OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fränk Schleck

Fränk Schleck (Mondorf-les-Bains, 15 d'abril del 1980) és un ciclista luxemburguès que fou professional del 2000 al 2016.
La temporada 2005, Fränk i el seu germà petit Andy (guanyador del Tour de França de 2010) es reuniren al Team CSC, i es repartiren els campionats de Luxemburg: Fränk guanyà la cursa en ruta i Andy guanyà la contrarellotge. El seu pare Johnny Schleck també fou un ciclista en ruta professional entre el 1965 i el 1974. En el seu palmarès destaquen dues etapes del Tour de França l'Amstel Gold Race de 2006 o la Volta a Suïssa de 2010.
El juliol de 2012 donà positiu en un control antidopatge efectuat durant la disputa del Tour de França. L'UCI convidà el ciclista a abandonar i així ho feu. Schleck denuncià que possiblement havia estat enverinat. La contraanàlisi confirmà el positiu.

## Palmarès

* 2001
** Campió de Luxemburg sub-23 en ruta
** Cursa en línia dels Jocs dels Petits Estats d'Europa
* 2002
** Campió de Luxemburg sub-23 en ruta
** Campió de Luxemburg sub-23 en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa de la Hessen-Rundfahrt
* 2005
** Campió de Luxemburg en ruta
* 2006
** 1r a l'Amstel Gold Race
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 2007
** 1r al Giro de l'Emília
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 2008
** Campió de Luxemburg en ruta
* 2009
** 1r a la Volta a Luxemburg i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Califòrnia
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 2010
** Campió de Luxemburg en ruta
** 1r a la Volta a Suïssa i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Luxemburg
* 2011
** Campió de Luxemburg en ruta
** 1r al Critèrium Internacional i vencedor d'una etapa
* 2014
** Campió de Luxemburg en ruta
* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya

### Resultats al Tour de França

* 2006. 10è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2007. 17è de la classificació general
* 2008. 5è de la classificació general Porta el mallot groc durant 2 etapes
* 2009. 5è de la classificació general. Vencedor de la 17a etapa
* 2010. Abandona (3a etapa)
* 2011. 3r de la classificació general
* 2012. No surt per haver donat positiu en un control antidopatge (16 etapa)
* 2014. 12è de la classificació general
* 2016. 34è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2005. 42è de la classificació general
* 2012. Abandona (15a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2004. 46è de la classificació general
* 2009. Abandona (11a etapa)
* 2010. 5è de la classificació general
* 2015. 24è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Franck Schleck es perdrà el proper Tour de França per una lesió al genoll». 324.cat, 24-06-2015. [Consulta: 24 juny 2015].
* ↑ «Frank Schleck dona positiu al Tour per un diürètic». El Punt-Avui, 18-07-2012. [Consulta: 19 juliol 2012].
* ↑ «Schleck denunciará que fue "envenenado" si se confirma su dopaje» (en castellà). Marca, 18-07-2012. [Consulta: 27 juliol 2012].
* ↑ «El contraanálisis de Schleck también da positivo» (en castellà). Marca, 20-07-2012. [Consulta: 27 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Palmarès de Frank Schleck a sitiodeciclismo.net
# Antoni Caixal

Antoni Caixal (Tarragona, c. 1360 - Constança, Sacre Imperi Romanogermànic, 1417), fou un teòleg, jurista i escriptor català en llengua llatina. Gran mestre de l'Orde de la Mercè, és venerat com a sant en el si d'aquest orde.

## Biografia

Membre d'una família tarragonina noble, fou doctor en teologia, doctor en ambdós drets i catedràtic de cànons a Lleida i Osca. Formà part de l'orde mercedari a Barcelona, i estudià teologia a les universitats de París i Tolosa.
Fou elegit quinzè mestre general de l'Orde de la Mercè en setembre de 1405. Defensor de la unitat de l'Església, lluità per acabar amb el Cisma d'Occident. Va participar en el Concili de Perpinyà i al Concili de Constança, on fou elegit bisbe de Lió, càrrec que no acceptà fins que l'Església no s'hagués reunificat, per la qual cosa no l'ocupà mai. A Constança va polemitzar sobre si el papa l'havia d'elegir el Concili, com sostenia ell, o el col·legi cardenalici, com sostenien, entre d'altres, Joan Ramon Folc, comte de Cardona i almirall d'Aragó.
Se'n destaca el seu elegant discurs dirigit al Concili de Constança amb motiu de la mort del rei Ferran I d'Aragó, ple de citacions de la Sagrada Escriptura, de la literatura patrística, sant Agustí i sant Ambròs, i d'autors clàssics com Aristòtil, Ciceró i Sèneca, junt amb Petrarca.
Morí durant la celebració del Concili, el 25 de maig de 1417, i al seu enterrament hi assistiren tots els representants (entre ells el seu bon amic Antoni Tallander), els ambaixadors i, àdhuc, l'emperador Segimon.
Se li atribuïren miracles i morí en llaor de santedat. És venerat com a sant al si de l'Orde de la Mercè, amb festivitat al seu calendari el 25 de maig.

