OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jhelum (ciutat)

Jhelum o Jehlum (urdú, panjabi جہلم) és una ciutat del Panjab (Pakistan) capital del districte de Jhelum, a la riba dreta del riu Jhelum. Segons el cens de 1998 la població era de 145.897. El nom potser deriva de "jal" (aigua pura) i "ham" (neu), ja que l'aigua del riu procedeix de l'Himàlaia, però hi ha altres teories com la que la fa derivar de Ja-e-Alam (Plaça de la Bandera).
L'àrea principal de la ciutat està centrada a l'entorn de "Shandar Chowk", "GTS Chowk", "Muhammadi Chowk" i inclou el Mercat principal, el "Niya Bazaar", el "Raja Bazaar", el "Kinari Bazaar", el "Sarafa Bazaar", el "Chowk-Ehl-e-Hadith" i l'Arc del Soldat entre altres elements. L'antic "cantonment" (a uns 5 km) és avui dia una base militar d'infanteria als afores de la ciutat.

## Història

La ciutat es troba a prop del lloc de la famosa batalla de l'Hydaspes entre l'exèrcit d'Alexandre el Gran i el rei Poros. La batalla va tenir lloc al costat de les costes del riu Jhelum. Es creu que és l'antiga ciutat de Bucefàlia, fundada per commemorar la mort del cavall d'Alexandre, Bucèfal. A prop també es troba l'històric Fort Rohtas del segle XV.
El 23 de març de 1849 fou escollida com a seu d'un "cantonment" (campament militar) i de l'administració civil del districte; durant uns deu anys fou a més seu del comissionat d'una divisió que el 1859 es va traslladar a Rāwalpindi. La municipalitat es va crear el 1867. Modernament està dividida en set Unions Councils (Jhelum I a VII)

## Demografia

* 1868= 7.393
* 1881= 21.107
* 1901= 14.951
* 1961= 52.685
* 1972= 70.157
* 1981= 106.462
* 1998= 145.847
* Estimació 2012= 188.800

## Clima

Les principals dades climàtiques es poden veure al diagrama a la dreta:

## Llocs destacats

* Fortalesa de Rohtas construït per l'afganès Sher Shah Suri a uns 16 km.
* Masjid Jhelum, mesquita
* Església de Sant Joan de 1860.
* Altaf Park
* Monument al major Akram Shaheed
* Parc natural de Lehri a 30 km
* Mangla Dam, presa a uns 30 km

## Galeria d'imatges

* Mapa del Tehsil de Jhelum
* Jhelum Railway Station
* Monument al major Akram, màrtir
* Fort a Jhelum
* Plaça Shabir a Shandar Chowk
* Railway Road
* Botigues
* Saleem al centre
* Mercat de Ladi
* Cantonament Square, Jhelum
* Plaça Mahfooz, Kazim Kamal Road
* KFC Jhelum cantonment
* Partit
* Estadi de cricket Zamir Jafri
* Tulipes a Jhelum
* Tulipes a Jhelum
* Tulipes a Jhelum
* Tulipes a Jhelum
* Kazim Kamal Park
* Biblioteca Major Akram
* Railway Road
* Antiga Carretera del Gran Trunk
* Passport Office
* Mesquita de Jhelum
* Qaym Din Masjid
* Shandar Chowk Jhelum
* Mangla Dam Water Reservoir

## Notes

* ↑ 1998 Census of Pakistan

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Jhelum - Lloc web oficial
# Olaf Ørvig

Olaf Ørvig (Kragerø, Telemark, 26 de novembre de 1889 - Bergen, Hordaland, 25 de juny de 1939) va ser un regatista noruec que va competir a començaments del segle xx. Era germà dels també regatistes Erik i Thor Ørvig.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en els 12 metres (1919 rating) del programa de vela, a bord del Heira II.

## Referències

* 1 2 «Olaf Ørvig Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Albert Bosquet

Albert Bosquet (1882 – segle XX) va ser un tirador belga que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa de tir. Guanyà la medalla de plata en la competició de fossa olímpica per equips, mentre en la prova individual fou novè.
Quatre anys més tard, als Jocs de París, tornà disputar les dues mateixes proves. En la competició de fossa olímpica per equips fou quart, mentre en la prova individual hagué d'abandonar.

