OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Prothylacynus patagonicus

Prothylacynus patagonicus és una espècie extinta de marsupial de la família dels borhiènids que visqué a Sud-amèrica durant el Miocè, fa entre 15,5 i 17,5 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina i Xile. Es tracta de l'única espècie del gènere Prothylacynus. Era un hipercarnívor de 65-80 cm de llargada i d'uns 30 kg que probablement es podia enfilar als arbres per empaitar les preses. El nom genèric Prothylacynus significa ‘abans de Thylacynus’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Prothylacynus patagonicus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ Ameghino, 1891, p. 312.
* ↑ Kemp, 2005, p. 202 i 204.
* ↑ Defler, 2019, p. 76 i 77.
* ↑ Palmer, 1904, p. 580.

## Bibliografia

* Ameghino, F. «Nuevos restos de mamíferos fósiles descubiertos por Carlos Ameghino en el Eoceno inferior de la Patagonia austral. — Especies nuevas, adiciones y correcciones» (en castellà). Revista Argentina de Historia Natural, 1, 1891, pàg. 289-328.
* Defler, T. History of Terrestrial Mammals in South America: How South American Mammalian Fauna Changed from the Mesozoic to Recent Times (en anglès). Springer, 2019. DOI 10.1007/978-3-319-98449-0. ISBN 978-3-319-98448-3.
* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# Notohip

El notohip (Notohippus toxodontoides) és una espècie extinta de mamífer notoungulat de la família dels notohípids que visqué a Sud-amèrica durant el Miocè inferior, fa entre 16,3 i 17,5 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina i Xile. Es tracta de l'única espècie del gènere Notohippus. El nom genèric Notohippus significa ‘cavall meridional’ i reflecteix el fet que el seu autor, el paleontòleg argentí Florentino Ameghino, creia erròniament que era un parent proper o un avantpassat dels èquids. La presència de cement a les corones de les dents, que també es dona en els èquids, és un cas de convergència evolutiva.

## Referències

* 1 2 Entrada «Notohippus toxodontoides» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ Palmer, 1904, p. 463.
* ↑ Rose, 2006, p. 230.
* ↑ Rose, 2006, p. 231.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Nannopetersius mutambuei

Nannopetersius mutambuei és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Inkisi (República Democràtica del Congo).

## Referències

* ↑ Hoedeman, J. J., 1956. Aquariumvissen Encyclopedie. De Bezige Bij. Amsterdam. v. 2: 530-728 v. 2: 530-728.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lunkayilakio, W.S. & Vreven, E., 2008. Nannopetersius mutambuei (Characiformes: Alestidae), a new species from the Inkisi River basin, Democratic Republic of Congo. Ichthyological Exploration of Freshwaters, 19 (4): 367-376.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Eucinepeltus

Eucinepeltus és un gènere extint de mamífers cingulats de la família dels clamifòrids que visqueren a Sud-amèrica durant el Miocè superior, fa entre 15,5 i 17,5 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina i Xile. Segons un estudi de l'anatomia dental i mandibular de diversos gliptodontins publicat el 2011, devia tenir una dieta més aviat selectiva i ocupar hàbitats relativament tancats. Les dents molars inferiors anaven creixent progressivament des de la primera fins a la cinquena.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eucinepeltus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ Vizcaíno et al., 2011, p. 314 i 317.

## Bibliografia

* Vizcaíno, S. F.; Cassini, G. H.; Fernicola, J. C.; Bargo, M. S. «Evaluating Habitats and Feeding Habits Through Ecomorphological Features in Glyptodonts (Mammalia, Xenarthra)» (en anglès). Ameghiniana, 48, 3, 2011, pàg. 305-319. DOI: 10.5710/AMGH.v48i3(364).
# Hapalorestes lovei

Hapalorestes lovei és una espècie extinta de mamífer mesonic de la família dels hapalodèctids que visqué a Nord-amèrica durant l'Eocè, fa entre 46,2 i 50,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Wyoming (Estats Units). Es tracta de l'única espècie del gènere Hapalorestes. Tenia un aspecte semblant al d'Hapalodectes, però era més gros. Es calcula que devia pesar uns 8 kg. El nom genèric Hapalorestes significa ‘muntanyenc delicat’, mentre que el nom específic lovei fou elegit en honor del doctor David Love.

