OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Temporada 1969-1970 del Club Joventut Badalona

La temporada 1969-1970 va ser la 31a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. La Penya va disputar la seva 14a temporada consecutiva a la màxima categoria del bàsquet espanyol, acabant la competició en la tercera posició, una posició per sota de l'aconseguida la temporada anterior. Aquesta temporada també va ser finalista de la Copa del Generalíssim, i va arribar fins a la ronda de quarts de la Recopa d'Europa.

## Resultats
### Recopa

El Joventut va participar aquesta temporada a la Recopa d'Europa, quedant eliminada a la ronda de quarts a mans de l'AEK grec. A les fases anteriors havia eliminat al WSG Radenthein (Àustria) i al Helsingin Kisa-Toverit (Finlàndia).

### Lliga espanyola

A la lliga espanyola finalitza en la tercera posició de 12 equips participants. En 22 partits disputats va obtenir un bagatge de 17 victòries, 1 empat i 4 derrotes, amb 1.887 punts a favor i 1.545 en contra (+342).

### Copa del Generalíssim

El Joventut va ser finalista en aquesta edició de la Copa del Generalíssim. A quarts de final va eliminar el Barça i a semifinals es va desfer del Picadero JC. Va perdre la final davant el Reial Madrid per 102 a 90.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1969-70
* Jugadors
* Francesc Buscató
* Alfonso Martínez Gómez
* Enric Margall
* Narcís Margall
* Lluís Miguel Santillana
* Josep Maria Oleart
* Guifré Gol
* Agustí Rabassa
* Josep Gubern
* Xavier Espiga
* Josep Maria Vila
* Santiago Mas
* Entrenador
* Josep Lluís i Cortés

## Referències

* ↑ «Cup Winners' Cup 1969-70» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «Liga española 1969-70» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 29 abril 2018].
* ↑ «XXXIV Copa del Generalísimo 1970» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ «Història: Anys 60: El treball de diverses generacions ens porta a Europa». Penya.com. [Consulta: 30 abril 2018].
* ↑ «Spanish Clubs Rosters in C2 (1967-1970)» (en anglès). Linguasport. [Consulta: 1r maig 2018].
# René Debenne

René Debenne (Colombes, 26 d'abril de 1914 - Béziers, 16 de febrer de 2012) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1934 i 1946. En el seu palmarès destaca la victòria en una etapa del Giro d'Itàlia de 1935 i una altra a la París-Niça de 1938.

## Palmarès

* 1933
** 1r a la París-Évreux
* 1934
** 1r al Tour de Doubs
** 1r a la París-Évreux
* 1935
** 1r al Circuit des Deux-Sèvres i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1938
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
* 1939
** Vencedor d'una etapa al Circuit de Morbihan
* 1941
** 1r a la París-Caen

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1935. 15è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1935. Abandona (9a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa de René Debenne a sitiodeciclismo.net
# Temporada 1933-1934 de l'EC Granollers

En el marc del XX aniversari de la fundació del club, fou aquesta una temporada d'importants debuts pel Granollers Sport Club, amb estrenes a la Primera Categoria del Campionat de Catalunya i a la Tercera Divisió del Campionat d'Espanya. Entremig de les competicions oficials, l'equip participà en el torneig amistós Copa Conde-Oliveres. En l'aspecte polític, i a través del seu delegat federatiu Joan Maria Xiol i Gasset, el club va liderar i canalitzar les propostes dels equips modests que pressionaven la Federació a mantenir la Primera Categoria catalana amb format de 8 equips, davant la intenció d'aquella de reduir-la altre cop a 6 equips al final de temporada.

## Fets destacats

1933
* 3 de setembre: en el sorteig del calendari l'atzar va fer que el primer partit que hauria de disputar el Granollers a la Primera Categoria fos a casa davant el FC Barcelona, coincidint a més amb la Festa Major local. En un camp ple a vessar, el Barça s'endugué la victòria per 1 a 4.
* 8 de setembre: la primera victòria a la màxima categoria catalana arribaria tot just a la segona jornada, també a casa davant el Girona, per 4 a 1.
* 26 de novembre: debut a la Tercera Divisió de la lliga espanyola amb una clara victòria davant el Badalona per 5 a 2.
1934
* 22 d'abril: el Granollers derrotava per 7 a 1 el UE Sants, recentment coronat campió de Segona Categoria Preferent.