## Obres

* Tractatus de unione Ecclesiae
* Oratio "Optabat illa imperialis maiestas"
* Oratio funebris (Constança, 30 d'abril de 1416)
* Oratio "Benedictus deus" (Constança, 15 de maig de 1416)
* Oratio (Constança, 4 de juliol de 1416)
* Oratio "Ecce rex tuus uenit" (Constança, 15 d'octubre de 1416)
* Epístoles al rei Ferran

## Bibliografia

* Mariàngela Vilallonga La literatura llatina a Catalunya al segle xv. Repertori bio-bibliogràfic (1993, ISBN 978-84-7256-930-0)
* Fèlix Torres Amat Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes Barcelona, 1836
# Deventer

Deventer és un municipi de la província d'Overijssel, al centre-est dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 97.933 habitants repartits per una superfície de 134,37 km² (dels quals 3,06 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

| Nom | Població |
| Deventer * | 79.240 |
| Bathmen | ca. 5.500 |
| Schalkhaar | ca. 4.700 |
| Diepenveen | ca. 4.300 |
| Lettele | 520 |
| Okkenbroek | 450 |
| Font: CBS ||

## Agermanaments

* Tartu
* Sibiu

## Política

El consistori de Deventer té 37 regidors.
| 'Partit | 1998 | 2002 | 2004 |
| PvdA | 10 | 10 | 10 |
| GroenLinks | 4 | 5 | 6 |
| CDA | 5 | 6 | 5 |
| Algemeen Plattelands Belang | - | - | 5 |
| VVD | 7 | 6 | 4 |
| Algemeen Deventer Belang* | 7 | 5 | 2 |
| SP | 1 | 2 | 2 |
| D66 | 2 | 2 | 2 |
| ChristenUnie | 1 | 1 | 1 |

## Persones il·lustres

* Matthias Quad (1557-1613), cartògraf i gravador
* Jan Pieterszoon Sweelinck, músic
* Anton Hölzel, presoner polític dels nazis i curador dels nens de l'Escola del Bullenhuser Damm, assassinat pels nazis el 21 d'abril del 1945
* Rosa de Vries-van Os (1828-1889) soprano.

## Enllaços externs

* www.deventer.nl
# Bo'ortchu

Bo'ortchu fou un general mongol de Genguis Kan de la tribu mongola dels arulat.
El jove Temudjin (el futur Genguis Kan) estava sortint de la pobressa i va aconseguir tenir nou cavalls, però vuit li foren robats per lladres de l'estepa; Temudjin els va recuperar gràcies a l'ajut del jove Bo'ortchu (o Bogortchu) fill d'un cap arulat, que en endavant va esdevenir el seu més fidel lloctinent i més tard un dels seus millors generals.
Quan Genguis Kan ja havia estat proclamat dels mongols (ho fou el 1194) però encara era vassall de Wang Khan dels kerait, hi va haver una guerra entre naimans i kerait. En la part final de la lluita els naiman van envair el país kerait, i Djagambu (germà de Wang khan) i Ilqa Sangun (fill de Wang Khan) van haver de fugir. Wang va cridar en ajut a Genguis Kan que li va enviar als seus "quatre gran guerrers" (dorben kulu'ud) és a dir a Boortchu, Muqali, Boroqul i Tchila'un, que van salvar al darrer moment a Ilqa Sangun, van expulsar els naiman de les terres kerait i van recuperar el bestiar agafat pels naiman. Qassar, germà de Genguis Kan, va acabar la campanya amb una gran victòria sobre els naiman.
El 1203 es va produir la ruptura entre mongols propis i kerait. Els keraits i els seus aliats van iniciar un atac, i Genguis Kan es va retirar a la serralada de Maooundur i després cap a la muntanya Alan o Nga-lan, contrafort de la cadena del Khingan, prop del naixement del Khalkha-gol. La batalla decisiva es va produir poc després i la superioritat numèrica dels kerait va obligar a Genguis Kan a retirar-se en arribar la nit i poc després se li van unir les forces que dirigien el seu fill Ogodai (que va ser ferit) i els seus lloctinents Bo'ortchu i Boroqul. Genguis va iniciar la retirada seguint el Khalkha-gol.
Era germà del general Tuqulqu-tcherbi, que el 1231-1232 va participar en la campanya de la Xina contra els jurchen (dinastia Jin) a les ordes de Tului, el fill petit de Genguis Kan.

