OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Setge d'Augusta

El Setge d'Augusta de 1287 fou una de les batalles de la Guerra de Sicília.

## Antecedents

Després de la vistòria al combat de Malta el 1283, Roger de Llúria va provocar als angevins atacant la costa calabresa, Nàpols a i Posilipo. Finalment, en absència de Carles I d'Anjou, el príncep de Salerno va armar un estol i anar al seu encontre, sent atacat prop de Nàpols per Carles de Salerno el coix que fou derrotat i capturat.
Del 1282 al 1285 el conflicte entre les dues corones es va treslladar a Catalunya, on la Croada contra la Corona d'Aragó fou humiliantment derrotada en la batalla del coll de Panissars i la batalla naval de les Formigues. A començaments de 1285 va morir a Foggia Carles I d'Anjou, i Carles II el coix va ser proclamat successor però com encara era presoner dels catalans van exercir la regència el seu nebot Robert d'Artois i Gerard de Parmo.
Roger de Llúria va atacar el Llenguadoc el febrer de 1286 i Bernat de Sarrià i Berenguer de Vilaragut atacaven la costa de la Pulla l'estiu del mateix any com a venjança per la invasió que els francesos van fer a Catalunya uns mesos abans, amb la intenció de minvar les possibilitats d'aprovisionament de naus i homes per al bàndol angeví en la Guerra de Sicília.

## Presa i represa d'Augusta

Honori IV va pressionar als angevins perquè reprengués l'assalt a Sicília i van aplegar 40 galeres a Bríndisi i 43 més a Sorrento. L'abril de 1287 l'estol de Brindisi, comandat per Reynald III Quarrel, Comte d'Avella va desembarcar a Augusta l'1 de maig, prenent la vila i el castell.
Tan bon punt com Jaume el Just ho va conèixer, va enviar l'estol de Roger de Llúria, però l'estol angeví ja havia marxat a Sorrento vorejant l'illa pel sud, i es va reunir amb la resta de l'estol, en una maniobra de distracció de la flota de la Corona d'Aragó.

## Conseqüències

Els dos estols es van trobar poques setmanes després a la batalla dels Comtes, en la que novament Roger de Llúria va vèncer i capturar nombroses galeres angevines.
Carles II d'Anjou va ser alliberat en virtut dels tractats d'Oloron i de Canfranc i va ser coronat a Rieti el 29 de maig de 1289 rebent del Papa el títol de Carles de Palerm i el de rei de Sicília, i es va signar una treva per dos anys.
La mort d'Alfons el Franc el 1291 donà origen, quatre anys més tard, a un nou gran conflicte entre la Corona d'Aragó i el Regne de Sicília doncs Jaume el Just fou proclamat comte rei de la Corona d'Aragó i delegà el regne de Sicília en el seu germà petit.

## Referències

* 1 2 3 Pagano, M.A.. Istoria del Regno di Napoli di Filippo M.a Pagano (en italià). vol.2. Spampinato, 1835, p. 366.
* ↑ (castellà) M.J.Quintana, General victorioso de la Escuadra Aragonesa en el Mediterraneo «Roger de Lauria. Personajes. Aragón. exposición Arte Mudéjar, Huesca Zaragoza Teruel Arquitectura España. Spain.».
* ↑ Històries de Catalunya, Roger de Llúria «Enllaç». Arxivat de l'original el 2008-02-26. [Consulta: 22 juny 2008].
* ↑ (francès) Ernest Delamont: Histoire du roussillon «La croisade de 1285 par Ernest Delamont».
# Oreamnos

Oreamnos és un gènere de caprins nord-americans. L'única espècie vivent del gènere és la cabra blanca (Oreamnos americanus). Fins a l'acabament del Plistocè, una altra espècie, Oreamnos harringtoni, tenia una distribució geogràfica més meridional que l'espècie actual.