## Plantilla

| Jugador PJ GM GE Argemí28 Lluch2814 Sala251 Guix242 Garí2210 Torres17 Galvany158 Santfeliu14 Lladó142 Colomer14 Valls14 Mateu1332 Vila133 Ortuño101 Costa103 Carmona104 Gallofré925 Iniesta711 Ribes76 Cases53 Ponsà52 Sastre42 Rifé3 Bartolomé1 5970 Notes Manca l'alineació d'una jornada. No hi ha dades de 4 gols encaixats. | Mateu Santfeliu Lladó Argemí Sala Torres Lluch Vila Garí Galvany Guix Temporada 1933-1934: onze tipus | Altes Galvany Santfeliu Valls Ortuño (Júpiter) Costa Iniesta Ribes Cases Ponsà Sastre (Barcelona) Bartolomé Baixes Sans Pérez Antich Miralles Vallribera Toll Pous |

## Calendari

| Primera Categoria 1a volta2a volta 1-4GranollersBarcelona1-2 4-1GranollersGirona2-0 1-1PalafrugellGranollers3-3 2-1GranollersBadalona3-1 3-1SabadellGranollers5-2 0-3GranollersEspanyol0-3 2-7GranollersJúpiter0-4 Posició J G E P GF GC DG Punts 6è1442822381610 | Torneig de Promoció 1a volta2a volta 1-1PalafrugellGranollers2-4 7-1GranollersSants0-2 5-2TerrassaGranollers0-2 2-1BadalonaGranollers2-4 2-1GranollersMartinenc5-2 Posició J G E P GF GC DG Punts 3r1061328181013 | Tercera Divisió 1a volta2a volta 5-2GranollersBadalona1-3 7-1GironaGranollers4-1 2-0GranollersJúpiter0-2 Posició J G E P GF GC DG Punts 3r6204101884 |

## Referències

* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1933/09/04/pagina-3/627818/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1933/09/09/pagina-2/627835/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1933/11/27/pagina-4/630754/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1934/04/23/pagina-2/635270/pdf.html

## Bibliografia

* Hemeroteca La Vanguardia
* Hemeroteca Mundo Deportivo Arxivat 2009-11-18 a Wayback Machine.
# El doble del diable

El doble del diable (títol original en anglès The Devil's Double) és una pel·lícula biogràfica belgo-holandesa dirigida per Lee Tamahori, estrenada el 2011. Ha estat doblada al català.

## Argument

A Iraq, el 1987, una immersió en la dictadura de Saddam Hussein vista amb els ulls de Latif Yahia, doble d'Oudai Hussein, el fill gran del dictador. El país és presa de la traïció i a la corrupció, cosa que fa bons els dies del Príncep Negre Oudai Hussein, fill gran de Saddam. Personatge sense fe ni llei, no pensa més que en el seu plaer immediat i no vacil·la a apoderar-se dels béns d'un altre i a dormir amb qualsevol dona qui li agrada fins i tot si està casada. Ningú no s'ha atrevit a enfrontar-s'hi… Quan Latif Yahia, lloctinent d'Oudai, és convocat al palau de Saddam, es veu obligat a obeir una ordre delirant: esdevenir el doble d'Oudai sota pena de veure executar tota la seva família. No tenint tria, Latif comença la seva nova vida, fent "" el paper d'Oudai Hussein, un dels homes més poderosos i més odiats del país. Aprèn a assemblar-s'hi, imitant la seva manera de caminar i d'expressar-se. Descobreix també la desmesura de l'univers d'Oudai - les seves dones fàcils, els seus cotxes de carreres, i els diners que flueixen. Però li cal sobretot saber amb qui pot confiar, en un món on el menor error de judici pot resultar fatal. Comprendrà aviat que només pot comptar amb Sarrab, concubina d'Oudai, per a ajudar-lo a sortir d'aquest malson…

