OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sternbergia

Sternbergia és un gènere de plantes angiospermes de la família de les amaril·lidàcies (Amaryllidaceae). Són plantes natives d'Europa, Àfrica nord-occidental, Orient Pròxim i Àsia Central.

## Descripció

Són plantes herbàcies perennes i vivaces, un geòfit amb bulb. Les fulles són linears. Les flors són actinomorfes i grogues, amb l'excepció de Sternbergia candida que fa flors blanques, amb forma d'embut i amb sis tèpals. Cada bulb pot produir entre una i quatre flors que apareixen a la tardor, solitàries al capdamunt d'un escap, les fulles acostumen a desenvolupar-se a continuació i persisteixen durant l'hivern. No obstant això, les espècies Sternbergia vernalis i Sternbergia candida floreixen a finals de l'hivern o principis de la primavera. A l'androceu hi ha sis estams erectes i al gineceu un pistil amb un ovari ínfer. El fruit és una càpsula.

## Taxonomia

Va ser descrit per Clusius el 1601 com Narcís. Linnaeus la va classificar com Amaryllis el 1753. Sternbergia lutea va ser descrita per F. von Waldstein i per P. Kitaibel el 1803, malgrat que la seva primera validació del nom Sternbergia es va aplicar a S. colchiciflora.

### Etimologia

El nom del gènere fa referència al comte Kaspar Maria von Sternberg (1761-1838), botànic txec.

### Espècies

Dins del gènere Sternbergia es reconeixen les sis espècies següents:
* Sternbergia candida B.Mathew & T.Baytop
* Sternbergia clusiana (Ker Gawl.) Ker Gawl. ex Spreng.
* Sternbergia colchiciflora Waldst. & Kit. — tulipà de la tardor
* Sternbergia lutea (L.) Ker Gawl. ex Spreng. — narcís de tardor
* Sternbergia mishustinii Zubov & Trias-Blasi
* Sternbergia pulchella Boiss. & C.I.Blanche
* Sternbergia schubertii Schenk
* Sternbergia vernalis (Mill.) Gorer & J.H.Harvey

### Sinònims

El següent noms científic és un sinònim heterotípic de Sternbergia:
* Oporanthus Herb.

## Referències

* 1 2 3 «Sternbergia» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ Meerow i Snijman, 1998, p. 101.
* ↑ «Sternbergia» (en anglès). North Carolina Extension Gardener Plant Toolbox. North Carolina State University. [Consulta: 5 maig 2024].
* ↑ Bayton, 2020, p. 281.
* 1 2 «Sternbergia». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 4 maig 2024].

## Bibliografia

* Meerow, A.W.; Snijman, D.A. «Amaryllidaceae» (en anglès). The Families and Genera of Vascular Plants, vol. III, 1998, pàg. 83-110.
* Bayton, Ross. The Gardener's Botanical An Encyclopedia of Latin Plant (en anglès). Princeton University Press, 2020. ISBN 978-0-691-20017-0.
* Mathew, B. (1983). A Review of the Genus Sternbergia. The Plantsman 5: 1-16.
* Mathew, B. (1984). Sternbergia. In: Davis, PH, ed., Flora of Turkey and the East Aegean Islands 8: 360-364. Edinburgh University Press, Edinburgh.
* Pasche E, Kerndorff, H. 2002. Die Gattung Sternbergia Waldst. & Kit.(Asparagales, Amaryllidaceae) im Vergleich, unter besonderer Berücksichtigung der wiederentdeckten Sternbergia schubertii Schenk. Stapfia 80: 395-417
# Unibail-Rodamco-Westfield

Unibail-Rodamco-Westfield (Euronext URW) és el grup immobiliari comercial cotitzat líder al món, present a 13 països i amb una cartera d’actius per valor de 56.300 milions d’euros a 31 de desembre de 2020. El grup es va crear el 1968 i compta amb 3.100 empleats el 2021. Està especialitzat en gestió, promoció i inversió de grans centres comercials situats a les principals ciutats d'Europa i els Estats Units, a grans edificis d’oficines i a centres de convencions i exposicions de la regió de París.
El grup té 87 centres comercials el 2020.

