OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Format mitjà

El format mitjà, també conegut com a format 120 per motius històrics, es refereix al tipus de fotografia que empra una pel·lícula (o sensor d'imatge en fotografia digital) de dimensions majors que les del format 135 i menors que les del gran format (4x5 polzades).
Abans de la popularització del format 135, el format mitjà era el tipus de fotografia més estès. En l'actualitat el format mitjà segueix usant-se al món professional i en el treball especialitzat.
Els formats 120 i 220 (ISO 732) són els tipus de pel·lícula de format mitjà més populars. Es presenten com un rotllo de pel·lícula de 6 centímetres d'ample, enrotllada al voltant d'un rodet al costat d'una banda de paper que la protegeix de la llum. En el format 120 la pel·lícula té longitud suficient per emmagatzemar entre 12 i 16 fotogrames (segons la càmera i les màscares usades) de 6x6 centímetres; el format 220 té el doble de longitud i no fa servir paper protector.
La majoria dels serveis de revelat ràpid d'imatges no poden processar aquests tipus de pel·lícula. Per aquesta raó, les pel·lícules de format mitjà s'han de processar i imprimir en un laboratori fotogràfic professional.
Aquestes pel·lícules es poden usar amb una gran varietat de càmeres. Des de les càmeres més simples, com les Diana+, Holga 120 o Lubitel 166 a càmeres professionals com les Hasselblad de la sèrie 500, molts models de Mamiya (Mamiya 6, 645, RB 67, C330, etc.), de Fujifilm (645 Pro, GW 690, etc.) o de Bronica (ETRS / ETRSi, GS, SQ, etc.).

## Història

Aquest tipus de pel·lícula va ser introduïda per Kodak l'any 1898 per ser utilitzada juntament amb una de les seves càmeres fotogràfiques, la KodakFolding Pocket. Durant molt temps ha estat referida com a pel·lícula de "tipus B2". Els fotogrames presenten una mesura estàndard en la grandària de la pel·lícula, però no és així per a l'amplària de cada fotograma individual: es poden obtenir diverses grandàries sobre la mateixa pel·lícula de format mitjà: 6x4.5, 6x6, 6x7, 6x8, 6x9, 6x12, 6x17..., tots expressats en centímetres. La grandària efectiva és una mica menor, en la pràctica una càmera com per exemple la Hasselblad 500C pensada per a 6x6cm en realitat exposarà negatius amb una grandària efectiva de 5,6x5,6cm.

## Càmera pleglable

La càmera plegable va ser un tipus de càmera de format mitjà que ocupava poc espai i podia ser fàcilment transportable, ja que el seu objectiu podia plegar-se fins a reduir notablement la seva grandària.

## Referències

* ↑ Format mitjà al Termcat
* ↑ Langford, Michael. La fotografía paso a pas. Tres Cantos, Madrid: Hermann Blume Ediciones, 2001.
* 1 2 «¿Qué es la película de 120 o medio formato?» (en castellà), 17-09-2010. [Consulta: 28 novembre 2018].
* ↑ «Introducción al Formato Medio - Comunidad - Formato Medio - Page 1». Arxivat de l'original el 2018-11-28. [Consulta: 28 novembre 2018].
# Jaciment arqueològic de la Cruïlla de Cornellà

El Jaciment arqueològic de la Cruïlla de Cornellà està situat a Medinya, municipi de Sant Julià de Ramis (Gironès). Aquest jaciment abasta el paleolític mitjà i des del Bronze final fins a Ferro-Ibèric Antic.

## Descripció

Es tracta d'una estació a l'aire lliure del Paleolític mitjà (mosterià), situada a la cruïlla de la carretera N-II amb la de Cornellà de Terri, en el veïnat de Medinyà, en un turonet envoltat pels rius Ter i Terri.

## Descobriment i història de les intervencions arqueològiques

L'any 1943 M.Oliva recollí un fragment de ceràmica hallstàttica, l'any 1967 M. Marisch recollí material divers i l'any 1977 durant les obres d'eixamplament de la carretera N-II, N. Sànchiz materials del paleolític.