## Referències

* ↑ Grubb, Peter. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a ed.. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005. ISBN 0-801-88221-4.
* ↑ Mead, JI, Agenbroad, LD, Phillips, AMIII, Middeleton, LT: Extinct mountain goat (Oreamnos harringtoni) in southeastern Utah. QUATERN. END. RES. Vol. 27, no. 3, p. 323–331. 1987.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# L'addio a Enrico Berlinguer

L'addio a Enrico Berlinguer és un documental col·lectiu italià estrenat el 1984 sobre el funeral d'Enrico Berlinguer, el secretari general del Partit Comunista Italià des de 1972 fins a la seva mort. Els directors foren Ugo Adilardi, Silvano Agosti, Gianni Amico, Alfredo Angeli, Giorgio Arlorio, Gioia Benelli, Roberto Benigni, Bernardo Bertolucci, Giuseppe Bertolucci, Paolo Bianchini, Libero Bizzarri, Carlo Di Palma, Luigi Faccini, Giorgio Ferrara, Nicolò Ferrari, Andrea Frezza, Ansano Giannarelli, Franco Giraldi, Francesco Laudadio, Carlo Lizzani, Luigi Magni, Massimo Manuelli, Francesco Maselli, Giuliano Montaldo, Riccardo Napolitano, Piero Nelli, Renato Parascandolo, Luigi Perelli, Paolo Pietrangeli, Gillo Pontecorvo, Faliero Rosati, Roberto Russo, Massimo Sani, Ettore Scola, Raffaele Siniscalchi, Sergio Spina, Gabriele Tanferna, Anna Maria Tatò, Gianni Toti i Piero Vivarelli

## Sinopsi

La pel·lícula segueix la processó fúnebre d'Enrico Berlinguer pels carrers de Roma l'11 de juny de 1984, abans d'una breu visió general de la vida política d'Enrico, des del XXV Congrés del PCUS a Moscou el 1976 fins a l'últim míting abans de les Eleccions europees de 1984, durant les quals Enrico es va desplomar al podi, davant les càmeres de cinema. La pel·lícula inclou memòries i testimonis de polítics il·lustres, des de Yasser Arafat fins a Mikhaïl Gorbatxov.

## Producció

Després de la mort de Berlinguer l'11 de juny, la pel·lícula es va rodar i muntar en menys de quatre mesos. Va obtenir el visat el 5 d'octubre de 1984 i es va estrenar a Itàlia dos dies després, el 7 d'octubre de 1984.

## Crítiques

Ugo Gregoretti de L'Unità va dir que mentre veia la pel·lícula es va deixar conquerir per la gran humanitat de Berlinguer, la seva profunditat, la seva intel·ligència política i la seva moralitat exemplar, de manera que, segons per a ell, aquesta pel·lícula és el més entretinguda dels rèquiems politico-religiosos.

### Impacte cultural

El 2010 l'Arxiu Audiovisual del Moviment Obrer i Democràtic va publiar un suplement especial sobre la vida i història política d'Enrico Berlinguer, que comprenia aquesta pel·lícula.

## Referències

* ↑ John Francis Lane. «Carlo Lizzani obituary» (en anglès). theguardian.com, 15-10-2013. [Consulta: 31 maig 2022].
* ↑ «Михаил Трофименков. Кинотеатр военных действий» (en rus). kultpro.ru, 25-04-2014. [Consulta: 31 maig 2022].
* ↑ Ugo Gregoretti «L'addio a Enrico Berlinguer». L'Unità.
* ↑ «L’applicazione di Berlinguer» (en italià). ilpost.it, 10-11-2010. [Consulta: 31 maig 2022].

## Enllaços externs

* L'addio a Enrico Berlinguer a YouTube
# Barànavitxi

Barànavitxi (en belarús: Баранавiчы; en polonès: Baranowicze; en rus: Барановичи) és una ciutat de Belarús, a la província de Biérastse. La ciutat destaca per ser un important nexe de transport ferroviari i per albergar una universitat pública. Segons el cens del 2023 tenia 172.150 habitants.
# Setge de Gerba (1432)

El setge de Gerba de 1432 fou una de les batalles de l'Expedició a Tunis d'Alfons el Magnànim.