## Referències

* 1 2 «Albert Bosquet Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Castell de Valençay

El castell de Valençay, va ser una antiga propietat del príncep de Talleyrand. Va ser construït l'any 1540 per ordre de Jacques d'Estampe damunt d'una antiga edificació feudal. La seua construcció va durar fins al segle xviii amb la construcció de la torre sud.
George Sand va escriure que «aquest indret és un dels més bells de la Terra i cap rei podria tenir un jardí més pintoresc». L'arquitectura exterior mostra els tres ordres clàssics en les columnes: dòric a la planta baixa, jònic al primer pis i corinti al segon. Els salons estan moblats de forma sumptuosa en l'anomenat estil Imperi. Una llarga galeria d'uns vuitanta metros creua tot el primer pis, enllaçant totes les habitacions.

## Vegeu també

* Castells del Loira

## Referències

* ↑ «Elevation of Château de Valençay 2 Rue De Blois 36600 Valençay with altitude and height». elevationmap.net. [Consulta: 15 març 2016].

## Enllaços externs

* Castell de Valençay - Lloc web oficial
# Oques de Meidum

La pintura de les Oques de Meidum era part d'una escena de caça d'aus amb xarxa pintada amb estuc a la mastaba de Nefermaat i la seva muller Atet. Nefermaat era fill i Djati de Snefru, primer faraó de la quarta dinastia. La mastaba va ser descoberta per Auguste Mariette l'any 1871 i estudiada per Flinders Petrie. El fris de les oques es trobava a la capella d'Atet.
L'art pictòric durant l'Imperi Antic prestava la màxima atenció als detalls d'animals i plantes, tant que fins i tot avui dia és possible identificar les espècies d'oques d'aquesta pintura, des del plomatge estilitzat de l'oca riallera grossa a l'oca pradenca o l'oca de coll roig: les aus de l'esquerra són oques campestres seguint a un de bec negre, mentre que a la dreta es poden observar oques de coll vermell.
Les oques de Meidum van ser realitzades seguint una tècnica punctiforme, que crea en el seu conjunt, a partir de pegats simples de color, figures impressionants i on la vivacitat de les oques es destaca pels colors perfectament conjuntats de forma cromàticament harmoniosa. Per produir l'efecte de profunditat, es dibuixen dues oques un sobre l'altre. El fris és simètric, i unes borroses plantes verdes amb flors vermelles evoquen el paisatge de la riba d'un estany. Criden l'atenció els colors naturals de la pintura, aplicada sobre una capa d'estuc que cobreix al seu torn un arrebossat de tova.
El fris, amb una longitud d'1,73 metres i una altura de 28 cm es conserva al Museu Egipci del Caire, i hi ha una còpia exacta al British Museum de Londres.
L'any 2015 l'historiador Francesco Tiradritti –professor de la Univeridad Kore d'Enna (Sicília) posa sota sospita l'autenticitat de la famosa obra egípcia asseverant ser de les dates del descobriment, havent estat pintades damunt de les originals. En defensa de l'autenticitat d'aquestes obres va respondre Zahi Hawass que Francesco havia obviat que pintures de la mateixa qualitat i estil havien estat descobertes recentment en excavacions a 32Km de distància i que el més preocupant fos que realitzarà aquest tipus d'afirmacions sense presentar les dades abans al departament d'antiguitats d'Egipte.

## Referències

* ↑ P.H. Houlihan: The Birds of Ancient Egypt, El Cairo, 1992, pp. 57 y 60-62.
* 1 2 «Còpia arxivada». Egipto, tierra de Faraones, 2007. Arxivat de l'original el 2013-06-12. [Consulta: 30 gener 2017].
* ↑ Alegre García 2007
* ↑ {{ https://es.noticias.yahoo.com/blogs/arte-secreto/la-sospecha-de-falsificaci%C3%B3n-se-cierne-sobre--las-ocas-de-meidum-125941467.html}}

## Bibliografia

* Alegre García, Susana. «Còpia arxivada», 2007. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 30 gener 2017].
* Amenta, Alessia. I tesori del Museo egizio del Cairo. Ed. White Star, 2005.
# Ovejas negras

Ovejas negras és una pel·lícula espanyola dirigida el 1990 per José María Carreño Bermúdez, autor també del guió. Ha estat la primera i última pel·lícula dirigida per aquest director, on fa una crítica a l'educació catòlica a Espanya durant el franquisme en clau de comèdia negra amb influències d'Alfred Hitchcock i Luis Buñuel i connotacions autobiogràfiques.

