OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Serena (Xile)

La Serena és una ciutat i comuna, capital de la Regió de Coquimbo, a Xile. És un dels destins turístics més importants del país. Destaca el seu centre històric amb una ben preservada arquitectura neocolonial caracteritzada pels seus balcons, petites places i esglésies de pedra de diversos segles d'antiguitat, les seves extenses platges i per ser una de les ciutats amb millor qualitat de vida de Xile. La Serena es troba 475 km al nord de Santiago, en una badia de l'oceà Pacífic.
Tenia una població de 160.148 habitants el 2002, xifra que ascendeix als 323.184 si s'hi afegeix la ciutat veïna de Coquimbo, sent així la quarta àrea urbana més poblada del país.

## Ciutats agermanades

* Cracòvia, Polònia
* Tenri, Japó
* Millbrae, EUA
* Hilo, EUA
* San Juan, Argentina
* Tlalnepantla de Baz, Mèxic
* Castuera, Espanya
* Campanario, Espanya
* Talavera de la Reina, Espanya

## Enllaços externs

* Web oficial (castellà)

## Referències

* ↑ Este verano dejó cifras positivas para el turismo en el país Servei Nacional de Turisme de Xile
* ↑ La Serena y Coquimbo se consolidan en calidad de vida Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine. El Día
* ↑ Mapa interactivo INE
# 20 de Capricorn

20 de Capricorn (20 Capricorni) és un estel variable de magnitud aparent mitjana +6,26 situat a la constel·lació de Capricorn. S'hi troba a 430 anys llum de distància del sistema solar.
20 de Capricorn és un estel de tipus espectral Ap o B9pSi amb una temperatura efectiva de 11.970 K. Té una lluminositat 85 vegades major que la lluminositat solar i una massa 2,95 vegades major que la del Sol. La seva edat s'estima en 77 milions d'anys, que correspon a 1/5 part de la seva vida dins de la seqüència principal. Gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació projectada de 55 km/s.
20 de Capricorn és un estel químicament peculiar —concretament un estel Ap amb línies d'absorció fortes de silici—, semblant a α Circini o Alioth (ε Ursae Majoris). La seva lluentor és variable, observant-se una variació de 0,05 magnituds en un període de 2,25 dies, estant classificada com a Variable Alpha² Canum Venaticorum. Quant a variable rep el nom d'AO Capricorni.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two-dimensional spectral types for the HD stars, Vol.4. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1988.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Oleg Kochukhov «Interferometry of chemically peculiar stars: theoretical predictions versus modern observing facilities» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 23-07-2014, pàg. 1629–1642. DOI: 10.1093/MNRAS/STU1259.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 John Landstreet «Abundances determined using Si ii and Si iii in B-type stars: evidence for stratification» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 14-02-2013, pàg. A30. DOI: 10.1051/0004-6361/201220671.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 «V* AO Cap -- Variable Star of alpha2 CVn type» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 30 desembre 2020].
* 1 2 AO Cap Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* ↑ Kochukhov, O.; Bagnulo, S. «Evolutionary state of magnetic chemically peculiar stars». Astronomy and Astrophysics, 450, 2, 2006. pp. 763-775.
* ↑ Strom, Stephen E.; Wolff, Sidney C.; Dror, David H. A. «B Star Rotational Velocities in h and χ Persei: A Probe of Initial Conditions during the Star Formation Epoch?». The Astronomical Journal, 129, 2, 2005. pp. 809-828.
* ↑ «AO Cap» (en anglès). VizieR - Catàleg General d'Estrelles Variables. [Consulta: 30 desembre 2020].
# Gai Tarquici Prisc

Gai Tarquici Prisc (llatí: Gaius Tarquitius L. f. Falerna Priscus) va ser un militar romà que va participar en la batalla d'Asculum del 89 aC a les ordes de Gneu Pompeu Estrabó, juntament amb Hirtuleu i Insteu, dos personatges posteriorment esdevinguts partidaris de Sertori. Posteriorment, Tarquici també s'alineà amb Sertori, si és que el llegat de Sertori a la batalla de Lauro del 76 aC és el mateix Tarquici. Uns anys més tard, Sal·lusti i Diodor l'esmenten entre els membres de la conspiració contra Sertori encapçalada per Perpenna.
Sovint és confós amb altres personatges, com ara Quint Tarquici i l'harúspex Tarquici Prisc.

