OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ciprian Porumbescu

Ciprian Porumbescu (Shepit, 14 d'octubre de 1853 - Ciprian Porumbescu, 6 de juny de 1883) fou un violinista i compositor romanès.
Ciprian Porumbescu era fill d'un sacerdot ortodox, Iraclie Porumbescu, i Emilia Porumbescu, que fins a l'any 1881 tenia el cognom Gołęmbiowski i que es va canviar ell i la seva família el cognom d'origen polonès pel cognom en romanès de Porumbescu.
Va començar els estudis musicals a Suceava i Cernăuţi, posteriorment va continuar la seva formació musical al Konservatorium für Musik und darstellende Kunst de Viena, amb Anton Bruckner i Franz Krenn. Entre els anys 1873 i 1877 va estudiar teologia ortodoxa a Cernăuţi.
Va ser un dels més grans i famosos compositors del seu temps. Les composicions més famoses de Porumbescu són:
* Lluna nova (en romanès "Crai nou")
* Balada per a violí i piano (en romanès "Baladă pentru vioară şi piano"), que és la seva més famosa composició.
* Zana Dunarii
* Rapsòdia romanesa per a orquestra (en romanès "Rapsodia româna pentru orchestra")
* Jumătate de Lună (opereta)
* Serenada (Serenata)
També va compondre la música de diversos himnes nacionals, aquests són:
* L'himne de la senyera que és l'himne nacional d'Albània (en albanès Hymni i Flamurit)
* L'himne Tres color (en romanès ''Trei culori'') que fou l'himne oficial de Romania fins a l'any 1989
Per culpa de les seves afiliacions polítiques i al fet que conjuntament amb altres estudiants de Cernăuţi va constituir diverses associacions nacionalistes romaneses fou diverses vegades arrestat per les autoritats austrohongareses. Curiosament, al llarg del temps que va romandre empresonat va escriure les seves millors composicions musicals.

## La Rapsòdia romanesa

Porumbescu va compondre la seva Rapsòdia romanesa per a piano abans d'abandonar Viena. La versió orquestra es va interpretar per primera vegada a Braşov el 15 d'octubre de 1882, amb el compositor com a director de l'orquestra. El públic va quedar molt impressionat i la premsa local va destacar el seu entusiasme, sentiment i orgull patriòtic.

## Mort prematura

Ciprian Porumbescu va morir als 29 anys a Stupca, actualment anomenat en el seu nom "Ciprian Porumbescu". Tot i la seva edat va ser un compositor molt valorat i són molts a Romania els que creuen que d'haver viscut molts anys més hagués estat un dels més grans compositors de la música clàssica contemporània.

## Referències

* ↑ https://www.geni.com/people/Ciprian-Porumbescu/6000000030921039885
* ↑ https://www.epdlp.com/compclasico.php?id=6834
* ↑ https://es-academic.com/dic.nsf/eswiki/1273172#Biograf.C3.ADa
* ↑ https://es-academic.com/dic.nsf/eswiki/1273172#Obras

## Enllaços externs

* Ciprian Porumbescu - Fragment de la seva Balada per a violí i orquestra Arxivat 2006-07-15 a Wayback Machine.
# Hipònic III

Hipònic III (en llatí Hipponicus, en grec antic Ἱππόνικος) era un militar atenenc fill de Càl·lies II i d'Elpinice, filla de Milcíades el Jove. Formava part de la família dels Càl·lies-Hipònic. Va viure al segle v aC.
Va dirigir juntament amb Eurimedó d'Atenes, l'expedició a Tanagra el 426 aC durant la guerra del Peloponès. Va morir en la batalla de Dèlion l'any 424 aC, on era un dels estrategs. Pèricles es va casar amb la seva dona de la que s'havia divorciat, segons diu Plutarc. La seva filla Hipareta es va casar amb Alcibíades i va tenir una dot de 10 talents, la més gran, segons Andòcides, que s'havia vist mai. Una altra filla d'Hipònic es va casar amb Teodor i va ser la mare d'Isòcrates d'Atenes, l'orador.
Al filòsof Hermògenes se'l fa fill d'aquest Hipònic i germà de Càl·lies III, i es diu que no va heretar res de les propietats del seu pare. Xenofont comenta la seva pobresa extrema, i se suposa que devia de ser un νόθος (bastard).
Claudi Elià explica una anècdota d'Hipònic. Diu que va voler erigir una estàtua en honor de la seva ciutat i algú li va aconsellar que l'encarregués a Policlet. Va contestar que no volia una estàtua d'aquest escultor perquè la glòria seria no pel que la oferia sinó pel qui la va fabricar, i va afegir que tothom admirava l'art de Policlet i no pas a ell.

