OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Matilda Mk I

El Tanc d'infanteria, Mk I, Matilda I (A11) va ser un tanc d'infanteria britànic de la Segona Guerra Mundial. No s'ha de confondre amb el model posterior, el Tanc d'infanteria Mk II (A12), també conegut com a "Matilda II" que va substituir el "Matilda" després de la primera part de la guerra quan el primer Matilda va ser retirat de servei. Entre les dues versions els dissenys es van canviar totalment i no es van aprofitar components, però tenen alguns trets similars als tancs d'infanteria, un tipus de tancs que va ser dissenyat per disminuir la velocitat i la potència de foc a canvi d'afegir-li més protecció de blindatge.

## Història del desenvolupament

El desenvolupament, per Vickers-Armstrongs Ltd, va començar el 1935. El resultat va ser un vehicle de dos homes amb poc buc i una petita torreta en què només conté una arma, una metralladora Vickers, que va ser muntada. Dissenyat per accions ràpides, el A11 usava diversos components d'altres vehicles dels quals inclouen: un motor Ford V8, caixa de canvis Fordson, mecanisme de transmissió Vickers similar als tancs lleugers, suspensió adaptada del tractor d'artilleria Mk IV Dragon que es basava en el Tanc de sis tones model E.
D'altra banda en buc i la torreta que estaven protegides d'armes antitanc de l'època, les erugues no estaven gaire protegides fent-los molt vulnerables.
La metralladora era del calibre .303 o .50 mm.
El General Hugh Elles, el General de l'Ordre, mirant el vehicle, va comentar que 'Camina com un ànec'. El nom d'un dibuix d'un ànec anomenat 'Matilda' que es va fer popular, ve del General.

## Història de producció

La primera demanda de 60 tancs Matilda va ser ordenat a l'abril de 1937, i es van produir fins a l'agost de 1940. Se'n van construir 140, alguns d'ells amb la metralladora Vickers del calibre .50 i el del calibre .303 era el de per defecte. De totes maneres, per a un tanc amb poc més que una metralladora il·lustra la manera de veure els tancs en l'època.

## Història en combat

Els tancs Matilda I (55) i Matilda II van estar en servei junts a França com a part de la 1a Brigada de Tancs de l'Exèrcit de les Força Expedicionària Britànica en la batalla de França. Van participar en la defensa i l'operació de contraatac a Arràs contra la invasió de l'Alemanya Nazi el maig de 1940, temporalment descentrant la 7a Divisió Panzer de Rommel.
Quan la FEB va tornar al Regne Unit, es va treure tot el blindatge dels vehicles. El Matilda Mk va tornar al Regne Unit per a propòsits d'entrenament.

## Vegeu també

* A34 Comet
* Tanc Crusader
* Tanc Matilda
* Tancs lleugers Vickers

## Referències

* Fletcher, David, i Peter Sarson. Matilda Infantry Tank 1938–45 (New Vanguard 8). Oxford: Osprey Publishing, 1994. ISBN 1-85532-457-1.

## Enllaços externs

* Els tancs Matilda britànics a World War II Tanks and Vehicles / Advanced Squad Leader
# UA1 Lleida Ràdio

UA1 Lleida Ràdio és una emissora de ràdio de la ciutat de Lleida. El 2020, el programa Un dia més fou distingit en els 20ns Premis Ràdio Associació com a millor programa de ràdio local.

## Referències

* ↑ Miró, Quim. «Miriam Garcia: “En un context cada cop més global, correm el risc de perdre la visió de proximitat”». Comunicació 21, 05-05-2022.
* ↑ «L'empresari Ignasi Prat, número dos de Junts, i l'alcalde de Llavorsí, segon d'ERC». Segre, 03-04-2024. [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «Jordi Sebastià, nou director d’UA1 Lleida Ràdio». Comunicació 21, 17-04-2024.
* ↑ «Consulta els guanyadors dels 20ns Premis Ràdio Associació», 09-10-2020. [Consulta: 7 novembre 2024].
# James Woodget

James Henry Woodget (Burnham Market, Norfolk, 28 de setembre de 1874 – Fakenham, Norfolk, 3 d'octubre de 1960) va ser un esportista anglès que va competir a primers del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la prova del joc d'estirar la corda formant part de l'equip Metropolitan Police "K" Division.