## Referències

* 1 2 «Tarquitius 8». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). «Tarquitius». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 980. ]
# Créixens del Pará

El créixens del Pará (Acmella oleracea), és una espècie de planta amb flors de la família de les asteràcies, també coneguda com a herba del mal de queixal perquè les seues fulles contenen agents analgèsics usats contra el dolor de dents.
És una planta nadiua dels tròpics de Brasil i de Perú, i creix com a ornament (i a vegades amb ús medicinal) en algunes parts del món.

## Descripció

És una planta menuda que creix ràpidament, amb inflorescències roges. A causa de la seua sensibilitat a les gelades creix només en climes temperats.

## Usos

Per a usos culinaris s'utilitza només una petita part de les fulles i proporciona un sabor únic a les amanides. Les fulles cuinades perden el sabor fort i es pot emprar com a verdura de fulla. Tant fresca com cuinada s'usa en la gastronomia brasilera com a ingredient d'alguns plats, com el tacacá. Les fulles i les inflorescències s'utilitzen en medicina popular a la regió nord del Brasil per al tractament de malalties de la boca i la gola, així com tuberculosi, malalties pulmonars i càlculs biliars. Les fulles i flors mastegades donen una sensació de formigueig als llavis i la llengua, per l'acció anestèsica local i per això s'utilitza per al dolor de dents i com a estimulant de l'apetit. En infusió també s'usa contra l'anèmia, escorbut, dispèpsia i com a estimulant estomacal. La substància responsable de l'acció anestèsica en la mucosa oral és un isobutilamida anomenat espilantol. En la seua composició química hi ha espilantina, afinina, colina i fitosterina. Una varietat d'aquesta planta s'empra en plats de cuina del Sud-est asiàtic.

## Taxonomia

Acmella oleracea la descrigué L. R. K. Jansen en Systematic Botany Monographs, 8: 65. 1985.

### Sinonímia

* Anacyclus pyrethraria (L.) Spreng.
* Bidens fervida Lam.
* Bidens fusca Lam.
* Cotula pyrethraria L.
* Isocarpha pyrethraria (L.) Cass.
* Pyrethrum spilanthus Medik.
* Spilanthes acmella var. oleracea (L.) C.B.Clarke '
* Spilanthes fusca hort.parell. exLam.
* Spilanthes oleracea var. fusca (Lam.) DC.
* Spilanthes radicans Schrad. ExDC.

## Referències

* 1 2 «Acmella oleracea». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ Acmella oleracea information from NPGS/GRIN Arxivat 2004-11-19 a Wayback Machine..
* ↑ LORENZI, Harri. Plantas medicinais no Brasil: nativas e exóticas cultivadas. 85-867414-18-6.
* ↑ «Acmella oleracea». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ Acmella oleracea en PlantList
# Can Gavaldà

Can Gavaldà és una casa del municipi de Capçanes (Priorat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Actualment es troba en estat d'abandó. La casa és un clar reflex de l'època benestant dels habitants del poble abans de l'arribada de la crisi provocada per la fil·loxera.

## Descripció

Edifici de planta composta, bastit de maçonaria i maó, arrebossats i pintats, de planta baixa i un pis a la façana, cobert per teulada a un sol vessant. A la planta baixa s'hi obren dues portes, una secundària i la principal, de pedra i amb la data de 1889, amb una bonica porta de fusta de dues fulles. Al pis, dos balcons amb una balconada i una barana de fonament amb inclusió d'elements decoratius.

## Història

En Joan Gavaldà fou, abans de la fil·loxera, un dels més rics propietaris del poble, dedicat a l'explotació de riques vinyes, i també a la cria de bestiar. La tuberculosi, malaltia temible a l'època, anihila quasi tota la família. Aquest fet, agreujat per les pèrdues produïdes pel pas de la fil·loxera, motivaren la progressiva venda de les propietats i el tancament de la casa. L'únic hereu de la família sembla voler restar al marge de la casa, actualment malmesa, i on sembla que encara hi ha esplèndid mobiliari.

## Referències

* ↑ «Can Gavaldà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* 1 2 «Can Gavaldà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].
# Temporada 1957-58 de l'NBA

La temporada 1957-58 de l'NBA fou la dotzena en la història de l'NBA. St. Louis Hawks fou el campió després de guanyar a Boston Celtics per 4-2.

