# Batalla de Legé (30 d'abril 1793)

Batalla de Legé (La primera batalla de Legé va tenir lloc el 30 d'abril de 1793 durant la Revolta de La Vendée. Acaba amb la victòria dels Vendeans que repel·liren un atac dels republicans contra la ciutat de Legé.

## Preludi

Després de la seva derrota a Machecoul (22 d'abril), el xef de Vendée Charette es trobava en dificultats. Primer anà a Legé, que trobà buit de combatents, aquests últims havien marxat a unir-se a les tropes de Joly al costat de La Mothe-Achard per oposar-se a les forces de Boulard. Després creix a Rocheservière i Vieillevigne, però no és ben rebut per Vrignault, el xef local. El 23 d'abril, Charette es va unir a les forces de Charles de Royrand a Saint-Fulgent.Dumarcet 1998, p. 209 et 221. Però l'entrevista entre els dos líders surt malament, Royrand retreu públicament a Charette no haver pogut mantenir Machecoul Aquest últim va tornar a Vieillevigne, però el comitè reialista local va demanar que se'ls paguessin per donar menjar als seus combatents. Charette s'instal·là aleshores a Legé, que llavors no estava sota el control de cap cap notable -el capità de la parròquia Pineau s'hi va aplegar- i el comitè reialista local del qual, encapçalat per Madame Lespinay de La Roche i Gouraud de la Raynière, no té gaire influència. Després va enviar emissaris als municipis del voltant per reconstituir les seves forces. El mateix Vrignault s'hi va unir amb les seves tropes.
Per la seva banda, el general republicà Jean-Michel Beysser aconsegueix a Bourgneuf-en-Retz la submissió de l'illa de Noirmoutier el 29 d'abril. Torna a Machecoul durant la nit i s'assabenta que Legé està en mans dels insurgents. Llavors va donar l'ordre al seu segon, adjunt general Gabriel Boisguyon, de prendre aquesta ciutat.

## Forces en presència

En el seu informe {A 1}, l'ajudant general Gabriel Boisguyon escriu que la seva tropa tenia 600 homes, inclosos 40 de cavalleria, acompanyats de 2 canons de 4 lliures. A les seves memòries {A 2}, l'oficial de Vendée Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière estima el nombre de republicans de 700 a 800 i els presenta com a Nantes amb prou feines més experimentats que els camperols rebels.
Pel que fa a les forces de Vendée, Boisguyon les estima en almenys 4.000 homes, potser 8.000, però sense cap peça d'artilleria. En realitat serien al voltant de 1.500 homes, inclosos 1.000 portats per Vrignault. Segons Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, només una quarta part dels combatents estan equipats amb armes de foc.

## Procés

El 30 d'abril, a les dues de la tarda, els republicans van arribar a la vista de Legé al poble de Pas, després de passar per Paulx i Touvois. L'artilleria i la cavalleria es trobaven al darrere de la columna i es col·locaven escaramusses a l'avantguarda. Avisats, Charette i Vrignault es van posicionar en una alçada anomenada les Moulins -per la presència de tres molins- que dominava el gual del riu Logne. El nivell d'aquest és llavors elevat, a causa de les fortes pluges dels dies anteriors. Només dues pedres estretes fan de pont.
La lluita és en primer lloc favorable als republicans. Aquests últims creuen el gual i s'apoderen de la posició de Les Moulins en mitja hora. A continuació s'enfilen cap a la capella d'Ouche-aux-Moutons, situada al cim del turó del poble. Però Charette aconsegueix reagrupar els seus homes i fa girar els seus combatents armats amb rifles per les bardisses per embolicar els republicans amb les seves ales. Aquests trets, que semblaven venir de totes bandes, van desconcertar els republicans i van confondre les seves files. Boisguyon no aconsegueix desplegar la seva artilleria i el terreny no és favorable a la cavalleria. Tement ser envoltat, dona l'ordre de retirar-se, però es converteix en una derrota. Els infants es veuen obstaculitzats per la cavalleria, els canons i els carros. El comandant republicà no va aconseguir reunir les seves tropes, que van fugir en desordre fins a Machecoul.

