OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Foenkinos

David Foenkinos (nascut el 28 d'octubre de 1974) és un escriptor i guionista francès. Va estudiar literatura i música a París.
La seva primera novel·la, Inversion de l'idiotie, publicada en francès el 2002, va obtenir el Premi François-Mauriac.
La seva novel·la La délicatesse (La delicadesa) és un best-seller a França. Una pel·lícula basada en aquest llibre va ser estrenada el desembre de 2011, amb l'actriu Audrey Tautou com a protagonista. La pel·lícula va estar dirigida pel mateix autor i el seu germà Stéphane, i va ser nominada al César a la millor primera pel·lícula.
Les seves novel·les han estat traduïdes a més de quaranta llengües. Segons el diari Le Figaro, va ser un dels deu escriptors francesos que més va vendre el 2011 a França.
El 2014 va rebre el Premi Renaudot i el Premi Goncourt des Lycéens per la seva novel·la Charlotte.

## Novel·les traduïdes al català

* La delicadesa, trad. de Jordi Martín Lloret (Barcelona: La Magrana, 2011). ISBN 978-84-826-4913-9
* Els records, trad. de Marta Marfany (Barcelona: La Magrana, 2012) ISBN 978-84-826-4571-1
* Charlotte, trad. de Mercè Ubach Dorca (Barcelona: Edicions 62, 2015) (basada en la vida de Charlotte Salomon. ISBN 978-84-297-7437-5
* La biblioteca dels llibres rebutjats, trad. de Mercè Ubach Dorca (Barcelona: Edicions 62, 2017). ISBN 978-84-297-7570-9
* Cap a la bellesa, trad, de Pau Joan Hernàndez (Barcelona: Edicions 62, 2019). ISBN 978-84-297-7749-9
* Dues germanes, trad, de Pau Joan Hernàndez (Barcelona: Edicions 62, 2020). ISBN 978-84-297-7839-7
* La família Martin, trad, de Pau Joan Hernàndez (Barcelona: Edicions 62, 2021). ISBN 978-84-297-7965-3
* Número dos, trad, de Pau Joan Hernàndez (Barcelona: Edicions 62, 2022). ISBN 9788429780482

## Referències

* ↑ Enllaç a 'Book around the corner'
* ↑ «"La delicadesa", una història sobre les voltes que dóna la vida». TV3, 13-02-2015. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «De Marsella al món» (en castellà). La Vanguardia, 06-07-2012. [Consulta: 14 setembre 2015].
* ↑ Salvà, Bernat. «"La capacitat per tornar a estimar és al nostre ADN" - 06 juliol 2012». ElPuntAvui.cat. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «Meilleur Premier Film». academie-cinema.org. [Consulta: 23 octubre 2024].
* ↑ Les dix romanciers francais qui vendent le plus
* ↑ «Goncourt et Renaudot 2014 : les larmes de Salvayre et le sourire de Foenkinos» (en francès). Franceinfo, 05-11-2014. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «Le Goncourt des lycéens attribué à David Foenkinos pour Charlotte» (en francès). L'express, 18-11-2014. [Consulta: 28 maig 2022].
# Lester Allan Pelton

Lester Allan Pelton (Vermilion, Ohio, 5 de setembre de 1829 – Oakland, Califòrnia, 14 de març de 1908) va ser un dels més importants inventors de finals del segle XIX i principis del segle XX. Va viure la gran febre de l'or de Califòrnia, el 1850 en començar l'explotació dels filons de Comstock i altres mines d'or i plata a Nevada. Va fabricar amb els seus mitjans instruments que facilitaven el treball d'explotació d'or. El 2006 va ser inclòs al National Inventors Hall of Fame.
Va participar en un concurs de la Universitat de Califòrnia de rodes hidràuliques on va obtenir el primer lloc. Els seus estudis es van orientar cap a salts d'aigua relativament elevats, arribant al tipus de roda de catúfols, amb acció i injecció parcial per tovera que porta el seu nom, la turbina Pelton .
El seu invent bàsicament es va originar a causa del gran inconvenient que presentava el moviment del seu trituradora mineral en no tenir carbó per a tal propòsit, per la qual cosa va haver d'idear-se una roda hidràulica que transformés en energia elèctrica la força hidràulica d'un salt d'aigua proper al seu mina. Aquest va ser el primer mètode pràctic per obtenir força hidràulica a Amèrica del Nord.