## Classificacions

* Divisió Est
| Equip | V | D | %V | P |
| Boston Celtics | 49 | 23 | ,681 | - |
| Syracuse Nationals | 41 | 31 | ,569 | 8 |
| Philadelphia Warriors | 37 | 35 | ,514 | 12 |
| New York Knicks | 35 | 37 | ,486 | 14 |
* Divisió Oest
| Equip | V | D | %V | P |
| St. Louis Hawks C | 41 | 31 | ,569 | - |
| Cincinnati Royals | 33 | 39 | ,458 | 8 |
| Detroit Pistons | 33 | 39 | ,458 | 8 |
| Minneapolis Lakers | 19 | 53 | ,264 | 22 |
* V: Victòries * D: Derrotes * %V: Percentatge de victòries * P: Diferència de partits respecte al primer lloc
* C: Campió

## Estadístiques

| Categoria | Jugador | Equip | Mitjana/% |
| Punts per partit | George Yardley | Detroit Pistons | 27,8 |
| Rebots per partit | Bill Russell | Boston Celtics | 22,7 |
| Assistències per partit | Bob Cousy | Boston Celtics | 7,1 |
| Percentatge de tirs de camp | Jack Twyman | Cincinnati Royals | 45,2 |
| Percentatge de tirs lliures | Dolph Schayes | Syracuse Nationals | 90,4 |

## Premis

* MVP de la temporada
** Bill Russell (Boston Celtics)
* Rookie de l'any
** Woody Sauldsberry (Philadelphia Warriors)
* Primer quintet de la temporada
** Bob Cousy, Boston Celtics
** Dolph Schayes, Syracuse Nationals
** Bob Pettit, St, Louis Hawks
** George Yardley, Detroit Pistons
** Bill Sharman, Boston Celtics
* Segon quintet de la temporada
** Maurice Stokes, Cincinnati Royals
** Slater Martin, St, Louis Hawks
** Bill Russell, Boston Celtics
** Cliff Hagan, St, Louis Hawks
** Tom Gola, Philadelphia Warriors

## Vegeu també

* Draft de l'NBA del 1958
* Playoffs de l'NBA del 1958
# Skip Marley

Skip Marley (Kingston, 4 de juny de 1996) és un cantant jamaicà. És fill de Cedella Marley i David Minto, i net de Bob Marley i Rita Marley. Ha rebut dues nominacions als premis Grammy i una nominació als MTV Video Music Award.

## Trajectòria

Marley, criat a Miami, va demostrar una passió primerenca per la música, i és autodidacta en piano, bateria, guitarra i baix. Va iniciar la seva carrera musical el 2015 amb la publicació dels senzills «Cry to Me» i «Life» amb el segell discogràfic Tuff Gong. Més endavant va participar en la gira Catch a Fire amb els seus oncles Damian i Stephen Marley.
El 2016 la popularitat de Marley va augmentar en aparèixer en la campanya publicitària «1969» de texans Gap. L'any següent va signar amb Island Records, i va publicar «Lions», un senzill que va guanyar notorietat per la seva utilització en un anunci comercial de Pepsi. La seva col·laboració amb Katy Perry a «Chained to the Rhythm» va donar lloc a actuacions als 59ns Premis Grammy el 12 de febrer de 2017, premis Brit i iHeartRadio Music Awards el mateix any. L'EP de debut de Marley, Higher Place, es va publicar el 2020, i inclou èxits com «Slow Down», en col·laboració amb la cantant H.E.R., que va rebre una nominació als Grammy, «No Love» i «Make Me Feel», amb Rick Ross i Ari Lennox.

## Discografia

* Higher Place (EP, 2020)

## Referències

* ↑ «SKIP MARLEY – Island Stage». Island Stage. Arxivat de l'original el 17 September 2020. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ Gaddis, Anicée. «Meet Skip Marley: The Newest Musician From the Marley Clan». Vogue, 28-10-2015. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2016. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ Maxwell Losgar, Dan. «How Bob Marley's Grandson Is Fulfilling His Musical Destiny» (en anglès). Teen Vogue, 23-11-2015. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ Eddy, Jamie. «Skip Marley and the Future of Reggae « The WILD Magazine». thewildmagazine.com. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ «Skip Marley – Life – REGGAE DANCEHALL». www.reggaedancehall.it. Arxivat de l'original el 23 August 2017. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ «Skip Marley "Life" First Single Release From Upcoming Reggae Power 2 Album». Jamaicans.com, 12-09-2015. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ «Skip Marley featured in Gap Advertisement». Bob Marley, 16-03-2016. Arxivat de l'original el 5 de setembre 2019. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ «Kendall Jenner's protest-themed Pepsi ad pulled after backlash», 05-04-2017. [Consulta: 6 abril 2017].
* ↑ «Skip Marley & Katy Perry perform new single @ Grammy Awards 2017» (en anglès). www.reggaeville.com. [Consulta: 15 febrer 2017].
* ↑ Lee, Christina. «IHeartRadio Music Awards 2017: Watch Performances By Katy Perry, Coldplay & More | Idolator». Music News, Reviews, and Gossip on Idolator.com, 06-03-2017. [Consulta: 8 març 2017].
* ↑ «Higher Place by Skip Marley on Apple Music». [Consulta: 10 setembre 2020].
# Ludwik Hirszfeld