## Argument

Adolfo de la Cruz, de 45 anys, visita un antic professor seu, el pare Benito, actual rector de l'escola on va estudiar. Quan es troben li explica una història confidencial de quan era nen. Després de la mort del seu germà Fernando, que tenia relacions sexuals amb la minyona Lola, s'imposa la missió apartar del "mal camí" a qui ell anomena "ovelles negres". Així emmetzina a Lola i al seu amic Emilio, i després de confessar el seu crim al pare Crisóstomo també l'emmetzina per tal que no el delati.

## Repartiment

* Miguel Rellán - Adolfo de la Cruz, adult
* Juan Diego Botto - Adolfo de la Cruz, nen
* Josep Sazatornil - Pare Benito
* Maribel Verdú - Lola
* Juanjo Artero - Fernando
* Gabino Diego - Emilio
* Francisco Vidal - pare Crisóstomo

## Reconeixements

Fou nominada al Goya al millor director novell.

## Referències

* ↑ José María Carreño: "No busco un escándalo con la Iglesia católica", El País, 30 d'abril de 1990
* ↑ Augusto M. Torres Ovejas negras a Directores españoles malditos, p. 84
* ↑ Ovejas negras al web del Premis Goya
# Paisatge rural amb figures

Paisatge rural amb figures és una pintura sobre taula feta per Ramon Martí Alsina el 1894 conservada a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb el número de registre 1650 d'ençà que va ingressar el 1956, formant part de l'anomenat "Llegat 1956"; un conjunt d'obres provinents de la col·lecció Lluís Plandiura- Victòria González.
És un paisatge hivernal amb un camí central voltat d'arbres amb vianants i un poble a la dreta.
Al quadre hi ha la inscripció R. Martí Alsina (inferior dret) Al darrere: Ramon Martí Alsina/ 1826-1894; Al darrere: Esposa del grabador Buxó y madre de Luis, pintor y Matilde, casada esta con Don Antonio Caba / Antoni Caba / 1838-1907.

## Bibliografia

* Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.
* Socias Palau, Jaume. Pintura catalana en el "Castell de la Geltrú". 1977. Barcelona: Selecta. ISBN 84-298-0429-3.
* Alsina i Galofré, Esther. Una gran època artística rau en una col·lecció: el "Llegat 1956". Article publicat al Butlletí de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Vilanova i la Geltrú: Associació d'Amics de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, 2010. ISBN 0212-6168.

## Referències

* ↑ Article Esther Alsina (vegeu bibliografia)

## Enllaços externs

* Web oficial de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer
# Paramonacanthus arabicus

Paramonacanthus arabicus és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,7 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 19.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 1-35 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf Pèrsic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1865-1869. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. V. Baudroies, Ostracions, Gymnodontes, Balistes. Atlas Ichthyol. v. 5 . 1-152.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Hutchins, J. B., 1997: Review of the monacanthid fish genus Paramonacanthus, with descriptions of three new species. Records of the Western Australian Museum Suppl. Núm. 54: 1-57.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Bussing, W.A. i R.J. Lavenberg, 1995. Monacanthidae. Cachúas, lijas. p. 1278-1280. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tortonese, E., 1979. Monacanthidae. p. 643. A: J. C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the Fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París. Vol. 1.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Clostera curtula

Clostera curtula és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels notodòntids (Notodontidae) que es troba a d'Europa fins a Sibèria.

## Descripció

La femella fa 27-35 mm d'envergadura alar, el mascle fa 14-17 mm. Vola des de l'abril fins al setembre, depenent de la ubicació, fins a 1800 m.
Les larves s'alimenten de pollancres, trèmols i salzes.

## Galeria

* Clostera curtula, larva
* Clostera curtula
* Clostera curtula
* Clostera curtula
* Clostera curtula

## Referències

* ↑ «BioLib - Clostera curtula» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2024].

## Enllaços externs

* UKmoths
# Paràbola del mestre i el servent

El mestre i el servent és una paràbola de Jesucrist recollida a l'Evangeli segons Lluc. Diu que cal saber donar generosament i gratuïtament (sense esperar res a canvi).