## Referències

* ↑ «James Woodget Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de setembre 2011. [Consulta: 8 novembre 2015].
# Òmicron d'Àries

Òmicron d'Àries (ο Arietis) és una estrella de la constel·lació d'Àries. És una nana de la seqüència principal blava-blanca del tipus B de la magnitud 5,78. Està a 482 anys llum de la Terra.

## Referències del text

* HR 809
* HR 809 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Anne Cowley «Spectral classification of the bright B8 stars» (en anglès). Astronomical Journal, 11-1972, pàg. 750–755. DOI: 10.1086/111348.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2-2007, pàg. 671–682. DOI: 10.1051/0004-6361:20065224.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.

## Enllaços externs

* Plana sobre 37 Arietis, TCAEP Arxivat 2008-12-01 a Wayback Machine.
* Imatge Omicron Arietis, CDS
Coordenades: 02$^h$ 44$^m$ 32,9738$^s$; +15° 18′ 42,702″
# Luann Ryon

Luann Ryon (Long Beach, 13 de gener de 1953 - Riverside, 27 de desembre de 2022) va ser una tiradora amb arc estatunidenca, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on va guanyar la medalla d'or en la prova individual femenina del programa de tir amb arc.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat del món de tir amb arc de 1977 i quatre campionats nacionals (1976, 1977, 1978 i 1982).

## Referències

* 1 2 «Luann Ryon Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 30 novembre 2019].
* ↑ Ludivine. «Microsoft Word - WM77.doc». Arxivat de l'original el 2013-06-20. [Consulta: 30 desembre 2019].
# Periquito andí

El periquito andí (Bolborhynchus orbygnesius) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita zones de matoll dels Andes del Perú i oest de Bolívia.

## Referències

* ↑ Remsen, J. V., Jr., J. I. Areta, E. Bonaccorso, S. Claramunt, A. Jaramillo, D. F. Lane, J. F. Pacheco, M. B. Robbins, F. G. Stiles, and K. J. Zimmer. 30 January 2023. Species Lists of Birds for South American Countries and Territories. https://www.museum.lsu.edu/~Remsen/SACCCountryLists.htm retrieved January 30, 2023
* ↑ «Parrots, cockatoos». IOC World Bird List, 01-01-2023. [Consulta: 18 febrer 2023].
# Placeta des Sabater

La Placeta des Sabater es troba a la ciutat de Llucmajor. És una placeta triangular situada a mig camí entre el Passeig Jaume III i la plaça d'Espanya. Popularment també es coneix com es Jardinet. Antigament també es deia plaça de cas Frares o de s'Abeurador Rodona.
Al centre de la plaça hi ha un monument dedicat als sabaters i d'aquí agafa el seu nom. Aquest ofici ocupà a molts d'habitants de Llucmajor durant la primera meitat del segle xx.
Per a retre homenatge a tots aquells pioners de la indústria del calçat, l'any 1963, l'Ajuntament va aprovar, per unanimitat i essent batle Mateu Monserrat Calafat, alçar un monument als sabaters. El monument és de marès de Santanyí i va ser encomanat a l'escultor Tomàs Vila. Representa diferents escenes de l'ofici de sabater.
Altres elements de la plaça:
* Al vèrtex nord hi ha un abeurador pel bestiar. Té forma circular i per aquest motiu és conegut com a s'Abeurador Rodona.
* A un costat de la plaça es troba l'antic Hotel Espanya.

## Referències

* ↑ Àlvarez, A.; Tomàs, J.M.; Vidal, F. Els sabaters de Llucmajor. Llucmajor: Edicions de pinte en ample, 1990, p. 145-156. ISBN PM 672-1990.
# M'samen

Un m'samen, de vegades transcrit msemen (àrab magrebí: المْسمْن, al-msamn), és un pa molt prim i tou, com una truita dolça o una crep, que està doblegada diverses vegades sobre ella mateixa. És un pa pla tradicional originari del Magrib, que es troba habitualment a Algèria, el Marroc i Tunísia. Se sol servir amb mel o una tassa de te o cafè aromàtic de menta del matí. El m'samen també es pot farcir amb carn (khlea) o ceba i tomàquet. Generalment, és rectangular. Es pot servir calent o fred. N'hi ha de dolços, farcits amb mel o melmelada de taronja, per exemple, i també de salats, que poden estar farcits de sofregit o d'una mena de samfaina. Els dolços es poden menjar per esmorzar, per berenar o entre àpats. Els salats es mengen, de vegades, a peu dret, com si fossin un entrepà o una coca. Al Marroc són molt típics durant el ramadà.

