a l'actualitat ha estat guardonat amb set mencions d'honor als "International Photography Awards" un dels concursos de fotografia més importants a nivell mundial. La seva obra ha estat exposada en diversos museus i galeries de prestigi com el Museu de la Fundació Portuguesa de la Comunicació de Lisboa, La Fábrica de Madrid, el Museu Municipal d'Art de Puertollano – Espanya, entre d'altres.
La seva publicació "Quito Profundo" és el primer llibre equatorià de fotografia en 3D, ses va constituir com un referent important per a la història de la fotografia a l'Equador. Les fotografies de "Quito Profundo" es mostren en museus colonials com l'Església de la Companyia de Jesús a Quito Equador.

## Referències

* ↑ System, Neon Sky Creative Media. «About» (en anglès). [Consulta: 5 març 2019].
* ↑ «Fotografías 3D se presentan en muestra y libro 'Quito profundo'» (en castellà), 09-06-2011. [Consulta: 5 març 2019].
* ↑ Fuente, Anna Marie de la. «Talent, Execs Making Waves in Ecuador’s Burgeoning Film Biz» (en anglès), 15-05-2014. [Consulta: 5 març 2019].
* ↑ "Quito Profundo"

## Enllaços externs

* Simón Brauer - Lloc web oficial
* Talent, Execs Making Waves in Ecuador’s Burgeoning Film Biz
# Otodus

Otodus és un gènere de tauró lamniforme extint del Paleocè i l'Eocè, entre fa 60 i 45 milions d'anys. Tot i que només se n'han trobat algunes dents i vèrtebres fòssils, els científics estimen que arribava a mesurar nou metres de longitud.
# Trstená

Trstená és una ciutat d'Eslovàquia. Trstená es troba al riu Orava a l'embassament de l'Orava a la part eslovaca de la vall d'Orava, aproximadament a 6 quilòmetres (4 milles) al sud de la frontera amb Polònia. La seva altitud és de 607 m (1.991 peus). Trstená està envoltada de camps, turons, boscos densos i les muntanyes Tatra a l'est. A prop hi ha piscines termals. L'aeroport internacional més proper és Cracòvia a Polònia. La ciutat té transport ferroviari i per carretera.

## Història

El 1371, el rei Lluís I d'Hongria va concedir a Ladislav Piasta d'Opole, (palatí hongarès i propietari del districte d'Orava), Schwankomir (notari i cunyat de Piasta), Jan Hertel, parent de Schwankomir d'Einseidel a Silèsia (i els seus fills), Jakub i Martin) i els germans de Ladislav (Janko, Grimok, Junislav i Wismer) per establir una nova ciutat al bosc (des del rierol de Zabiedov (Zadowa) fins a la vall de Bucovina), prop de Tvrdošín (Wardossin). Aquesta nova ciutat era Trstená, una ciutat de mercat. El nom de la ciutat prové de la paraula canya (eslovac: trstina).

## Ciutats agermanades

* Hořice, República Txeca
* Žirovnice, República Txeca
* Išaseg, Hongria
* Žarnovica, Eslovàquia
* Želiezovce, Eslovàquia
* Jablonka, Polònia

## Referències

* ↑ Thomson, James. "Trstená: The hole has it" Travel Spectator website. In English. Accessed 26 October 2013
* ↑ "Trstena" Arxivat 2021-12-18 a Wayback Machine. Central Tourist Information website. In English. Accessed 26 October 2013
* ↑ Trsenky, Rod. "A short history of the family name 'Trsenky'". Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Rod Trsenky webpage. Accessed 27 October 2013
# Monestir de Zarzma

El monestir de Zarzma de la Transfiguració (en georgià: ზარზმის მონასტერი, zarzmis p'erists'valebis Monestir) és un monestir medieval ortodox del poble de Zarzma (regió de Samtskhe-Javakheti), al sud-oest de Geòrgia. És a la vall del riu de Kvabliani, al municipi d'Adigeni, a uns 30 km a l'oest de la ciutat d'Akhaltsikhé. És un complex d'edificis dominat per una església amb cúpula, una de les més grosses de Geòrgia, i un campanar. El monestir alberga una comunitat de monjos georgians i ha esdevingut un lloc de peregrinació i turístic.
La primera església que es va bastir en aquest lloc fou probablement edificada al segle viii, pel monjo Serapió, del qual es relata la vida en la novel·la hagiogràfica que escrigué Basili de Zarzma. Segons aquesta, el gran senyor Giorgi Chorchaneli feu una important donació —inclosos pobles i masos— al monestir. Nogensmenys l'edifici actual remunta als primers anys del segle xiv. La construcció va ser patrocinada per Beka I, príncep de Samtskhe i gran comandant de Geòrgia, de la família Jaqeli. El que ha sobreviscut de més antic del monestir primitiu data de la darreria del segle x, una inscripció en georgià incrustada a la volta d'entrada de la capella. La inscripció recorda l'ajuda militar que prestaren els nobles de Geòrgia a l'emperador Basili II contra el general rebel Bardes Escler el 979.
Les façanes de l'església mostren decoracions molt fines i riques mentre que a l'interior hi ha frescos. A més dels cicles religiosos dels murals s'hi pot contemplar una sèrie de retrats de la família Jaqeli del segle xiv, a més de figures històriques del segle xvi. Després de la conquesta otomana de la regió al segle xvi, fou abandonat i es feu malbé fins a principi del segle xx, quan se'n va mamprendre la reconstrucció. Amb tot, algunes de les característiques úniques de la construcció originària van desaparèixer en el procés.
Una petita rèplica de l'església de Zarzma, que es coneix com a Akhali Zarzma ('Nova Zarzma') es troba al mateix municipi, a prop d'Abastumani. Va ser un encàrrec del gran duc Jordi Alexàndrovitx, un membre de la dinastia Romanov, a l'arquitecte de Tbilisi Otto Jacob Simons, que la va construir entre 1899 i 1902, maridant l'estil medieval de Geòrgia amb les formes arquitectòniques contemporànies. L'interior va ser pintat al fresc pel pintor rus Mikhail Nesterov.

## Referències

* ↑ Neubauer, Edith. Altgeorgische Baukunst: Felsenstädte, Kirchen, Höhlenklöster. Viena i Munic: A. Schroll, 1976, p. 204—. ISBN 978-3-7031-0424-4.
* ↑ «Zarzma monastery» (en anglès). Georgian Travel Guide. [Consulta: 13 novembre 2024].

## Enllaços externs

* ზარზმის მამათა მონასტერი [Monestir dels Pares de Zarzmi] - Lloc web oficial (georgià)
# Banyeres (la Vansa i Fórnols)

Banyeres, també anomenat Sant Joan de Banyeres, és un nucli del municipi de la Vansa i Fórnols, a l'Alt Urgell, a la vall de la Vansa. El poble es troba més amunt de Sisquer, seguint el curs del riu de Bona, a la dreta d'aquest. El poble, a una alçada de 1.341 metres d'altitud, s'hi pot trobar l'església de Sant Joan i Sant Vicenç de Banyeres, d'estil romànic.

## Referències

* ↑ GGCC, Lavansa i Fórnols: Arxivat 2021-06-05 a Wayback Machine. La Barceloneta, Sisquer i Banyeres.
Viccionari