OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Egretta

Els martinets (Egretta) són un gènere d'ocells de la família dels ardèids (Ardeidae), que habiten a les zones humides de gran part del món. Als Països Catalans hi viu una de les espècies, el martinet blanc.

## Llistat d'espècies

Aquest gènere se n'ha classificat en 13 espècies:
* martinet negre (Egretta ardesiaca).
* martinet blavós (Egretta caerulea).
* martinet de la Xina (Egretta eulophotes).
* martinet blanc comú (Egretta garzetta).
* martinet dels esculls (Egretta gularis).
* martinet carablanc (Egretta novaehollandiae).
* martinet encaputxat (Egretta picata).
* martinet rogenc (Egretta rufescens).
* martinet sagrat (Egretta sacra).
* martinet blanc americà (Egretta thula).
* martinet tricolor (Egretta tricolor).
* martinet gorja-roig (Egretta vinaceigula).
* martinet dimòrfic (Egretta dimorpha).

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 211. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Turó de Kolonós

El turó de Kolonós (grec: Λόφος Κολωνού) és un turó de Grècia Central. Es troba al passatge costaner estret de les Termòpiles i és a prop de la ciutat de Lamia.

## Història

El turó és conegut com el lloc de l'última defensa dels 300 espartans durant la batalla de les Termòpiles el 480 aC. El 1939, Spirídon Marinatos, un arqueòleg grec, va trobar un gran nombre de fletxes perses al voltant del turó, cosa que va canviar la identificació fins aleshores acceptada del lloc on havien caigut els grecs, morts per fletxes perses.
Durant l'antiguitat es va col·locar una pedra commemorativa al lloc, però la pedra original no ha sobreviscut. El 1955 es va erigir una nova pedra, amb l'epigrama de Simònides gravat.

## Referències

* 1 2 Crawford, Osbert Guy Stanhope (1955). Said and Done: The Autobiography of an Archaeologist. Weidenfeld and Nicolson, p. 302
* ↑ «Thermopylae». [Consulta: 1r maig 2014].
* ↑ Herodotus VII, 228
# Asfarviridae

Asfarviridae és una família de virus que principalment infecten els porcins, són el resultat de l'aparició del virus de la pesta porcina africana (African swine fever virus). Per això el nom d'aquesta família de virus s'obté de l'acrònim: African swine fever a related viruses. Tots ells tenen un embolcall i són virus d'ADN bicatenaris. Cap de les espècies conegudes poden infectar els humans. L'estructura és similar als poxvirus i phycodnavirus però algunes característiques els distingeixen.

## Referències

* ↑ Index of Viruses - Asfarviridae (2006). In: ICTVdB - The Universal Virus Database, version 4. Büchen-Osmond, C (Ed), Columbia University, New York, USA. http://www.ncbi.nlm.nih.gov/ICTVdb/Ictv/fs_index.htm

## Enllaços externs

* Viralzone: Asfarviridae
* «Asfarviridae» (en anglès). Medical Subject Headings.
# U-boot tipus XIV

l'U-Boot tipus XIV va ser una modificació dels Tipus IX D, dissenyats per a reabastir altres U-Boots. Se'ls coneixia com a Milchkuh (Vaca lletera). Amb les seves grans dimensions el tipus XIV podia donar servei a altres submarins amb 430 tn. de combustible, 13 tn. d'oli de motor, quatre torpedes i menjar fresc que es conservava en frigorífics. També estaven equipades amb fleques per poder servir pa fresc a les tripulacions dels submarins als que donava servei. No tenia tubs llançatorpedes ni canó de coberta, només metralladores antiaèries.
El 1942 els tipus XIV van permetre que els Tipus VII C poguessin atacar la costa est dels Estats Units i del Canadà durant l'operació Repic de Tambor de la Batalla de l'Atlàntic. Les vaques lleteres van ser objectius prioritaris de la lluita antisubmarina dels Aliats, ja que enfonsant-ne un dificultava enormement les operacions dels tipus VIIC i els forçava a tornar abans a les bases per reomplir-se de subministraments. La informació obtinguda per les intercepcions Ultra sobre les seves rutes de navegació i posició, i la millora de la cobertura de aèria i de radar a l'Atlàntic nord va eliminar-ne la majoria durant el 1943.