Ludwik Hirszfeld (Varsòvia, 5 d'agost de 1884 - Breslau, 7 de març de 1954) va ser un microbiòleg i seròleg polonès. És considerat el co-descobridor de l'herabilitat del grup sanguini ABO. Era cosí del matemàtic Aleksander Rajchman, i del bacteriòleg Ludwik Rajchman.
La seva família era d'origen jueu i ell es va convertir al catolicisme. Va estudiar medicina a Alemanya, el 1902 entrà a la Universitat de Würzburg i el 1904 passà a Berlín. Va fer la seva tesi doctoral amb el títol, "Über Blutagglutination," el 1907, A l'Institut del càncer de Heidelberg treballà amb E. von Dungern.
El 1914 Hirszfeld va ser fet acadèmic i va llegir una dissertacó sobre anafilaxi i anafilatoxina i la seva relació amb la coagulació. A l'hospital de Tessalònica descobrí el bacil "Salmonella paratyphi" C, actualment anomenat "Salmonella hirszfeldi."
El 20 de febrer de 1941 Hirszfeld va ser obligat a desplaçar-se al Ghetto de Varsòvia junt amb la seva esposa i filla. Allà organitzà campanyes de vacunació contra el tifus. El 1943 ell i la seva família aconseguiren escapar del ghetto, però la seva filla morí de tuberculosi el mateix any.
Hirszfeld i von Dungern van ser els responsables de donar nom als tipus de sang A, B, AB, i O; anteriroment es coneixien com a grups I, II, III, i IV. Ell va proposar l' A i la B dper les aglutinines. Segons la seva "Teoria de les Plèiades" dels grups sanguinis, els altres grups provenien d'un arcaic grup O en el curs de l'evolució.
Hirszfeld va ser el primer a preveure el conflicte serològic entre la mare i el fill confirmat pel factor Rhesus.

## Referències

* ↑ LILLE-SZYSZKOWICZ I «[Development of studies on pleiades of blood groups.]». Postępy higieny i medycyny doświadczalnej, 11, 3, 1957, pàg. 229–33. PMID: 13505351.
# Aloara

Aloara de Càpua (mort 992), va ser una Princesa regnant de Càpua, conjuntament amb el seu fill, entre el 982 i fins al 992. Es deia que governava els seus estats amb gran habilitat.

## Vida

Es va casar amb Pandulf I, príncep de Càpua al Benevent. El seu marit va morir a Càpua el 981, deixant cinc fills d'Aloara; Landulf IV, príncep de Càpua i Benevent; Pandulf II, príncep de Salern; Atenulf, titulat Comte i també Marquès, potser de Camerino; Landenulf II, príncep de Càpua; i Laidulf que el van succeir.
Landulf IV va morir en la batalla lluitant per l'emperador, el 982, contra els grecs i els sarraïns. El seu germà Landenulf el va succeir; però, sent molt jove, Otó I l'havia investit amb el principat de Càpua, perquè Aloara pogués governar durant la resta de la seva vida conjuntament amb ell. Aquest decret també va ser confirmat per Teòfana Esclerena, vídua d'Otó II, emperador romà i regent, durant la minoria d'edat d'Otó III. Aloara va començar a regnar en 982. Va governar amb molta saviesa i valentia.
Landenulf va ser assassinat per una trama entre les seves pròpies relacions, el 993; i el seu germà Laidulf, que el va succeir, va ser deposseït del títol per l'emperador Otó III, el 999, en demostrar-se que va participar en el pla organitzat de l'assassinat del seu germà.

## Referències

* ↑ Platts, John. A New Universal Biography. Sherwood, Jones, and Co. 1826.
# Lambda d'Àries

Lambda d'Àries (λ Arietis) és una estrella binària de la constel·lació d'Àries. Està aproximadament a 133 anys llum de la Terra.
La component primària, λ Arietis A, és una nana de la seqüència principal blanca-groga del tipus F de la magnitud aparent +4,9. La seva companya, λ Arietis B, està a 37,4 segons d'arc, i és de la magnitud aparent +7,4. El sistema és de la magnitud aparent 4,79.