## Referències

* ↑ «Lester Allen Pelton». Hall of Fame / Inventor Profile. National Inventors Hall of Fame. Arxivat de l'original el 19 de diciembre de 2012. [Consulta: 5 novembre 2012].
# Prònoe (filla de Forbant)

Prònoe (en grec antic: Προνόη) va ser, segons la mitologia grega, una filla de Forbant. Es va casar amb el rei epònim d'Etòlia, Etol, amb qui va tenir dos fills: Pleuró i Calidó, també epònims de les dues principals ciutats d'Etòlia (Calidó i Pleuró.
Segons Diodor de Sicília, aquest Forbant era un fill de Làpites.

## Referències

* ↑ Pseudo-Apol·lodor. Biblioteca, I, 7, 6-7
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, IV, 69, 2
# Sext Tarquini

Sext Tarquini va ser un personatge de l'antiga Roma, de l'època de la monarquia (segle vi aC). Era fill de l'últim rei romà, Luci Tarquini el Superb i de la seva segona esposa, Túl·lia Minor i net de Luci Tarquini Prisc, cinquè rei de Roma. Tenia per germans Tit Tarquini i Arrunt.
Sextus Tarquinius va violar Lucrècia, que va acabar suïcidant-se. Lucrècia era esposa del seu cosí Luci Tarquini Col·latí, nebot del rei Luci Tarquini el Superb. La conducta depravada de Sextus Tarquinius va ser la culminació del descontentament del poble romà i va desencadenar una sèrie de revoltes que van concloure amb la fi de la monarquia romana i l'establiment de la república.
Segons Dionisi d'Halicarnàs, Sextus Tarquinius va morir a la batalla del Llac Regil l'ant 496 aC.

## Representacions artístiques

La violació i suïcidi de Lucrècia han estat objecte de nombroses representacions en les arts plàstiques, incloent-hi obres de Ticià, Rembrandt, Dürer, Rafael o Botticelli.

## Referències

* ↑ Eutropi. Breviarium ab Urbe condita, I, 8
* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita,II, 6-7
* ↑ Titus Livi. Epítom, I, 49
* ↑ Dionisi d'Halicarnàs. Antiguitats romanes, VI, 12
* ↑ «Tarquino y Lucrecia». Artehistoria. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «Lucretia 1664». National Galery of Art. Washington. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «Suicidio de Lucrecia». Galeria Albertina. Viena. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «Lucrecia». Institute of Chicago. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «La historia de Lucrecia». WaooArt. [Consulta: 24 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Luci Tarquini el Superb Arxivat 2008-06-26 a Wayback Machine. — Romaeterna.9f.com
* Violació i mort de Lucrècia — Dra Ana Ma. Vázquez Hoys (UNED)
# Gao Hongbao

Gao Hongbao (xinès simplificat: 高洪宝, pinyin: Gāo Hóngbǎo; Panshi, Jilin, 12 de novembre de 1937 - 14 de febrer de 2022) fou un cinematògraf xinés.
El 1958 entra la l'escola de formació de l'estudi de cinema de Changchun, llicenciant-se el 1960. Tingué papers en les pel·lícules Dang de nü'er, Hong deng ji, Lian xin suo, i sobretot, a Hong meihua kai. L'any 1965 esdevingué assistent de fotografia i el 1979, director de fotografia.
El 1979 debuta com a director a la reeixida Baomi Ju de Qiangsheng, fent un tàndem amb el director Chang Yan que es repetiria en altres quatre pel·lícules.

## Referències

* ↑ «百度安全验证». Baidu, 15-02-2022. [Consulta: 13 març 2023].
* 1 2 3 4 5 «长影著名电影摄影师高洪宝去世 代表作《保密局的枪声》-中新网». [Consulta: 13 març 2023].
# József Keresztessy

József Keresztessy (Budapest, Austrohongria, 19 de setembre de 1885 – Toronto, Ontario, 29 de desembre de 1962) va ser un gimnasta artístic hongarès que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «József Keresztessy Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
* ↑ Perfil a mek.oszk.hu (hongarès)
# Chlorophytum comosum

Chlorophytum comosum, popularment anomenada cinta i en anglès spider plant, és una espècie herbàcia ornamental sovint utilitzada com a planta d'interior. És nativa de l'Àfrica tropical i de Sud-àfrica, però s'ha naturalitzat en altres llocs, incloent-hi l'oest d'Austràlia i San Francisco, Califòrnia. Les formes variegades són les que es fan servir com a plantes d'interior.