## Referències

* 1 2 Entrada «Hapalorestes lovei» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 27 febrer 2024].
* ↑ Gunnell i Gingerich, 1996, p. 414.
* ↑ Gunnell i Gingerich, 1996, p. 417.
* ↑ Gunnell i Gingerich, 1996, p. 414 i 415.

## Bibliografia

* Gunnell, G. F.; Gingerich, P. D. «New Hapalodectid Hapalorestes lovei (Mammalia, Mesonychia) from the Early Middle Eocene of Northwestern Wyoming» (en anglès). Contributions from the Museum of Paleontology, University of Michigan, 29, 15, 1996, pàg. 413-418.
# Neopaganisme a Irlanda

El neopaganisme a Irlanda és l'expressió de diverses religions sorgides els darrers anys a Irlanda que imiten les antigues creences existents a l'illa. Actualment, corrents com la Wicca, el druïdisme o el politeisme celta tenen molts membres actius a la República d'Irlanda, tot i que el nombre declarat d'adherits és bastant petit.
Abans del 1990, els grups neopagans irlandesos eren considerats com excentricitats; no obstant, des d'aleshores la seva acceptació ha augmentat considerablement, principalment per dues raons: el declivi de la influència de l'església catòlica, provocant que algunes persones explorin altres sistemes de creences; i el descobriment d'alineacions astronòmiques en cercles de pedres, muntanyes i enterraments, indicant que els antics irlandesos estaven més avançats tecnològicament del què es pensava anteriorment.
El desenvolupament extensiu de carreteres i autopistes al país, iniciats a mitjans de la dècada de 1990, hn provocat la destrucció de diversos jaciments celtes, i els grups neopagans s'han involucrat sovint en protestes contra aquestes obres. Les protestes més nombroses es van realitzar contra l'autopista M3, que tallava per Tara-Skryne o vall de Gabhra, al comtat de Meath, i prop del Pujol de Tara, seu tradicional dels Alts Reis d'Irlanda. Els grups relacionats amb el druïdisme han estat els que més s'han involucrat en les protestes contra el desenvolupament de la carretera.

## Referències

* ↑ No hi ha dades exactes oficials, però els resultats del cens de 2006 indicava que 54.033 persones havien marcat la casella "Altres" a la pregunta sobre la seva religió; un percentatge d'aquestes persones, probablement, segueixen alguna tradició pagana. http://www.cso.ie/statistics/popnclassbyreligionandnationality2006.htm
* ↑ «Modern Day Druids at the Hill of Tara in Ireland».
# Manoïdeus

Els manoïdeus (Manoidea) són una superfamília de pangolins. Aparegueren a l'Eocè mitjà, fa uns 48,6 milions d'anys. Es diferencien de la resta de pangolins per una trentena curta de sinapomorfies de l'esquelet. Bona part de les sinapomorfies postcranials són adaptacions a un estil de vida excavador, com ara fissures en les falanges unguals i la fusió dels ossos escafoides i els semilunars. Els manoïdeus vivents es troben a Àfrica i Àsia, però els seus parents extints també vivien a Europa, incloent-hi el territori que avui en dia és Catalunya.

## Referències

* 1 2 Entrada «Manoidea» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ Challender, Nash i Waterman, 2020, «Phylogeny and systematics» (P. Gaubert, J. R. Wible, S. P. Heighton i T. J. Gaudin).
* ↑ Challender, Nash i Waterman, 2020, «Evolution and morphology» (T. J. Gaudin, P. Gaubert, G. Billet, L. Hautier, S. Ferreira-Cardoso i J. R. Wible).
* ↑ «Identificat el primer fòssil de pangolí a la península ibèrica». Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont, 2018. [Consulta: 3 març 2024].