## Recepta

La recepta utilitza farina, sèmola de blat dur, llevat sec, mantega fosa, sal, sucre i una mica d'aigua. Aquests es barregen bé junts en una barreja de massa llisa. La massa es talla en diverses boles, que després s'enrotllen sobre una superfície untada amb oli i es dobleguen en pancakes quadrats. L'objectiu és estendre la massa al quadrat o cercle més prim possible i després doblegar els costats en un quadrat, creant les capes de massa distintives. Un cop plegat el m'samen, s'estén un altre que s'utilitza per embolicar un m'samen plegat previ per crear unes 8 capes internes de massa. La clau és que, mentre es plega, s'ha d'espolsar sèmola a les capes per evitar que les capes s'enganxin del tot i perquè la calor separi les capes quan es cuina a la planxa.

## Referències

* ↑ rédaction, La. «En Algérie, chaque région a sa cuisine : quelle est votre préférée ?» (en francès), 26-06-2014. Arxivat de l'original el 2020-10-20.
* ↑ «Msemen (Moroccan Flatbreads) Recipe» (en anglès americà).
* ↑ «World breakfasts. Morocco: msemen, baghrir, mint Libya tea». Arxivat de l'original el 2020-08-05.
* ↑ Samuel Clark, Samantha Clark. The Moro Cookbook. Ebury Press, 2003, 2003. ISBN 009188084X.
* ↑ Alain Jaouhari. Marruecos: La cocina de mi madre. Intermón Oxfam Editorial, 2005, 2005. ISBN 8484523535.

## Vegeu també

* Gastronomia del Marroc
# Anagrama del Gremi de Paletes

L'Anagrama del Gremi de Paletes és una petita inscripció en una façana del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un anagrama de forma quadrada i feta en pedra. En ell apareix, dins d'un cartutx, la data de la seva construcció (1754) en relleu, i, a sota, les eines de l'ofici de paleta esculpits: la maceta, l'escaire i la paleta.
En aquesta casa tingueren lloc les reunions del gremi de paletes de la vila d'Esparreguera.

## Referències

* 1 2 «Anagrama del Gremi de Paletes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Lathyrus sphaericus

Lathyrus sphaericus és una espècie de planta amb flors del gènere Lathyrus dins la família de les fabàcies (Fabaceae). És una planta nativa d'Europa, nord d'Àfrica, les muntanyes tropicals africanes i la zona d'Àsia que va des de Turquia fins a l'Índia.
Pot créixer en molts tipus d'hàbitats, incloent-hi les àrees pertorbades. Aquesta és una herba anual de tiges primes sobre la qual creixen sobre nusos fulles aparellades de fins a 6 centímetres de llarg i un circell. La inflorescència es compon d'una flor papilionàcia sobre una tija d'un o dos centímetres de llarg que acaben en una cerra. La flor és d'un vermell ataronjat. El fruit és un llegum sense pèl, amb estries longitudinals.

## Referències

* ↑ «Lathyrus sphaericus Retz.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 10 novembre 2024].

## Enllaços externs

* «Lathyrus sphaericus, Lathyrus coccineus, Slender Wild-pea, טופח כדורי» (en anglès). [Consulta: 18 juny 2013].
* http://ucjeps.berkeley.edu/cgi-bin/get_JM_treatment.pl?3691,3922,3947
* http://calphotos.berkeley.edu/cgi/img_query?query_src=photos_index&where-taxon=Lathyrus+sphaericus
# Xah-i Arman