## Repartiment

* Dominic Cooper: Latif Yahia / Oudaï Hussein
* Ludivine Sagnier: Sarrab
* Raad Rawi: Munem
* Mem Ferda: Kamel Hannah
* Dar Salim: Azzam Al-Tikriti
* Khalid Laith: Yassem Al-Helou
* Pano Masti: Saïd Kammuneh
* Nasser Memarzia: El pare de Latif
* Philip Quast: Saddam Hussein
* Selva Rasalingam: Rokan
* Mark Mifsud: Mohammed Azzam al-Ali
* Mimoun Oaïssa: Ali
* Tony Dietrich :Latif Yahia (doble)
* Stewart Scudamore: Jamal Al-Harza
* Jamie Harding: Qoussaï Hussein
* Akin Gazi: Saad Abd Al-Razzeh
* Latif Yahia: Hussein Kamel

## Rebuda

* 2011: Premi especial per un film fora de competició al Festival internacional del film Kino Fòrum de Sant Petersburg.
* "Un assoliment, una interpretació estel·lar d'un actor impressionant, Dominic Cooper (...) la pel·lícula és un complet desastre, però la dinamita Cooper la fa funcionar (...) Puntuació: ★★★½"
* "Una excel·lent interpretació principal encapçala aquesta intensa, però unidimensional mirada al doble del fill satànic de Sadam"

## Referències

* ↑ El doble del diable a esadir.cat
* ↑ «The Devil's Double». Allociné.
* ↑ Carton de doublage.qc.ca.
* ↑ (francès) «El film belga The Devil's Double premiat al festival de Sant Petersbourg».
* ↑ Travers, Peter «The Devil's Double». Rolling Stone. Arxivat de l'original el 2017-12-10 [Consulta: 7 juliol 2017].
* ↑ McCarthy, Todd «The Devil's Double». Variety.
# Xalet de Joan Planas

El Xalet de Joan Planas és un edifici eclèctic del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental), al Rabassalet, que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Va ser construït el 1905, obra de l'arquitecte Salvador Puiggròs i Figueras.

## Descripció

És un edifici de tres plantes amb coberta d'un aiguavés. De bella composició de finestres i volums. Destaca la tribuna de ferro i vidre situada al primer pis que està molt esbotzada. A la façana lateral, una balustrada de terracota que és sostinguda per arcs rebaixats i columnes salomòniques fetes amb totxo.

## Referències

* ↑ «Puiggròs i Figueras, Salvador». Barcelona Modernista i Singular.
* ↑ «Xalet de Joan Planas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# Can Bofí de la Torre

Can Bofí de la Torre és una obra d'Esponellà (Pla de l'Estany) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El mas Bofí és un edifici situat sobre un pendent orientat a nord-oest. Es tracta d'un cos cobert a dues aigües, allargat paral·lelament a les línies de nivell i orientat de sud-oest a nord-est. A l'angle nord-est/sud-est hi ha encastada la torre de planta quadrada, que sobresurt per damunt de l'edifici; està coberta a quatre aigües i presenta obertures en forma d'espitllera. Al sud-oest hi ha el pati per on s'accedeix al casal. L'entrada al pati es fa travessant un portal cobert amb una cornisa triangular d'aspecte abarrocat, sota la que hi ha una fornícula amb una escultura de Sant Narcís, envoltada per un pany de rajoles vidriades col·locades de manera romboïdal, de color blanc i blau, sota la imatge s'obre una porta formada per un arc el·líptic de pedra. Destaca la finestra ogival de la façana nord-oest.

## Història

Es troba esmentada l'any 1320, segons la dada recollida per Mn. Constant. La estructura de l'estàtua de Sant Narcís i del portal són del segle xviii, d'estil abarrocat. Segons la tradició de la casa, l'edifici va pertànyer a la confraria de Sant Narcís de Girona. La torre ha estat reparada. Les rajoles de l'entrada varen ser substituïdes al segle xx.