## Bibliografia

* Challender, D. W. S.; Nash, H. C.; Waterman, C. Pangolins: Science, Society and Conservation (en anglès). Volum 1. Academic Press, 2020. ISBN 978-0-12-815507-3.
# 47 de l'Ossa Major d

47 de l'Ossa Major d (47 Ursae Majoris d) és un planeta extrasolar que es troba a aproximadament 46 anys llum de la Terra a la constel·lació de l'Ossa Major El planeta va ser descobert en un període llarg al voltant de l'estrella 47 Ursae Majoris. És actualment el planeta més exterior conegut al seu sistema planetari. La seva òrbita dura 38 anys i la planeta té una massa com a mínim 1,64 vegades la de Júpiter. És el planeta amb el període més llarg descobert amb l'espectroscòpia Doppler. L'evidència del planeta va ser descoberta utilitzant el periodegrama Bayesian Kepler el març de 2010.

## Vegeu també

* 47 Ursae Majoris a la ficció

## Referències

* 1 2 «A Bayesian periodogram finds evidence for three planets in 47 Ursae Majoris» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 19-02-2010, pàg. 731–747. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.16233.X.
* 1 2 3 Jason Wright «The California Legacy Survey. I. A Catalog of 178 Planets from Precision Radial Velocity Monitoring of 719 Nearby Stars over Three Decades» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 1, 7-2021, pàg. 8. DOI: 10.3847/1538-4365/ABE23C.
* ↑ Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Planet 47 Uma d» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «The planetary system 47 UMa hosts at least 3 planets.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].
Coordenades: 10$^h$ 59$^m$ 28.0$^s$; +40° 25′ 49″
# Mesoreodon

Mesoreodon és un gènere extint de mamífers artiodàctils de la família dels mericoidodòntids que visqueren a Nord-amèrica durant l'Oligocè, fa entre 23 i 33,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Califòrnia, Dakota del Sud, Florida, Idaho, Montana, Nebraska, Washington i Wyoming (Estats Units). Es troba a la base del llinatge evolutiu dels oreodonts enormes del Neogen. L'os hioide era molt peculiar i recorda el dels titís del gènere Callithrix. El nom genèric Mesoreodon significa ‘Oreodon mitjà’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Mesoreodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 març 2024].
* ↑ Prothero i Foss, 2007, «Family Merycoidodontidae» (M. S. Stevens i J. B. Stevens).
* ↑ Beddard, F. E. Mammalia (en anglès). Macmillan.
* ↑ Palmer, 1904, p. 415 i 416.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
* Prothero, D. R.; Foss, S. E. The Evolution of Artiodactyls (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2007. ISBN 978-0-8018-8735-2.
# Pir Ali Sulduz

Pir Ali Sulduz (a vegades esmentat com Pirali Selduz) fou un amir de Tamerlà a cavall del segle xiv i XV.
El 1394 Umar Xaikh fou cridat pel seu pare i va abandonar el setge de Sirjan, el qual va encarregar de culminar a Ideku Barles governador de Kirman, Shah Shahan governador de Sistan i a l'amir Pirali Selduz (Pir Ali Sulduz). No obstant Gudarz va resistir fins al 1396 i Pir Ali, tot i repetits assalts, no va poder complir l'encarrec (la conquesta fou efectuada per Temuke Kutxin, governador de Yadz).
Va participar en la campanya de l'Índia i el 1398 va ser nomenat comandant de la guarnició de Banu, comandament que va compartir amb Husayn Kurji. Aquesta guarnició dominava tota la frontera i Pir Ali i altres amirs van tenir l'habilitat de preparar un pont de vaixells a l'Indu que estava a punt pel 1399 i quan Tamerlà va arribar altre cop a la zona va poder travessar el riu sense cap problema ni demora
El 1404 Tamerlà havia retornat de l'Àsia Menor i al arribar a Ardebil va enviar als amirs Xah Malik i Pir Ali Sulduz, comandants de mil homes, a reagrupar unes tribus àrabs i de turcs khalaj de la regió de Sawa. Aquests turcs vivien a Qom, Sawa, Kashan, Txara i Perahan i Timur volia formar amb ells un cos d'exèrcit.
No se l'esmenta després de la mort de Timur el 1405.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 37
* ↑ Ibid, IV, 8
* ↑ Ibid, IV, 32
* ↑ Ibid, VI, 18
# 53 d'Aquari