## Referències

* ↑ Jean-Marie Tritant à la barre du géant des centres commerciaux URW (francès)
* ↑ Unibail-Rodamco, champion des centres commerciaux (francès)

## Enllaços externs

* urw.com
# Duplicitat (pel·lícula de 2005)

Duplicitat (títol original en francès, Trouble) és una pel·lícula de thriller franco-belga coescrita i dirigida per Harry Cleven , estrenada el 2005. Ha estat doblada al català.

## Argument

Matyas, un fotògraf orfe, va formar una família amb Claire. Durant una citació a un notari per a una herència, es va assabentar de l'existència d'un germà bessó, Thomas. Aleshores intentarà reconstruir la seva infantesa que amaga un fosc secret.

## Repartiment

* Benoît Magimel : Matyas / Thomas
* Natacha Régnier : Claire
* Olivier Gourmet : el pare
* Nathan Lacroix : el petit Pierre
* Christian Crahay : el notari
* Patrick Descamps : el director de l'orfenat
* Hannah Novak : Elina
* Benjamin Engelman : Matyas infant
* David Engelman : Thomas infant
* Sabrina Leurquin : l'infermera de la casa de repòs

## Distincions
### Premis

* Festival de Gérardmer 2005 :
** Gran premi del festival
** Preu carrer 13
* XXXVIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya : Premi Méliès d'argent al millor llargmetratge

### Nominacions i seleccions

* Festival Internacional de Cinema Francòfon de Namur 2005: selecció « Focus cinéma belge »
* Festival de Cinema Francès al Japó 2006: selecció oficial
* Premi Joseph-Plateau 2006: al millor guió belga

## Referències

* ↑ Trouble a unifrance.org
* ↑ Duplicity a cineuropa.org
* ↑ Duplicitat a esdir.cat
* ↑ "Trouble" : rencontre avec le réalisateur Harry Cleven allocine.fr, 7 de març de 2005
* ↑ 'Hard Candy' de David Slade, gran triunfadora del Festival de Sitges, Europa Press, 17 d'octubre de 2005

## Enllaços externs

* Tràiler a Dailymotion
# V778 Cassiopeiae

V778 Cassiopeiae (HD 236915) és un estel a la constel·lació de Cassiopea de magnitud aparent +8,38. És un estel molt llunyà de qui la paral·laxi mesurada per Hipparcos (0,88 ± 0,88 mil·lisegons d'arc) no és fiable. Un estudi corregeix la dita paral·laxi a 1,232 mil·lisegons d'arc, situant a V778 Cassiopeiae a una distància aproximada de 812 parsecs (2.650 anys llum) del sistema solar. Se la considera membre de les Associació estel·lar Cas OB8.
V778 Cassiopeiae és una supergegant vermella de tipus M2I. Té una temperatura efectiva de 3450 K i una lluminositat bolomètrica —en totes les longituds d'ona— entre 3.025 i 28.000 vegades superior a la lluminositat solar, la discrepància de valors és conseqüència de la incertesa en la distància. El se radi és 420 vegades més gran que el diàmetre solar, cosa que equival a 1,95 UA; si estigués al centre del nostre Sistema Solar, la seva superfície s'estendria més enllà de l'òrbita de Mart.Malgrat la seva gran grandària, la seva massa és de 2,5 masses solars.
V778 Cassiopeiae és una variable semiregular de tipus SRC. Aquestes variables són supergegants de tipus espectral tardà els períodes d'oscil·lació dels quals van des de trenta fins a varis milers de dies; μ Cephei és la representant més coneguda del grup. La variació de lluentor de V778 Cassiopeiae és de 0,17 magnituds però no es coneix el seu període.

## Vegeu també

* Llista d'estrelles variables

## Referències

* ↑ Bertrand Plez «The Effective Temperature Scale of Galactic Red Supergiants: Cool, but Not as Cool as We Thought» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 8-2005, pàg. 973–985. DOI: 10.1086/430901.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 «V* V778 Cas -- Semi-regular pulsating Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 11 desembre 2020].
* 1 2 3 Hohle, M. M.; Neuhäuser, R.; Schutz, B. F. «Masses and luminosities of O- and B-type stars and red supergiants». Astronomische Nachrichten. p. 349.
* 1 2 3 4 5 Levesque, Emily M.; Massey, Philip; Olsen, K. A. G.; Plez, Bertrand; Josselin, Eric; Maeder, Andre; Meynet, Georges «The Effective Temperature Scale of Galactic Red Supergiants: Cool, but Not As Cool As We Thought». The Astrophysical Journal. pp. 973-985.
* ↑ «V778 Cas» (en anglès). VizieR - Catàleg General d'Estrelles Variables. [Consulta: 11 desembre 2020].
# Rata roquera australiana

La rata roquera australiana (Zyzomys argurus) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic d'Austràlia. El seu hàbitat natural són els afloraments rocosos amb diferents tipus de cobertura vegetal. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, argurus, significa 'cua argentada' en llatí.