## Referències

* ↑ Rashid al-Din l'anomena Khalaldjin-alt
* ↑ de fet primer va seguir pel actual Olkhui, que surt de les muntanyes Khingan i desaigua a un petit llac cel Gobi oriental, i després pel Khalkha-gol
# Müezzinzade Ali Paixà

Müezzinzade Ali Paixà , o Müezzinzade Ali Paşa , va ser un marí otomà, gran almirall de la flota imperial entre 1569 i 1571.
Fill d'un muetzí, va arribar a ser favorit del sultà Selim II i es va casar amb una de les seves filles. Va ser un dels comandants de la flota de 188 naus que va envair i conquerir l'illa de Xipre el juliol de 1570.
És recordat, sobretot, per haver estat el comandant en cap de la flota otomana a la batalla de Lepant el 7 d'octubre de 1571. Ali Paixà portava en aquella batalla un gegantí estendard verd que li havia lliurat el sultà Selim i al que s'anomenava «Bandera dels Califes». Portava brodats d'or uns versets de l'Alcorà i el nom d'Al·là repetit vuit mil vegades. La seva galera, Sultana , va combatre amb La Reial que manava Joan d'Àustria. A bord de la seva nau, Ali Paixà va rebre un tret d'arcabús al cap, i a continuació va ser decapitat per un soldat espanyol i el seu cap posat en una pica, fet que va minar la moral dels otomans i va contribuir a la seva derrota.

## Bibliografia

* Yayın Kurulu, "Ali Paşa (Müezzinzade)" (1999), Yaşamları ve Yapıtlarıyla Osmanlılar Ansiklopedisi, İstanbul:Yapı Kredi Kültür Sanat Yayıncılık A.Ş. tom 1 p.229 ISBN 975-08-0072-9
* Edward Hamilton Currey: Sea-Wolves of the Mediterranean. John Murrey, Londres, 1910.
* Gábor Ágoston, Bruce Alan Masters, Encyclopaedia of the Ottoman Empire. Editor: Infobase Publishing, 2010. ISBN 1438110251 ISBN 9781438110257
# Fenilpropanoide

Els fenilpropanoides són una família diversa de compostos orgànics ques són sintetitzats per les plantes a partir dels aminoàcids fenilalanina i tirosina. Els fenilpropanoides a les plantes exerceixen indirectament protecció contra la llum ultraviolada, hervíbors i patògens i com pigments florals i aromes per a la pol·linització.

## Aldehids cinàmics i monolignols

La reducció dels grups funcionals de l'àcid carboxílic en els àcids cinámics proporciona els aldehids corresponents, com el cinamaldehid. Una nova reducció proporciona monolignols, incloent l'alcohol cumaril, l'alcohol conifilè i l'alcohol sinapil, que només varien en el seu grau de metoxilació. Els monolignols són monòmers polimeritzats per generar diverses formes de lignina i suberina, que s'utilitzen com a component estructural de les parets cel·lulars.

## Safrol

Els fenilpropens, com l'eugenol, el xavicol, el safrol i l'estragol, també es deriven dels monolignols. Aquests compostos són els components primaris de diversos olis essencials.

## Referències

* ↑ Barros J, Serrani-Yarce JC, Chen F, Baxter D, Venables BJ, Dixon RA. 2016. Role of bifunctional ammonia-lyase in grass cell wall biosynthesis. Nat. Plants. 2: 16050. doi:10.1038/nplants.2016.50. PMID: 27255834
* ↑ Davey MP, DN Bryant, I Cummins, P Gates, TW Ashenden, R Baxter, R Edwards. 2004. Effects of elevated CO2 on the vasculature and phenolic secondary metabolism of Plantago maritima. Phytochemistry. 65. 2197-2204