## Descripció

Chlorophytum comosum és una planta perenne que arriba a fer 60 cm d'alçada. Les arrels són tuberoses i carnoses. Les fulles, estretes, fan de 20 a 45 cm de llargada i de 6 a 25 mm d'amplada.
Les flors, blanc verdoses, apareixen en inflorescències que poden fer 75 cm. Les llavors s'agrupen en càpsules de 3 a 8 mm de llargada. Les inflorescències porten plàntules a les puntes de les branques, que no són pròpiament estolons.

## Cultiu

Chlorophytum comosum es comercialitza principalment amb les fulles variegades:
* C. comosum 'Vittatum', amb la banda central de la fulla blanca.
* C.comosum 'Variegatum', amb les fulles més fosques i els marges blancs.
Són plantes fàcils de cultivar i toleren temperatures de 2 °C, però creixen millor entre els 20 i els 30 °C.
Redueixen la contaminació de l'aire produïda pels formaldehids.

## Història botànica

Chlorophytum comosum va ser descrita formalment pel botànic suec Carl Peter Thunberg com a Anthericum comosum l'any 1794 a l'obra Prodromus Plantarum Capensium. Posteriorment es va anar incloent en diversos gèneres, com Phalangium, Caesia, Hartwegia i Hollia, fins que Henri-Antoine Jacques, l'any 1862, li va donar el nom actual de Chlorophytum.

## Referències

* ↑ «World Checklist of Selected Plant Families». [Consulta: 26 setembre 2011]., search for "Chlorophytum comosum"
* ↑ Howell, J.T., P.H. Raven & P. Rubtzoff. 1958. Flora of San Francisco. Wasmann J. Biology 16:1-155.
* ↑ McCune, S.; Hardin, D. W. «PlantNET - The Plant Information Network System of The Royal Botanic Gardens and Domain Trust», 1994. [Consulta: 27 setembre 2011]. «Chlorophytum comosum (Thunb.) Jacques»
* ↑ Hickey, M.; King, C.. The Cambridge Illustrated Glossary of Botanical Terms. Cambridge University Press, 2001.
* ↑ Poole, R.T.; Chase, A.R.; Osborne, L.S. «Spider Plant Production Guide (CFREC-Apopka Foliage Plant Research Note RH-91-33)», 1991. [Consulta: 26 setembre 2011].
* ↑ B. C. Wolverton, Rebecca C. McDonald, and E. A. Watkins, Jr. «Foliage Plants for Removing Indoor Air Pollutants from Energy-efficient Homes». [Consulta: 3 maig 2007].
* ↑ «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
* ↑ Thunberg, Carl Peter. 1794. Prodromus Plantarum Capensium. p. 63.
# Josep Calassanç Noguera i Falguera

Josep Calassanç Noguera i Falguera (Olot, 4 de març del 1894 – Olot, 23 de maig del 1920). Sacerdot escolapi, mestre i dibuixant català.

## Biografia

Alumne de l'Escola Pia d'Olot, ingressà a l'orde el 16 de setembre de 1900 i hi professà el 17 d'agost de 1902. En professar es canvià el nom de pila, Francesc, pel del fundador de l'Escola Pia. Començà tot seguit els estudis eclesiàstics a Iratxe, però als dos anys emmalaltí i tornà (1904) a Catalunya. Va ser destinat a Calella per continuar els estudis privadament i refer la salut. El 1908 va ser enviat a l'Escola Pia de Sarrià (Barcelona), comunitat on va romandre la resta de la seva vida. El 27 de març de 1909 va ser ordenat sacerdot. Començà el magisteri a primària i després passà a batxillerat on impartí geografia, història i llatí. Programà la introducció del dibuix als alumnes de primer ensenyament. A les classes complementàries per als interns ensenyà pintura i dibuix. Col·laborà amb el mestre Antoni Alarma en la confecció dels decorats per a les obres de teatre que se celebraven al centre. Organitzava i ornamentava les exposicions de treballs escolars de fi de curs, però després de la seva mort es deixaren de fer aquestes exposicions. Aprengué la tècnica al costat del pare Ramon Hostench i Noguera, reconegut aquarel·lista de l'Escola paisatgística d'Olot.
Va elaborar el programa de l'ensenyament del dibuix per a les tres classes de primària, però només deixà redactat el primer volum. El seu germà Constantí el publicà després de la seva mort.