## Troballes

S'hi recollí indústria lítica. El quars i el pòrfir són els elements més utilitzats pels caçadors de la cruïlla. Es trobaren 25 peces, de les quals 13 són eines. La indústria sobre el còdol la componen dos instruments: un disc bifacial i un còdol amb retocs unifacials que produeixen una osca.
D'una banda hi ha un conjunt de 25 peces: 2 eines sobre còdol, 1 disc bifacial en pòrfir i 1 unifacial, 8 fragments, entre els quals hi ha 1 osca, 1 denticulat, 2 "chopping-tools" i dues peces retocades. 15 ascles, 1 rascadora, 2 osques, 1 bec i 1 punta. Les matèries primeres són totalment locals, extretes de la zona fluvial, havent-hi un predomini del quars i pòrfir. El procés de talla s'observa en la producció d'ascles i la preparació de talons que mostra la presència important de la tècnica levallois.
D'altra banda, l'any 1967 en l'ampliació de la carretera N-II es localitzaren pedres cremades, 1 molí i 1 tros de fusta cremada.

## Referències

* 1 2 3 4 «CRUÏLLA DE CORNELLÀ». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2022].

## Bibliografia

* "Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots" de Pere Cantón Playà

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya
# Temporada 1996-1997 de la Unió Esportiva Sant Andreu

Dades de la Temporada 1996-1997 de la UE Sant Andreu.

## Partits
### Lliga (Segona B)

* Segona divisió B, grup 3r: 19a posició. Baixa a Tercera Divisió.

#### Segona volta
## Referències
## Bibliografia

* Unió Esportiva Sant Andreu 1909-2009. Autors: Xavier Araguz, Joan Esteve, Àngel Domingo, Jordi Petit, Eduardo Quintana, Quim Terrè i Vicenç Martínez. Editorial: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-175-9.
# Joc reial d'Ur

Joc reial d'Ur és la denominació que reben dos jocs de taula trobats en les Tombes Reials d'Ur per Sir Leonard Woolley en la dècada de 1920. Un dels dos taulers s'exhibeix al Museu Britànic de Londres. Els dos jocs daten de la Primera Dinastia d'Ur, abans del 2600 aC, de manera que el Joc Reial d'Ur és probablement el joc de tauler més antic que s'ha trobat, juntament amb l'antic joc egipci anomenat Senet (del qual existeixen registres possiblement anteriors al segle xxxiii aC), i el set de 60 peces de joc trobades a "Shahr-i Sokhta" (a l'Iran, datat de fa cinc mil anys).
El Joc Reial d'Ur es jugava amb dos jugadors, cadascun d'ells amb dos jocs de fitxes (un de negre i un de blanc) i tres daus piramidals. No es coneixen les regles ni la dinàmica de joc que s'utilitzaven a Mesopotàmia, però hi ha una possible reconstrucció de la manera de jugar basada en una tauleta cuneïforme d'origen babilònic del 177-176 aC; i que permet suposar que el joc reial d'Ur era un joc de carreres o persecució, amb una dinàmica de joc semblant als actuals parxís o backgammon.
Recentment s'ha descobert una versió del joc (vegeu il·lustració) esgrafiada al plint d'una de les dues escultures de lamassu, figures de braus alats amb cap humà que custodiaven les portes del palau de Sargon II (721-705 aC) a Khorsabad, actualment al Museu Britànic de Londres. Jocs similars han estat descoberts en diferents escultures d'altres museus.

## Vegeu també

* Senet
* Gossos i xacals
* Backgammon
* Variants del go

## Referències

* 1 2 «El juego de Ur». Arxivat de l'original el 20 de mayo de 2022. [Consulta: 10 juliol 2020].
* ↑ Irving, Finkel. "La tablette des regles du jeu royal d'Ur", Jouer dans l'Antiquité. Marseille: Musée d'Archéologie Méditerranéenne, 1991.
* ↑ «"Assyrian guardian figure"». BBC - History. [Consulta: 3 setembre 2013].

## Bibliografia

* Jean-Marie Lhote, Histoire des jeux de société, 1994 Flammarion
* Jack Botermans, Tony Burrett, Peter Van Delft, Carla Van Splunteren, Le monde des Jeux, 1987 Cte Nlle des Editions du Chêne
* Finkel Irving, La tablette des regles du jeu royal d'Ur, jouer dans l'Antiquité, cat. exp., Marseille, musée d'Archéologie méditerranéenne, 1991.
* "Iran's Burnt City throws up World's oldest Backgammon" Arxivat 2009-03-22 a Wayback Machine. Persian Journal, 4 de desembre de 2004.

