OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Graphiurus

Graphiurus és un gènere de rosegadors de la família dels lirons. Es tracta d'animals nocturns i arborícoles. Els seus hàbitats naturals són les sabanes i les selves pluvials de l'Àfrica subsahariana. Tenen una llargada corporal de 7–16 cm, sense comptar la cua, que mesura 5–13 cm. G. nagtglasii és l'espècie més grossa del gènere. Els fòssils més antics d'aquest grup daten del Pliocè inferior (fa 5,333 milions d'anys) i foren trobats a Sud-àfrica.

## Taxonomia

Se n'han documentat les següents espècies:
* G. angolensis
* G. christyi
* G. crassicaudatus
* G. johnstoni
* G. kelleni
* G. lorraineus
* G. microtis
* G. monardi
* G. murinus
* G. nagtglasii
* G. ocularis
* G. platyops
* G. rupicola
* G. surdus
* G. walterverheyeni

## Referències

* 1 2 Entrada «Graphiurus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Holden, Mary Ellen; Levine, Rebecca S. «Systematic Revision of Sub-Saharan African Dormice (Rodentia: Gliridae: Graphiurus) Part II: Description of a New Species of Graphiurus from the Central Congo Basin, Including Morphological and Ecological Niche Comparisons with G. crassicaudatus and G. lorraineus» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 2009, pàg. 314-355. DOI: 10.1206/582-9.1.
Espècies vivents de lirons :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Glirinae :
Graphiurinae :
Leithiinae :
Categoria :
# Tinamú camagroc

El tinamú camagroc (Crypturellus noctivagus) és una espècie d'ocell de la família dels tinàmids (Tinamidae) que viu a la selva humida de l'est del Brasil.

## Referències

* ↑ IUCN «Crypturellus noctivagus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22678217a92761578.en.
# Casa Fabra

La casa Fabra és un edifici al carrer de la Diputació, 329 al barri de la Dreta de l'Eixample de Barcelona, catalogat com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Història

Va ser projectat l'any 1891 per l'arquitecte Enric Sagnier i Villavecchia per a Josep Fabra.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa, principal, quatre pisos. L'accés principal dona pas a una zona de vestíbul i a un celobert central rectangular en el qual s'hi localitza l'escala de veïns i l'ascensor.
La façana és estructurada en cinc eixos verticals, formant una composició axial al voltant de l'accés principal. Igualment està dividida en tres trams horitzontals: La planta baixa, les següents tres plantes amb una composició vertical al voltant d'un medalló central, i les dues últimes plantes pis amb el coronament.
La planta baixa s'obre al carrer per mitjà de cinc portals. El central, emmarcat per dos pilastres monumentals, dona accés a l'escala de veïns, mentre els portals laterals corresponen a les botigues de la planta baixa. El tram central s'organitza al voltant l'un element central a partir del balcó de la planta principal, situat sobre el portal d'entrada, i d'un medalló decoratiu esculpit de temàtica medieval, situat sobre aquell balcó. Aquesta composició central culmina amb un balcó corregut que ocupa la meitat de la tercera planta. Els balcons de la planta principal i els de l'eix central estan tancats per baranes de pedra amb una elaborada decoració, mentre que la resta tenen baranes de ferro colat. Aquest conjunt central contrasta amb els elements horitzontals del terç superior, amb el balcó corregut de la penúltima planta i la galeria superior amb obertures emmarcades per unes columnes de capitell amb decoració vegetal que fan de suport al coronament de l'edifici, amb un frontó rematat per un arc molt rebaixat que fa la funció de barana del terrat.
El vestíbul i el celobert central és l'espai que dona accés a l'immoble i en distribueix les diverses propietats horitzontals, amb dos habitatges per pis. S'hi accedeix a través del vestíbul de la porta principal, un senzill espai de planta on l'arrimador d'estuc granat dona pas a unes parets blanques on s'imita un carreuat. El sostre, element més destacat, té decoracions de guix amb temàtica vegetal. Depassat aquest espai trobem a la dreta l'escala de veïns i al fons l'ascensor.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Fabra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ AMCB, Q127 Eixample 4346.
* ↑ «030. Edifici de viviendes, Diputació, 329 - Barcelona». Sagnier. L'arquitecte amb major nombre d'edificis.