## Disseny

Els tipus XIV havia de tenir una bona capacitat d'emmagatzematge tant de combustible, recanvis, torpedes i subministraments. Es va agafar com a base del disseny el Tipus IX D escurçant-lo, eixamplant-lo i fent-lo més alt, d'aquesta manera es tenia més capacitat i volum interior. També se'l va dotar d'una coberta plana per a facilitar les feines de reabastiment i càrrega de subministraments. El nou disseny li permetia de transportar 430 tn. de combustible, 45 tn. de subministraments i 4 torpedes. A més disposava d'una fleca que podia produir 80 pans d'un kg. cada 10 hores. El primer tipus XIV va ser avarat el setembre de 1941 i comissionat el març de 1942. Per fer la seva construcció més fàcil es van aprofitar components comuns amb el tipus VII. Entre ells el sistema de propulsió (motors dièsel, elèctrics i auxiliars), les escotilles, cabrestants, àncora i sistemes de bombeig. La torreta del tipus XIV era igual a la del tipus IX.
Tenien un desplaçament de 1.688 tones en superfície i 1.932 tones en immersió. Tenien una longitud total de 67,10 m, una eslora del casc de pressió de 48,51 m, un mànega de 9,35 m, un puntal de 11,70 m i un calat de 6,51 m. Els submarins eren propulsats per dos motors Germaniawerft de sis cilindres, sobrealimentats, de quatre temps, que produïen un total de 2.800–3.200 cavalls (2.060–2.350 kW; 2.760–3.160 CV) per a ser utilitzats en superfície, dos motors elèctrics Siemens-Schuckert 2 GU 345 / 38-8 de doble efecte que produïen un total de 750 cavalls (550 kW; 740 CV) per al seu ús submergit. Tenien dos eixos i dues hèlices. Les embarcacions podien operar a profunditats de fins a 240 metres.

## Armament

No disposava de tubs llançatorpedes
* 2 canons antiaeris 3.7 cm SK C/30 (37mm)
* 1 metralladora antiaèria 2 cm Flak 30 (20mm)

## Referències

* 1 2 «U-historia, Ubootwaffe 1939-1945». [Consulta: 6 març 2020].
* 1 2 3 Gröner, Erich.. German warships 1815-1945.. Conway Maritime. ISBN 0-85177-593-4.
# Phoebastria

Phoebastria és un gènere d'ocells de la família dels diomedeids (Diomedeidae). Aquests albatros del Pacífic Nord, tenen hàbits pelàgics, i crien en zones obertes d'algunes illes.
Tradicionalment eren inclosos al gènere Diomedea, que avui es limita a les espècies d'albatros de més grandària.
Les diferents espècies d'aquest gènere fan 71 – 94 cm de llargària, mentre que les espècies de Diomedea pugen de 100 cm.

## Llista d'espècies

S'han descrit quatre espècies dins aquest gènere:
* Albatros cuacurt (Phoebastria albatrus).
* Albatros de Laysan (Phoebastria immutabilis).
* Albatros de les Galápagos (Phoebastria irrorata).
* Albatros camanegre (Phoebastria nigripes).

## Referències

* ↑ El gènere Phoebastria a TAXONOMICON Rev. 1-06-2010
# Bucephala

Bucephala és un gènere d'ocells de la família dels anàtids (Anatidae). Són coneguts com a morells, nom que comparteixen amb les espècies del gènere Aythya. Aquests ànecs que viuen a l'hemisferi nord, nien en petits forats als arbres. El plomatge dels aduts és blanc i negre i s'alimenten de peix, crustacis i altres criatures marines. Cap de les espècies són freqüents als Països Catalans.

## Llistat d'espècies

S'han descrit tres espècies dins aquest gènere:
* Morell capblanc (Bucephala albeola).
* Morell d'Islàndia (Bucephala islandica).
* Morell d'ulls grocs (Bucephala clangula).