## Referències

* 1 2 «Can Bofí de la Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Can Busquets (Vallcanera)

Can Busquets és una masia de Vallcanera, municipi de Sils, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Actualment en estat ruïnós la masia és coneguda també per un seguit d'investigacions parapsicològiques que s'hi han dut a terme. Busquets és una gran propietat ja esmentada el 1497. És un complex d'edificis de diferents èpoques que s'origina amb el mas del segle xv, reformat a finals del XIX i principi del XX quan es fa la casa i la capella neogòtica.
Busquets és un complex de diverses edificacions. El més antic és un edifici de dues plantes i golfes, estructura basilical i vessants als laterals, de porta adovellada de mig punt i finestra central gòtica d'arc conopial amb tres arquets. La façana va ser remodelada i el coronament de les dues crugies laterals és de merlets de rajol. A l'interior, molt enrunat, també hi ha portes adovellades. Però el mal peu estat de l'edifici i l'abundant vegetació fa gairebé impossible la descripció.
Al costat dret hi ha un altre edifici de factura moderna sense cap interès i, a la banda esquerra, hi ha el gran casal de finals del segle xix. És un edifici d'estil eclèctic de planta rectangular, amb soterrani i tres plantes, i amb glorieta semicircular de tres nivells a la part central de la façana. Les obertures són d'arc rebaixat, emmarcades, i el parament del mur arrebossat i pintat d'un to vermellós. La coberta és a quatre aigües de teula àrab, amb barbacana de bigues de fusta. Tot l'interior està en estat ruïnós, amb els sostres caiguts i les parets en molt mal estat, però s'aprecien les decoracions de les parets, pintades i empaperades. Adossada a la banda esquerra de la casa hi ha la capella neogòtica. És de planta rectangular i tres absis carrats amb finestres apuntades i un rosetó central. La façana presenta una porta d'arc apuntat flanquejada per dues finestres que tenen l'aparença de ser de pedra però són de guix i el parament és esgrafiat de carreus. La nau està formada per quatre trams de volta de creueria simulats amb arcs, nervis i pilastres de guix. L'estat ruïnós en què està tot l'edifici deixa al descobert l'estructura portant de revoltons de rajol i bigues de ferro recoberta per plaques i motllures. Al costat dret de la casa hi ha un altre edifici de rajol vist d'estil modernista, que degut a la vegetació i a la runa és inaccessible.

## Referències

* ↑ Arbonès, Jordi «El secret dels esperits». Revista de Girona. Diputació de Girona Universitat de Girona, num.254, 7-2009, pàg. 9 [Consulta: 7 juny 2013].
* 1 2 3 «CASA BUSQUETS». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2013].
# Can Codina (Ripoll)

Can Codina és una obra noucentista de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La casa Codina fou edificada l'any 1918. Se situa perpendicularment a la carretera de Ribes sobre la qual s'alinea un cos de planta baixa.
Edifici de simetria central accentuada per les galeries sortides i el remat del cos principal, destaca com a solució alternativa a la manera de fer ciutat fins al moment.

## Referències

* 1 2 «Can Codina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Can Falguera (Sant Pau de Segúries)

El Can Falguera és un mas al municipi de Sant Pau de Segúries (el Ripollès) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquest mas consta de dues parts diferenciades, una destinada a segona residència, i la part posterior on hi habiten els masovers. És un conjunt de planta complicada i que no respon a cap tipologia concreta, és de destacar el mimetisme amb el terreny, i sobretot, un conjunt de solucions constructives ja experimentades en altres obres de Duran i Reynals, com la colònia Espona de Sant Joan de les Abadesses.