## Text

Evangeli segons Lluc, capítol 17, versicles 7 a 10:
7 »¿Qui de vosaltres, si té un servent a llaurar o a pasturar el ramat, li dirà, quan ell torni del camp: "Vine de seguida a seure a taula"? 8 ¿No li dirà més aviat: "Prepara'm alguna cosa per sopar i estigues a punt per a servir-me fins que hauré acabat de menjar i beure, que després ja menjaràs i beuràs tu"? 9 ¿És que donarà les gràcies al servent perquè ha fet allò que se li havia manat? 10 Així també vosaltres, quan haureu fet tot allò que Déu us ha manat, digueu: "Som uns servents que no mereixen recompensa: hem fet només el que havíem de fer."

## Interpretació

El Pare Joseph-Marie Verlinde diu que cal servir gratuïtament: « Entrem doncs des d'ara en aquestes disposicions : Déu no espera de nosaltres l'impossible, però que fem el millor que podem el poc que se'ns confia; realitzarà ell mateix la resta per camins que no ens pertany conèixer. Què el servei desinteressat de Déu i dels nostres germans no tingui altre objectiu que testificar el nostre reconeixement per a la gratuïtat de la salut no merescuda. Tot el que vindria a més a més seria un regateig indigne de l'amor. El motiu principal d'aquesta paràbola és: Déu dona gratuïtament, cadascú ha de donar també gratuïtament.

## Referències

* ↑ «Lc 17 - BIBLIJA.net - La Bíblia a Internet». [Consulta: 13 febrer 2020].
* ↑ Homilia del Pare Marie-Joseph Verlinde donada per Sant Martí, darrer paràgraf
Paràboles de Jesús del Nou Testament :
# Paul Esswood

Paul Esswood (West Bridgford, 6 de juny de 1942) és un contratenor anglès que ha destacat en la interpretació de música barroca, principalment en els oratoris de Händel i les cantates Bach.
Estudià al Royal College of Music de Londres de 1961 a 1964, i posteriorment a l'Abadia de Westminster fins al 1971. El mateix 1971 debutà en un concert emès per la BBC d'El Messies de Haendel, sota la direcció de Charles MacKerras; en el camp operístic el seu debut es produí l'any 1968 a Berkeley (Califòrnia), cantant Erismenia de Francesco Cavalli i, posteriorment, obres d'Alessandro Scarlatti, Claudio Monteverdi, Henry Purcell i Handel, entre d'altres. Conjuntament amb Alfred Deller i James Bowman van impulsar el registre de contratenor a partir dels anys seixanta, que sense perdre el vibrato femení, tenia una potència considerable i un fraseig molt expressiu. Ha estat professor del Royal College of Music (1977-1980), i des de 1985 a la Royal Academy of Music, a més d'impartir classe magistrals per moltes ciutats del món; el 1967 pcol·laborà en la fundació de Pro Cantione Antiqua. Ha participat en més de cent cinquanta enregistraments, on hi destaquen la integral de les cantates de Bach, sota la direcció de Nikolaus Harnoncourt i Gustav Leonhardt publicades per Teldec entre 1971 i 1989. Aquesta gran dedicació a la música barroca no li ha impedit la participació en obres contemporànies com el càntic Abraham i Isaac de Benjamin Britten i l'estrena mundial de la Simfonia n º 2 (Sant Florian) d'Alfred Schnittke amb l'Orquestra Simfònica de la BBC dirigida per Guennadi Rojdéstvenski. Ha estat guardonat amb diversos premis i nomenaments com membre honorífic de la Royal Academy of Music (1990) i el Deutsche Händel-Preis per la seva contribució a les actuacions en obres de Haendel (1997).