## Referències

* ↑ El gènere Bucephala a TAXONOMICON Rev. 04-07-2010
# Galbalcyrhynchus

Galbalcyrhynchus és un gènere d'ocells de la família dels galbúlids (Galbulidae). Aquest jacamars, habiten principalment en boscos de ribera i vegetació secundària, d'Amèrica del Sud, per l'est dels Andes, des de l'est i sud-est de Colòmbia, a través de l'Equador i el Perú, fins al nord de Bolívia i l'oest de l'Amazònia del Brasil.

## Llistat d'espècies

S'han descrit dues espècies dins aquest gènere:
* jacamar del Purús (Galbalcyrhynchus purusianus).
* jacamar d'orelles blanques (Galbalcyrhynchus leucotis).

## Referències

* ↑ El gènere Galbalcyrhynchus a TAXONOMICON Rev. 8-07-2010
# Chlamydotis

Chlamydotis és un gènere d'ocells de la família dels otídids (Otididae). Aquests piocs salvatges habiten zones àrides des de les Illes Canàries, a través del Nord d'Àfrica, Turquia i Orient Pròxim, fins a Balutxistan, Mongòlia i Oest de la Xina.
El gènere va ser establert pel naturalista francès René Primevère Lesson el 1839 i només incloïa una espècie que abans es descrivia al gènere Otis. El nom del gènere Houbara va ser utilitzat per Charles Lucien Bonaparte però aquest va ser abandonat, sent un nomen nudum, ja que no seguia els requisits dels noms zoològics. El de MacQueen els va dividir en funció de la visualització distintiva, les diferències en els colors de les plomes i sobre la base de diferències genètiques ben establertes. Les dues espècies es van separar durant un període d'aridesa extrema fa uns 0,9 milions d'anys.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere conté dues espècies:
* Hubara africana (Chlamydotis undulata).
* Hubara asiàtica (Chlamydotis macqueenii).
Ambdues espècies eren considerades conespecífiques.

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Bustards (Otididae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.otidid1.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Korrida, Amal; Schweizer, Manuel «Diversification across the Palaearctic desert belt throughout the Pleistocene: phylogeographic history of the Houbara-Macqueen's bustard complex (Otididae: Chlamydotis ) as revealed by mitochondrial DNA» (en anglès). Journal of Zoological Systematics and Evolutionary Research, 52, 1, 2-2014, pàg. 65–74. DOI: 10.1111/jzs.12036.
* ↑ IUCN «Chlamydotis undulata» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2021:, 18-12-2020. DOI: 10.2305/iucn.uk.2021-3.rlts.t22728245a166436759.en.
* ↑ IUCN «Chlamydotis macqueenii» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2021:, 18-12-2020. DOI: 10.2305/iucn.uk.2021-3.rlts.t22733562a166442019.en.
# Carduncellus

Carduncellus és un gènere de plantes amb flor de la família Asteraceae. Es troba a la zona mediterrània i regions circumdants.
El gènere va ser descrit per Michel Adanson i publicat a Familles des Plantes 2: 116, 532. 1763.

## Taxonomia

* Carduncellus coeruleus
* Carduncellus hispanicus Boiss. exDC.
* Carduncellus mairei Hanelt
* Carduncellus monspelliensis St.-Lag. non Carduncellus monspelliensium All.
Totes les altres múltiples espècies, i tàxons infra-específics, descrites en la literatura botànica són mers sinònims, i amb nombroses confusions i ambigüitats encara no resoltes.

## Referències

* ↑ Vilatersana, R., et al. (2000). Generic delimitation and phylogeny of the Carduncellus-Carthamus complex (Asteraceae) based on ITS sequences. Plant Systematics and Evolution 221(1-2), 89-105.
* ↑ «Carduncellus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 31 juliol 2012].
* ↑ Carduncellus en PlantList
* ↑ Carduncellus a Global Compositae

## Enllaços externs

* Lamottea dianae (Webb) G. López Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Herbari Virtual - Plantes Legalment Protegides Arxivat 2010-08-20 a Wayback Machine.
# Nicolas Bergasse

Nicolas Bergasse (Lió, 24 de gener del 1750 - París, 28 de maig del 1832) fou un jurista, filòsof i polític francès. Fou un dels diputats dels Estats Generals de França, que, el 20 de juny de 1789, van ser presents al jurament del jeu de paume.