## Referències

* ↑ «Mas Can Falguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Jivko Vanguelov

Jivko Vanguelov (búlgar: Живко Атанасов Вангелов) (Nova Zagora, 7 de juliol de 1960) és un lluitador búlgar, ja retirat, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes ploma del programa de lluita grecoromana.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del món, dues d'or i dues de bronze, entre les edicions de 1983 i 1987, així com dues medalles d'or al Campionat d'Europa de lluita, el 1983 i 1987.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Zhivko Vangelov». [Consulta: 1r juny 2024].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 1r juny 2024].
# Stoian Balov

Stoian Balov (búlgar: Стоян Димитров Балов) (Txavdar, 24 de maig de 1960) és un ex-lluitador búlgar, especialista en la lluita grecoromana, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla de plata en la prova del pes gall del programa de lluita grecoromana. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món de lluita i una de plata al Campionat d'Europa de lluita.

## Referències

* ↑ «Masaki Eto Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 21 novembre 2019].
* ↑ Balov, Stojan (BUL) a International Wrestling Database
# Lurdes Prims i Jané

Lurdes Prims i Jané (Vallromanes, agost de 1964) fou alcaldessa de Vallromanes des del dia 18 de juny de 2009 fins al 30 de juny de 2012. Prims, del Partit Independents de Vallromanes (iVall), substituí en el càrrec Maria Cabot (CiU), que va ser alcaldessa des de les últimes eleccions municipals seguint l'acord de govern entre les dues formacions polítiques. El seu pare, Josep Prims, va ser regidor de Cultura de l'Ajuntament a les primeres eleccions democràtiques.
Va ser secretària i, posteriorment, presidenta del Grup de Teatre Xerrameca de Vallromanes, a més de representar una vintena d'obres de teatre amb els diferents grups amateurs de Vallromanes, Granollers i Barcelona. Professional en l'àmbit del màrqueting i administració d'empreses, va treballar durant 17 anys en una companyia multinacional anglesa. Va ser secretària general del Partit Independents de Vallromanes iVall, des del mes d'octubre del 2004 fins al 2012. Fou escollida alcaldable per iVall, en l'assemblea de l'1 de desembre de 2006. L'any 2003 es va presentar per primera vegada a les eleccions municipals i, des del març del 2004 fins que va obtenir el càrrec d'alcaldessa, va ser la segona tinent d'alcalde i regidora de l'equip de govern, portant les carteres de Promoció Econòmica, Mobilitat i Medi Ambient de l'Ajuntament de Vallromanes. Va ser vocal del Consell Plenari del Parc de la Serralada Litoral i va representar Vallromanes al Consorci de Turisme del Vallès Oriental. Fou destituïda com a alcaldessa el dia 30 de juny de 2012 després d'una moció de censura aprovada per CiU i MxV-Esquerra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Butlletí d'informació municipal de Vallromanes» (PDF). Arxivat de l'original el 2011-09-15. [Consulta: 1r setembre 2011].
* 1 2 «La nova alcaldessa de Vallromanes assegura que garantirà el creixement sostenible de la localitat». El Punt Avui, 21-06-2009.
* ↑ «Mariluz Muñoz (CiU) ja és la nova alcaldessa de Vallromanes». NacióGranollers.cat, 01-07-2012. Arxivat de l'original el 30-04-2014. [Consulta: 14 novembre 2024].
# Pascal Touron

Pascal Touron (Arcaishon, 22 de maig de 1973) és un remer francès, ja retirat, que va competir entre finals de la dècada de 1990 i començaments de la del 2000.
El 2000 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Sydney, on formant parella amb Thibaud Chapelle, guanyà la medalla de bronze en la prova del doble scull lleuger del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs d'Atenes, guanyà la medalla de plata en la mateixa prova, aquesta vegada fent parella amb Frédéric Dufour.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món de rem, una d'or i una de bronze, entre les edicions de 1996 i 2001, i una medalla de plata als Jocs del Mediterrani de 1997.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Pascal Touron». [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - Pascal TOURON» (en anglès). [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Pascal Touron» (en francès). [Consulta: 9 maig 2024].
# Anja Kluge

Anja Kluge (Berlín, 9 de novembre de 1964) és una ex-remadora alemanya que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del món de rem i cinc campionats nacionals.