## Antecedents

L'ambició permanent d'Alfons el Magnànim sempre va ser el Regne de Nàpols, que ja havia intentat conquerir en la guerra de 1420-1423.

## El setge

L'any 1432, aprofitant la treva amb Castella en la Guerra dels Infants d'Aragó, Alfons el Magnànim es feu de nou a la mar envers Itàlia, amb una primera escala a l'illa de Djerba, posant setge el 15 d'agost, fins al 9 de setembre. Abu-Faris Abd-al-Aziz, governant de Tunísia, s'hi va enfrontar a la platja, sent derrotat.

## Conseqüències

L'oportunitat d'Alfons el Magnànim li va arribar el 1434 i el 1435 amb la mort successivament de Lluís III i de la reina Joana II. Alfons es trobava a Sicília guerrejant contra els hàfsides, i es va decidir a conquerir el seu preuat regne començant per atacar Gaeta. Però la flota catalana fou derrotada en la batalla de Ponça del 1435 per una flota conjunta formada per Gènova, el ducat de Milà, el Papat i els reis angevins de Nàpols. En aquesta derrota molts nobles i el mateix rei i els seus germans foren fets presoners, i no foren alliberats fins al pagament d'un altíssim rescat aportat per les Corts de Montsó. Poc després el duc de Milà va canviar de bàndol aliant-se amb Alfons, fet que li permeté a aquest de tornar a intentar la conquesta del Regne altre el cop el 1436, fins a la victòria catalano-aragonesa el 2 de juny de 1442 guanyant tots els seus enemics: la República de Florència, la República de Venècia, el Papat, i els partidaris angevins a Nàpols.

## Referències

* ↑ «Setge de Gerba (1432)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Furió, Antoni; Aparisi, Josep. Castells, torres i fortificacions en la Ribera del Xúquer (en anglès). Universitat de València, 2002.
* ↑ Pius II. Europe (c.1400-1458) (en anglès). CUA Press, 2013, p. 306. ISBN 081322182X.
* 1 2 3 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 25
# Taurotragus

Taurotragus, és un gènere d'antílops de la sabana africana, conté dues espècies. Els taurotragus són els antílops més grans de l'Àfrica.
Els mascles pesen de 600 a 800 kg i en rares ocasions arriben a fer una tona; les femelles pesen de 400 a 600 kg.
La carn dels taurotragus té més proteïna que la dels toros i menys greix, la llet és molt alta en calci. Per aquestes raons al zoològic Askaniya-Nova d'Ucraïna s'ha fet una selecció d'aquests animals per a millorar-ne la seva aptitud càrnia i làctica, encara que sense gaire èxit. El Taurotragus oryx és un animal de la ramaderia de determinades parts d'Àfrica on està ben adaptat a les condicions locals.

## Notes

* ↑ Diamond, Guns, Germs and Steel (1997), p. 167
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Cal Tonquet

Cal Tonquet és un edifici del municipi de Torrelles de Foix (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici format per soterrani, planta baixa, pis i golfes, amb coberta a dues vessants. Les entrades frontals són d'arc de mig punt. Presenta volta de canó amb full de llibre a l'interior, on hauria d'estar la maquinària del molí. Hi ha una gran bassa a la part posterior que recollia l'aigua del riu canalitzada fins allà.