## Bibliografia

* K Hahlbrock, D Scheel «Physiology and Molecular Biology of Phenylpropanoid Metabolism». Annual Review of Plant Physiology and Plant Molecular Biology, 40, 1989, pàg. 347–69. DOI: 10.1146/annurev.pp.40.060189.002023.
# V Premis Turia

Els V Premis Turia foren concedits el juliol de 1996 per la revista valenciana Cartelera Turia amb la intenció de guardonar les persones i col·lectius que haguessen destacat l'any anterior en qualsevol de les categories i seccions que cobria la revista: cinema (pel·lícula espanyola i estrangera, actor i actriu), teatre, arts plàstiques, literatura, gastronomia, mitjans de comunicació, esports, música, literatura, etc. La llista de guanyadors era escollida per l'equip de redactors i col·laboradors de la revista.
El premi consistia en una estàtua que imitava la que sortia a la mítica pel·lícula El falcó maltès (1950) de John Huston.

## Guardons

Els guanyadors de l'edició foren:
| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor Pel·lícula Espanyola | Nadie hablará de nosotras cuando hayamos muerto | Agustín Díaz Yanes |
| Millor Pel·lícula Estrangera | Lamerica | Gianni Amelio |
| Millor Opera Prima | Antártida | Manuel Huerga |
| Millor Actor | Carlos Fuentes Cuervo | Antártida |
| Millor Actriu | Rosana Pastor | Terra i llibertat |
| Premi Especial de Cinema | Manuel Gutiérrez Aragón | El rey del río |
| Millor contribució teatral | José Luis Gómez | Retablo de la avaricia, la lujuria y la muerte |
| Menció especial teatre | Sala Escalante | 10è Aniversari |
| Millor contribució gastronòmica | El Ángel Azul | - |
| Millor contribució als mitjans de comunicació | Júlia Otero | La radio de Julia |
| Millor contribució literària | Alfons Cervera | El color del crepúsculo |
| Premi Especial Literatura | Javier Alfaya | |
| Millor contribució esportiva | Fernando Gómez Colomer | |
| Millor contribució musical | Orquestra de València | |
| Millor contribució a les arts plàstiques | Miguel Calatayud Cerdán | L'aventura del dibuixant |
| Millor contribució cívica | Coordinadora Salvem el Botànic, Recuperem Ciutat | |
| Premi Especial | Centre Excursionista de València | 50è Aniversari |
| Premi Especial Humor | Moncho Alpuente | -- |
| Millor pel·lícula porno «El rincón del piu» | Le parfum de Mathilde | Marc Dorcel |
| Millor Actriu Porno Europea | Selen | - |
| Premi Huevo de Colón | Xuso Civera i J.R. Seguí | manteniment de la trinxera cívica i cultural entre les séquies reials de Montcada i Xúquer |

## Premi per votació dels lectors

| Categoria | Pel·lícula | Director |
| Millor pel·lícula espanyola | Nadie hablará de nosotras cuando hayamos muerto | Agustín Díaz Yanes |
| Millor pel·lícula estrangera | Il postino | Michael Radford |

## Referències

* ↑ Manuel Salvador i Jardí 50 anys de Cartelera Turia. Una publicació insòlita en el sistema comunicatiu valencià, p. 42
* ↑ Web de Bodegas Vinetur, guanyadores d'un premi a la XXI Edició, amb una foto de l'estatueta
* ↑ Guardonats als V Premis Turia al web de Cartellera Turia

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1995
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1995
* X Premis Goya
* V Premis de la Unión de Actores
* 40a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
# Vagó de tren

Un vagó de tren és un tipus de material rodant ferroviari autònom que pot acoblar amb altres per formar un tren i que no té tracció pròpia. Existeixen, principalment, tres tipus:
* Els vagons de mercaderies
* Els cotxes de passatgers
* Els furgons

## Vegeu també

* Material rodant
* Cotxe-llit
* Vagó schnabel

## Referències

* ↑ Reglament General de Ciculación d'ADIF, Títol V
# Solenangis impraedicta

Solenangis impraedicta és una nova espècie d'orquídia descoberta l'11 de març de 2024 a l'illa de Madagascar.

## Descripció

Solenangis impraedicta es una planta que en que destaca per tenir el tercer esperó més llarg mai registrat entre les plantes amb flor, i l'esperó del tub de nèctar més llarg de qualsevol planta coneguda en relació amb la mida de la flor, que fa 33 cm de llarg. Això contrasta amb les flors petites de 2 cm i ten un color groguent blanquinós. És l'única espècie nova d'orquídies amb una adaptació tan extrema a la pol·linització de l'arna Xanthopan praedicta; que va ser descoberta l'any 1965.