## Obra escrita

* Josep Calassanç Noguera i Falguera: El Dibuix del Noi. Mètode d'iniciament del dibuix a l'Escola Primària, dividit en tres cicles. Primer cicle. Barcelona: Editorial Catalana, ca. 1920. X làmines; 16 x 24 cm

## Bibliografia

* Catalogus religiosorum Scholarum Piarum Hispaniae et Ultra Maria qui pie in Domino obierunt anno 1920. Barcelona: Imp. Sant Antoni Abat, 1921. Número XXI, pàg. 27-29
* Escola Pia Sarrià. Memoria de las Escuelas Pías de Sarria, curso 1913-1914, pàg, 91 i 109
* Escola Pia Sarrià. Memoria de las Escuelas Pìas de Sarriá, curso 1914-1915, pàg. 67.
* Escola Pia Sarrià. Memoria de las Escuelas Pías de Sarriá, curso 1915-1916, pàg. 31-38.
* Miquel PUIG I REIXACH: L'Escola Pia de Sarrià (1894-1995). Barcelona: Escola Pia de Sarrià – Calassanç, 1998. A la pàgina 304 s'hi reprodueix la fotografia d'un dels decorats pintats pel pare Noguera.

## Vegeu també

* Escolapis
* Escola Pia de Catalunya
# Matteo Madao

Matteo Madao (Ozieri, 9 de gener de 1723 - Càller 1800) fou un religiós i escriptor sard. Fill de Pietro Madao Cocco i de Martina Cossu Pinna. Estudià a Ozieri i allí va ingressar a la Companyia de Jesús. Es dedicà a l'estudi de teologia i filosofia. Quan l'orde fou abolida es retirà al monestir de San Michele a Càller, on hi va romandre fins a la seva mort. Estudià profundament la història i les antiguitats sardes i compilà un diccionari de 100.000 paraules sardes, alhora que va compondre alguns versos en sard.

## Obres

* Saggio d'un opera intitolata il ripulimento della lingua sarda (1782)
* Le Armonie de’ sardi opera dell'abate Matteo Madau (1787)
* Versione de Su Rithmu Eucaristicu cum paraphrasi in octava rima facta dai su latinu in duos principales dialectos (1791)
# Jin Zhonghao

Jin Zhonghao (xinès simplificat: 金中浩, pinyin: Jīn Zhōnghào; Shanghai, octubre de 1948) és un director d'art per a cinema i cal·lígraf xinés. Fou membre del Comitè Permanent de la Conferència Consultiva Política Provincial de Jilin, primer vicepresident i secretari general de l'Associació de Cal·lígrafs Provincials de Jilin i vicepresident de l'Acadèmia Provincial de Pintura i Cal·ligrafia de Jilin. Membre de la Societat Jiusan, és també artista nacional de primera classe (Zhenggao), i segon director de l'Associació de Cal·lígrafs Xinesos.

## Biografia

Jin Zhonghao va nàixer a Shanghai, d'una família provinent de Wuxian, Jiangsu. Va aprendre cal·ligafria del seu pare, qui va estudiar amb Wang Xun, un cal·lígraf de la República de la Xina. A l'escola secundària, va admirar Yao Qingyun i va estudiar l'Estela de Zheng Wengong de Wei Bei. El 1969, va anar al camp per a treballar al comtat d'Antu, província de Jilin. Va treballar successivament a la comuna, a l'estació de gestió cinematogràfica del comtat i al centre cultural del comtat, i va ensenyar literatura, història, filosofia, cal·ligrafia, pintura i segell.
L'any 1976, va ser admès a l'Estudi de cinema de Changchun per tal de dedicar-se al disseny artístic de ròtuls i subtítols de pel·lícules. Va dedicar-s'hi a treballs d'art de subtítols de cinema i televisió durant més de 20 anys, dissenyant més de 300 ròtuls de cinema i televisió.
El 1997, va ser traslladat a l'Acadèmia Provincial de Pintura i Cal·ligrafia de Jilin com a vicepresident.