## Enllaços externs

* «Casa Josep Fabra». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Monuments de l'Eixample de Barcelona :
# Sayyid Darwish

Sayyed Darwish (Dervix Sayyid, àrab. سيد درويش; (Alexandria (Egipte) 17 de març, 1892 – Idem. 15 de setembre, 1923), va ser un cantant, compositor i figura teatral egípcia, considerat el "pare" de la música popular egípcia.

## Biografia

Els pares de Sayyed no es podien permetre el luxe de pagar la seva educació, així que el van enviar a una escola religiosa, on va dominar la lectura de l'Alcorà, estudiant amb Mohamed Salama. Després de graduar-se a l'escola religiosa i rebre el títol de xeic, Syed Darwish, va estudiar durant dos anys a la Universitat d'al-Azhar del Caire, una de les universitats religioses més famoses del món, i després va deixar els seus estudis per dedicar la seva vida a la música.
Syed va entrar a una escola de música, on va ser format com a munshid (cantor). El professor de música va admirar el seu talent i va animar Darwish a avançar en l'àmbit musical.
Per guanyar-se la vida, va treballar com a paleta. Va succeir que el director de la companyia de teatre "Syrian Attalah Brothers" va sentir el seu cant i de seguida el va convidar a col·laborar. Durant la gira per Síria, va tenir l'oportunitat de rebre una educació musical. Incapaç d'aconseguir l'èxit, va tornar a Egipte. Va tenir un èxit modest com a cantant en cafès i en diversos escenaris, va estudiar el repertori dels grans compositors del segle XIX, als quals va afegir hadwar (modes musicals) i muwashshatat (obres en forma poètica àrab) de composició pròpia. Malgrat l'enginy de les seves composicions, no va rebre reconeixement públic a causa de la seva mediocre actuació escènica en comparació amb estrelles de la seva època com Saleh Abdel Hai o Zaki Murad.
Autor de la música de la cançó "بلادي بلادي بلادي", (El meu país, el meu país), que es va convertir en l'himne nacional egipci, i les paraules del qual es van adaptar a l'ardent discurs patriòtic del famós periodista, personatge públic i polític Mustafa Kamil.
Darwish va morir a Alexandria als 31 anys el 10 de setembre de 1923 d'un atac de cor causat per una sobredosi de cocaïna. Casualment, el dia de la mort del compositor, el líder nacional egipci Saad Saifula va tornar de l'exili i va ser rebut cantant una nova cançó, "Patria, Pàtria, Pàtria!", que es va convertir en l'himne egipci de 1979.
Els egipcis consideren Syed Darwish com el seu millor compositor i autor de música popular, que inclou, entre d'altres, "Shed el hezam", "Malo'ouna", "Ana Haweit", "Oum Ya Masry" ("Pugeu, egipcis! ") i "Salma Ya Salama", la melodia de la qual és àmpliament coneguda al món gràcies a la interpretació de la cantant Dalida.

## Referències

* 1 2 Grove Music Online (англ.) — OUP. — doi:10.1093/GMO/9781561592630.ARTICLE.07234
* 1 2 Sayyid Darwīš al-Baḥr // AlKindi (онлайн-каталог Доминиканского института востоковедения)
* ↑ Goldschmidt, Arthur. Biographical Dictionary of Modern Egypt (неопр.). — Egypt: Lynne Rienner Publishers[англ.], 2000. — С. 47. — ISBN 1555872298.
# Gamze Bulut

Gamze Bulut (Eskişehir, 3 d'agost de 1992) és una atleta turca amb medalla de plata en 1500 m als Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 i Campionat europeu de 2012. Ambdues medalles li van ser retirades per dopatge. El 2015 va ser campiona europea en 5000 m a Tampere, Finlàndia, en la categoria sub-23.