## Referències

* ↑ «rata roquera australiana». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ Woinarski, J.; Burbidge, A. A. Zyzomys argurus. UICN 2017. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2017, consultada el 27 febrer 2018.
* ↑ Entrada «Zyzomys» d'Animalia (en anglès).
# 130 nanòmetres

130 nanòmetres (130 nm) és una tecnologia de fabricació de semiconductors en què els components tenen una dimensió de 130 nm. És una millora de la tecnologia de 180 nm. La llei de Moore diu que la superfície és redueix a la meitat cada 2 anys, per tant el costat del quadrat de la nova tecnologia serà de $130\simeq {\frac {180}{\sqrt {2}}}$. Sabent que els àtoms de silici tenen una distància entre ells de 0,543 nm, llavors el transistor té de l'ordre de 240 àtoms de llargada.

## Tecnologia emprada

* Tecnologia de litografia millorada.

## Processadors

| Fabricant | Data | CPU |
| Motorola | 2002 | PowerPC 7447, 7457 |
| IBM | 2002 | Gekko |
| Intel | 2002 | Pentium III, 4, M, Celeron, Xeon |
| AMD | 2002 | Athlon XP, MP, Duron, K7 K8 Sempron,64, Opteron |
| Fabricant | Intel | Intel | TSMC | TSMC | Samsung | Samsung | Fujitsu | Fujitsu | IBM / Infineon / UMC | IBM / Infineon / UMC | Motorola | Motorola | AMD | AMD | NEC | NEC | NEC | NEC | TI | TI | TI | TI |
| Nom del procés | P860 | P860 | | | | | CS-91 | CS-91 | CMOS 9S | CMOS 9S | HiPerMOS 7 | HiPerMOS 7 | | | | | | | | | | |
| Primera producció | 2001 | 2001 | 2001 | 2001 | 2001 | 2001 | 2002 | 2002 | 2001 | 2001 | 2001 | 2001 | 2002 | 2002 | 2001 | 2001 | 2001 | 2001 | 2001 | 2001 | | |
| Tipus | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | PDSOI | PDSOI | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk |
| Capes de Metal | 6 | 6 | | | | | | | 8 | 8 | 8 | 8 | | | 5 | 5 | 7 | 7 | 6 | 6 | 7 | 7 |
| | Value | 180 nm Δ | Value | 180 nm Δ | Value | 180 nm Δ | Value | 180 nm Δ | Value | 180 nm Δ | Value | 180 nm Δ | Value | 180 nm Δ | Value | 180 nm Δ | Value | 180 nm Δ | Value | 180 nm Δ | Value | 180 nm Δ |
| Pas de contacte de porta | 319 nm | 0.66x | 310 nm | ?x | 350 nm | ?x | ? nm | ?x | 350 nm | ?x | 350 nm | ?x | 350 nm | ?x | ?nm | ?x | ?nm | ?x | ?nm | ?x | ?nm | ?x |
| Pas de connexió | 345 nm | 0.69x | 340 nm | ?x | 350 nm | ?x | ? nm | ?x | 320 nm | ?x | 350 nm | ?x | 350 nm | ?x | ?nm | ?x | ?nm | ?x | ?nm | ?x | ?nm | ?x |
| Cel·lula 1 bit de RAM | 2.45 µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x |
| Cel·lula 1 bit de DRAM | 2.09 µm² | 0.36x | 2.14 µm² | 0.46x | ? µm² | ?x | 1.98 µm² | 0.47x | 1.8 µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x |

## Vegeu també

* Circuit integrat
* Tecnologia litogràfica

## Referències

* ↑ «130 nm lithography process - WikiChip» (en anglès). en.wikichip.org. [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «Suppliers ready 130-nm processes for production | EE Times» (en anglès). www.eetimes.com. [Consulta: 19 març 2017].
* ↑ «130 nm lithography process - WikiChip» (en anglès). en.wikichip.org. [Consulta: 19 març 2017].
# Argentavis magnificens

Argentavis magnificens (au argentina magnífica) és una espècie extinta d'au ciconiforme de la família Teratornithidae. Es tracta de la major de les aus voladores que hagi existit. Va habitar, durant el Miocè Superior, la plana chacopampeana i les planícies de la Patagònia. Probablement les teratornítids com el Argentavis estan relacionats directament amb els ancestres dels actuals còndors.