## Referències

* ↑ 曹寿槐著. 书法人生 (en xinès). Beijing Book Co. Inc., 2019-07-01. ISBN 978-7-5525-4959-1.
* ↑ «金中浩从艺六十年作品展在长春展出». 新文化报. Arxivat de l'original el 2017-10-12. [Consulta: 21 febrer 2020].
* ↑ «金中浩从艺60年作品展在吉林艺术学院开幕». 城市晚报. Arxivat de l'original el 2017-10-12. [Consulta: 21 febrer 2020].
* ↑ 当代篆刻家大辞典 (en xinès (Taiwan)). 哈尔滨出版社, 1992, p. 180.
* 1 2 唐书同. 中国书法全集（2册）（选题报告1）. 青苹果数据中心, 2013-11-20, p. 397.
# Màleme

Màleme (grec Μάλεμε) és una població i aeroport al nord-oest de l'illa de Creta, Grècia, al municipi de Plataniàs, a la Prefectura de Khanià.
Màleme va ser un dels primers punts atacats pels paracaigudistes alemanys a la batalla de Creta, el 1941, durant la Segona Guerra Mundial. El 2 de juny de 1941 el veí poblet de Kondomari va patir la represàlia de les forces d'ocupació alemanyes amb l'afusellament d'ostatges civils.
# Ödön Téry

Ödön Téry (Budapest, Austrohongria, 8 de juliol de 1890 – Belvedere, Carolina del Sud, 7 de juny de 1981) va ser un gimnasta artístic hongarès que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Ödön Téry Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Generació Z

* Generacions
* Generació perduda
* Gran generació
* Generació silenciosa
* Baby boomers
* Generació X
* Generació Y
* Generació Z
* Generació Alfa
La Generació Z (també coneguts com a centennials) designa la generació de joves nascuts entre el 1997 i el 2012. Rep el nom per seguir cronològicament a la generació Y, amb la qual comparteix la majoria de trets. De fet hi ha persones que poden ser adscrites indistintament a qualsevol de les dues. Sovint se'ls coneix com a nadius digitals, per l'ús intensiu de les TIC des dels primers anys de vida, ús que s'accentua en arribar a l'adolescència i que té un fort component social, a diferència del predomini dels videojocs d'altres generacions. S'associa aquest canvi amb l'èxit de les plataformes de xarxes socials (com Facebook, Instagram, Twitter, VK o Tuenti) i programes de missatgeria gratuïta (com WhatsApp, Signal o Telegram).
Com a trets positius psicològics, els estudiosos destaquen la capacitat per aprendre noves tècniques, treballar en equip i mostrar-se flexibles, així com la igualtat entre gèneres. Negativament, destaquen per la incapacitat per mantenir l'atenció durant períodes perllongats, pel menor valor atorgat a l'educació o la cultura i per la menor implicació en causes col·lectives polítiques.
La Generació Z ha sigut la generació amb l'oportunitat de provar el Mètode d'ensenyament BYOD i les persones d'aquesta generació tenen fama de tenir més coneixements sobre les noves tecnologies.

## Referències

* ↑ Williams, Alex «How to Spot a Member of Generation Z». New York Times, 18-09-2015 [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «Centennial Infographic – The Futures Company» (en anglès). Arxivat de l'original el 14 de juny 2017. [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ «Article sobre la generació Z». Arxivat de l'original el 2010-05-07. [Consulta: 5 març 2011].
# Lipasa gàstrica

La lipasa gàstrica, també coneguda com a LIPF, és una proteïna enzimàtica que en els humans està codificada pel gen LIPF.