## Enllaços externs

* The Royal Game of Ur, inclou història i regles de joc suggerides.
* The Royal Game of Ur, Jugar amb un altre jugador.
* Article al Times sobre el joc Arxivat 2013-08-22 a Wayback Machine..
* Jugar en línia contra oponents humans Arxivat 2009-04-17 a Wayback Machine..
# Joe Orton

Joe Orton (Leicester, 1933 - 1967) fou un dramaturg anglès que va morir als 34 anys, assassinat pel seu amant pres d'un atac de gelosia. Darrere seu deixava una curta vida literària: una novel·la inèdita, 3 peces de teatre llargues i 4 de curtes i un reconeixement general.

## Obra dramàtica

* The Ruffian on the stair (1963)
* Entertaining Mr. Sloane (1963)
* Loot
* The Good and Faithful Servant
* The Erpingham Camp (1965)
* Funeral Games (1966)
* What the Butler Saw (1967)

## Traduccions al català

* El facinerós és al replà. Traducció de Jaume Melendres.
* El botí. Edicions Bromera. Col·lecció Teatre Bromera, 10. 2002
* Tot el teatre 1. Prometeu Edicions. 2020. Edició bilingüe amb traducció de Marc Rosich.

## Referències

* ↑ Bordes, Jordi. «Un Wilde de pic i pala». [Consulta: 27 gener 2021].
# Johann Melchior Molter

Johann Melchior Molter (Tiefenort, prop d'Eisenach, 10 de febrer de 1696 - Karlsruhe, 12 de gener de 1765) va ser un compositor i violinista alemany del Barroc.
Es va educar al Gymnasium d'Eisenach. En la tardor de 1717 va començar a treballar com a violinista a Karlsruhe, on es va casar amb Maria Salome Rollwagen, amb qui va tenir vuit fills. Entre 1719 i 1721 va estudiar composició a Itàlia, i de 1722 a 1733 va ser mestre de capella a Karlsruhe. El 1734 es va convertir en mestre de capella a la cort del duc de Saxònia-Eisenach.
Maria va morir el 1737 i el 1742 Molter es tornà a casar amb Maria Christina Wagner. Va tornar a Karlsruhe i va començar a ensenyar en el Gymnasium. Molter va romandre kapellmeister a Karlsruhe fins a la seva mort a l'edat de 69 anys. Des de 1747 fins a la seva mort, Molter va estar contractat pel marcgravi Carl Friedrich de Baden, fill del seu primer patró. Durant aquest període, va compondre una gran quantitat de música instrumental en l'estil galant.
Les obres conservades de Molter inclouen un oratori, diverses cantates; més de 140 peces incloent simfonies, obertures i treballs per a orquestra; abundants concerts, inclosos diversos dels primers escrits per a clarinet, així com peces de música de cambra.
Va ser un dels compositors del XVIII que abans van sortir de l'oblit i des de mitjans del segle XX els seus concerts per a trompeta i clarinet han figurat més o menys regularment en concerts i enregistraments discogràfics. Molter va ser dels pocs mestres de capella alemanys del seu temps que, com Hasse, va viatjar repetidament a Itàlia, on va rebre influències d'Albinoni, Marcello, Vivaldi i Scarlatti, entre altres compositors. La cantabilità i expressivitat italianes estan, doncs, molt presents en les obres d'aquest compositor que, d'altra banda, no va romandre immòbil estilísticament, endinsant-se amb el pas del temps en posicions preclàssiques.

## Referències

* ↑ Robert Adelson, notice sur Molter, site Allmusic

## Enllaços externs

* Biografia de Molter
* Partituras gratis de Johann Melchior Molter a l'International Music Score Library Project (IMSLP)
* Klaus Häfner. "Molter, Johann Melchior". Grove Music Online, ed. L. Macy (consultat l'1 de desembre de 2006), grovemusic.com (accés de subscripció).
# Bony de Boteró

El Bony de Boteró és una muntanya de 2.250 metres que es troba al municipi d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de Montoriol

El Turó de Montoriol és una muntanya de 272 metres que es troba al municipi de Lloret de Mar, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat dels Moros (Torà)

El Serrat dels Moros és una serra situada al municipi de Torà (Solsonès), amb una elevació màxima de 762 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Leonhart Schroeter