53 d'Aquari (53 Aquarii) és l'estrella doble més pròxima de la constel·lació d'Aquari. Té una magnitud aparent de 5,55. Està aproximadament a 65,49 anys llum de la Terra.

## Referències

* ↑ «Search for associations containing young stars (SACY). I. Sample and searching method» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 12-2006, pàg. 695-708. DOI: 10.1051/0004-6361:20065602.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Third U.S. Naval Observatory CCD Astrograph Catalog (UCAC3). Indicat a la font segons: SIMBAD. Pàgina: 0. Data de publicació: 2009. Autor: Lisa Winter.
* 1 2 3 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Schuyler D. Van Dyk. Pàgina: -1. Llengua del terme, de l'obra o del nom: rus. Data de publicació: juny 2003.
* ↑ Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Martin Asplund «New constraints on the chemical evolution of the solar neighbourhood and Galactic disc(s)» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 26-05-2011, pàg. A138. DOI: 10.1051/0004-6361/201016276.
* ↑ David Montes «Chromospheric activity and rotation of FGK stars in the solar vicinity» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 9-2010, pàg. 79–79. DOI: 10.1051/0004-6361/200913725.
* ↑ David Montes «A spectroscopy study of nearby late-type stars, possible members of stellar kinematic groups» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 10-2010, pàg. A12. DOI: 10.1051/0004-6361/201014948.
# Vetusodon elikhulu

Vetusodon elikhulu és una espècie extinta de sinàpsids del clade dels epicinodonts que visqué a Àfrica durant el Permià superior, fa entre 252,2 i 259,9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica). Es tracta de l'única espècie del gènere Vetusodon. Era un cinodont de grans dimensions i constitució robusta. La base del crani feia com a mínim 18 cm de llargada. Tenia el musell curt i ample. El nom genèric Vetusodon significa ‘dent vella’, mentre que el nom específic elikhulu significa ‘gros’ en zulú.

## Referències

* 1 2 Entrada «Vetusodon elikhulu» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 9 març 2024].
* 1 2 Abdala et al., 2019, p. 1.000.
* ↑ Abdala et al., 2019, p. 988.
* ↑ Abdala et al., 2019, p. 987 i 988.

## Bibliografia

* Abdala, F.; Gaetano, L. C.; Smith, R. M. H.; Rubidge, B. S. «A new large cynodont from the Late Permian (Lopingian) of the South African Karoo Basin and its phylogenetic significance» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 186, 4, 2019, pàg. 983-1.005. DOI: 10.1093/zoolinnean/zlz004.
# Bolenga