## Referències

* ↑ Stanley Sadie i Nicholas Anderson. "Esswood, Paul." Grove de música en línia. Oxford música en línia. Oxford University Press.
* ↑ Bach Cantatas Website,
# Peripsychoda fusca

Peripsychoda fusca és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: les illes Britàniques, França, Bélgica, els Països Baixos, Alemanya -com ara, Saxònia i Baviera-, Dinamarca, Finlàndia -incloent-hi les illes Åland-, Hongria, el territoris de les antigues Txecoslovàquia i Iugoslàvia i Turquia.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1935, 246-249.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ An Update of the 1998 Checklist of Diptera of the British Isles (actualitzat el 7 de març del 2012) Arxivat 2015-03-17 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Society for the study of flies (Diptera) (anglès)
* ↑ List of UK Diptera Arxivat 2012-08-08 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle, 2003-2012 (francès)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2014-05-27 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Belgian Species List 2012 (anglès)
* ↑ Catàleg d'espècies dels Països Baixos (neerlandès)
* ↑ Insekten Sachsen (alemany)
* ↑ Rote Liste gefährdeter Schmetterlingsmücken (Diptera: Psychodidae) Bayerns Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine. (alemany)
* ↑ Olli Autio i Jukka Salmela, 2010. The semi-aquatic fly fauna (Diptera) of wetlands of the Åland Islands. Memoranda Soc. Fauna Flora Fennica 86:43–53.
* ↑ Craneflies of Finland Arxivat 2016-07-30 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Diptera of CZ & SK (anglès)
* ↑ Hasan Koç1, Rudiger Wagner i Alper Tonguç, 2007. Contributions to the Psychodinae (Diptera: Psychodidae) Fauna of Turkey. Acta Zoologica Bulgarica, 59 (2): 125-132.
* ↑ Global Species Arxivat 2014-05-28 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Ježek J., 1987. Results of the Czechoslovak-Iranian entomological expeditions to Iran 1977. Peripsychoda iranica sp. n. (Diptera, Psychodidae) with comments to the genus and redescriptions of included species. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 42: 189–206.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* Q-bank Arthropods (anglès)
# Pervagor marginalis

Pervagor marginalis és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,2 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 19.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Marqueses i les Illes de la Línia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1930. Additions to the check-list of the fishes of New South Wales. (Núm. 3). Aust. Zool. v. 6 (pt 2). 117-123.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Hutchins, J. B., 1986: Review of the monacanthid fish genus Pervagor, with descriptions of two new species. Indo-Pacific Fishes Núm. 12: 1-35.
* 1 2 3 4 «Pervagor marginalis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Bussing, W.A. i R.J. Lavenberg, 1995. Monacanthidae. Cachúas, lijas. p. 1278-1280. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hutchins, J.B., 1984. Monacanthidae. A: W. Fischer i G. Bianchi (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean (Fishing Area 51). Vol. 3. FAO, Roma. pag. var.
* Hutchins, J.B., 2001. Monacanthidae. Filefishes (leatherjackets). p. 3929-3947. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tortonese, E., 1979. Monacanthidae. p. 643. A: J. C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the Fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París. Vol. 1.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pharsman V

Pharsman o Pharasman V —ფარსმან V en georgià, llatinitzat Pharasmanes— fou un rei d'Ibèria de la dinastia dels Cosròides, que va regnar del 547 a 561.
Fill i successor de Bakur II, segons la crònica georgiana hauria regnat 14 anys al curs dels quals haurien mort els catolicós Samuel i Thawphetchag, que foren reemplaçats per Txirmag. La Crònica precisa també que «fins aquest temps els successors de Vakhtang van regnar en pau, i els fills, és a dir els descendents, de Mihrdat obeïren als de Vatxe (els guaràmides obeïren als cosròides)».
El rei Pharsman V hauria demanat als perses llibertat de culte pels georgians. La crònica georgiana indica que en aquest temps els grecs estaven ocupats pels atacs dels seus enemics occidentals i no podien ajudar els georgians a resistir als perses. El rei persa hauria acceptat de respectar les esglésies contra la constitució de llaços de vassall de Pharsman V envers el xa. Des d'aquest moment el regne fou gairebé una província persa, amb molt poca autonomia.
La crònica acaba dient que a partir d'aquest moment la família de «Vakhtang» es va dividir, els "fills" de Vatxe II estaven sotmesos als perses i els de Mitridates o Mihrdat restaren fidels als grecs.
Pharsman V va tenir com a successor al fill del seu germà de nom desconegut, Pharsman VI.

## Notes

* ↑ Es tractaria de les expedicions fetes per l'emperador Justinià I a Itàlia contra els ostrogots entre el 535 i el 555

## Bibliografia

* Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie depuis l'Antiquité jusqu’au XIXe siècle, vol. 1-7, Sant Petersburg, 1848-58 (en línia a Google Books : , )
* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Roma, 1990