## Característiques

Amb un pes d'entre 70 a 80 kg, la seva envergadura alar estimada estaria entre els 4 i els 7 metres. Ha intrigat durant molt temps com seria possible el seu vol; actualment s'ha comprovat que l'existència d'un au voladora gegantesca va ser facilitada pel relleu pla alternat amb elevacions i un règim gairebé constant de vents en el seu hàbitat fa uns sis milions d'anys.
En efecte, segons els models computaritzats a partir de l'estudi dels fòssil és, l'enorme au podia aixecar el vol de manera semblant als actuals planadors i, sobretot, de manera semblant a les actuals ales delta i parapents; en el primer dels casos efectuaria curtes carreres contra el vent i amb les ales esteses, en el segon dels casos es llançaria des de llomes i pujols, una vegada en l'aire, d'una manera semblant als actuals còndors aprofitaria les columnes de corrents tèrmics ascendents amb les quals seguiria planejant fàcilment fins als 2.000 metres sense necessitat de batre les seves ales, després efectuaria un vol lliure en grans cercles.
Es considera que després el seu vol podria estabilitzar-se en un rang d'altituds que anaven dels 200 metres als 1.000 metres amb una velocitat de planatge d'uns 70 km/h. De tal manera que en 12 hores de vol diari podia recórrer uns 840 km per la qual cosa trigaria tres dies a prospectar la totalitat del seu territori.

## Vegeu també

* Pelagornis sandersi gran ocell de l'Oligocè.

## Referències

* ↑ Campbell, Kenneth E. Jr. i Tonni, E.P. (1983): Size and locomotion in teratorns. Auk, 100(2): 390-403. DjVu texto completo Arxivat 2010-07-11 a Wayback Machine. Texto completo en PDF Arxivat 2012-07-04 a Wayback Machine.
* 1 2 «The aerodynamics of Argentavis, the world's largest flying bird from the Miocene of Argentina». PNAS, 104, 30, julio 2007, pàg. 12398–12403. DOI: 10.1073/pnas.0702040104.
# Edificis Trade

Els Edificis Trade són un conjunt arquitectònic situat a la Gran Via de Carles III de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de quatre edificis d'oficines de planta de creu lobulada, tres d'ells units per la planta baixa, i en el qual cada edifici és una torre, dues d'onze plantes i dues de dotze. Inicialment, el projecte preveia dues plantes més per torre, però finalment es reduïren al nombre actual. Disposa d'un perímetre enjardinat que dona accés a les diferents torres i als locals de la planta baixa. També disposa de zones comunes com un auditori, sales de reunions, aparcament, restaurant, etc.
La solució de les façanes és envidrada, ja que en opinió dels mateixos arquitectes el vidre atorga una impressió de lleugeresa, necessària donada l'alçada de les torres. Aquest mur cortina, solució habitual en aquesta arquitectura, aconsegueix aquí la seva màxima capacitat expressiva, en corbar-se sinuosament i dotar-la d'un protagonisme que supera la mateixa arquitectura, jugant amb la llum natural, reflectint-la de dia i amb la llum artificial dibuixant l'edifici des de l'interior, a la nit.
Aquesta construcció intenta trencar la monotonia dels blocs prismàtics, característica comuns dels edificis d'oficines circumdants buscant la relació entre l'esfera pública i privada amb la disgregació del bloc d'oficines en quatre cossos independents, considerant la circulació dels vianants que es desenvoluparia entre ells.
El conjunt recupera les experiències del Moviment Modern, i en especial les primeres solucions de Mies Van der Rohe en els gratacels de vidre, però amb una intenció renovadora.