## Referències

* ↑ Carvalho, T. «Nicolas Bergasse et la souveraineté de la raison universelle». Journal of interdisciplinary history of ideas, vol. 2, núm.1, 2013, pàg. 1-23.
# Bernardo Guzmán Montero

Bernardo Guzmán Montero (Meliana, 1966) és un periodista valencià, actualment director de la Cadena SER al País Valencià i delegat regional del grup comunicatiu PRISA des de 2018.
Inicia la seua trajectòria l'any 1987 a Antena 3 Radio i va passar a la Cadena SER el 1994. Ha estat cap d'informatius primer, després cap de continguts i l'any 2018 va passar a ser el màxim responsable de la cadena de ràdio per al País Valencià, així com delegat regional de PRISA que coordina les capçaleres El País, Cinco Días, As i El Huffington Post entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Bernardo Guzmán, nuevo delegado de Prisa Media en la Comunidad Valenciana» (en castellà), 22-02-2023. [Consulta: 3 juny 2024].
* ↑ SER, Cadena. «Bernardo Guzmán, nuevo Delegado de Prisa Media en la Comunitat Valenciana» (en espanyol europeu), 22-02-2023. [Consulta: 3 juny 2024].
# Mantisalca

Mantisalca és un gènere de plantes amb flor de la família Asteraceae. Són plantes herbàcies i menudes, similars als cards. Es coneixen popularment amb el nom de cabeçudes.

## Referències

* ↑ In: Bulletin des Sciences, par la Société Philomatique, Paris 1818: 142. «Name - Mantisalca Cass.». Tropicos. Saint Louis, Missouri: Missouri Botanical Garden. [Consulta: 17 abril 2010].
* ↑ Ibid. «Plant Name Details for Genus Mantisalca». IPNI. [Consulta: 17 abril 2010].
* ↑ «Query Results for Genus Genus». IPNI. [Consulta: 17 abril 2010].
* ↑ «Name - Mantisalca Cass. subordinate taxa». Tropicos. Saint Louis, Missouri: Missouri Botanical Garden. [Consulta: 17 abril 2010].
* ↑ «Termcat - Noms de plantes». Arxivat de l'original el 2010-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
# Aphanotriccus

Aphanotriccus és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae), que habita al pis inferior del bosc d'Amèrica Central fins al nord de Colòmbia.

## Llistat d'espècies

Se n'han descrit dues espècies dins aquest gènere:
* Aphanotriccus capitalis - mosquer de pit lleonat.
* Aphanotriccus audax - mosquer becnegre.

## Referències

* ↑ El gènere Aphanotriccus a TAXONOMICON Rev. 2-9-2010
# Chaenomeles

Chaenomeles és un gènere de plantes amb flors que té tres espècies d'arbusts caducifolis i espinosos que fan normalment entre 1 a 3 m d'alt. Són originaris d'Àsia al Japó Xina i Corea. Estan relacionades amb el codonyer (Cydonia oblonga) i el codonyer xinès (Pseudocydonia sinensis).
Les fulles són alternades i simples amb marges serrats. El fruit és un pom que madura a la tardor.

## Usos

És una planta típica de bonsai.
El fruit és dur i astringent cru. Cuit serveix per fer licors i melmelades, ja que té molta pectina

## Referències

* Chaenomeles speciosa
* University of Arkansas: Flowering Quince or Japonica Arxivat 2014-03-14 a Wayback Machine.
# Abd-ar-Rahman ibn Rústam