## Referències

* ↑ Anne Cowley «A study of the bright A stars. I. A catalogue of spectral classifications» (en anglès). Astronomical Journal, 4-1969, pàg. 375–406. DOI: 10.1086/110819.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ Afirmat a: Gaia DR3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 13 juny 2022.
* 1 2 «Automated spectroscopic abundances of A and F-type stars using echelle spectrographs II. Abundances of 140 A-F stars from ELODIE and CORALIE» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2003, pàg. 1121–1135. DOI: 10.1051/0004-6361:20021711.
* ↑ Lam Ari -- Star in double system (SIMBAD)
# Santuari de Sant Salvador de Felanitx

El Santuari de Sant Salvador de Felanitx és un santuari de Mallorca situat al terme de Felanitx, al cim del puig del mateix nom, a 509 metres d'altitud, en el sector meridional de la Serra de Llevant.

## Història

Els seus orígens es troben el 1348, quan Pere III el Cerimoniós concedeix a la vila de Felanitx el privilegi de construir una capella, amb la intenció de protegir-se de la pesta. Aquesta primitiva construcció comptava amb un retaule de pedra, del segle xv, que representa la història de la passió del Crist de Berit o Passio Imaginis, obra de Pere Marçol. El 1595 es documenten noves intervencions al santuari, relacionades amb l'escola de gramàtica fundada a mitjan segle xvi.
L'aspecte actual del santuari, inclosa l'hostatgeria, es remunta a la remodelació de començament del segle xviii, entre 1707 i 1716. El decaïment del culte cap al Crist de Berit fa que aquest retaule passi a un altar lateral, mentre que el major és ocupat ara per un altre retaule, dedicat a la Mare de Déu de Sant Salvador, obra del valencià Pere Codonyer. La veneració cap aquesta figura prové d'uns segles enrere: la tradició compta la troballa de la imatge de la Mare de Déu i la confraria en el seu nom ja existeix el 1601.
Entre 1824 i 1851 hi residiren ermitans de la Congregació d'Ermitans de Sant Pau i Sant Antoni, que hi tornaren el 1891 i romangueren fins a 1992. Val a dir que la presència d'ermitans a Sant Salvador ja es documenta el segle xiv.
La imatge de la Mare de Déu és una obra del segle xv, i el 1934 assolí l'honor de la coronació. En aquelles dates també es reformà l'església (la part del presbiteri), amb retaule d'alabastre obra de Tomàs Vila, i a l'extrem sud de la muntanya es construí un monument de 37 metres d'alçària dedicat a Crist Rei, també de Tomàs Vila. Entre 1905 i 1910 es construí una capelleta al peu de la muntanya segons projecte d'Antoni Maria Alcover en estil neoromànic situada en el lloc on es diu que fou trobada la marededeu. El 1957 es construeix, a l'esperó nord de la muntanya, la Creu del Picot, amb la inscripció Germans, aquests braços sempre oberts per a tothom.

## Festivitat

Les festivitats anuals de Sant Salvador de Felanitx són el diumenge més proper al 8 de setembre, aniversari de la coronació, així com el primer diumenge després de Pasqua, quan se celebra un Pancaritat.

## Galeria

* Vista del Puig
* La Creu del Picot
* El monument a Crist Rei
* Vista del Santuari
* L'interior de l'església, barroca
* La marededeu amb el retaule de Tomàs Vila
* El retaule del Crist de Berit
* La capella que recorda el lloc de l'aparició
* Vista de Felanitx de dalt del Puig

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Salvador». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 15. Palma: Promomallorca, p. 411. ISBN 84-8661702-2.
* 1 2 3 «Santuari de Sant Salvador de Felanitx». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Santuari de Sant Salvador
# Lista

Lista (en grec antic Λίστα) va ser una antiga ciutat del centre de la península Itàlica que segons Varró era la metròpoli dels aborígens quan aquestos encara vivien a les valls muntanyoses de la regió de Reate.
La ciutat va ser ocupada pels sabins en un atac sorpresa de nit des Amiternum i la seva gent es va refugiar a Reate, des d'on van fer diverses sortides nocturnes per intentar recuperar la seva ciutat. Com que no van poder, van declarar el seu territori sagrat sense poder ser ocupat per ningú, ja que s'exposava a les malediccions dels déus, i així va quedar despoblat. Varró diu que va veure les seves ruïnes, i que el lloc encara era recordat. Podria correspondre a unes ruïnes prop de Castore, al costat de Santa Anatolia, a la vall del Salto, a uns 50 km de Rieti; però altres les situen a Civita Ducale, al lloc de Monte di Lesta, a uns 5 km de Rieti.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Lista». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 juny 2022].
Viccionari