## Funció

La lipasa gàstrica és una lipasa àcida secretada per les cèl·lules gàstriques principals de les glàndules fúndiques de la mucosa en l'estòmac. Té un pH òptim de 3-6. La lipasa gàstrica junt amb la lipasa lingual, consta de dues lipases àcides. Aquestes lipases, al contrari que les lipases alcalines (com la lipasa pancreàtica), no requereix àcid biliar o colipasa per a una òptima activitat enzimàtica. Les lipases àcides formen el 30% de la hidròlisi de lípids que ocorre durant la digestió en l'humà adult, amb la lipasa gàstrica que contribueix en la major part de les dues lipases àcides, En els neonats, les lipases àcides són molt més importants i proporcionen més del 50% de l'activitat lipídica total.

## Importància clínica

La lipasa gàstrica pot compensar parcialment la disminució en la producció de lipasa pancreàtica associada amb la disfunció pancreàtica, proporcionant mitjans al cos per a digerir en part els lípids. Una limitació de les lipases àcides és el fet que treuen només un àcid gras de cada triacilglicerol. Això fa a les lipases àcides menys que no pas les lipases alcalines.

## Estructura

La lipasa àcida és un polipèptid de 371 residus de llargada. L'estructura (determinada per difracció dels raigs X) està composta de 41% d'hèlixs i de 14% de làmines beta. La lipasa gàstrica pertany a la família α/β-hydrolase-fold. Posseeix la clàssica tríada catalítica (Ser-153, His-353, Asp-324) i un forat oxianió anàleg a les proteasa serines.

## Referències

* 1 2 PDB 1hlg; Roussel A, Canaan S, Egloff MP, Rivière M, Dupuis L, Verger R, Cambillau C «Crystal structure of human gastric lipase and model of lysosomal acid lipase, two lipolytic enzymes of medical interest». J. Biol. Chem., 274, 24, 6-1999, pàg. 16995–7002. DOI: 10.1074/jbc.274.24.16995. PMID: 10358049.
* ↑ Bodmer MW, Angal S, Yarranton GT, Harris TJ, Lyons A, King DJ, Pieroni G, Riviere C, Verger R, Lowe PA «Molecular cloning of a human gastric lipase and expression of the enzyme in yeast». Biochim. Biophys. Acta, 909, 3, 8-1987, pàg. 237–44. DOI: 10.1016/0167-4781(87)90083-2. PMID: 3304425.
* ↑ «Entrez Gene: gastric lipase».

## Enllaços externs

* «Lipasa gàstrica» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Albert Smessaert

Albert Peter Smessaert (Bèlgica, 20 de juliol de 1908 - Baldwin, Geòrgia, 22 de novembre de 2000) fou un ciclista estatunidenc d'origen belga. Va participar en les proves de contrarellotge individual i per equips dels Jocs Olímpics de 1928 a les proves.

## Palmarès

* 1932
** 2n als Sis dies de Milwaukee (amb Xavier Van Slembroeck)

## Referències

* ↑ «Olympedia – Peter Smessaert». [Consulta: 14 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Jácome Ratton

Jácome Ratton (França, 7 de juliol de 1736 - Lisboa, c. 1821-1822), industrial i comerciant luso-francès del segle xviii i inici del segle xix.
Vingué encara jove cap a Portugal, on ja hi tenia familiars (un oncle seu mantenia activitat mercantil a Porto). El 1758 es casà amb una filla del cònsol francès de Portugal, i el 1762, durant la Guerra dels Set Anys, aconseguí la nacionalitat portuguesa.
En el quadre de les polítiques de foment industrial pombalí, el 1764 projectà una fàbrica de tinta i una altra de paper, a Elvas i Lisboa; al mateix temps invertia en l'exploració de salines d'Alcochete i a la plantació d'arbres exòtics a Portugal (ell fou el responsable de la introducció de l'eucaliptus allà).
El 1789 fundà una fàbrica de fabricació de cotó a Tomar, la primera del país a utilitzar la nova tecnologia de la revolució industrial - la màquina de vapor.
Per la seva intensa activitat en benefici del regne, rebé el grau de cavaller de l'Orde de Crist.
Amb l'inici de les Invasions Franceses (1807), fou detingut per sospitós de col·laboracionisme amb els ocupants, i connotat amb els revolucionaris jacobins; fou pres a São Julião da Barra, i d'allà el portaren a l'illa Terceira, on finalment fou enviat a Anglaterra, on s'exilià fins al 1816.
De retorn a Lisboa, hi morí prop del 1821 o 1822. El barri de Lisboa de Rato prové del seu cognom Ratton.