## Vegeu també

* Aslı Çakır Alptekin

## Referències

* ↑ http://www.haberturk.com/spor/diger/haber/1247459-gamze-bulutun-madalyasi-alindi Arxivat 2016-06-02 a Wayback Machine.
* ↑ https://web.archive.org/web/20160304191446/http://www.todayszaman.com/sports_turkeys-gamze-bulut-grabs-5000-meter-gold-medal-at-u23-euros-in-finland_320889.html
# Francesc Aresté i Prats

Francesc Aresté i Prats (1926 - Barcelona, 10 de juny de 2012) va ser un dirigent esportiu català, president de la Unió Esportiva Sant Andreu en els períodes 1961-1963 i 1979-1986.
En la primera etapa d'Aresté al capdavant del Sant Andreu, a principis de la dècada de 1960, el club militava a la tercera divisió del futbol estatal (la segona B no existia). En la segona etapa a la presidència, del 1979 al 1986, va gestionar un Sant Andreu que havia baixat a Segona B i es trobava en una greu crisi econòmica. L'any 2009 fou president de la Comissió del Centenari del club andreuenc.

## Referències

* ↑ «Francisco Areste Prats». Rememori, 12-06-2012. [Consulta: 7 setembre 2020].
* ↑ «Dol per la mort de l'expresident Francesc Aresté». UE Sant Andreu, 10-06-2012 [Consulta: 7 setembre 2020].
* ↑ «El San Andrés recobra su fisonomía» (pdf) (en castellà). El Mundo Deportivo, 27-08-1961 [Consulta: 7 setembre 2020].
* ↑ Abadia, Sixte. Esport i democratització en un període de canvi. Evolució del fenomen esportiu a Barcelona durant la transició democràtica (1975-1982). Universitat de Barcelona, 2007, p. 153. ISBN 9788469127407 [Consulta: 8 setembre 2020].
* ↑ «Sant Andreu: un modesto en crisis» (pdf) (en castellà). El Mundo Deportivo, 29-11-1979 [Consulta: 8 setembre 2020].
* ↑ «El Sant Andreu, busca apoyo en el Espanyol» (en castellà). El Mundo Deportivo, 11-06-1980 [Consulta: 8 setembre 2020].
* ↑ Pérez de Rozas, Emilio «Francesc Aresté: "No pararem fins a ser el segon club de Barcelona"». El Periódico, 01-11-2008 [Consulta: 7 setembre 2020].
# Soroll de ràfega

El soroll de ràfega és un tipus de soroll electrònic que es produeix en els semiconductors i les pel·lícules d'òxid de porta ultrafines. També s'anomena soroll de telègraf aleatori (RTN), soroll de crispetes de blat de moro, soroll d'impuls, soroll biestable o soroll de senyal de telègraf aleatori (RTS).
Consisteix en transicions sobtades en forma de pas entre dos o més nivells de voltatge o corrent discrets, fins a diversos centenars de microvolts, en moments aleatoris i impredictibles. Cada canvi de tensió o corrent de compensació sovint dura des de diversos mil·lisegons fins a segons, i sona com crispetes de blat de moro si es connecta a un altaveu d'àudio.
El soroll de ràfega es va observar per primera vegada als primers díodes de contacte puntual, després es va tornar a descobrir durant la comercialització d'un dels primers amplificadors operacionals de semiconductors; el 709. No es teoritza cap font única de soroll de ràfega per explicar tots els fets, però la causa més invocada és l'atrapament i l'alliberament aleatori de portadors de càrrega a les interfícies de pel·lícula fina o als llocs defectuosos del cristall semiconductor a granel. En els casos en què aquestes càrregues tenen un impacte significatiu en el rendiment del transistor (com ara sota una porta MOS o en una regió base bipolar), el senyal de sortida pot ser substancial. Aquests defectes poden ser causats per processos de fabricació, com ara la implantació d'ions pesats, o per efectes secundaris no intencionats com la contaminació superficial.
Els amplificadors operacionals individuals es poden seleccionar per detectar sorolls de ràfega amb circuits detectors de pics, per minimitzar la quantitat de soroll en una aplicació específica.
El soroll de ràfega es modela matemàticament mitjançant el procés telègraf, un procés estocàstic de temps continu markovià que salta discontínuament entre dos valors diferents.