## Pèrdues

Tornant a Machecoul, Boisguyon escriu que un centenar dels seus homes estan desapareguts, tot i que diu que alguns soldats aïllats continuen tornant a la ciutat quan està escrivint el seu informe. Lucas de La Championnière, per la seva banda, informa que un cert nombre de republicans són fets presoners. Entre aquests últims, diversos soldats del 4t regiment d'infanteria -l'ex-regiment de la Provença- i el seu oficial, el capità de Méric, apleguen l'exèrcit de Charette.
Els republicans també van perdre els seus dos canons, així com un carro de menjar i una caixa de medicines. Però sobretot, els Vendeans s'apoderaren de pólvora i de diversos fusells.
Els revoltats compten onze morts, entre ells tres habitants de Legé, que són enterrats l'endemà pel pare Gillier.

## Conseqüències

L'1 de maig, l'endemà de la batalla, Charette va anunciar la seva intenció de marxar cap a Machecoul. Tanmateix, esclatà un violent motí entre els homes de Charette i els de Vrignault que es barallaven per la possessió dels canons pres als republicans. El mateix Charette va ser encarregat, els combatents van resultar ferits i una dotzena d'amotinats van ser detinguts i tancats en un estable. Tanmateix, els caps van acabar per restablir la calma i Charette va indultar els amotinats.
El 2 de maig al vespre, mil insurgents van sortir de Legé i es van desplaçar cap a Machecoul. Charette va escriure a Couëtus i a La Cathelinière demanant-los que ajudessin amb l'expedició, però aquest darrer no va respondre. Quan les tropes arriben a Paulx sota una pluja torrencial, Vrignault i els seus homes anuncien que no volen avançar. El matí del 3 de maig, els genets de Vendée enviats a buscar es veuen sorpresos pels dragons de Lorient, sortint de Machecoul. Fugen i cauen sobre els soldats d'infanteria de Charette i Vrignault, provocant la desbandada dels últims. Tot el petit exèrcit insurgent va tornar llavors a Legé en el més gran desordre, però aconseguint recuperar els seus canons.
Al costat dels republicans, el general Canclaux, comandant en cap de l'exèrcit de la costa de Brest, va arribar a Nantes el primer maig. L'endemà, va decidir reprendre Legé i va planejar l'atac a la ciutat amb quatre columnes: la columna de Beysser, de 700 a 800 homes forts amb dos canons, present a Machecoul; La columna de Boulard, amb els representants en missió Goupilleau de Montaigu, Goupilleau de Fontenay i Fayau, de 1.200 a 1.300 homes forts amb quatre canons, presents a Palluau; la columna de Baudry d'Asson, 1.600 homes forts amb dos canons, present a Challans; i la columna de Laborie, 600 homes forts amb dos canons, present a Saint-Colombin.
Charette va endevinar que s'estava preparant una ofensiva contra ell i el 3 de maig va ordenar l'evacuació de Legé, per unir-se a les forces de Royrand a Vieillevigne i Montaigu. No obstant això, es va enfrontar als combatents i als habitants de Legé que es van negar a abandonar la ciutat i es van reunir davant dels canons, amenaçant els que pretenien endur-se'ls. Es va restablir la calma, però, es van aprofitar els canons i els vendeans van abandonar Legé durant la nit del 3 al 4 de maig. Vrignault i els seus homes s'aturen a Rocheservière i no segueixen la resta de l'exèrcit. Charette va arribar a Vieillevigne amb només 450 homes i es va trobar amb l'hostilitat del comitè reialista local, que va haver de pagar per poder obtenir menjar per a les seves tropes i allotjament en hangars abandonats. També va enviar una carta a Charles de Royrand, a Montaigu, per avisar-lo de la seva arribada i demanar-li espai al seu acantonament. Però aquest respon retraient-li que hagi abandonat Legé i prohibint-li venir al seu campament. Charette s'instal·là aleshores als erms de Bouaine, entre Saint-Philbert-de-Bouaine i Montbert.
El 5 de maig, a les 11 del matí, les quatre columnes republicanes van entrar a Legé, on només van trobar una resistència insignificant. El mateix general Canclaux hi va anar amb la columna de Beysser. Vint-i-un soldats republicans ferits en l'acció del 30 d'abril van ser descoberts en un hospital, atesos per dones, i van declarar que havien estat ben tractats pels Vendéans.
Aleshores, les diferents columnes van recuperar els seus acantonaments inicials i Canclaux va deixar a Legé només una petita guarnició de 320 homes del 39è regiment d'infanteria de línia amb dos canons, sota el comandament del cap de brigada Prat. Però el 7 de maig, la columna de Laborie, de tornada a Saint-Colombin, va ser aixafada per Charette durant un atac sorpresa.
El 9 de maig, Legé fou abandonat per ordre del general Canclaux, que considerava que ara la localitat estava insuficientment defensada. La seva petita guarnició es retira a Machecoul. Aquell mateix vespre, Charette va poder tornar a Legé, on va establir la seva seu i on se li va unir Vrignault.