Leonhart Schroeter (Torgau, Saxònia, 1532 o 1540 - Magdeburg, Saxònia-Anhalt, 1601 o 1595) fou un compositor alemany.
Fou cantor en la catedral de Magdeburg, quan succeí al també compositor Gallus Dressler (1533-1580).
De les seves composicions se'n conserven motets a 4 i 8 veus, que va compondre entre 1576 i 1587, i 55 peces a 4 i 7 veus sobre melodies protestants, i un Tedéum. La seva obra principal és, Hymni sacri, Erfurt, 1587.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm 54, pàg. 1165 (ISBN 84-239-4554-5)
# Temporada 1992-1993 del Club Joventut Badalona

La temporada 1992-1993 va ser la 54a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. La Penya va disputar la seva 37a temporada a la màxima categoria del bàsquet espanyol. Va acabar la fase regular en la segona posició, classificant-se per disputar els play-offs, i a punt d'igualar l'èxit de les dues temporades anteriors. L'equip també va participar en la Copa del Rei i a la Lliga europea, i va guanyar la Lliga catalana.

## Resultats
### Copa d'Europa FIBA

En aquesta edició de la Lliga europea el Joventut va quedar eliminat a vuitens de final al no poder quedar entre els quatre primers del seu grup.

### Lliga ACB i play-offs

A la Lliga ACB acabarà segon, després de perdre a la final amb el Reial Madrid en cinc partits. Va finalitzar la fase regular en la segona posició de 22 equips participants, classificant-se per disputar els play-offs. En 31 partits disputats de la fase regular va obtenir un bagatge de 24 victòries i 7 derrotes, amb 2.621 punts a favor i 2.332 en contra (+289). Als play-offs va eliminar el CB Pescanova Ferrol a vuitens, el NatWest Zaragoza a quarts i el FC Barcelona a semifinals.

### Copa del Rei

El Joventut va perdre la final de la Copa disputada a La Corunya davant el Madrid per 74 a 71. Prèviament, la Penya havia eliminat el TDK Manresa (86-57) i el NatWest Zaragoza (85-71) a quarts de final i semifinals respectivament.

### Lliga catalana

La Penya va guanyar aquesta edició de la Lliga catalana guanyant a la final al FC Barcelona per 89 a 79. A semifinals havia derrotat el Manresa per 75 a 72.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
| Club Joventut Badalona: plantilla 1992-93 # Jugador Pos. A. 4 Joe Kopicki Pivot 2.03 5 Rafa Jofresa Base 1.83 6 Tomàs Jofresa Base 1.84 8 Jordi Villacampa Aler 1.96 9 Chris Jent Aler 2.02 10 Corny Thompson Pivot 2.02 12 Juan Antonio Morales Pivot 2.11 13 Ferran Martínez Pivot 2.12 14 Dani Pérez Aler 1.98 15 Mike Smith Aler 1.98 En fons verd, noves incorporacions de la temporada. | Club Joventut Badalona: staff 1992-93 Nom Funció Lolo Sáinz Entrenador Randy Knowles Entrenador assistent |
Jugadors del planter amb minuts al 1r equip :
| # | Jugador | Pos. | A. | Participació |
| 99 | Alfonso Albert | Pivot | 2.11 | 2 partits |

### Baixes

Baixes a l'inici de temporada :
| Jugador | Pos. |
| Carlos Ruf | Pivot |
| Jordi Pardo | Aler |
Baixes durant la temporada :
| Jugador | Pos. |
| Harold Pressley | Aler |

## Referències

* ↑ «European League 1992-93» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «Liga ACB 1992-93» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 29 abril 2018].
* ↑ «LVII Copa del Rey 1993» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ «Lliga Catalana» (en anglès). Popflock. Arxivat de l'original el 14 d’abril 2018. [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «Memoria de plantillas: Marbella Joventut 1992-93» (en castellà). ACB.com. Arxivat de l'original el 29 d’abril 2018. [Consulta: 29 abril 2018].
# Maleján

Maleján és un municipi de la província de Saragossa situat a la comarca del Camp de Borja. El 2023 tenia 269 habitants.

