OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heikki Westerinen

Heikki Markku Julius Westerinen (nascut a Hèlsinki el 27 d'abril de 1944) és un jugador d'escacs finès, que té el títol de Gran Mestre des de 1975. El seu estil ha estat descrit com a original i combinatiu.
A la llista d'Elo de la FIDE de març de 2014, hi tenia un Elo de 2287 punts, cosa que en feia el jugador número 38 (en actiu) de Finlàndia. El seu màxim Elo (des de 1990) va ser de 2450 punts, a la llista de juliol de 1990 (posició 448 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Westerinen va esdevenir mestre nacional als setze anys, i posteriorment obtingué els títols de la FIDE de Mestre Internacional (el 1967), i de Gran Mestre el 1975. Ha guanyat el Campionat de Finlàndia quatre cops, els anys 1965, 1966, 1968, i 1970.
Els seus millors resultats en torneigs inclouen una tercera plaça a Berlin 1971, empat pel segon lloc a Olso 1973, primer lloc a Sant Feliu de Guíxols 1973, i primer lloc al Torneig de Dortmund en les edicions de 1973 i 1975. El 1978 empatà al primer lloc en la 6a edició del World Open a Filadèlfia, amb 7½ punts de 9 possibles.

### Participació en olimpíades d'escacs

Westerinen ha participat, representant Finlàndia, en dinou Olimpíades d'escacs, totes les edicions celebrades entre els anys 1962 i 1996, a més de la de 2006 (amb un total de 133½ punts de 238 partides, un 56,1%). A les edicions entre 1968 i 1974 hi participà com a MI, i a partir de 1976 com a GM.

## Notes i referències

* ↑ Totes les fonts coincideixen en l'any 1944 pel seu naixement (inclosa la FIDE), però Sunnucks i Brace donen el dia 28 d'abril, mentre Keene diu 12 de maig. Gaige i Whyld, que tenen reputació de donar dades acurades, diuen tots dos 27 d'abril.
* 1 2 «Nota biogràfica de Heikki Westerinen» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 1r desembre 2010].
* ↑ Keene, p. 342
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Finlàndia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 16 març 2014].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Heikki Westerinen «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2014-03-17. [Consulta: 15 maig 2011].
* ↑ «Suomen mestaruudet, Historial del Campionat d'escacs de Finlàndia» (en finès). shakki.net. [Consulta: 3 juny 2012].
* ↑ «Llista de guanyadors del Dortmund Sparkassen i reportatges des de 1973» (en alemany). teleschach.de. [Consulta: 28 novembre 2011].
* ↑ Olimpbase:: Fitxa de Heikki Westerinen Competicions per equips [Consulta 1 de desembre de 2010]

## Bibliografia

* Brace, Edward R. An Illustrated Dictionary of Chess. Hamlyn Publishing Group, 1977, p. 303. ISBN 1-55521-394-4.
* Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987, p. 461. ISBN 0-7864-2353-6.
* Keene, Raymond. Golombek's Encyclopedia of Chess. Crown Publishing, 1977, p. 342. ISBN 0-517-53146-1. «Westerinen, Markku Heikki Julius»
* Sunnucks, Anne. The Encyclopaedia of Chess. St. Martin's Press, 1970, p. 524–525. LCCN 78-106371.
* Whyld, Ken. Chess: The Records. Guinness Books, 1986, p. 170. ISBN 0-85112-455-0.
* New in Chess, 5-1985, p. 44–46.

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Heikki Westerinen a «chessmetrics.com». [Consulta: 1r desembre 2010]. (anglès)
# Lavinia Gianoni

Lavinia Gianoni (Pavia, 31 de gener de 1911 - Pavia, 20 de desembre de 2005) va ser una gimnasta artística italiana que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de plata en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.
Amb poc més de 17 anys, era la més gran de l'equip italià.