## Distribució i hàbitat

Solenangis impraedicta és endèmica al centre de l'illa de Madagascar.

## Taxonomia

Solenangis impraedicta va ser descrita per Tariq Stévart, João Farminhão, Marie Savignac, Simon Verlynde i Current Biology 34: R189-R190, a l'any 2024.

### Etimologia

Solenangis: epítet grec composta per dues paraules solen = tub (o pot ser un canal, canal) i angis = atuell; que es refereix al llavi en forma d'embut o en al·lució al llavi infundibuliforme, que mancat de disc, està format íntegrament per un esperó.
impraedicta epítet llatí que significa "imprevisible".

## Referències

* 1 2 «Solenangis impraedicta». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 24 març 2024].
* 1 2 3 Putol, Rodielon «A new orchid species expands Darwin's predicted pollination guild in Madagascar» (en anglès). Missouri Botanical Garden, 14-03-2024 [Consulta: 24 març 2024].
* 1 2 «Descoberta nova espécie de orquídea de Madagáscar» (en portuguès). Renascença, 12-03-2024. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ Putol, Rodielon «New orchid species, Solenangis impraedicta, sets a world record» (en anglès). Earth.com, 18-03-2024. DOI: 10.1016/j.cub.2024.01.012 [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ Farminhão, João; Savignac, Marie; Droissart, Vincent; Lowry, Porter P.; Rajaonarivelo, Nirina; Ramandimbisoa, Brigitte; Verlynde, Simon; Todivelo, Arsela; Stévart, Tariq «A new orchid species expands Darwin’s predicted pollination guild in Madagascar» (en anglès). Current Biology, vol. 34, 5, 3-2024, pàg. R189–R190. DOI: 10.1016/j.cub.2024.01.012.
* ↑ «Genus Solenangis» (en anglès). casabio The home of biodiverity. [Consulta: 28 març 2024].
# Verjaget, zerstreuet, zerrüttet, ihr Sterne, BWV 249b

Verjaget, zerstreuet, zerrüttet, ihr Sterne, BWV 249b (Dissipar-los, dispersar-los, destruir-los, cels) amb el subtítol Die Freier des Genius (La Festa del Geni) és una cantata profana de Johann Sebastian Bach, interpretada a Leipzig el 25 d'agost de 1726 per a l'aniversari del comte Joachim Friedrich von Flemming. Només es conserva el text de Picander; és una paròdia de la cantata pastoral BWV 249a.

## Referències

* ↑ Alfred Dürr. The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005

## Bibliografia

* Daniel S. Vega Cernuda. “Bach. Repertorio completo de la música vocal”. Cátedra, Barcelona, 2004.
* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
* J.S. Bach Home Page Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine.
# Villa Borghese Pinciana

La Villa Borghese Pinciana és un palau situat a Roma, enclavat en els jardins de Villa Borghese, al turó del Pincio. Alberga actualment la Galeria Borghese.

## Història

L'edifici principal de la vila que actualment hi ha la Galeria Borghese és obra de l'arquitecte Flaminio Ponzio. La seva edificació va començar el 1612 per encàrrec del cardenal Borghese, que la va fer servir com a vila suburbana , als afores de la Ciutat Eterna. Però el 1613, Ponzio va morir i és succeït en l'obra per Giovanni Vasanzio (el veritable nom era Jan Van Sant), que va projectar una façana amb una terrassa en forma d'U, decorant el conjunt amb nínxols, vànols, estàtues clàssiques i relleus.
La Villa Borghese-Pinciana o Casina Borghese s'erigia ja amb fama als afores de la Roma del segle xvii. el 1644, el viatger britànic, John Evelyn la va descriure com un « Eliseo del plaer amb fonts de variats mecanismes, oliveres i petits rierols d'aigua ». Evelyn també va dir que era un « viver » d'estruços, paons, cignes i grues i « diverses i estranyes bèsties ». El príncep Marcantonio IV Borghese (1730 - 1800) va redissenyar els jardins a l'estil anglès i el 1775, sota la direcció de l'arquitecte Antonio Asprucci, va reemplaçar els llavors antiquats tapissos i domassos de cuir de la vila i va reordenar les escultures i antiguitats dels Borghese seguint un criteri temàtic, que va ser notablement acollit per la societat romana.