## Referències

* ↑ «Cal Tonquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Sagras

Sagras (en llatí Sagras, en grec antic Σάγρας) era un riu del Brútium que desaiguava al golf de Locres (Locrensis sinus) sota Caulònia.
A la seva riba un exèrcit de la ciutat de Crotona format per 130.000 homes va ser totalment derrotat per una força dels locris formada per 10.000 guerrers, un nombre molt inferior, que agrupava homes de Rhegion i Locres Epizefiris en una data desconeguda, probablement al segle vi aC, entre l'any 540 aC i el 480 aC.
La tradició diu que els Dioscurs van ajudar als locris, i en temps d'Estrabó encara hi havia a la vora del riu diversos altars dedicats a aquests herois que commemoraven la victòria. El mateix Estrabó, i Ciceró, diuen que en el mateix moment que es va produir la victòria, se'n va tenir coneixement a Olímpia, on hi havia un gran reunió de grecs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Sagras». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ Estrabó. Geografia, VI, 261
* ↑ Ciceró. De natura deorum, II, 2
# Un ardu camí

Un ardu camí (títol original en anglès, Streamline) és una pel·lícula dramàtica esportiva australiana del 2021 escrita i dirigida per Tyson Wade Johnston, qui va debutar com a director. Es va estrenar el 19 d'agost de 2021 al Melbourne International Film Festival (MIFF), i als cinemes el 2 de setembre de 2021, per Umbrella Entertainment. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Sinopsi

El nedador adolescent Benjamin Lane s'enfronta a problemes després que el seu pare abandoni la presó.

## Producció

La pel·lícula va ser venuda a l'American Film Market per Arclight Films. Per construir el personatge, Levi Miller va consultar amb el campió olímpic de natació Ian Thorpe.

## Recepció

A Rotten Tomatoes, la pel·lícula té un índex d'aprovació del 75% basat en 20 ressenyes. Luke Buckmaster de The Guardian va qualificar la pel·lícula de "pel·lícula de natació emotiva que trenca el motlle de la pel·lícula esportiva". Paul Byrnes al Sydney Morning Herald va dir que "la pel·lícula fa créixer els músculs a mesura que avança, una mica com un nedador a l'entrenament, però és massa poc, massa tard".

## Referències

* ↑ «Un ardu camí». FilminCAT. [Consulta: 1r març 2024].
* ↑ Kay, Jeremy. «Levi Miller to star, Jason Isaacs in talks to join 'Streamline' for Arclight (exclusive)». ScreenDaily, 13-08-2019. [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ «Streamline». MIFF. Arxivat de l'original el 4 d’agost 2021. [Consulta: 1r agost 2021].
* ↑ «‘Streamline’ (Trailer)». IF. [Consulta: 2 agost 2021].
* ↑ «Streamline». Goita què fan, ara!. [Consulta: 18 gener 2023].
* ↑ Groves, Don. «Levi Miller comes age in Australian swimming drama Streamline». IF, 16-05-2019. [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ Ritman, Alex. «AFM First Look: Levi Miller in Swimming Drama 'Streamline' (Exclusive)». The Hollywood Reporter, 10-11-2020. [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ «Streamline». Rotten Tomatoes. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Streamline review – emotionally gripping swimming film that breaks the sports movie mould». The Guardian. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ «Streamline». .
# Setge de Khalandritsa

El Setge de Khalandritsa fou un dels combats de la conquesta del Principat d'Acaia.

## Antecedents

L'infant Ferran de Mallorca arribà al Principat d'Acaia el 1315 des de Messina a finals de juny, desembarcant amb cinc-cents cavallers i molts més infants a prop de Clarença, on la guarnició fou derrotada en la batalla de Clarença. Matilda d'Hainaut i Lluís de Borgonya es traslladaren ràpidament a Grècia per prendre possessió del principat, que ja estava ocupat pel seu rival. Matilde va desembarcar a Navarino amb un miler de soldats borgonyons aconseguint el suport de Navarino, Cefalònia i Khalandritsa. Aquestes desercions van provocar que l'infant prengués el castell de Khalandritsa i assetgés infructuosament Patres. A la batalla de Picotin del 22 de febrer del 1316, l'infant derrotà les tropes de Matilda d'Hainaut.