## Referències

* ↑ «Lavinia Gianoni Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 31 maig 2018].
* ↑ «Gymnastics at the 1928 Amsterdam Summer Games: Women's Team All-Around» (en anglès). Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 31 maig 2018].
# Patrick Zachmann

Patrick Zachmann (França, 1955) és un fotògraf francès que viu i treballa a París. Fotògraf independent des del 1976 i membre de Magnum Photos des del 1990, Patrick Zachmann es dedica als assaigs fotogràfics de llarga durada, que posen en relleu la complexitat de les comunitats de les quals investiga la identitat i cultura. Del 1982 al 1984, paral·lelament a una recerca sobre els paisatges d'autopista amb el suport del Ministeri de Cultura, realitza un treball als barris del nord de Marsella sobre joves descendents de la immigració, presentat en una exposició col·lectiva al Centre Pompidou de París. Després d'un projecte personal de set anys sobre la identitat jueva, el 1987 publica el seu segon llibre, Enquête d'identité. El 1989, les seves fotografies sobre els esdeveniments de la plaça Tiananmen a Pequín tenen un ampli ressò a la premsa internacional. Patrick Zachmann du a terme durant sis anys més un estudi sobre la diàspora xinesa arreu del món, que desemboca el 1995 en la publicació d'un llibre molt ben rebut per la crítica, W. ou l'oeil d'un long-nez, i una exposició presentada a deu països d'Àsia i Europa. Entre el 1996 i el 1998, Patrick Zachmann realitza el curtmetratge La mémoire de mon père, i després el seu primer llargmetratge sobre la desaparició de les empremtes de la memòria en particular a Xile, Aller-retour. Journal d'un photographe. El 2006, va iniciar un nou projecte a la Xina, Confusions Chinoises. El 2007 va rodar a Marsella la seva darrera pel·lícula sobre el destí de deu joves amb dificultats que havia conegut i fotografiat feia vint anys.

## Referències

* ↑ «Patrick Zachmann». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Conflicte amb els mamelucs (1400)

El conflicte de Tamerlà amb els mamelucs fou un enfrontament no armat que es va desenvolupar el 1400 i va culminar el 1403 quan els mamelucs van reconèixer formalment la sobirania de Tamerlà
En temps del sultà Barquq, un doctor religiós de Sawa a l'Iraq Ajamita fou enviat per Timur a Egipte com ambaixador. Es va aturar a Rahba, a la frontera, i va arribar l'ordre del sultà de matar-lo. Ja anteriorment l'amir Atilmish, governador timúrida d'Awnik, havia estat fet presoner en un combat contra Kara Yusuf dels kara koyunlu, i enviat al Caire on era retingut presoner.
El 1400, Tamerlà va enviar uns ambaixados amb una carta al sultà, que ara era Fàraj, el fill de Barquq, recriminant l'assassinat del ambaixador i l'empresonament de l'amir Atilmish per part del seu pare, i exigia l'alliberament de l'amir o en cas contrari els seus exèrcits assolarien Egipte i Síria en una cruel matança, cremant i saquejant les propietats; i si ignorava l'advertència seria responsable de la sang dels musulmans que morissin. L'ambaixadors que portava el missatge es va aturar a Alep on va quedar confinat a l'espera de comunicar la seva arribada al sultà; el jove Fàraj i els seus assessors van optar per ignorar el avis i es va ordenar la detenció de l'ambaixador. Sudun, virrei de Damasc, el va detenir i segons Yazdi el va empresonar.
Això va desfermar la irritació de Tamerlà que va decidir aprofitar la inacció de Baiazet I després d'haver perdut Sivas i les possessions de la zona de l'Eufrates (Malatya, Behesni i Kiakhta), per penetrar cap a Síria.