## Notes

{A 1}
| « | <"Crec que és útil per a les vostres operacions informar-vos de la derrota completa que vaig viure ahir en el meu atac a Legé. Enganyat per una informació falsa, vaig marxar ahir, per ordre del general Beysser, amb sis-cents homes, quaranta dels quals eren de cavalleria, i dues peces quàdruples per atacar Legé. Arribat a les dues de la tarda, malgrat els mals camins, vaig reconèixer la posició, però no el nombre de rebels. Comença l'atac, són expulsats en menys de mitja hora de la seva posició més avantatjosa. Vull entrar al poble amb una arma de fulla, però la meva artilleria està feta per fer moviments falsos, s'implica la confusió, esgoten la munició inútil; aviat l'artilleria s'aventura fins al punt de no poder-se alliberar. La cavalleria, en una posició detestable, no pot ser de res. Finalment, veient-me a prop de ser embolicat, vaig ordenar la retirada, que es va convertir en una derrota general, sense poder reunir cap part de la meva tropa. Les meves dues peces de canó, els seus caixons, així com un carro de menjar i un caixó d'ambulància van romandre en poder de l'enemic. Trobo a faltar uns cent homes, però encara n'hi ha més. L'enemic era, sense exagerar, quatre mil en nombre, fins i tot s'augmenta a vuit mil; i tanmateix, amb un petit conjunt en l'execució, un podria fer-se'n mestre; no tenia artilleria."> | » |
- Informe de l'adjudant general Boisguyon, adreçat al general Boulard, escrit l'1 de maig de 1793 a Machecoul. {A 2}
| « | <"“Un destacament de 7 a 800 homes va sortir de Machecoul per venir a atacar Legé; M. Charette va decidir esperar-los i va ocupar el seu lloc a Les Moulins, més enllà del poble, al costat del Chemin de Touvois. Aquest camí estret, i a més travessat per un rierol, va dificultar l'atac de Legé; aquest, però, va ser el bàndol que van escollir els republicans; així que l'assumpte no va quedar gaire en dubte. En va els artillers i els tiradors havien arrugat el pal de Moulins, M. Charette, alhora que avançaven, feia lliscar per les bardisses el que tenia d'homes armats de fusells; els cavalls d'artilleria foren els primers enderrocats, i el cos d'exèrcit, que els dirigents republicans mantenien en fila en un prat, disparaven per totes bandes sense saber d'on venien els cops, es desferren i fugien. Els canons van romandre enganxats en un camí més estret que el seu eix, la infanteria es va llançar a la riera que només tenia dues pedres estretes per al seu pont; Aleshores mullats fins a les cuixes, els soldats van ser detinguts aviat pels pagesos locals que, coneixent altres passos, van tallar fàcilment la seva ruta."> | » |
| « | <"Aquest afer, fonamentalment no molt difícil, perquè els nostres enemics quasi tots els habitants de Nantes, amb prou feines eren més experimentats que nosaltres, es va fer important pels seus efectes. Sense parlar dels dos trossos de canó que ens quedaven (no els vam fer servir mai) la pólvora ens era molt necessària; no teníem ni una quarta part dels nostres homes armats. En aquest afer vam agafar encara més fusells que presoners, i aquests tenien carteres tan ben proveïdes, rellotges brillants i altres joies, que els covards es van prometre coratge en una altra lluita per agafar el que s'anomenava "el rellotge"."> | » |
| « | <"Tanmateix, malgrat aquesta victòria, no gosaren ocupar més Legé; les tropes es van reunir per venir a atacar-nos en diversos punts, i M. Charette va pensar que era el seu deure evitar-les. Però una nova guerra pensada encendre's en el moment de la sortida entre els nostres soldats, encara no acostumats a la submissió cega que han de tenir els soldats. Els habitants de Legé, veient el seu país abandonat a l'enemic, no només es van negar a marxar, sinó que, acusant de covardia els que volien seguir el General, van envoltar les dues peces de canó i van voler perforar amb les seves piques a qui s'atrevís a fer-ho, tocar-lo. Si el senyor Charette havia aparegut en aquell moment, un combat sagnant potser anava a destruir els més valents del seu petit exèrcit; va deixar passar el moment de la fúria i quan, després de llargues discussions, la calma s'havia restablert, com quasi sempre passa, va fer enganxar els cavalls a les peces i va marxar a Vieillevigne sense oposició."> | » |
"- Memòries de Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière.