## Referències

* ↑ «Anja Kluge Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 25 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com Arxivat 2021-01-13 a Wayback Machine. - FISA
# La Maquinista Terrestre i Marítima

La Maquinista Terrestre i Marítima fou una empresa catalana fundada el 14 de setembre de 1855 a partir de la fusió dels tallers metal·lúrgics de Valentí Esparó i Giralt (Valentín Esparó y Consocios, procedent de la liquidació de la societat Bonaplata, Vilaregut, Rull i Cia el 1839) i la societat «La Barcelonesa» (posteriorment Tous, Ascacíbar i Cia), fundada el 1838 per Nicolau Tous i Soler, Nicolau Tous i Mirapeix i Celedonio Ascacíbar, ubicada a l'antic Convent de Sant Agustí Nou.
En els seus inicis estava dedicada a la construcció de tota mena de maquinària pesant. Els principals accionistes van ser, a més dels co-fundadors, Ramon Bonaplata, Josep M. Serra, Joan Güell i Ferrer i José Antonio de Mendiguren. Els seus primers tallers es construïren el 1861 a la Barceloneta, amb una superfície total de 17.500 m². amb 1.200 treballadors. De seguida es va convertir en la principal empresa de transformacions metal·lúrgiques del país, i va tenir una repercussió tècnica, econòmica, pràctica, en el paisatge i en l'imaginari col·lectiu i en una nova percepció i ocupació del territori.
Fou la principal constructora d'obres metàl·liques, de maquinària industrial, de motors diesel per a vaixells, de locomotores de vapor, de tota mena de peces per a tots els sectors industrials, el 1895 fou l'encarregada de construir el dic flotant del Port de Barcelona, etc. I al mateix temps, va ser una veritable escola pels enginyers catalans. El 1917 construí la segona fàbrica a Sant Andreu de Palomar (on actualment es troba el Parc de La Maquinista de Sant Andreu) amb una extensió de més de 100.000 m², arribant a una plantilla de 3.000 treballadors.
Cap al 1965 els tallers de la Barceloneta van ser desmantellats, mantenint-se com magatzem de productes que encara que finalitzats no van ser venuts fins a més endavant. Cap a 1993 els tallers de Sant Andreu van ser desmantellats per complet, traslladant-se a uns tallers construïts entre els municipis de Santa Perpètua de Mogoda i Mollet del Vallès, fonent-se amb la també veterana MACOSA i ambdues comprades per la multinacional francesa GEC ALSTHOM, grup que el 1998 va canviar el seu nom per l'actual Alstom.
El 1998 el comitè d'empresa de La Maquinista Terrestre i Marítima va obtenir la Medalla d'Honor de Barcelona pel manifest dictat el 1993 per tal de preservar les senyes d'identitat de l'empresa.

## Referències

* ↑ Pérez i Núñez, Albert «"La Maquinista Terrestre y Marítima", una empresa pionera de la industrialització barcelonina». Barcelona Quaderns d’Història, 11, 2004, pàg. 197-210.
* ↑ «Historia de Alstom en España» (en castellà i anglès). Web corporativa d'Alstom. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2014. [Consulta: 9 abril 2014].

## Bibliografia

* Cabana, Francesc «La Maquinista Terrestre i Marítima». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Enciclopèdia Catalana, 1992.
# Saulet

Saulet és un nucli de població del municipi de Montferrer i Castellbò i de l'entitat municipal descentralitzada Vila i Vall de Castellbò, a l'Alt Urgell. El poble està situat a 933 metres, aigua avall del riu de Palerrols. Havia arribat a 22 habitants el 1960, el 1991 en tenia 3, i el 2019 2. Al poble s'hi pot trobar l'església de Sant Climent de Saulet, que és preromànica.

## Referències

* ↑ «251403 Montferrer i Castellbò». Idescat. [Consulta: 24 agost 2020].
* ↑ GGCC, Montferrer i Castellbò: Arxivat 2021-06-08 a Wayback Machine. Altres indrets del terme, Cassovall, Saulet, Canturri i Castellins.