## Història

Des del segle xvi, en aquest indret hi havia una masia coneguda com a Can Grau. Durant la dècada de 1930 el mas es transformà en casa de veïns, amb un total de 14 habitatges, però el 1943 fou venut i finalment enderrocat l'any 1963.
Projectades pels arquitectes Josep Antoni Coderch i Manuel Valls, les obres van començar el 1966; el 1968 es va acabar la torre oest, el 1970 la torre nord, i la torre est i sud l'any 1971. L'any 1969 van ser seleccionades per als premis FAD d'arquitectura.

## Referències

* ↑ «Edificis Trade». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 6 «Edificis Trade». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Edificis Trade». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Torre d’oficines Trade». UPCommons.
# Estèrope

Estèrope és el nom dels següents personatges:
* Estèrope (mare d'Hipodamia).
* Estèrope (filla de Portàon).
* Estèrope (filla de Cefeu).
* Estèrope, filla d'Hèlios.
* Estèrope (filla d'Acastos)
# Max Delbrück

Max Ludwig Henning Delbrück (Berlín, 4 de setembre de 1906 - Pasadena, 1981) fou un biofísic estatunidenc, d'origen alemany, guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1969.

## Biografia

Fill de l'historiador Hans Delbrück estudià astrofísica i física a la Universitat de Göttingen, on es doctorà l'any 1930. Posteriorment va ampliar els seus estudis al Regne Unit, Dinamarca i Suïssa, moment en el qual conegué Wolfgang Pauli i Niels Bohr, els quals el van introduir en el món de la biologia. L'any 1932 retornà a Berlín i va esdevindre assistent de Lise Meitner i Otto Hahn a l'Institut Kaiser Guillem.
L'any 1933 va aconseguir una beca de la Fundació Rockefeller per estudiar als Estats Units, ocasió que aprofità per fugir de l'Alemanya nazi i establir-se en aquell país, esdevenint professor de l'Institut Tecnològic de Califòrnia (Caltech) entre 1937 i 1939, de la Universitat Vanderbilt entre 1940 i 1947 i de nou al Caltech entre 1947 i 1981.
Delbrück morí el 9 de març de 1981 a la ciutat de Pasadena, població situada a l'estat nord-americà de Califòrnia.

## Recerca científica

Delbrück és considerat un pioner en l'estudi de la biofísica així com la biologia molecular, interessant-se principalment en els bacteriòfags. L'any 1939 inicià els seus treballs a la secció de genètica del Caltech, realitzant estudis sobre la Drosophila melanogaster, i va idear un procés, mitjançant una sola etapa, per al cultiu i creixement dels bacteriòfags, que, després d'un període latent d'una hora, es multiplicaven en diversos centenars de milers. Així mateix col·laborà amb Linus Carl Pauling en el desenvolupament del concepte de complementarietat molecular en les reaccions antigen-anticòs.
L'any 1942, juntament amb l'italià Salvador Luria, va demostrar que la resistència bacteriana a la infecció d'un virus és causada per una mutació aleatòria i no pel canvi adaptat en el que acadèmicament s'anomena l'Experiment de Delbrück i Luria. D'aquesta manera es demostrava amb proves empíriques part de la teoria darwinista de la selecció natural des d'un punt de vista molecular en el que s'ha vingut a anomenar teoria sintètica de l'evolució. L'any 1946 descobrí, independentment d'Alfred Hershey, que el material genètic de diferents classes de virus podia recombinar-se donant origen a nous tipus de virus.
L'any 1969 fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina «pels seus descobriments referents al mecanisme de la rèplica i l'estructura genètica dels virus», premi que compartí amb Salvador Luria i Alfred Hershey.

## Reconeixements

En honor seu s'anomenà l'asteroide (15264) Delbrück descobert l'11 d'octubre de 1990 pels astrònoms Freimut Börngen i Lutz D. Schmadel.

## Referències

* ↑ Pàgina de l'Institut Nobel, Premi Nobel de Medicina 1969 (anglès)
# Sweet Home (pel·lícula)

Sweet Home (スウィートホーム, Suīto Hōmu) és una pel·lícula de terror sobrenatural japonesa de 1989 dirigida per Kiyoshi Kurosawa i produïda per Jūzō Itami. La pel·lícula fou estrenada als cinemes del Japó el 21 de gener de 1989.