## El setge

Poc després de la batalla de Picotin desembarcava Lluís de Borgonya amb la resta de les tropes, mentre Ferran de Mallorca enviava sengles galeres, demanava suport a Sanç de Mallorca i a la Gran Companyia Catalana, que es trobava a l'Àtica. Lluís de Borgonya atacà infructuosament el Castell de Khalandritsa que estava sota el control de l'infant tot i usar una màquina de setge.

## Conseqüències

Davant del fracàs del setge, Lluís de Borgonya es retirà a Patres, on rebé els reforços del governador de Mistra. Lluís de Borgonya, coneixedor de la pròxima arribada dels reforços enviats per la Companyia Catalana d'Orient des del Ducat d'Atenes i d'altres enviats des del Regne de Mallorca, es decidí a presentar batalla, i Ferran, en lloc d'esperar els reforços en la seguretat de Clarença com li aconsellaven, va sortir al seu encontre i l'infant Ferran de Mallorca va morir decapitat a la batalla de Manolada el 5 de juliol del 1316 abans de l'arribada dels reforços de la companyia.

## Referències

* ↑ Kenneth M. Setton, A history of the crusades, Vol.3 p.111 (anglès)
* ↑ Byzantion: revue internationale des études byzantines, Vol. 55, P. 83
* 1 2 Setton, Kenneth Meyer. A History of the Crusades (en anglès). Univ of Wisconsin Press, 1969, p. 113.
* ↑ Ferran Valls i Taberner i Ferran Soldevila, Història de Catalunya, p.176
# Colebrookea

Colebrookea és un gènere amb dues espècies d'angiospermes que pertany a la família de les lamiàcies.
# Clemilda Fernandes

Clemilda Fernandes Silva (São Félix do Araguaia, Mato Grosso, 25 de juny de 1979) és una ciclista brasilera que quan competeix a nivell professional ho fa en l'equip Servetto Giusta. Vencedora diferents cops del campionats nacionals tant en ruta com en contrarellotge. La seva germana Janildes també s'ha dedicat al ciclisme.

## Biografia

Ha participat en la prova en ruta als Jocs Olímpics de Pequín de 2012, acabant 51a; als Jocs Olímpics de Londres de 2012 en la modalitat de ruta, finalitzant en la posició 23a i en la prova contrarellotge en la qual va ser 18a. I també als Jocs Olímpics de Rio de 2016 no acabant la prova en ruta.

## Palmarès

* 2004
** Vencedora d'una etapa al Trofeu d'Or
* 2005
** Campiona del Brasil en ruta
** 1a a la Copa Amèrica de Ciclisme
** Vencedora d'una etapa al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini
* 2006
** 1a a la Copa Amèrica de Ciclisme
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Ardecha
* 2007
** 1a a la Copa Amèrica de Ciclisme
** 1a al Giro del Valdarno
* 2008
** Campiona del Brasil en ruta
* 2012
** 1a a la Volta a El Salvador i vencedora d'una etapa
* 2013
** Campiona del Brasil en contrarellotge
** 1a al Gran Premi GSB
** Vencedora de 2 etapes a la Volta a El Salvador
* 2014
** Vencedora d'una etapa al Tour de San Luis
* 2016
** Campiona del Brasil en ruta
** Campiona del Brasil en contrarellotge
* 2017
** Campiona del Brasil en ruta

## Referències

* ↑ «London 2012-Cycling Road,individual road race women-Final» (en anglès). Jocs Olímpics de Londres 2012. [Consulta: 3 agost 2013].
* ↑ «London 2012-Cycling Road,individual time trial women-Final» (en anglès). Jocs Olímpics de Londres 2012. [Consulta: 3 agost 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa de Clemilda Fernandes (cqranking.com)
* Perfil a Cyclingarchives Arxivat 2018-01-25 a Wayback Machine.
* Perfil a cyclebase.nl
* Perfil a museociclismo.it
# Cal Xarret (Sant Pere de Riudebitlles)

Cal Xarret és un edifici del municipi de Sant Pere de Riudebitlles (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici fou construït l'anmy 1897.