## Referències

* ↑ 5.Hipponicus III a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 567
# Echimys

Echimys és un gènere de tres espècies de rates espinoses que viuen al nord de Sud-amèrica. Es tracta d'animals arborícoles que solen trobar-se a prop de rius.
Tenen una llargada corporal de 250–310 mm, sense comptar la cua de 270–415 mm. Les potes posteriors mesuren 45–60 mm i les orelles 19–23 mm. Pesen entre 194 i 890 g. El seu pelatge és raspós o espinós.

## Referències

* ↑ Entrada «Echimys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Ponticola eurycephalus

Ponticola eurycephalus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar Negra i Mar d'Azov.

## Referències

* 1 2 «Neogobius eurycephalus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1997. Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Berg, L.S. 1965. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 3, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem, Israel.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Kessler, K. T. 1874. A description of fishes belonging to the families common to both the Black and the Caspian seas. Trudy St. Petersburg. Obsh. Estestv. v. 5: 191-324, 1 pl.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reshetnikov, Y.S., N.G. Bogutskaya, E.D. Vasil'eva, E.A. Dorofeeva, A.M. Naseka, O.A. Popova, K.A. Savvaitova, V.G. Sideleva i L.I. Sokolov 1997. An annotated check-list of the freshwater fishes of Russia. J. Ichthyol. 37(9):687-736.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Isabel de Castella, duquessa de York

Isabel de Castella (Tordesillas, estiu de 1355 - castell de Hertford, 23 de novembre de 1392), infanta de Castella, filla de Pere I de Castella i de Maria de Padilla, i duquessa de York pel seu matrimoni amb Edmund de Langley.

## Primers anys

Isabel va néixer el 1355, essent la tercera de les filles de Pere I de Castella i de la seva amant preferida, Maria de Padilla.
El 1361, el seu pare aconsegueix que les Corts proclamin els seus fills tinguts amb Maria de Padilla (Beatriu, Constança, Isabel i Alfons) descendents legítims i, per tant, hereus de la corona, elevant-los a la categoria d'infants; el rei al·legava que s'havia casat en secret amb Maria de Padilla, encara que tots sabien que la legítima esposa del rei, Blanca de Borbó, encara era viva al moment del suposat enllaç.

## Matrimoni

Constança, germana major d'Isabel, s'havia casat el 21 de setembre 1371 amb Joan de Gant, quart fill d'Eduard III d'Anglaterra i primer duc de Lancaster. Constança reclamava des de la mort del seu pare el 1369 el tron de Castella, ocupat llavors per Enric de Trastàmara, qui havia destronat el seu mig-germà Pere I.
L'11 de juliol 1372 Isabel, que havia acompanyat la seva germana a Anglaterra i que tenia 17 anys, es va casar amb el germà petit de Joan, Edmund de Langley, cinquè fill del rei Eduard III i primer duc de York, a Wallingford (Oxfordshire). Els matrimonis de les dues germanes formaven part d'una aliança dinàstica que buscava restaurar al tron els descendents de Pere I amb suport de la corona d'Anglaterra. Segons Pugh, Isabel i el seu espòs Edmund van ser un parell mal aparellat.

## Descendència

Es va casar al castell de Hertford, l'1 de març de 1372, amb Edmund de Langley, duc de York i quart fill del rei Eduard III d'Anglaterra, essent des de llavors coneguda amb el nom d'Isabella.
D'aquest matrimoni van néixer tres fills:
* Eduard (1373-1415), successor del seu pare com a duc de York; casat amb Felipa de Bohun, va morir en la batalla d'Azincourt.
* Constança (1374-1416), casada amb Thomas le Despenser, comte de Gloucester; a més, va tenir una filla il·legítima amb Edmund Holland, comte de Kent i baró de Woodstock.
* Ricard (1376-1415), heretà el títol de comte de Cambridge i morí decapitat.

## Referències

* ↑ Castro Toledo, 1981.
* 1 2 Richardson, 2011, p. 75–77.
* 1 2 3 Pugh, 1988, p. 89.
* ↑ Tuck, 2004.
* ↑ Pugh, 1988.