## Referències

* 1 2 3 Chantreau 2010, p. 208.
* 1 2 3 4 5 6 Rouchette 2010, p. 26-27.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 Dumarcet 1998, p. 213-215.
* 1 2 3 4 5 Chantreau 2010, p. 209.
* ↑ Gabory 2009, p. 153-154.
* ↑ Savary, t. I, 1824, p. 176.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 Chantreau 2010, p. 211.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Savary, t. I, 1824, p. 182-183.
* 1 2 3 4 5 6 Gras 1994, p. 36.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Gabory 2009, p. 166-167.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 Lucas de La Championnière 1994, p. 16-17.
* 1 2 Dumarcet 1998, p. 221.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 Chantreau 2010, p. 212.
* 1 2 3 Chantreau 2010, p. 213
* 1 2 3 Savary, t. I, 1824, p. 185-186.
* 1 2 3 4 5 6 Dumarcet 1998, p. 216-217.
* 1 2 3 Gabory 2009, p. 168.
* 1 2 3 Chantreau 2010, p. 214.
* 1 2 3 4 Chantreau 2010, p. 215.

## Bibliografia

* Alain Chantreau, «Deux attaques de Legé par les armées républicaines : 30 avril et 5 mai 1793 », dans Hervé Coutau-Bégarie et Charles Doré-Graslin (dir.), Histoire militaire des guerres de Vendée, Economica, 2010, 656 p.
* Lionel Dumarcet, François Athanase Charette de La Contrie: Une histoire véritable, Les 3 Orangers, 1998, 536 p. (ISBN 978-2-912883-00-1).
* Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, Robert Laffont, 1912-1931 (réimpr. 2009), 1476 p.
* Yves Gras, La guerre de Vendée: 1793-1796, Paris, Economica, coll. «Campagnes et stratégies», 1994, 184 p. (ISBN 978-2-7178-2600-5).
* Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, Lucas de La Championnière, Mémoires d'un officier vendéen 1793-1796, Les Éditions du Bocage, 1994, 208 p.
* Thérese Rouchette, Charette, Centre vendéen de recherches historiques, 2007, 128 p.
* Jean-Julien Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République, t. I, 1824.