Abd-ar-Rahman ibn Rústum o Rústam —àrab: عبد الرحمن بن رستم, ʿAbd ar-Raḥmān b. Rustum (o Rustam)— fou el fundador de l'imamat ibadita a Tahart i la dinastia rustàmida.
Abd-ar-Rahman ibn Rústum era segurament un noble d'origen persa simpatitzant de les doctrines ibadites. El 752 era a Bàssora, la capital ibadita. Fou un dels cinc missioners enviats pel cap espiritual ibadita de Bàssora Abu-Ubayda at-Tamim amb l'orde de fundar un imamat al Magreb,. El cap ibadita Abu-l-Khattab al-Maafirí fou elegit imam pels ibadites i al començament del 758 es va apoderar de Trípoli de Líbia. Fou reconegut pels nafusa, els hawwara i altres tribus, amb el suport de les quals es va apoderar de tota la Tripolitana amb Trípoli com a capital. El juny/juliol del 758 les seves forces van ocupar Kairuan, a l'Ifríqiya, que en aquell moment estava en mans de la tribu amaziga dels warfajjuma, que eren kharigites sufrites; el govern de la ciutat fou confiat a Abd-ar-Rahman ibn Rústum.
Els kharigites sufrites havien format estats a Sigilmasa, Tlemcen i Salé, i tot el Magreb havia escapat de les mans del nou califat abbàssida. El 761 Muhàmmad ibn al-Àixaath al-Khuzaí, governador abbàssida d'Egipte, va vèncer en la batalla de Tawurgha, prop de la costa, a pocs dies de marxa a l'est de Trípoli (mai/juny), i l'imam Abu-l-Khattab va morir junt amb uns dotze mil homes. L'agost del 761 Ibn al-Àixath va recuperar Kairuan i Ibn Rústum va fugir cap al Magreb central, arribant a la regió de Tahart on hi habitaven diverses tribus amazigues ibadites i va iniciar una nova lluita. El 768 va assetjar sense èxit Tubna, capital del Zab. Kairuan estava sòlidament en mans abbàssides i Ibn Rústum va renunciar a la seva conquesta i va optar per fundar un regne propi a Tahart. El 763 Va fundar una nova ciutat de Tahart o Tihart (en endavant distingida com la Nova, mentre l'anterior era anomenada Tahart la Vella) a uns 9 km a l'oest de la moderna Tihert o Tiaret. Seria el 778 o 779 quan va rebre la investidura com imam.
Abd-ar-Rahman va seguir una política de pau amb els veïns (els governadors abbàssides d'Ifríqiya, els idríssides del Marroc (de Fes) i els midrarites de Sigilmasa). Va consolidar el seu estat amb el suport econòmic dels ibadites d'Orient i va impulsar el comerç al Sàhara. Degué morir el 788, després d'haver designat un consell per tal d'escollir el nou imam. Fou escollit el seu fill Abd-al-Wahhab ibn Abd-ar-Rahman, però una facció es va mostrar contrària i va sorgir la secta dels nukkarites.

## Referències

* Wheatley, Paul, "The Places where Men Pray Together: Cities in Islamic Lands, Seventh Through the Tenth Centuries", University of Chicago Press, 2001, ISBN 0-226-89428-2.
* The Encyclopedia of World History Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine.
* Mapa de l'estat.
* Rustamid Dynasty Encyclopedy Britanica.
# Platja de la Devesa del Saler

La platja de la Devesa del Saler és una platja pertanyent al terme municipal de València. Es troba, junt amb la platja del Saler, a la Devesa del Saler, que és el nom que rep la franja d'arena que separa l'Albufera de la mar Mediterrània. La platja, de quasi cinc quilòmetres de longitud, és d'arena fina i daurada. El seu major atractiu és el seu extraordinari entorn natural, ja que està ubicada dins del Parc Natural de l'Albufera de València.

## Les dunes

També és important per les grans dunes que existeixen a la platja, puix que aquestes protegeixen un ric ecosistema al qual junt a llacunes i mallades (depressions interdunars) s'hi barreja tota mena de vegetació com ara els pins, el palmar i llentiscle i que aixopluga nombroses aus. Algunes espècies són endèmiques.
Les dunes i mallades foren regenerades fa poc, car durant els anys 70 foren destruïdes amb la intenció d'urbanitzar la zona. El projecte d'urbanització s'hi paralitzà gràcies a l'oposició veïnal. Existeix el projecte de regenerar un segon cordó dunar i crear un estany o llac natural a la zona Sud.