## Referències

* ↑ «Aragón (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 31 octubre 2024].
# Dalmine

Dalmine és un municipi italià, situat a la regió de la Llombardia i a la província de Bèrgam. L'any 2004 tenia 22.326 habitants.
# Robert de Vermandois

Robert de Vermandois, nascut entre 931 i 934, mort el 966 o 967, va ser comte de Meaux de 946 a 966 i comte consort de Troyes de 956 a 966. Era fill d'Heribert II de Vermandois, comte de Vermandois, i d'Adela de França.
Citat des de 940, va obtenir el comtat de Meaux en el moment del repartiment de les terres del seu pare, el 946, és a dir tres anys després de la mort d'Heribert. Pel matrimoni amb Adelaida de Chalon, celebrat vers 950, va rebre el comtat de Troyes (la unió d'aquestos dos comtats està a l'origen del comtat de Xampanya) a la mort de Luitgarda de Chalon, la germana d'Adelaida que havia mort el 960 sense fills. Des del 956 va combatre contra el vescomte de Chalon, Lambert, que s'havia proclamat comte i ocupava Beaune i altres drets de la germana de la seva esposa, amb el suport primer d'Hug el Gran i després del fill Hug Capet. El 959 es va apoderar de la ciutat de Dijon i en va expulsar al bisbe, però fou atacat el 960 pels reis Lotari I de França i Otó I d'Alemanya i es va haver de sotmetre. Llavors la seva dona va heretar Troyes i va governar el comtat junt amb el de Meaux; a la mort de la seva dona Adelaida, en va mantenir el control en nom del seu fill Heribert III de Meaux i I de Troyes. Incapaç de vèncer a Lambert, que usurpada Chalon, Beaune i altres honors, hauria concertat el matrimoni de la seva filla Adela amb Lambert que hauria tingut lloc un o dos anys després de la seva mort.

## Matrimoni i fills

S'havia casat a l'entorn de 950 amb Adelaida de Chalon, filla de Gilbert, comte principal dels borgonyons, i comte de Châlon, de Beaune, d'Autun, de Troyes i de Dijon, i d'Ermengarda. D'aquest matrimoni van néixer:
* Heribert I de Troyes i III de Meaux (vers 950 † 995 o 996), comte de Meaux, de Troyes i d'Omois
* Adela (vers 950 † 974), casada vers 968 amb Lambert de Chalon i vers 980 amb Jofré I Grisegonelle († 987), comte d'Anjou
* Adelàsia de Troyes, casada vers 970 amb Carles de Baixa Lotaríngia
* Arquimbald (+ 29 d'agost del 968, arquebisbe de Sens el 959

## Notes i referències

* ↑ (anglès) Genealogia de Robert de Vermandois
* ↑ aquesta filla li atribueix Christian Settipani, però és dubtosa, ja que diverses font l'esmenten com a "filla d'Heribert comte de Troyes"; però com que el primer comte d'aquest nom fou el fill de Robert, Settipani pensa que és un error.
* ↑ l'esmenta el Chronicon Sancti Petri Vivi Senonensis, sense establir el parentiu, però Gallia Christiana interpreta que era fill de Robert i d'Adelaida; el nom Arquimbald no torna a aparèixer a la família el que deix suposar que la interpretació no és correcta

## Font

* Christian Settipani, La Préhistoire des Capétiens (Nouvelle histoire généalogique de l'auguste maison de France, vol. 1), ed. Patrick van Kerrebrouck, 1993 (ISBN 2-9501509-3-4)
# Menes (sàtrapa)

Menes (en grec antic Μένης), fill de Dionisi, fou un militar macedoni nascut a Pel·la, al servei d'Alexandre el Gran.
Després de la batalla d'Issos va ser admès al cos dels somatofílacs, els guàrdies reials d'Alexandre, en substitució de Bàlacros, que havia estat nomenat sàtrapa de Cilícia. El 331 aC quan Alexandre va entrar a Susa (Iran), va enviar a Menes com a sàtrapa de Síria, Fenícia i Cilícia i li va donar 3.000 talents, amb l'encàrrec de donar-ne una part a Antípater per la guerra contra els lacedemonis i altres estats grecs. En aquest comandament va tenir com a col·lega a Apol·lodor d'Amfípolis. En parlen Flavi Arrià, Diodor de Sicília i Quint Curci Ruf.