## Bibliografia

* Castro Toledo, Jonas. Colección Diplomática de Tordesillas. Valladolid: Instituto cultural Simancas, 1981. ISBN 84-500-4849-4.
* Pugh, T. B.. Henry V and the Southampton Plot of 1415 (en anglès). Wolfeboro Falls, New Hampshire: A. Sutton, 1988. ISBN 0-86299-541-8.
* Richardson, Douglas. Magna Carta Ancestry: A Study in Colonial and Medieval Families (en anglès). Segunda. Salt Lake City: Genealogical Pub, 2011. ISBN 1-4499-6638-1.
* Tuck, Anthony. Edmund, first duke of York (1341–1402 (en anglès). Oxford University Press, 2004.
# Thomas Brown

Thomas Brown (9 de gener de 1778, Kirkmabreck, Kirkcudbright, Escòcia – 2 d'abril de 1820, Brompton, Londres) va ser un metafísic escocès. Professor de la Universitat d'Edimburg, va tenir com a base la doctrina del «sentit comú» dels filòsofs escocesos, tot i que després se n'apartà per apropar-se a l'empirisme de David Hume. Escrigué «Observations on the Nature and Tendency of the Doctrine of Mr. Hume» (1804) i «Lectures on the Philosophy of the Human Mind» (1822).

## Referències

* ↑ «Thomas Brown». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «/Brown, Thomas (Scottish philosopher)» (en anglès). 1911 Encyclopædia Britannica. Wikisource. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ Dacey, Mike «Associationism without associative links: Thomas Brown and the associationist project» (en anglès). Studies in History and Philosophy of Science Part A, 54, 12-2015, pàg. 31–40. DOI: 10.1016/j.shpsa.2015.08.001.
# Trionòmids

Els trionòmids (Thryonomyidae) són una família de rosegadors que conté un sol gènere vivent, Thryonomys. Els trionòmids actuals viuen exclusivament a l'Àfrica subsahariana, però les espècies prehistòriques s'estengueren fins al nord d'Àfrica, la península Aràbiga i fins i tot allò que avui en dia és el Pakistan.

## Referències

* 1 2 Entrada «Thryonomyidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Ponticola rhodioni

Ponticola rhodioni és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius que desguassen a la mar Negra.

## Referències

* ↑ Iljin B. S. 1927. Keys to the gobies (Fam. Gobiidae) of the Sea of Azov and the Black Sea. Preliminary communication. Trudy Az.-Chern. Nauch. Prom. Eksp. v. 2. 128-143.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Reshetnikov, Y.S. 2003. Atlas of Russian freshwater fishes, Vol. 2. Moscow Nauka.

## Bibliografia

* Berg, L.S. 1965. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 3, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem, Israel.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reshetnikov, Y.S., N.G. Bogutskaya, E.D. Vasil'eva, E.A. Dorofeeva, A.M. Naseka, O.A. Popova, K.A. Savvaitova, V.G. Sideleva i L.I. Sokolov 1997. An annotated check-list of the freshwater fishes of Russia. J. Ichthyol. 37(9):687-736.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Robert Bennett (atleta)

Robert Bennett (Providence, 9 d'agost de 1919 - 13 de desembre de 1974) va ser un atleta estatunidenc, especialista en el llançament de martell, que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
En el seu palmarès destaca el campionat de l'IC4A de 1939 i 1940. La Segona Guerra Mundial suposà un parèntesi a la seva prometedora carrera esportiva, però en acabar retorna amb força, guanyat el campionat de l'AAU i de l'IC4A de 1947 i el de l'AAU el 1948. El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del llançament de martell del programa d'atletisme.

## Millors marques

* Llançament de martell. 56.05 cm (1940)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Bob Bennett». [Consulta: 9 maig 2022].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# (103) Hera

103 Hera és un asteroide del cinturó principal gran. Té una composició de superfície de silicats. Va ser descobert per J. C. Watson el 7 de setembre de 1868 i es va anomenar en honor d'Hera, reina dels déus de la mitologia grega.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 22. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)». [Consulta: 18 juny 2015].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* 1 2 3 Afirmat a: JPL Small-Body Database. Identificador JPL Small-Body Database: 2000103.
* ↑ «Numbered Minor Planets 1–5000». Discovery Circumstances. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
Viccionari
# Examen

Un examen o prova és una avaluació que té per objectiu mesurar l'assoliment de nous coneixements, habilitats o altres aspectes de les persones examinades, usualment estudiants. Sovint es responen de manera individual. S'utilitzen en escoles, instituts, universitats en certificats professionals i en altres camps. En l'àmbit educatiu un examen també es pot anomenar test, prova o control.