Xah-i Arman (Rei dels Armenis) fou el títol que van portar els sobirans turcmans d'Akhlat entre el 1100 i el 1207.
En 1080, Kutbeddin İsmail, fill del seljúcida Màlik-Xah I, governava l'Azerbaidjan i tenia com a ghulam al turc Sukam al-Kutbi que per les seves qualitat va ascendir ràpidament i el sultà Muhammad Tapar el va nomenar governador de la regió d'Akhlat que els seljúcides dominaven nominalment des de 1071, i on tenia el domini efectiu l'emir marwànida en conflicte amb el sultà. Sukman al-Kutbi va arrabassar Akhlat als marwànides el 1100, i després es va apoderar de Mayyafarikin (1108/1109), Va sostenir una constant rivalitat amb els ortúquides i va participar en la guerra santa contra els croats a les ordes de Mawdud de Mossul, morint a Balis en la campanya del 1112. En aquest any ja dominava Ardjish i Malazgird. El va succeir el seu fill Ibrahim ibn Sukman (1112-1126) que va perdre Mayyafarikin davant Ilghazi I (1118).
El 1126 va morir Ibrahim i el va succeir el seu fill Sukman II Nasir al-Din, que era un infant de 6 anys. Va exercir la regència Inandj Khatun, vídua de Sukman (1126-1127) però al cap de poc es va fer càrrec del poder el seu oncle (germà de Sukman) Ahmad (Basworth deixa oberta la possibilitat que el successor fos un altre germà, de nom Yakub) fins a la seva mort al cap de deu mesos el 1228, passant llavors la regència a la mare del príncep, l'armènia Tamta, filla d'Ivane Zakarian. Sukman II fou el sobirà des del 1126 (encara que efectiu uns anys després) a 1185. En els primers anys va conservar els seus territoris però el 1161 fou derrotat pels georgians. Sukman II s'havia aliat a Saltuq d'Erzurum però aquesta aliança no li va servir per evitar la derrota; com que els atacs georgians seguien, es va aliar a Ildegiz de l'Azerbaidjan i es va poder mantenir. El 1185 va morir sense deixar cap fill ni germà i els seus territoris foren disputats per Saladí i per Muhammad Pahlawan ibn Ildegiz, i aquest darrer finalment va aconseguir el control. Foren nomenats governadors una sèrie de mamelucs ildeguízides. Al-Adil I, germà de Saladí, seguia intentat dominar la zona i el fill d'aquest, al-Malik al-Ahwad, va ocupar Akhlat el 1207 i va posar fi a l'estat dels Shah-i Arman.

## Llista de governants

* Sukman al-Kutbi 1100-1112
* Zahir al-Din Ibrahim ibn Sukman 1112-1126
* Nasir al-Din Sukman II 1126-1185
* Nusrat al-Din Muhammed Pahlawan 1185-1186
* Sayf al-Din Baktimur (Begtimur) 1186-1193
* Badr al-Din Ak Sunkur 1193-1197
* Shudja al-Din Kutugh 1197
* Malik al-Mansur Muhammad ibn Begtimur 1197-1207
* Izz al-Din Balaban 1207

## Bibliografia

* C. E. Bosworth, The new Islamic dynasties, Edimburg, 1996
* R. S. Humphreys, From Saladin to the Mongols, Albany 1977
* Claude Cahen, La Turquia pré-ottomane, Istanbul i París, 1988
* Claude Cahen, Le Diyar Bakr au temps des premiers Urtukides, 1935
Beilicats d'Anatòlia :
# Bloc Forest

El Bloc Forest és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de planta baixa i tres pisos. Les finestres de la zona inferior tenen grans ampits amb claustres d'ornamentació vegetal. En el primer pis dues grans balconades, amb baranes de ferro forjat en forma de corba, contenen sis finestrals, mentre que als dos pisos restants els balcons són individuals. Tots estan sostinguts per mènsules. Petits detalls de ceràmica vidriada, verda i vermella, decoren les llindes i brancals de les finestres. D'altra banda, un arrebossat de color rosa s'estén per tota la façana a excepció del coronament, on s'ha deixat pedra picada blanca amb claustres decoratius que emfasitzen aquesta zona. L'edifici té una clara adscripció als principis del moviment modernista.

## Referències

* ↑ «Bloc Forest». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Bloc Forest, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Ivan Nikítovitx Sítov

Ivan Nikitovitx Sitov (rus: Иван Никитович Сытов) (Saratov Lipovka, 13 de juny de 1916 – Zaporòjia, 13 d'octubre de 1943) va ser un pilot de caces soviètic i as de l'aviació, que aconseguí 26 victòries aèries i 4 compartides.
Sitov lluità durant les batalles de Stalingrad i Kursk, aconseguint la majoria de les seves victòries durant aquest període.
El 13 d'octubre de 1943 va ser abatut i mort per l'oberfeldwebel Walter Jahnke, pilot d'un JG 52. Algunes fonts soviètiques afirmen que va ser un Bf 109, però d'acord amb els registres alemanys no va tenir lloc un incident així.