## Argument

Un xicotet equip de rodatge visita la vella i abandonada mansió del famós artista Ichirō Mamiya, qui va fer una sèrie de frescos dins sa casa. L'equip vol restaurar les pintures i gravar un documental sobre Mamiya i la seua obra. L'equip està format pel productor Kazuo (Shingo Yamashiro), sa filla Emi (Nokko), la coordinadora Akiko (Nobuko Miyamoto), el camarògraf Taguchi (Ichirō Furutachi) i la presentadora i restauradora d'art Asuka (Fukumi Kuroda). Després de l'entrada de l'equip a la mansió, comencen els successos paranormals de poltergeist. Poc després, Asuka és posseïda pel fantasma enfurit de la senyora Mamiya, l'esposa d'Ichirō. L'equip descobreix la tomba d'un infant al jardí de la casa. L'infant és el fill del matrimoni Mamiya, qui va morir cremat viu en caure a l'incineradora de la mansió. Des de llavors, el fantasma de la senyora Mamiya va maleir la casa matant a qualsevol que entrara en ella. Finalment, només Kazuo, Emi i Akiko sobreviuen, aconseguint reunir a la mare Mamiya i al seu estimat fill, duguent-los finalment la pau eterna. Quan Kazuo, Emi i Akiko deixen la mansió, aquesta comença a ensorrar-se.

## Repartiment

* Nobuko Miyamoto (Akiko Hayakawa)
* Shingo Yamashiro (Kazuo Hoshino)
* Nokko (Emi Hoshino)
* Ichirō Furutachi (Ryō Taguchi)
* Fukumi Kuroda (Asuka)
* Jūzō Itami (Ken-Ichi Yamamura)
* Machiko Watanabe (Senyora Mamiya)
* Tōru Masuoka (Funcionari jove)
* Noboru Mitani (Funcionari major)

## Referències

* ↑ Galbraith IV, 2008, p. 363.
# Tomo Bonacolsi

Tomo Bonacolsi, fill de Pinamonte Bonacolsi, fou podestà de Verona el 1283. És el primer membre dels Bonacolsi, la família italiana de Màntua que van ostentar el títol de prínceps del Sacre Imperi.

## Biografia

El seu pare Pinamonte el va designar hereu de la senyoria de Màntua i d'una part indivisa del feu de Castellaro, però fou expulsat pel cop d'estat del seu germà Bardelló Bonacolsi i va marxar a l'exili a Ferrara on va morir el 1302.
Va deixar tres fills: Obizzo, Filipone i Saraceno; aquest darrer fou empresonat pels seus cosins el 1317 i un fill seu, Corrado, va morir a Ferrera després del 1328, deixant un fill, Pinamonte, que fou presumptament l'ancestre dels Bonacossi.

## Família Bonacolsi

L'origen de la família Bonacolsi va ser Tomo Bonacolsi, a través del seu fill Saraceno, el fill d'aquest Corradino, i el fill d'aquest Pinamonte, que fou l'ancestre dels Bonacossi.

## Referències

* 1 2 UGHI, Luigi. Dizionario storico degli uomini illustri Ferraresi, etc (en italià), 1804, p. 72.
# Tehrik-e-Hurriat-e-Kashmir

Tehrik-e-Hurriat-e-Kashmir (TeHK) és un grup considerat terrorista o insurgent del Caixmir que actua principalment a Azad Kashmir. Apareix el 1990 amb el suport d'ISI. És la facció radical escindida el 2003 de l'All Parties Hurriyet Conference, facció que va agafar aquest nom que era el d'un dels membres constituents.

## Referències

* ↑ Ganguly, A. K.. Kashmir: An Affair of Continued Existence (en anglès). Vij Books India Pvt Ltd, 2019-05-16. ISBN 978-93-88161-42-8.
* ↑ Underhill, N. Countering Global Terrorism and Insurgency: Calculating the Risk of State Failure in Afghanistan, Pakistan and Iraq (en anglès). Springer, 2014-11-16, p. 111. ISBN 978-1-137-38371-6.
* ↑ Jaisingh, Hari. Kashmir: A Tale of Shame (en anglès). UBS Publishers' Distributors Limited, 1996, p. 114. ISBN 978-81-7476-095-1.
# George Zane III

George Zane III (1922-1997) fou cap dels wyandot (hurons) de Kansas des del 1957, descendent de Noah Zane, curador del cementeri wyandot, raó per la qual marxà a Washington el 1959 per a reclamar els drets pel Cementeri Huró.

## Referències

* ↑ «Wyandot Nation of Kansas Chief George Zane III». [Consulta: 4 novembre 2024].