## Referències

* ↑ Menes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1040
Viccionari
# HD 111232

HD 111232 és una estrella nana groga de la constel·lació de la Mosca. Té una magnitud aparent de 7,61 i se situa a la distància de 95 anys llum de la Terra. Té una massa del 78% la del Sol. El 2003, es va descobrir un planeta orbitant-hi.
Sistema HD 111232 :
| Companya (per ordre des de l'estrella) | Massa | Semieix major (ua) | Període orbital (dies) | Excentricitat | Inclinació | Radi |
| b | >6.84 M$_J$ | 1.97 | 1143 ± 14 | 0.2 ± 0.01 | — | — |

## Referències

* Mayor et al. «The CORALIE survey for southern extra-solar planets XII. Orbital solutions for 16 extra-solar planets discovered with CORALIE». Astronomy and Astrophysics, 415, 2004, pàg. 391–402. DOI: 10.1051/0004-6361:20034250.

## Enllaços externs

* «HD 111232». Extrasolar Visions. Arxivat de l'original el 2011-06-05. [Consulta: 27 desembre 2009].

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 pc--The Southern Sample» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 02-06-2006, pàg. 161–170. DOI: 10.1086/504637.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* 1 2 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Age consistency between exoplanet hosts and field stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 08-12-2015. DOI: 10.1051/0004-6361/201527297.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Michel Mayor «The CORALIE survey for southern extrasolar planets. XII. Orbital solutions for 16 extra-solar planets discovered with CORALIE» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 2-2004, pàg. 391–402. DOI: 10.1051/0004-6361:20034250.
* ↑ Nuno C. Santos «Chemical abundances of 1111 FGK stars from the HARPS GTO planet search program» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 10-2017, pàg. 94–94. DOI: 10.1051/0004-6361/201730535.
* ↑ «Chemical abundances of 1111 FGK stars from the HARPS-GTO planet search sample. III. Sulfur». Astronomy and Astrophysics, 2-2020, pàg. 10. DOI: 10.1051/0004-6361/201936523.
* ↑ «Spectroscopic Parameters and atmosphEric ChemIstriEs of Stars (SPECIES) I. Code description and dwarf stars catalogue» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 7-2018, pàg. 76–76. DOI: 10.1051/0004-6361/201731533.
* ↑ Vardan Adibekyan «Chemical abundances of 1111 FGK stars from the HARPS GTO planet search program». Astronomy and Astrophysics, 11-2021, pàg. A99. DOI: 10.1051/0004-6361/202141588.
* ↑ S. G. Sousa «Spectroscopic parameters for 451 stars in the HARPS GTO planet search program. Stellar [Fe/H] and the frequency of exo-Neptunes» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 04-06-2008, pàg. 373–381. DOI: 10.1051/0004-6361:200809698.
* ↑ «On the ages of exoplanet host stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 11-2005, pàg. 609–626. DOI: 10.1051/0004-6361:20053452.
Coordenades: 12$^h$ 48$^m$ 51,7543$^s$; −68° 25′ 30,544″
# Tan Lian Ann

Tan Lian Ann (8 de setembre de 1947) és un jugador d'escacs de Singapur que té el títol de Mestre Internacional d'escacs des del 1973.
Tot i que ja no està en actiu, a la llista d'Elo de la FIDE d'agost de 2015, hi tenia un Elo de 2231 punts, cosa que en feia el jugador número 42 de Singapur. El seu màxim Elo va ser de 2375 punts, a la llista del juliol de 1990.

## Resultats destacats en competició

Fou campió de Singapur en deu ocasions en els anys: 1959, 1962, 1964, 1965, 1967, 1968, 1969, 1980, 1981, 1982 i 1983.

### Participació en olimpíades d'escacs

Lian Ann ha participat, representant Singapur, en quatre Olimpíades d'escacs en els anys 1968, 1970 i 1972, amb el resultat de (+31=19−13), per un 64,3% de la puntuació. El seu millor resultat el va fer a les Olimpíada del 1972 en puntuar 13½ de 19 (+11 =5 -3), amb el 71,1% de la puntuació, amb una performance de 2448.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Tan Lian Ann» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 26 agost 2015].
* ↑ «Fitxa FIDE de Tan Lian Ann» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 26 agost 2015].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Tan Lian Ann «benoni.de». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 26 agost 2015]. (alemany)
* ↑ «Historial de campions de singapur». [Consulta: 26 agost 2015].
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.