## Biografia

Ivan Sitov va néixer a un poble prop de Saratov Lipovka. El 1931 es desplaça a Astracan, on es graduà i treballà a la fàbrica Karl Marx. Al Club de Vol d'allà s'inicià en el vol. El servei a l'Exèrcit Roig l'inicià a l'Acadèmia d'Aviació Militar de Stalingrad.
El sergent Sitov s'incorporà al front al novembre de 1941. El seu regiment aeri, pertanyent al 17è Exèrcit Aeri, disposava dels nous caces Lavotxkin La-5, va combatre al Front del Sud-oest, lluitant al Don i en el bloqueig aeri del VI. Armee alemany, encerclat a Stalingrad. En aquests combats, Sitov va abatre 4 avions alemanys (2 en solitari i 2 compartits). L'abril de 1943 va ser un punt d'inflexió en la seva carrera, car en només 4 dies va abatre 4 avions alemanys (3 caces Me 109 i un bombarder He-111. En total, a l'agost de 1943, el tinent Sitov va realitzar 150 sortides, participant en 81 combats aeris i abatent 19 avions en solitari i 4 més compartits. Per aquestes fites va ser nomenat Heroi de la Unió Soviètica, rebent l'Estrella d'Heroi el 8 de setembre de 1943. Aquell mes va ser nomenat comandant del 3r Esquadró del 5è Regiment Aeri de Caces de la Guàrdia.
La seva darrera sortida va ser el 16 d'octubre de 1943, cobrint les tropes terrestres a Zaporojie, quan en quedar-se sense munició i pràcticament sense combustible, s'estavellà contra un avió enemic. En el moment de la seva mort havia realitzat unes 250 sortides i més de 100 combats aeris. Va aconseguir unes 30 victòries aèries, 26 en solitari i 4 compartides. Està enterrat a Kíev.

## Condecoracions

* Heroi de la Unió Soviètica
* Orde de Lenin
* Orde de la Bandera Roja
* Orde de la Guerra Patriòtica de 1a classe
* Medalla de la defensa de Stalingrad

## Referències

* ↑ Bergstrom 2008, p.29.
* Bergstrom, Christer. (2008). Bagration to Berlin - The Final Air Battles in the East: 1944 - 1945, Ian Allen. ISBN 978-1-903223-91-8.
* Russian website: Ivan Nikitovich Sytov
* assos aeris
# Walter Frentz

Walter Frentz (Heilbronn, 21 d'agost de 1907 - Überlingen, 6 de juliol de 2004) va ser un càmera alemany, productor de cinema i fotògraf, que va estar involucrat en la propaganda basada en l'Alemanya nazi.
Frentzen va néixer a Heilbronn. Durant el règim nazi a Alemanya, va treballar com càmera de Leni Riefenstahl, de 1939 a 1945, va ser fotografiar i filmar les activitats dels líders de l'Alemanya nazi, incloent-hi el dictador alemany Adolf Hitler. Va estar amb Hitler al Führerbunker fins al 24 d'abril de 1945. Fou membre de les SS i va filmar els Jocs Olímpics de Berlín.
Es va refugiar al Führerbunker durant la batalla de Berlín. Va ser arrestat pels estatunidencs i posat en llibertat 6 mesos més tard. Posteriorment, va continuar el seu treball com a fotògraf i cineasta, la producció de diverses pel·lícules. Fou director de rodatge dels Jocs Olímpics d'estiu del 1952, i el 1970 va rebre una missió del Consell d'Europa sobre el patrimoni arquitectònic. Es mantindrà amb contacte amb els supervivents del Reich fins a la seva mort.
Va morir a Überlingen el 2004.