## Referències

* 1 2 Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, V, 17
* ↑ Tamerlane, Sword of Islam, Conqueror of the World, per Justin Marozzi
* ↑ Marozzi diu que el va executar; Yazdi assegura que fou executat més tard, durant l'atac a Damasc
# Laurent Gounelle

Laurent Gounelle (Cevenes, 10 d'agost de 1966) és un escriptor francès i especialista en desenvolupament personal. Autor de quatre novel·les que s'han convertit en best-seller des del moment de la seva publicació.

## Biografia

Laurent Gounelle prové d'una família d'avantpassats belgues, holandesos i italians. Rep una educació molt estricta que el porta a la seva passió pels llibres i la psiquiatria. Finalment per oposició paterna va estudiar Ciències Econòmiques primer a la Universitat Dauphine i llicenciant-se a la Sorbona el 1988. Més tard comença a treballar com a executiu fins que arriba a una crisi existencial en la qual es replanteja la vida que està portant.
Recupera la seva passió per la psiquiatria i comença a especialitzar-se en psicologia i desenvolupament personal i en PNL (Programació Neurolingüística) recorrent durant 15 anys Europa, Estats Units i Àsia, com a consultor en recursos humans.
El 2006 publica la seva primera novel·la L'home que volia ser feliç, que ràpidament es converteix en un best-seller a França i més tard en altres països.. El 2010 va publicar la segona obra, "Les dieux voyagent toujours incognito / Dieu voyage toujours incognito" que pren immediatament el lideratge de les llistes de vendes i també es converteix en un best-seller a Espanya i en la majoria de països d'Amèrica del Sud, i va rebre el 2011, el "Prix littéraire du roman d'entreprise".

## Obres

* L'Homme qui voulait être heureux (2008). Traduïda al català.
* Les dieux voyagent toujours incognito / Dieu voyage toujours incognito (2010). Traduïda al català
* Le philosophe qui n'était pas sage (2012) Traduïda al català
* Le jour où j'ai appris à vivre (2014)
* Et tu trouveras le trésor qui dort en toi (2016)
* Je te promets la liberté (2018)

## Referències

* ↑ Psychologies.com. «Laurent Gounelle : de la dépression au bonheur», 06-11-2014. [Consulta: 27 setembre 2016].
* ↑ «Laurent Gounelle» (en francès). [Consulta: març 2019].
* ↑ «Laurent Gounelle Biographie» (en francès). [Consulta: març 2019].
* ↑ «Prix Littéraire d'entreprise 2011» (en francès), 25-03-2011. [Consulta: març 2019].
* ↑ Gounelle, Laurent. L'home que volia ser feliç. Barcelona: Columna, 2011. ISBN 9788466414272.
* ↑ Gounelle, Laurent. No me n'aniré sense dir-te on vaig. Barcelona: La Butxaca, 2014. ISBN 9788499307961.
* ↑ Gounelle, Laurent. Et portaré a un lloc on tot és possible. Barcelona: Columna, 2013. ISBN 9788466416115.
# Cora d'Antenor

La Cora d'Antenor (en grec antic: Κόρη του Αντήνορος, Filla d'Antenoros) és una antiga estàtua grega representativa del període arcaic esculpida en marbre de Paros que es trobà entre les ruïnes de l'Acròpoli d'Atenes, molt prop del Moscòfor. Ara s'exposa al Museu de l'Acròpoli.

## Descripció

És l'estàtua més gran, quant a alçada, de les trobades a l'Acròpoli d'Atenes, segurament exposada com un regal per a la dea Atena. Representa una jove musculosa amb el peu lleument avançat a la dreta. Vesteix un quitó i porta damunt un himatió, una espècie de mantell o xal.
Duu un braçalet verd tallat al braç esquerre, que sembla estar connectat al penjoll del quitó. Dues ratlles vermelles i verdes decoraven la vora inferior de l'himatió. El cabell n'és prou llis, tot i que al front s'albira un serrell dissenyat amb rínxols. La diadema que porta té restes d'una decoració serpentejant pintada.
Té els ulls i la boca horitzontals, amb el característic somriure arcaic. Les parpelles inferiors són rectes, mentre que en la part superior estan arquejades seguint l'estil àtic, com la forma de la cara i les orelles. Té el mentó sòlid i quadrat. Les espatles són amples, mentre que la part inferior manca de profunditat; tots dos braços estan inusualment separats del cos i el braç esquerre no està modelat, sinó que s'uneix a la resta de l'estàtua.