## Descripció

Cal Xarret està situada al carrer Nou, dintre del sector d'eixample del segle xviii. Es tracta d'una casa entre mitgeres, de planta baixa i pis. L'estructura de la façana, de composició senzilla i pràcticament simètrica, presenta un conjunt d'obertures rectangular, balconada suportada per mènsules, gran cornisa i coronament amb palmetes. La simplicitat de línies i la utilització de motius clàssics permeten inscriure aquest edifici en el llenguatge de l'eclecticisme.

## Referències

* 1 2 «Cal Xarret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Demòcedes

Demòcedes (Democedes, Δημοκήδης), fill de Cal·lifó, fou un famós metge de Crotona.
Va viure al segle vi aC i se'n va anar del seu país natal, Crotona a la Magna Grècia, per anar a Egina on se li pagava un talent a l'any pels seus serveis.
Després va anar a Atenes on se li va pagar 100 mines, i a l'any següent va anar a Samos on el tirà Polícrates li va pagar dos talents a l'any. Acompanyava Polícrates quan aquest fou capturat i executat per Orestes, el governador persa de Sardes (522 aC).
Demòcedes fou enviat presoner a Susa a la cort de Darios I el Gran on va adquirir forta reputació en haver curat al rei d'un mal al peu, i el pit de la reina Atossa, i Dió Crisostom diu que el rei va fer matar als seus metges que no l'havien pogut curar, però que Demòcedes va intercedir per la seva vida i els va salvar.
Honorat a la cort persa, tenia el desig de retornar a casa i per mitjà de la reina Atossa va aconseguir ser enviat a explorar la costa grega junt amb alguns nobles perses, per veure els llocs més vulnerables. En arribar a Tàrent el rei Aristòfiles, els va fer presoners i Demòcedes va aprofitar el moment per escapar cap a Crotona on es va establir i es va casar amb la filla del famós lluitador Miló. Els perses van exigir la seva entrega però no els fou concedida.
Va escriure un llibre de medicina (segons Suides). L'esmenten també Joan Tzetzes, Elià, Dió Cassi (que li dona el rang de metge més famós després d'Hipòcrates) i Dió Crisostom (que per error l'anomena Denmodocus).

## Referències

* RÜDIGER SCHMITT, "DEMOCEDES" a Encyclopaedia Iranica
# Sidi Ahmad Arlat

Sidi Ahmad Arlat fou un amir i príncep de Xaki, de la tribu i dinastia Arlat, fill i successor de Sidi Ali Arlat probablement el 1398.
El fill del difunt Sidi Ali Arlat, el príncep Sidi Ahmad Arlat, temia que l'actitud del seu pare, aliat dels georgians, dels jalayírides i dels assetjats a la fortalesa d'Alinjak, comportés represàlies de Tamerlà sobre ell mateix i per això va pensar en posar-se sota protecció de Xaikh Ibrahim de Shirwan, que poseia moltes terres a Shaki.
Sidi Ahmad va anar a Xirwan ja que Ibrahim gaudia de l'amistat de Tamerlà, al que sempre fou extraordinàriament lleial. El shirwanshah Ibrahim va intercedir davant de Tamerlà per Sidi Ahmad, que fou ben acollit i perdonat per l'emperador i confirmat com a príncep de Xaki, en qualitat de governador (wali) i amb comandament sobre les tribus de la zona (1399). En agraïment, Ibrahim va oferir un banquet magnífic. Posteriorment Ibrahim i Ahmed van actuar coordinats. Poc temps després de la mort de Tamerlà (1405) Shaki va donar suport al turcman Bistam Jagir, i fou aliat en la coalició entre Xirvan, Xaki i Geòrgia que fou derrotada en la batalla de Chalagan (1412). Posteriorment Xaki va caure sota control dels Kara Koyunlu.
No consta la data de la mort.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec, V, 3