## Referències

* ↑ Ranjan, A. «CAFM based spectroscopy of stress-induced defects in HfO$_2$ with experimental evidence of the clustering model and metastable vacancy defect state». A: 2016 IEEE International Reliability Physics Symposium (IRPS) (en anglès), 2016-04-01, p. 7A–4–1–7A–4–7. DOI 10.1109/IRPS.2016.7574576. ISBN 978-1-4673-9137-5.
* ↑ Rajendran, Bipin. «Random Telegraph Signal (Review of Noise in Semiconductor Devices and Modeling of Noise in Surrounding Gate MOSFET)» (en anglès). Arxivat de l'original el April 14, 2006.
* ↑ «Operational Amplifier Noise Prediction» (en anglès). Intersil Application Note. Arxivat de l'original el 2007-04-14. [Consulta: 12 octubre 2006].
* ↑ «Noise Analysis In Operational Amplifier Circuits» (en anglès). Texas Instruments application report.
* ↑ Lundberg, Kent H. «Noise Sources in Bulk CMOS» (en anglès).
* ↑ «Op-Amp Noise can be Deafening Too» (en anglès).
# Casa Josep Fiol

La Casa Josep Fiol és un edifici de Barcelona inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Casa Josep Fiol està ubicada a l'illa del districte de l'Eixample delimitada pel passeig Sant Joan i els carrers de Diputació, Consell de Cent i Balièn.
La façana principal afronta al passeig de Sant Joan, on es troba el seu únic accés. És un edifici d'habitatges entre mitgeres de planta rectangular que consta d'una planta baixa, un principal i quatre plantes pis. L'entrada des del carrer dona pas a una zona de vestíbul que conté l'escala comunitària d'accés als immobles superiors.
La façana té una composició d'obertures de cinc mòduls verticals dels quals el central és més ample. Disposa d'una tribuna vidriada de pedra que abraça l'amplada de tres mòduls en primera planta i el central en la segona. La resta de plantes disposen d'uns balcons individuals de llosana lobulada i barana metàl·lica. L'última planta, a diferència de les altres, disposa d'un balcó corregut en els tres mòduls centrals formant un contrapunt de les línies verticals formades per pilastres adossades flanquejant els mòduls laterals.
Aquestes pilastres recorren tota l'alçada de les plantes pis i suporten visualment les dues torres-mirador que s'alcen tota una planta per sobre de la coberta de l'edifici.
S'han de destacar l'ampli ventall d'elements arquitectònics utilitzats en la façana com són el frontó abarrocat que corona la tribuna central, els dos frontons de les torres-mirador i tots els diferents tipus de columnes que els suporten.
Són ressenyables els esgrafiats dels mòduls centrals, el cercle que forma a mode d'orla per sobre de la tribuna central i les abarrocades mènsules de suport de la tribuna.
La coberta és plana amb terrat del qual surt un àtic prudencialment retirat de la façana.
Artísticament cal destacar la intensa decoració dels elements de façana com són l'arc de la porta principal, les mènsules i els emmarcaments de les obertures. També són notables les reixes de ferro forjat de les baranes dels balcons.
A l'interior encara s'hi troben alguns elements originals com els cassetonats del sostre o els revestiments decoratius però han patit importants refaccions.
L'edifici es considera eclecticista, a jutjar per la combinació d'influències estilístiques que es troben en els elements arquitectònics i el seu ornament. Es combinen de forma lliure estils com el barroc, els modernisme i influències orientals, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Casa Josep Fiol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2017].
# Put-in-Bay

Put-in-Bay és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 128 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Put-in-Bay tenia 128 habitants, 67 habitatges, i 36 famílies. La densitat de població era de 107,4 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,6% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 38,3% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 116 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.917 $ i la renda mediana per família de 80.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.083 $ mentre que les dones 38.750 $. La renda per capita de la població era de 35.301 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Història

El 1813 hi tingué lloc la batalla del llac Erie durant la Guerra de 1812 entre les marines estatunidenques i britànica.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Put-in-Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Put-in-Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Joan Gaspart i Solves

Joan Gaspart i Solves (Barcelona, 11 d'octubre de 1944) és un empresari i directiu esportiu català.