## Història

Tradicionalment, les avaluacions escolars a Europa eren orals. Qui estudiava havia de respondre preguntes del professorat en llatí i el professorat n'avaluava les respostes al moment.
Els primers exàmens estandarditzats coneguts són els exàmens imperials xinesos, que incloïen parts pràctiques i parts teòriques. Van començar l'any 605.
Els primers exàmens escrits a Europa van tenir lloc a la Universitat de Cambridge l'any 1792 de la mà de professors que cobraven per examen. Aquests van considerar que guanyarien més diners amb els exàmens escrits.

## Tipus d'exàmens

Una prova estandarditzada és aquella que compara el rendiment de cada individu davant una norma o criteri. Aquesta norma es pot establir independentment, o mitjançant anàlisis estadístiques d'un gran nombre d'individus.
Altres proves poden incloure parts, o ser completament de resposta oberta, on es dona un epígraf que s'ha de desenvolupar, amb redacció lliure; proves de tipus test de múltiples opcions, on s'han de triar un o diversos elements que responguin a preguntes breus, o triar entre veritable o fals, on una sèrie d'afirmacions han de ser catalogades segons siguin certes o no; o poden ser d'exercicis o problemes, també anomenats exàmens pràctics, en què l'estudiant ha de resoldre un tipus de situacions procedimentals.

## Criticisme

Els defensors dels exàmens addueixen que és un bon mètode d'avaluació perquè sotmet a tots els alumnes a la mateixa prova i serveix per determinar el nivell que tenen o el grau d'aprenentatge. També argumenten que, per a ells, la nota resultant és objectiva, no sorgeix d'altres mètodes d'avaluació que poden estar massa influïts per les opinions del professorat, com l'observació a classe.
Els seus detractors opinen que es basen massa en la memòria humana i que avaluen només un cert tipus de coneixement i no les actituds. La tensió que provoquen pot fer disminuir el rendiment de l'examinat, al marge de ser una situació artificial que no el prepara per als problemes de la vida. Consideren que l'avaluació mitjançant exàmens no és objectiva. S'ha detectat fins a un 20% de variació entre correctors i es poden fer trampes durant la seva realització, alterant el resultat final.

## Referències

* ↑ Sanna i Useri, Josep. Diccionari català de l'Alguer. L'Alguer/Barcelona: Fundació del II Congrés de la Llengua Catalana i Editorial Regina, 1988, p. 500. ISBN 84-7129-391-9.
* ↑ http://www.au.af.mil/au/awc/awcgate/documents/nbme_iwgindex.pdf Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ Fernández Pérez, M. (1986), Evaluación y cambio educativo: El fracaso escolar, Madrid, Morata
# Megascapheus

Megascapheus és un subgènere de rosegadors del gènere Thomomys. Les espècies d'aquest grup es diferencien de la resta del gènere per la seva major mida corporal, el seu musell robust i la seva capacitat d'excavar amb les dents per accedir a sòls més durs, argilosos i protegits pel clima. Gràcies a aquestes adaptacions, les espècies de Megascapheus poden viure en sòls que requereixen una major despesa energètica que els sòls on es troben les espècies de Thomomys.

## Referències

* 1 2 Marcy, A. E. et al. «Morphological adaptations for digging and climate-impacted soil properties define pocket gopher (Thomomys spp.) distributions» (en anglès). PLoS One, 8, 5, 2013, pàg. e64935. DOI: 10.1371/journal.pone.0064935.
* ↑ Verts, B. J.; Carraway, L. N. Land Mammals of Oregon (en anglès). Berkeley (Califòrnia): University of California Press, 1998, p. 299. ISBN 978-0-520-21199-5.
# Knipowitschia caucasica

Knipowitschia caucasica és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de la mar Adriàtica, la mar Egea, la mar Negra, Mar d'Azov i la mar Càspia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mesotèrids

Els mesotèrids (Mesotheriidae) són una família extinta de mamífers de l'ordre dels notoungulats que visqueren a Sud-amèrica des de l'Oligocè inferior fins al Plistocè superior, fa entre 12.000 anys i 29 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina, Bolívia, el Perú i Xile. Encara que no hi tenien una relació particularment estreta, el seu aspecte hauria pogut recordar els capibares, els uombats o cèrvids menuts. N'hi havia espècies que havien perdut diverses dents anteriors, però que tenien la resta de les dents de creixement constant.

## Referències

* 1 2 Entrada «Mesotheriidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 1 novembre 2024].
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 176.
* ↑ Rose, 2006, p. 232.

## Bibliografia

* Fariña, R. A.; Vizcaíno, S. F.; De Iuliis, G. Megafauna: Giant Beasts of Pleistocene South America (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00719-3.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.