## Descripció

La platja limita al nord amb la platja del Saler, de la que està separada per la Gola de Pujol, un canal que comunica l'Albufera amb la mar. A l'Oest, la carretera de València al Perellonet, la separa de l'Albufera i del Racó de l'Olla. Al Sud, la Gola de Perellonet, una altra canal, la separa del Perellonet.
La platja es pot dividir en tres: en la zona nord tenim l'estany de Pujol, estany artificial creat als anys 70 en el qual està prohibit el bany. Aquesta zona és accessible amb cotxe. En la platja sí que està permès el bany.
En la zona central, a la qual només s'hi pot accedir a peu, es troba el Casal d'Esplai, un casalot que l'Ajuntament utilitza per a organitzar activitats amb col·lectius diversos.
Al sud es troba el Parador de Turisme del Saler, que inclou un camp de golf, i a la seua rodalia és on està previst crear un llac que servirà de reserva per a les aus. Amb l'arena que s'hi estrega es regenerà al segon cordó dunar.
La platja és d'ús nudista, té servei de policia i salvament a l'estiu, bandera blava i s'hi pot accedir també en autobús (amb parades a la carretera).

## Vegeu també

* Platges del País Valencià

## Referències

* ↑ «Ayuntamiento de Valencia. CASAL D'ESPLAI EL SALER». www.valencia.es. [Consulta: 5 gener 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina sobre l'Albufera
# Thaix

Thaix és un municipi francès, situat al departament del Nièvre i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 62 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Thaix era de 62 persones. Hi havia 24 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 31 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 31 habitatges eren cases. Dels 22 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 4 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 6 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Thaix el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 40 persones, 30 eren actives i 10 eren inactives. De les 30 persones actives 27 estaven ocupades (16 homes i 11 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 10 persones inactives 3 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 2 d'empreses de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Thaix hi havia 11 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 952 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Thaix a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Thaix a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Eulampis

Eulampis és un gènere d'ocells de la subfamília dels politmins (Polytminae) dins la família del troquílids (Trochilidae). Aquests colibrís habiten Puerto Rico i les Antilles menors.

## Taxonomia

S'han descrit dues espècies dins aquest gènere:
* colibrí caribeny gorjaverd (Eulampis holosericeus).
* colibrí caribeny de gorja morada (Eulampis jugularis).

## Referències

* ↑ El gènere Eulampis a ITIS Rev. 22-10-2010
# Abd-ar-Rahman ibn Àlqama

Abd-ar-Rahman ibn Àlqama al-Lakhmí (àrab: عبد الرحمن بن علقمة اللخمي, ʿAbd ar-Raḥmān b. ʿAlqama al-Laẖmī) (?-747) fou valí d'Arbuna. Probablement era fill del general Àlqama, mort en la batalla de Covadonga.
El 740, quan Abd-al-Màlik ibn Qàtan al-Fihrí substituí Uqba ibn al-Hajjaj as-Salulí com a valí de l'Àndalus, fou nomenat valí d'Arbuna en substitució de Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí. Després de la mort d'Abd-al-Màlik ibn Qàtan al-Fihrí, s'aixecà contra Balj ibn Bixr al-Quxayrí, a qui ferí de mort en la batalla de Qúrtuba, el 742, que fou guanyada pels àrabs sirians. Es mantingué al capdavant d'Arbuna fins que Yússuf al-Fihrí accedí al valiat de l'Àndalus el 747 i aquest manà eliminar-lo.

## Referències

* ↑ (anglès) Abd al-Wāḥid Dhannūn Ṭāhā, The Muslim conquest and settlement of North Africa and Spain, p.189.
* ↑ Ramón d'Abadal i Vinyals, Ramon; Sobrequés i Callicó, Jaume. El domini carolingi a Catalunya. Institut d'Estudis Catalans, 1986, p.27. ISBN 978-84-7283-083-7.