## Biografia

És fill de l'hoteler Joan Gaspart i Bonet (1916-2002) i net del també hoteler i fundador de la cadena Husa Hotels Josep Gaspart i Bulbena (1885-1961). És vicepresident de Foment del Treball Nacional, resident del consorci Turisme de Barcelona, president de la Cambra de Comerç de Barcelona i cònsol general honorari de les Illes Seychelles.
Va ser president del FC Barcelona entre els anys 2000 i 2003, i anteriorment n'havia estat vicepresident durant els mandats de Josep Lluís Núñez. Del 2004 al 2011 fou president de la Unió Esportiva Sant Andreu.

## Referències

* ↑ «Joan Gaspart i Solves». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «José Gaspart Bulbena». Db-e. Real Academia de la Historia.
* ↑ «Joan Gaspart es el presidente de los cuatribarrados». Mundo Deportivo, 29-05-2004, pàg. 54.
* ↑ Rubio, David «La ex mujer de Alves compra el Sant Andreu». Sport, 10-07-2014.
# Albert Tous Aguiló

Albert Tous Aguiló (3 d'agost de 1962) fou un tennista mallorquí. Va participar en l'eliminatòria de quarts de final de Copa Davis del 1983. En aquesta eliminatòria, en què Espanya jugava contra Iugoslàvia, Tous guanyà el seu partit contra Goran Prpic. El seu millor resultat l'obtingué el 1987, en arribar a les semifinals de dobles de Roland Garros, fent parella amb José López Maeso.
Darrerament, ha destacat per ser l'entrenador de Carles Moyà (des del 2006). També fou l'organitzador de la batalla de les Superfícies, el partit de tennis en pista mixta que enfrontà el dia 8 de maig de 2007 el campió de Wimbledon, Roger Federer amb el Campió de Roland Garros, Rafael Nadal.

## Referències

* Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 17.

## Enllaços externs

* Fitxa a Tennisculture.net Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Fitxa a Tenniscorner.net
* Fitxa a ITFTennis.com Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Pàvel Nakhímov

Pàvel Stepànovitx Nakhímov (en rus Павел Степанович Нахимов) (Gorodok, 5 de juliol de 1802 – Sebastòpol, 12 de juliol de 1855) va ser un almirall rus, un de la més reconeguts de la història de l'Armada de Rússia. Era comandant de les forces navals i terrestres en el Setge de Sebastòpol durant la Guerra de Crimea.
En 1818, Nakhímov es va graduar de l'Acadèmia Naval de la Noblesa i va començar la seva carrera militar a la Flota del Bàltic de l'Armada Imperial Russa.
Sota el comandament del capítà M.P. Lazarev, es va distingir de manera més destacada a la batalla de Navarino (20 d'octubre de 1827), durant la qual la flota aliada britànica-francesa-rusa va destruir "totalment" l'esquadra otomana. Per la seva excel·lent actuació d'artilleria durant la batalla, Nakhimov, de 27 anys, va ser ascendit a la capitania d'un vaixell trofeu i va ser condecorat pels governs aliats.
Durant la Guerra de Crimea, Nakhímov es va distingir per aniquilar la flota otomana en la batalla de Sinope, el 30 de novembre de 1853.
El 10 de juliol de 1855, mentre inspeccionava les posicions de defensa avançada després de la batalla de Malakoff, va ser ferit de bala per un franctirador i va morir dos dies després, el 12 de juliol de 1855.