## Referències

* ↑ Associated Press «Walter Frentz, 96, Cameraman Who Filmed Nazi Leaders (Published 2004)» (en anglès). The New York Times. Associated Press, 09-08-2004.
* ↑ Hans Georg Hiller von Gaertringen (Hrsg.): Das Auge des Dritten Reiches. Hitlers Kameramann und Fotograf Walter Frentz. Deutscher Kunstverlag, München/Berlin 2006
* 1 2 3 « Walter Frentz, Hitler's photographer » , The Independent, 27 juillet 2004.
* 1 2 « Au cœur du IIIe Reich », Le Point, 24 septembre 2008.
# Dia de la Victòria a Europa

El Dia de la Victòria a Europa (Victory in Europe Day en anglès, escurçat com V-E Day) commemora el 8 de maig de 1945 en què les Potències Aliades acceptaren formalment la rendició incondicional de l'Alemanya Nazi durant la Segona Guerra Mundial. La rendició formal es feu l'endemà, 9 de maig, dia de la retirada de les tropes nazis de les Illes Anglonormandes i dia en què es commemora la Victòria en el Front Oriental.
Després del suïcidi de Hitler durant la batalla de Berlín, fou el seu successor Karl Dönitz qui autoritzà la rendició que fou firmada el 7 de maig al quarter general aliat a Reims i ratificat a Berlín l'endemà.
La desfeta de l'Alemanya Nazi fou un important motiu de celebració en diverses ciutats del món occidental. A Londres hi hagué grans manifestacions entre Trafalgar Square i el Palau de Buckingham on Winston Churchill i Jordi VI del Regne Unit aparegueren per saludar la multitud. Als Estats Units la celebració va estar marcada pel record de qui fou president durant la guerra, Franklin Delano Roosevelt que havia mort menys d'un mes abans, el 12 d'abril per un infart cerebral.

## Països a on se celebra el Dia de la Victòria a Europa el 8 de maig

* Eslovàquia
* República Txeca
* Polònia
* Noruega
* França
# Colònia (tema)

Colònia o Kolonea en grec medieval θέμα Κολωνείας va ser un petit tema o província de l'Imperi Romà d'Orient situat al nord de Capadòcia i al sud de la Regió del Pont a l'actual Turquia. Va ser fundat a mitjans del segle ix i va existir fins a les conquestes seljúcides de després de la batalla de Mantziciert el 1071.

## Localització

Al llibre De Thematibus, l'emperador Constantí VII va descriure el tema com una petita circumscripció que incloïa les ciutats de Colònia, Neocesarea, Arapkir, Nicòpolis i Tefrícia. El tema incloïa prop de 16 fortaleses. Constantí VII també diu que el seu pare, Lleó VI el Filòsof, va separar la turma de Kemah del tema de Colònia per formar (juntament amb Keltzene) el nou tema de Mesopotàmia.

## Història

Originàriament, la regió estava inclosa en el tema dels Armeníacs i es va crear al voltant de la ciutat de Colònia vora el riu Licos. El tema es menciona per primera vegada el 863, però sembla que existia com a entitat separada abans d'aquesta data.Nicolas Oikonomides interpreta una referència del geògraf àrab Al-Massudí que esmenta el tema de Colònia com la primera clisura creada a la història de l'Imperi Romà d'Orient.Una clisura és un districte fronterer fortificat. A més, una versió de la Vida dels 42 màrtirs d'Amòrion diu que l'emperador Teòfil va nomenar l'espatari Calixt dux de Colònia cap al 842. Aquesta data seria la de la creació del tema.
La ubicació geogràfica del tema el preservava de les incursions àrabs amb l'excepció de la que va fer Sayf-ad-Dawla als anys 939 i 940. El 1057, el regiment local dirigit per Catacaló va donar suport a la rebel·lió d'Isaac I Comnè. El 1069, el tema va ser ocupat pel mercenari normand Robert Crispin que es va rebel·lar contra l'autoritat imperial. La regió va caure en mans dels seljúcides poc després de la batalla de Mantziciert el 1071.

## Referències

* 1 2 3 Pertusi, Agostino. Constantino Porfirogénito de thematibus. Vaticà: Biblioteca Apostolica Vaticana, 1952, p. 141-142.
* 1 2 3 4 Bryer, Anthony; David Winfield. The Byzantine monuments and topography of the Pontos, v. 1. Washington D.C: Dumbarton Oaks Research Library and Collection, 1985, p. 147-148. ISBN 9780884021223.
* 1 2 3 4 Kajdan, A.P. (ed.). The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 1092, 1138. ISBN 9780195046526.
* 1 2 Oikonomides, Nicolas. Les listes de préséance byzantines des IXe et Xe siècles. París: Centre Nacional de la Recerca Científica, 1972, p. 349.