## Interpretació

L'anàlisi de l'estàtua en situa la creació l'any 525 ae, potser per la mateixa època que el koúros d'Anàvissos. En aquells anys, Atenes vivia sota la tirania de Pisístrat, etapa en què els artistes gaudiren de freqüents encàrrecs, tant per a la ciutat com per a col·leccionistes particulars i càrrecs públics.
Les troballes en l'excavació inclogueren també fragments d'una base sobre la qual s'alçava l'estàtua, realitzada en marbre pentèlic en forma de capitell d'un pilar. Tot això deixava entreveure, per a Franz Studniczka, que estàtua i base estaven unides, tot i que hi ha hagut posteriors discrepàncies.

## Referències

* 1 2 «The Korai of the Acropolis». Acropolis Museum. Arxivat de l'original el 2019-06-30. [Consulta: 23 juny 2018].
* 1 2 «Athens, Acropolis 681 (Sculpture)». Perseus. [Consulta: 23 juny 2018].
* ↑ Dickins, Guy (1912): Catálogo del Museo de la Acrópolis. Volumen I: Escultura arcaica. Cambridge University Press, pp. 228-232.
* ↑ Gardner, Ernest Arthur (1889): Journal of Hellenic Studies. Vol. 10, p. 278.
# Corriol de triple collar

Charadrius tricollaris és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae) que rep en anglès el nom de "Three-banded plover" (corriol de triple collar). Habita estanys, aiguamolls i platges fluvials de l'Àfrica oriental i Meridional, des d'Eritrea, Etiòpia, República Democràtica del Congo i Gabon, cap al sud fins a Sud-àfrica i Madagascar.

## Taxonomia

Es reconeixen dues subespècies que alguns autors consideren espècies de ple dret:
* Charadrius tricollaris tricollaris - corriol de triple collar africà
* Charadrius tricollaris bifrontatus Cabanis, 1882 - corriol de triple collar de Madagascar

## Referències

* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ corriol de triple collar africà «Corriol de triple collar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2024(català)
* ↑ corriol de triple collar de Madagascar «Corriol de triple collar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2024(català)
# Coryphaenoides armatus

Coryphaenoides armatus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 102 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja invertebrats bentònics (especialment crustacis i holoturioïdeus) quan és jove. De més gran es nodreix de peixos i, ja essent totalment adult, s'alimenta d'eriçons de mar i cefalòpodes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 282-5180 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a tots els oceans de la Terra.

## Referències

* ↑ «Coryphaenoides armatus». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* ↑ Smale, M.J. 1996. Cephalophods as prey. IV. Fishes. Phil. Trans. R. Soc. Lond. B 351:1067-1081.
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990.
* ↑ Haedrich, R.L. i N.R. Henderson, 1974. Pelagic food of Coryphaenoides armatus, a deep benthic rattail. Deep-Sea Res. 21:739-744.
* ↑ Acadèmia Russa de Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.
* ↑ Iwamoto, T., 1990. Macrouridae. p. 192-206. A O. Gon i P.C. Heemstra (eds.). Fishes of the Southern Ocean. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
# Cosme de Montserrat

Cosme de Montserrat (la Selva del Camp, primer terç del segle xv - 1473) fou un religiós i polític català del segle xv, bisbe de Vic (1459-1473), entre altres càrrecs eclesiàstics.