## Referències

* ↑ The USSR: Institutions and People: A Brief Handbook for the Use of Officers of the Armed Forces of the United States (en anglès). U.S. Government Printing Office, 1945, p. 93.
* ↑ «ВОЕННАЯ ЛИТЕРАТУРА --[ Первоисточники -- П. С. Нахимов. Сборник документов и материалов [P.D. Nakhimov. Col·lecció de documents i materials]]». http://militera.lib.ru/.+[Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ Cochrane, George. Wanderings in Greece (en anglès). H. Colburn, 1837, p. 115.
* ↑ «Admiral P.S. Nakhimov». RusNavy.com, 15-05-2012. Arxivat de l'original el 2012-05-15. [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ «210th Anniversary of the Birth of Admiral Pavel Nakhimov». russkiymir.ru, 06-07-2012. Arxivat de l'original el 2021-11-30. [Consulta: 18 desembre 2021].
# Trichonotus blochii

Trichonotus blochii és una espècie de peix de la família dels triconòtids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

* Fa 14,3 cm de llargària màxima.
* 5-7 espines i 43-46 radis tous a l'aleta dorsal i 1 espina i 39-41 radis tous a l'anal.
* 55 vèrtebres.
* 57-60 escates a la línia lateral.
* L'aleta caudal dels mascles presenta dues franges negres.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical, el qual viu al nord d'Austràlia: des d'Austràlia Occidental fins a Queensland, incloent-hi el golf de Carpentària.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bloch, M. E. i J. G. Schneider, 1801. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae Iconibus cx Ilustratum. Post obitum auctoris opus inchoatum absolvit, correxit, interpolavit Jo. Gottlob Schneider, Saxo. Berolini. Sumtibus Auctoris Impressum et Bibliopolio Sanderiano Commissum. i-lx + 1-584, Pls. 1-110.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Castelnau, F. L., 1875. Researches on the fishes of Australia. Philadelphia Centennial Expedition of 1876. Intercolonial Exhibition Essays, 1875-6. Núm. 2: 1-52.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Katayama, E. i H. Endo, 2010. Redescription of a sanddiver, Trichonotus blochii (Actinopterygii: Perciformes: Trichonotidae), with confirmation of its validity. Species Diversity 2010(15):1-10. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Conservation Status of Animals of the Northern Territory (anglès)
* ↑ McCulloch, Allan R., 1929. A check-list of the fishes recorded from Australia. Part III. Australian Museum Memoir 5: 329–436. Arxivat 2014-11-12 a Wayback Machine.
* ↑ Catalog of Fishes Arxivat 2013-12-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Willy Røgeberg

Willy Røgeberg (Christiania, 11 de desembre de 1905 - Oslo, 15 de desembre de 1969) va ser un tirador noruec que va competir entre les dècades de 1920 i 1940.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1924, als Jocs de París, disputà dues proves del programa de tir. Destaca la quarta posició en la prova del rifle lliure per equips. El 1936, als Jocs de Berlín, guanyà la medalla d'or en la prova del rifle en posició estesa, 50 metres. El 1948, als Jocs de Londres, guanyà la medalla de bronze en la prova del rifle lliure, tres posicions, mentre en la de rifle en posició estesa, 50 metres fou vuitè.
En el seu palmarès també destaquen 16 medalles al Campionat del Món de tir, tres d'or, sis de plata i set de bronze, entre 1931 i 1949.
Durant l'ocupació alemanya de Noruega de la Segona Guerra Mundial va ser arrestat pels alemanys i empresonat en diferents camps de concentració entre maig de 1942 i desembre de 1943.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Willy Røgeberg». [Consulta: 23 octubre 2024].
* ↑ «4776. Røgeberg, Willy». A: Børre R. Giertsen. Norsk fangeleksikon. Grinifangene (en noruec). Oslo: Cappelen, 1946.
* ↑ Fretland, Frode. Norges skyttere i ord og bilder: Østre del (en noruec). Oslo: Kulturforlaget, 1953, p. 81–82.