## Museu públic

La conversió de l'edifici en un genuí museu públic, que es va produir a finals del segle xviii, va ser l'objecte d'una exposició al Getty Center de Los Angeles, el 2000, en ocasió de l'adquisició del centre de cinquanta-quatre dibuixos relatius a aquest esdeveniment.
El 1808, a conseqüència del dèficit en el llegat Borghese, el príncep Camillo Borghese, cunyat de Napoleó, va vendre algunes de les escultures i antiguitats dels Borghese l'Emperador. A causa d'això, el Gladiador Borghese , reconegut des del segle xvii com una de les més admirables estàtues de la col·lecció, pot en l'actualitat apreciar-se en el Museu del Louvre de París.
Finalment, el 1902, la família Borghese no podia mantenir l'alt cost de manteniment de la vila i la col·lecció va ser venuda a l'Estat italià per un total de 3,6 milions de lires. el 1903, se separen els jardins de la Casina Borghese , venent aquests primers a l'ajuntament de Roma que els converteixen en parc públic, fins a l'actualitat.
L'edifici va ser restaurat íntegrament des del 1995 fins al 1997, reconstruint l'escala doble del pòrtic, així com el seu interior.

## Vegeu també

* Galeria Borghese
* Villa Borghese
* Villa Medici

## Notes

* ↑ Evelyn, John, John Evelyn's Diary, ed. E. S. De Beer, 6 vols. (Oxford: Clarendon Press, 1955)
* ↑ Making a Prince's Museum: Drawings for the Late Eighteenth-Century Redecoration of the Villa Borghese. Getty Research Institute (17 de juny -17 de setembre de 2000). Catàleg de Carole Paul, amb assaig d'Alberta Campitelli.
* ↑ Camillo Borghese, que es va casar amb Paulina Bonaparte, va encarregar a Antonio Canova una escultura de la seva dona com Venus Guanyadors, posant-la a un lloc de privilegi en les galeries de la vila.
# Virgen de la alegría

Virgen de la alegría és un curtmetratge documental espanyol dirigit el 1996 per José Manuel Campos i produïda per Bausan Films.

## Argument

Tracta sobre les persones amb discapacitat mental que treballen al "Centre Taller Verge de l'Alegria" de Tiana. En comptes d'oferir un tractament narratiu documental convencional, s'endinsa en les vides i somnis dels protagonistes amb amor i una bona dosi d'humor.

## Guardons

El 1996 va obtenir el Goya al millor curtmetratge documental

## Referències

* ↑ Juan Francisco Cerón Gómez Años de corto: apuntes sobre el cortometraje español desde los noventa, p. 122
* ↑ Virgen de la alegría al web dels Premis Goya
# Club de Futbol Cunit

El Club de Futbol Cunit és un club de futbol català de la ciutat de Cunit, Baix Penedès.

## Història

El club nasqué l'any 1958, després que el dia de Sant Esteve de l'any 1957 es jugués un partit de futbol entre joves de Cunit i Segur de Calafell, a la platja de Segur. Arran d'aquest primer partit, gràcies a homes com Juan Ortigosa, Arminio del Santo Joan Ricart, s'organitzà el club i començaren els primers partits entre clubs no federats dels voltants. La temporada 1967-68, el CF Cunit es va federar i va començar a competir en competicions oficials. També organitza el Trofeu Vila de Cunit.
En 2011 va signar un conveni amb l'ajuntament de Cunit pel qual aquesta entitat es farà càrrec de la gestió de l'Escola de Futbol Municipal i en potenciarà el futbol base. En 2012 va ascendir a la Segona Divisió Catalana de Futbol. En 2015 va ascendir al Grup 3 de la Tercera Divisió Catalana de futbol.

## Referències

* ↑ Municipal Cunit
* ↑ Història Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine. al web del club
* ↑ El torneig Vila de Cunit comptarà amb la participació d'un equip d'Europa League, eixdiari.cat, 27 d'agost de 2015
* ↑ Conveni amb el CF Cunit per a gestionar l'Escola de Futbol Arxivat 2016-09-22 a Wayback Machine., 5 d'octubre de 2011
* ↑ L'equip amateur del Club de Futbol Cunit ha obtingut l'ascens a 2a divisió Catalana Arxivat 2016-09-22 a Wayback Machine., web de l'ajuntament de Cunit, 24 de maig de 2012
* ↑ El CF Cunit puja a Tercera contra tot pronòstic Arxivat 2016-08-27 a Wayback Machine., eltravesser.cat, 30 de març de 2015

## Enllaços externs

* Web Oficial