## Biografia

Seguí la carrera eclesiàstica, essent mestre en teologia, medicina i arts, va arribar al Vaticà el 4 d'abril de 1455 amb el seguici del cardenal Alfons de Borja i va arribar a datari i confessor del Papa Calixt III. Va fer l'inventari de la Biblioteca d'aquest Papa i la va engrandir i millorar. Va restar al Vaticà fins a la mort del Papa.
Fou prior de la seu de Saragossa (1453-1454), ardiaca de St. Llorenç de Tarragona (1454-1455) i bisbe de Girona (1459) i després de Vic (1459-1464).
Fou partidari del príncep de Viana al que va defensar mentre va durar el seu empresonament, i el va acompanyar en ser alliberat i, a la seva mort (1461), en va propagar una suposada santedat. Fou contrari al rei Joan II. Fou membre del Consell del Principat i del Consell de Defensa creat el 1462 a l'inici de la guerra. Per tant, la seva posició era clarament oposada a la del cardenal Margarit, gran humanista català i una altra peça clau en la Guerra civil catalana del segle xv.
El juny de 1462, la Comuna del Camp es va declarar contrària al rei, sota la direcció de Cosme de Montserrat, deslliurant-se així de la jurisdicció real i de l'arquebisbe; el setembre d'aquell mateix any, les forces reals van desfer la comuna que va quedar ocupada i sotmesa a l'arquebisbe.
Va participar en la política de la Generalitat per resoldre el problema de la remença. El 1463 el bisbat de Barcelona el va proposar com a bisbe a la mort del que n'era el titular, però no fou confirmat pel Papa per ser contrari al rei Joan II; el 1464 fou deposat com a bisbe de Vic. Fou conseller de Pere de Portugal, del que fou després el marmessor (1467). Acabada la guerra (1472) va tornar a ser bisbe de Vic fins després del 1473 en què va morir.

## Obres

Va escriure:
* Defensorium ecclesiae potestatis
* Miraculum grande de Nostra Dona del Portal
* Inuentarium librorum grecorum et latinorum pape Callisti datum per me Cosmam pape pro camere apostolice

## Referències

* ↑ El pare Albareda, un dels pocs estudiosos de Cosme de Montserrat, n'estudià la seva actuació a la Biblioteca Vaticana
* ↑ Robert Brian Tate, Joan Margarit i Pau. Cardenal i bisbe de Girona. Curial, Barcelona 1976

## Bibliografia

* Mariàngela Vilallonga, La literatura llatina a Catalunya al segle xv. Repertori bio-bibliogràfic, 1993, ISBN 978-84-7256-930-0.
* Fèlix Torres Amat, Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes, Barcelona, 1836.

## Enllaços externs

* Biografia de Cosme de Montserrat, per Mariàngela Vilallonga Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine..
* Bibliografia sobre Cosme de Montserrat, per Mariàngela Vilallonga Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine..
# Cotylopus rubripinnis

Cotylopus rubripinnis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,8 cm de longitud total i les femelles 4,94.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: les Comores i Mayotte.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Guichenot, A., 1863. Faune ichthyologique. A: L. Maillard, Notes sur l'ile de la Réunion (Bourbon). París. Fauna Ichthyol. Réunion 2nd Partie, Annexe C.. C1-C32.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Keith, P., T. Hoareau & P. Bosc, 2005. The genus Cotylopus (Teleostei: Gobioidei) endemic to the rivers of islands of the Indian Ocean with description of a new species from Mayotte (Comoros). Journal of Natural History, 39 (17): 1395 - 1406.
* 1 2 3 «Cotylopus rubripinnis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Keith, P., G. Marquet, P. Valade, P. Bosc i E. Vigneux, 2006. Atlas des poissons et des crustacés d'eau douce des Comores, Mascareignes et Seychelles. Muséum national d'Histoire naturelle, París. Patrimoines naturels, 65: 250p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Daniel Pio Dal Barba

Daniel Pio Dal Barba (Verona (Vèneto), 5 de maig, 1715 — Idem. 26 de juliol, 1801), va ser un compositor, violinista, cantant i poeta italià.