La bolenga (Echium italicum L.) és una espècie pertanyent a la família de les boraginàcies que prolifera en llocs rocosos i herbacis a la zona del Mediterrani és una espècie pràcticament desconeguda. És una planta que arriba als 100-150 cm d'alçada i que forma una roseta erecta esplèndida densament estarrufada, amb fulles de color gris-verdes en forma de piràmide simètrica en les branques horitzontals amb una aroma deliciós, les flors de color rosa. Creixen a partir de juny fins a octubre, és particularment espectacular al juliol.
L'espècie comprèn tres subespècies:
* Echium italicum subsp. cantabricum Laínz. Endèmic de la província de Palència. És un tàxon vulnerable, localitzat a les orles herbàcies, a l'entorn dels prats de dall del port de Piedrasluengas. El Parc Natural de las Fuentes Carrionas y Fuente Cobre-Montaña Palentina protegeix a aquesta subespècie. La "vivorera blava de Piedrasluengas", com se la coneix, es troba en el Catàleg de Flora Amenaçada. .
* Echium italicum subsp. pyrenaicum Laínz (sin.: Echium asperrimum)
* Echium italicum subsp. italicum L.
Aquestes dues últimes subespècies són natives de la regió de la Mediterrània. A Espanya habiten les Illes Balears, Catalunya i la província d'Alacant. Proliferen als camps incultes, vores de camins, etc. Són herbes biennals, tenen una roseta de fulles lanceolades bastant gran, prop de 40 cm, de llarg, molt aspra al tacte. Es caracteritzen sobretot per la seva inflorescència que és alta, erecta, amb forma cilíndrica, està coberta per pèls rígids punxosos, les flors són blanques d'1 cm de llarg aproximadament. La subespècie pyrenaicum es diferencia perquè té una inflorescència més o menys cònica i té flors rosades. Quan estan en flor les inflorescències sobresurten entre la resta d'herbes dels camps, pel que són molt fàcils de reconèixer. Floreixen al mes de maig i juny.

## Referències

* 1 2 «Echium italicum». Real Jardín Botánico: Proyecto Anthos.
* ↑ «bolenga». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Catalogació 1132433.- Font: Greuter, W., Burdet, H.M. y desea, G. (ed.) 1984/1986: Lista de comprobación de Med (vol. 1 y 3). Nom: Subsp del italicum de Echium. cantabricum Laínz Nomencl. referència. Bol. Instalación Estud. Asturianos, Supl. Ci. 22:24. 1976. Laínz,M. & al. (1976) Aportaciones al conocimiento de la Flora Cántabro-Astur. XI (1); Supl. Ci. Bol. Inst. Estud. Asturianos 22: 3-44 SPA: P; Puerto de Piedrasluengas, 30TUN86 Fila: Subespècie Estat: acceptat
* ↑ Sinònims a Herbarivirtual
* ↑ Dades a Herbarivirtual
# Buru Lan Ediciones

Buru Lan de Ediciones, S. A. va ser una editorial espanyola, situada a Sant Sebastià, que entre 1970 i 1977 es va dedicar a l'edició de textos teòrics sobre diferents matèries i sobretot còmics, als quals va reivindicar com a art major. Era finançada per Javier Aramburu (pare de l'il·lustrador Javier Aramburu) i Manuel Salvat, i dirigida per Luis Gasca.

## Trajectòria

Des de 1971 i en forma de fascicles de periodicitat setmanal, Buru Lan va recuperar tires de premsa estatunidenques clàssiques (L'Home Emmascarat, Flaix Gordon, Príncep Valent) i va presentar sèries de còmics espanyols contemporanis (Drácula). També en fascicles, va editar l'enciclopèdia El cinema, que, en contra del que era més comuna a l'època, no es tractava d'una traducció de textos forans, sinó que incloïa articles originals de prestigiosos crítics autòctons com Angel Fernández-Santos, José Luis Garci, Pere Gimferrer, José Luis Guarner, Román Gubern, Francisco Llinás, Terenci Moix, Ricardo Muñoz Suay, Miquel Porter Moix, César Santos Fontela, Manuel Villegas López, etc. El Diccionari d'actors inclòs en aquesta enciclopèdia es considera a més el primer diccionari sobre aspectes concrets del cinema publicat a l'estat espanyol.
També va ser la primera a presentar sèries de Johnny Hart (B.C.) i va editar altres enciclopèdies, com a Pueblos de la Tierra.
El 1973, va llançar les revistes de còmics per a adults El Globo i Zeppelin que imitaven a les seves contrapartides europees, Charlie i Linus i van presentar autors com Al Capp, Bonvi, Feiffer, Mel Lazarus o Smythe.