## BiografiA

Daniel Barba va ser el quart fill d'un hostaler i va aconseguir fama local a la zona del Vèneto. El 1744, la seva òpera Il Tigrane es va estrenar amb cert èxit, i durant diversos anys després va actuar a l'escenari com a tenor.

## Enregistraments seleccionats

* Messa da Morto breve (Rèquiem), Coro Istituzione Armonica, Ensemble Il Narvalo, Alberto Turco 2022
* Sonates per a violí - Valerio Losito, Federico Del Sordo, Diego Leverić, Cecilia Medi, Andrea Lattarulo, Carlo Calegari. Data de presentació: 28. 12. 2022

## Referències

* ↑ M.G. Dubiaga, The life and works of Daniel Pius Dal Barba (1715-1801), Ph.D dissertation, University of Colorado, College of Music, 1977
* ↑ Die Musik in Geschichte und Gegenwart, 1999m "Barba, dal Barba, Daniel (Pio) *5. Mai 1715 in Verona, †26. Juli 1801 ebd., Komponist, Violinist, Sänger, Dichter. Daniel Barba war das vierte Kind eines Gastwirtes und erlangte lokale Berühmtheit."
* ↑ Bertil H. Van Boer Historical Dictionary of Music of the Classical Period 2012 p. 150 "DAL BARBA, DANIEL ... In 1744 his opera Il Tigrane was premiered with moderate success, and over the next several years he performed on stage as a tenor.
# Desajustament vertebral

Referent a la spinologia i per extensió a la quiropràctica, un desajustament vertebral es considera una situació en la qual una o més vèrtebres no poden mantenir la seva dinàmica natural de moviment d'acord amb la disposició que ocupen en el conjunt de la columna vertebral, a causa del fet que el sistema nerviós no pot controlar adequadament el moviment i la posició de la vèrtebra.
Aquesta condició pot influir directament en el flux d'informació que es transmet des de i cap al sistema nerviós central, al mantenir una alteració en les ordres motores del sistema nerviós cap als músculs que controlen la posició de la vèrtebra. Un desajustament vertebral no s'entén, en cap cas, com un bloqueig de les vèrtebres (condició traumàtica clínica que implica una pèrdua de la mobilitat efectiva), o com una manca determinada d'alineació física en relació amb un determinat patró anatòmic o estàndard que pugui ser diagnosticat mitjançant mètodes clínics:

## Referències

* ↑ Guia d'avaluació de les competències. Volum 1: Competències. Institut d'Estudis de la Salut. Generalitat de Catalunya
* ↑ Flesia, Joseph M. Jr. D.C. The Vertebral Subluxation Complex: An Integrative Perspective. ICA International Review of Chiropractic 1992
* ↑ Keating, J., Charlton K., Grod, J., Perle, S., Sikorski, D., Winterstein, J. Subluxation: dogma or science?. Chiropractic Osteopathy. 2005
# Desmetilació

La desmetilació és una reacció química caracteritzada per l'eliminació d'un grup metil (-CH₃) d'una molècula. Als sistemes bioquímics, el procés de desmetilació sovint és catalitzat per un enzim, com és el cas de la família d'enzims hepàtics del citocrom P450.
Les proteïnes també són desmetilades, en general als seus residus de lisina. Sovint es produeix a causa de l'oxidació d'un substituent metil, convertint-se en un grup metilè (=CH₂), que després pot ser hidrolitzat per formar un formaldehid (H₂C=O).

## Vegeu també

* Metilació, la reacció inversa: l'afegit d'un grup metil a un compost.

## Referències

* ↑ Clayden, J.; Greeves, N.; Warren, S.; Wothers, P. Organic Chemistry. Oxford, Oxfordshire: Oxford University Press, 2001. ISBN 0-19-850346-6.
* ↑ Thomas M. Devlin. Bioquímica (en castellà). Publicat per Reverté, 2004. ISBN 84-291-7208-4