## Referències

* 1 2 Cuadrado (2000), p. 191.
* ↑ Buru Lan y Drácula. Luis Gasca responde. (Tebeosfera, Sevilla / San Sebastián, 28-I-2010), tebeosfera.
* ↑ Memba, Javier (04/02/2001). Libros de cine (XXVI), El Mundo.
* ↑ Memba, Jabier (18/06/2003). Descubra el mejor libro de la Feria, El Mundo.
* ↑ EFE (09/03/2008). Cien millones de lectores celebran el 50 aniversario del cómic 'B. C.', El Norte de Castilla.
* ↑ Altarriba, Antonio en Alary (2002).

## Bibliografia

* CUADRADO, Jesús. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso 1873-2000.. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000. ISBN 84-89384-23-1.
# Buydash Khan

Buydash Khan (Uziak Khan, Uziaq Khan, Uziag Khan, Ahmed Khan, Uzbeg o Uzbek Khan) fou kan dels kazakhs vers 1533-1538.
Va succeir al seu germà Tagir Khan. Fou una època de confusió sobre qui governava als kazakhs i diversos caps són esmentats, i el principal Ahmed Khan o Uziag Khan que va morir a mans d'Urak Mirza en la lluita contra Seydyak o Seidiak, príncep nogai (vers 1520-1530).
Buydash o Uziaq Khan seria el Uziag o Uziak germà de Yadik (i per tant germà de Kasim Khan) del qual se sap que tenia un fill de nom Bulat Sultan (Bulak Sultan) i que junt amb aquest fill va morir en batalla contra els nogais. Bulat o Bulak seria ancestre d'Abu l-khayr I (II) de l'Horda Petita dels kazakhs (1718 - 1748).
Se sap que vers el 1533 els nogais van expulsar molts kazakhs de les seves estepes (el modern Kazakhstan) però el 1535 els kazakhs haurien derrotat al príncep de Taixkent i poc després als calmucs. Vers el 1537 no obstant el kan nogai Yusuf (1536-1554) va escriure al tsar informant que havia derrotat els kazakhs.
El 1538 apareix al front dels kazakhs Ak Nazar Khan, fill de Kasim Khan.

## Nota

* ↑ aquest Seidiak es amb seguretat el príncep Seidiak que el 1535 va escriure al tsar Ivan IV Vasilievitx (Ivan el Terrible) on anunciava que els seus veïns se li havien sotmès i que el kan kazakh "Usian Mahmed" vivia amb ell junt als seus 15 fills; aquest Usian seria el mateix que Ahmed Khan o Uziag Khan (o a vegades Uzbeg Khan)

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Cala Comptessa

Cala Comptessa o Cala Comtessa és una cala situada a nou quilòmetres de Palma, entre la Punta des Bufador i la Platja d'Illetes. Fa part de la zona urbana dita Illetes. Es troba davant de l'Illa de la Caleta.

## Etimologia

Segons l'Onomasticon Cataloniae, on no apareix una referència específica per la Cala Comptessa, Comtessa és un error o deformació de contesa 'lluita, disputa' (català classic), aplicat a territoris disputats entre diverses entitats privades o municipis, que s'hauria atribuït a unes fantàstiques dames comtals.
Al Mapa General de Mallorca, de Josep Mascaró Pasarius, pren el nom de Cala Contesa, i al Corpus de toponímia de Mallorca del mateix autor no hi figuren aclariments.
A la Gran Enciclopèdia de Mallorca se diu que la cala pren el nom d'una contesa entre els municipis limítrofs i els propietaris de les terres.

## Referències

* ↑ Joan Coromines, Onomasticon Cataloniae vol. III. 1995
* ↑ Mascaró Pasarius, J., Mapa general de Mallorca, 1987.
* ↑ Mascaró Pasarius, J., Corpus de toponímia de Mallorca, 1962.
* ↑ «Cala Contesa». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 84-8661702-2.

## Enllaços externs

* Cala Comptessa Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine.