OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Merenre II

Merenre (II) fou un efímer faraó de la dinastia VI, que va governar en l'antic Egipte vers el 2100 aC segons la cronologia mínima i vers el 2200 aC, segons la màxima. Merenre vol dir 'Estimat de Re' i fou el seu nom Sa Ra; el seu nom de naixença fou segurament Nentiemsaf o Mentiemsaf, que vol dir 'Protegit de Nemti'. Manethó no esmenta el segon Merenre, però li diu Mentusuphis al primer Merenre, de manera que aquest deu ser el seu nom grec; el papir de Torí diu que va regnar un any i un mes.
Va succeir al seu suposat pare Pepi II enmig d'una forta crisi, quan els governadors dels nomós no obeïen l'autoritat del faraó i la fam s'estenia pel país a causa de les males collites i la desertització. La seva mare fou Nieth.
Se suposa que es va casar amb sa germanastra Nitocris o Nitokris, filla de Pepi II, tinguda amb una dona diferent. Aquestes relacions familiars (inclosa la del fet de ser fill de Pepi) són suposicions lògiques, però no demostrades.
De Merenre no hi ha troballes arqueològiques. Apareix esmentat en les llistes de reis i en la de Manethó.
Heròdot diu que hi va haver una revolta dels treballadors, causada per l'atur i l'arribada de treballadors estrangers en moments de crisi. La revolta es va estendre per tot el país, pel camp i les ciutats, i els funcionaris es van unir als revoltats; el mateix faraó Merenre II fou fet presoner pels revoltats (al capdavant dels quals segurament es posaria algun dels nobles que se'ls hi havia unit). Nitocris va exercir la regència, però al cap d'un temps Merenre fou alliberat i va reassumir les seves funcions; la revolta va continuar i, finalment, el faraó va morir a mans dels revoltats. Segurament, el seu fill, del qual no se sap el nom i que s'esmenta com Neferka el nen (que podria ser el faraó que després apareix amb el nom de Neterkare o Netrikare), i que fou posat al capdavant del país bé pels mateixos revoltats o bé per Nitocris i els funcionaris fidels.
# Khui

Khui fou un faraó suposadament de la dinastia IX o de la dinastia X, o bé un príncep local d'algun lloc entre Herakleòpolis i Tebes, conegut només per una gran piràmide al lloc de Dara, a 30 km al nord d'Asyut, a l'Egipte mitjà.
La piràmide de Khui fou excavada a mitjan segle XX pel francès Weill. Al començament, no era clar si era una piràmide o una mastaba esglaonada; la base té 130 metres i això la fa una de les grans piràmides, just després de la piràmide esglaonada de Djoser; la construcció està totalment en ruïnes i potser no es va arribar a acabar; el mur exterior té 4 metres d'alt. A la cambra d'enterrament, no s'hi va trobar res. En un bloc de pedra, es va trobar gravat el nom de Khui. La seva tomba es va trobar al sud de la piràmide amb una pintura amb ofrenes, i el seu nom era escrit en un cartutx; la tomba té un corredor al costat nord, primer horitzontal i obert i després descendent per acabar en una cambra simple d'enterrament, a uns 9 metres de fons; probablement, es va reutilitzar pedra de les tombes properes de la dinastia VI. Queden restes del que sembla un temple mortuori.
# Temple d'Amosis I

El temple d'Amosis I és un temple i una piràmide funerària edificada a Abidos per Amosis I (Amosis), el primer faraó de la dinastia XVIII. Les piràmides del sud d'Egipte normalment no van acompanyades de temple funerari i en general se les considera monuments regionals dels faraons, però la d'Amosis, com a excepció, sí que disposa d'un temple.
El complex fou investigat per Arthur Mace i Charles T. Currelly per compte de la Egypt Exploration Fund entre 1899 i 1902, però els resultats obtinguts pràcticament no foren publicats. Es va tornar a excavar al final del segle xx per un equip americà dirigit per Stephen Harvey que va trobar milers de fragments gravats, amb diverses escenes i texts inclòs els noms d'Apofis (el rei dels hicsos) i Àvaris (la capital). De l'anàlisi dels elements trobats es creu que el temple fou construït en dues fases, la primera per Amosis I i la segona pel seu fill Amenhotep I (Amenofis I).
El temple mortuori se situa a la part nord de la piràmide. L'estructura coneguda és la part externa, amb un mur molt gran a l'est i una entrada central que porta a un vestíbul des on una porta condueix a una cambra quadrada, que probablement tenia pilars. Entre aquesta secció i la piràmide hi ha algunes restes més que probablement foren el santuari del temple.
A l'extrem sud-est de la piràmide s'ha trobat un segon temple probablement dedicat a la dona i germana d'Amosis, Amosis-Nefertari.
La piràmide és un munt de pedra i arena que ha perdut part del seu material original, i està en ruïnes. Originalment tenia uns 52 metres quadrats i una altura d'uns 50 metres. L'angle d'inclinació es calcula que fou entorn dels 60 graus. Les investigacions fins al dia d'avui no han posat a la llum cap estructura interna o subterrània.
Una mica al sud de la piràmide hi havia una capella dedicada a Tetisheri, àvia d'Amosis. Aquesta estructura de rajoles no devia ser molt diferent a una mastaba; un corredor portava, a través del centre de la capella, a una estela que incloïa dos representacions gràfiques de Tetisheri i un text jeroglífic on el rei declarava la intenció de construir una piràmide en honor de la seva àvia.
Més al sud, en línia amb la capella, la piràmide i el temple, una tomba o un cenotafi construït per Amosis I, tallada a la roca però feta amb rapidesa i poca cura. Un forat bastant petit permetia l'entrada cap un passatge descendent que tenia habitacions als dos costats, però l'obra d'aquestes sales no es va acabar i el pas s'acaba a una sola amb 18 pilars.
Finalment, al sud de la tomba, i també en línia, una terrassa feta de rajoles, que tenia uns 90 metres de llarg, amb una segona terrassa de pedra en segon nivell. Aquestes terrasses se suposa que eren la base sobre la qual construir un temple; ceràmiques i gerres i barques amb rems es van enterrar a l'extrem sud. La darrera teoria pensa que el rei Amosis I fou enterrat a Abidos i que després la seva mòmia fou portada a Tebes (on es va trobar però on no té cap tomba assignada).
# Antef III

Antef III fou nomarca de Tebes i rei de l'Alt Egipte de la dinastia XI. El seu nom d'Horus fou Nakhtnebtepnefer (o Nebtepnefer) que vol dir "Campió bell i fort". El seu nom Sa Ra fou Intef o Antef o Saraintef. Fou fill i successor d'Antef II.
Del seu regnat no se sap gairebé res, però no va guanyar ni perdre territori i probablement es va arribar a una treva amb els reis d'Heracleòpolis. Va governar uns vuit anys. Al papir de Torí el seu espai està damnat i no es veu el seu nom ni la duració del regnat però si una part del títol.
Fou probablement el pare de Mentuhotep I (II), que el va succeir. Alguns erudits no obstant suposen a Mentuhotep I fill d'un germà d'Antef II. Es coneix el nom d'Iah, que probablement fou una germana. La dona d'Antef III també es deia Iah. Va deixar a més de Mentuhotep, una filla anomenada Neferu (II).
Fou enterrat a una tomba de pedra a Tebes, prop d'Antef II, però no s'ha trobat cap prova arqueològica per identificar la tomba com a seva i l'única evidència d'aquest rei és una canillera de porta amb el seu nom a un cartutx reial trobat a Abidos.
Variacions del seu nom són Ankhotef, Antef, Antouf, Inyotef, Nakhtnebtepnefer i Nekhtnebtepnufer.
# Wegaf

Wegaf (o Ugaf) fou un faraó de la dinastia XIII d'Egipte. Al papir de Torí, és indicat com a primer faraó, però les troballes arqueològiques han comprovat que fou un error a causa de la similitud dels noms del tron. Va regnar aproximadament dos anys i quatre mesos (1759 aC - 1757 aC) i la seva capital fou Itjtawi.
El seu nom d'Horus fou Hr sxm nTr.w ('Horus, el sekhem dels déus'); el seu nom Nebti fou nb.tj xa bA.w ('Les dues senyores, el poder ha aparegut'); el seu nom d'Horus d'or fou bik nbw mrj tA.wj ('El falcó daurat estimat de les dues senyores' o 'que estima les dues senyores'); el seu nom de tron fou Khutawire ('Ra és el protector de les dues terres'); Wegaf fou el seu nom personal.
S'ha trobat un escarabat, però és conegut també per una estela a Karnak i una a la Baixa Núbia, i per una estàtua al Museu de Khartum i potser una altra al Museu del Caire.
# Khendjer

Khendjer fou un faraó de la dinastia XIII. El seu nom Horus fou Hr Dd xpr.w ('Horus, lloc de transformacions'), el seu Nebti nb.tj Dd ms.w(t) ('Les dues senyores, lloc d'ocells'); el seu nom Horus d'or volia dir 'El gran falcó' (i alguna cosa més, il·legible); el seu nom de tron fou Userkare ('L'ànima de Re és forta') i també Nimaatre ('El que pertany al Maat és Ra'); i el seu nom fou Khendjer; a la llista de reis apareix com a Userkare Khendjer.
El seu complex mortuori es va trobar a Saqqara sud el 1929 i fou identificat el 1931. La piràmide està tancada per dues muralles, l'exterior de rajola i la interior de pedra, que probablement va substituir una muralla ondulada. El temple mortuori era a l'est; algunes restes de columnes porten el seu nom. La seva base fou de 53 metres i l'alçada de 37, però com que fou utilitzada de pedrera, en l'actualitat és molt més reduïda. A la part nord, hi havia una capella tocant a la piràmide. Les muralles tenien relleus, dels quals en queden alguns rastres; l'entrada era per la part oest, amb un corredor ascendent que portava al porticullis amb 39 esglaons, amb dos blocs de pedra d'obstacle abans d'arribar a la cambra mortuòria. Al nord-oest, tenia una piràmide subsidiària de dimensions reduïdes, probablement per a la reina, i dins l'àrea algunes tombes, probablement de la família reial. Versemblantment, el complex no es va acabar. Un sarcòfag a la piràmide de la reina diu que va regnar 4 anys.
Abans es coneixia el seu nom per una estela. Segons el papir de Torí, també va regnar 4 anys, en un període que se situaria a la meitat del segle XVIII aC.
# Nebnun Semenkare

Semenkare fou un rei de la dinastia XIII d'Egipte del qual no se sap gaire cosa. El seu nom personal era Nebnun. És esmentat a la llista del Papir de Torí i s'ha trobat una estela seva a Djebel Zeit. El seu regnat fou d'uns tres anys.
# Xeixi Asehre

Xeixi Asehre fou probablement el cinquè faraó de la dinastia XIV d'Egipte (també se'l situa a la dinastia XV). Va succeir a Ammu Ahotepre. El seu regnat va durar vers els 40 anys. El seu nom sembla indicar un origen asiàtic (hikse). El va succeir Nehesi, que es titula fill del faraó.
# Atenògenes

Atenògenes fou un màrtir cristià. Sant Basili esmenta que va deixar un himne als seus amics quan va anar a morir. La seva època no s'ha pogut establir però hi ha diverses teories i probablement fou del segle ii.
# Khamudi

Khamudy fou un faraó de la dinastia XV no esmentat per Manetó com a darrer faraó (acaba la seva llista amb Apofis), sinó com a Arkhles o Assis o Aseth. El seu nom de tron (Nesut biti) fou Aqenenre ('L'esperit de Ra'). Manetó diu que va regnar 49 anys, però modernament es considera que va tenir un regnat més aviat curt, de 10 a 12 anys (vers 1560 a 1550 aC). Un obelisc prop d'Àvaris correspon a aquest rei.
Fou atacat pel faraó Amosis I (Ahmosis I) de Tebes, amb el qual estava en guerra, durant el seu onzè any de regnat. Els tebans van conquerir Heliòpolis; després d'unes negociacions i com que no s'arribava a un acord de retirada, els tebans van atacar Àvaris i van vèncer a Taqemt (al sud d'Àvaris) i al llac Zedku (prop també d'Àvaris) assetjant la ciutat, que fou ocupada després de tres atacs i Khamudy es va haver de retirar d'Egipte cap a Canaan, i fou perseguit pels egipcis, que van assolar el territori per evitar la tornada dels hikses; els hikses foren assetjats a Sharuhen, a Canaan (d'altres es van refugiar a Jericó i en altres llocs, on es van fer forts, però els egipcis els van conquerir), i després de tres anys foren aniquilats. La sort del faraó és desconeguda.
# Cassano Magnago

Cassano Magnago és un municipi italià, situat a la regió de la Llombardia i a la província de Varese. L'any 2004 tenia 20.754 habitants.
# Volla

Volla és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la Ciutat metropolitana de Nàpols. L'any 2004 tenia 23.251 habitants.
# Sobekemsaf I

Sobekemsaf I (Sobek és la seva protecció) fou un faraó de la dinastia XVII. Va governar després de Sekhemre Wahkhau Rehotep per un període indeterminat. El seu nom de regnat fou Sekhemre (Ra és poderós).
Apareix esmentat al Papir de Torí i va regnar 16 anys però altres fonts en donen 3. Va construir a Tebes, Abidos i Elefantina i se li atribueixen uns grafittis a Wadi Hammamat.
Fou potser el pare d'Antef VI i Antef VII que el van succeir. També podria ser pare de Sobekemsaf II. La seva dona es va dir Nubemhat.
Enterrat a Dra Abu al-Naga però la tomba fou saquejada.
# Antef VIII

Antef VIII fou faraó de la dinastia XVII d'Egipte. El seu nom de tron o Nesut-Bity fou Sekhemre-Horhormaat; el seu Sa Ra fou Antef (o Intef).
Va succeir probablement a Antef VII però es desconeix la relació familiar que els unia. La seva dona podria ser Haankhes i almenys hauria tingut un fill de nom Ameni.
La seva tomba és a Dra Abu al-Naga
# Wadjed

Wadjet o Wasa fou un faraó probablement corresponent a la dinastia XIV de l'Antic Egipte però que no s'ha pogut ubicar cronològicament. El seu nom Sa Ra, w(A)D(d), ha estat llegit com Wadjet (Uadjet) o com a Wasa. J. von Beckerath considera que el nom Wasa té origen semític.
El seu nom consta d'un escarabat.
# Hsekiu

Hsekiu fou un faraó predinàstic de l'antic Egipte que regnà sobre el delta del Nil. També se'l menciona a les inscripcions de la Pedra de Palerm entre altres reis del Baix Egipte. No se sap res més de la seva vida o regnat.

## Titulatura

| Rei del Baix Egipte: | s k3 (Seka) Seka (Pedra de Palerm) |

## Enllaços externs

* http://www.tierradefaraones.com/pretinita_tinita/dinastias_00_0/dinastia.htm Arxivat 2013-01-15 a Wayback Machine.
# Djedefptah

Djedefptah (Thamphtis) fou un suposat faraó egipci de la dinastia IV.
Manetó l'esmenta com a Thamphthis i li assigna 9 anys de regnat (segons l'Africà) o 48 anys (segons Eusebi). El papir de Torí té una llacuna sobre aquest nom i li dona dos anys igual que la llista de Saqqara, on els cartutxos del rei estan malmesos i fan la seva lectura impossible però sí que li donen dos anys. De les dades i teories emeses, encara no es pot assegurar res sobre aquest faraó.
# Mario Lusiani

Mario Lusiani (Vescovana, Província de Pàdua, 4 de maig de 1903 - 3 de setembre de 1964) va ser un ciclista italià, que va córrer durant els anys 20 i 30 del segle xx.
Va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928, en què va guanyar la medalla d'or en persecució per equips, fent equip amb Cesare Facciani, Giacomo Gaioni i Luigi Tasselli.

## Palmarès

* 1926
** 1r al Piccolo Giro de Llombardia
** 1r a La Popolarissima
* 1927
** 1r a la Coppa Caivano
* 1928
** Medalla d'or als Jocs Olímpics d'Amsterdam en persecució per equips

## Referències

* ↑ «Olympedia – Mario Lusiani». [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Mario LUSIANI» (en italià). [Consulta: 2 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Mario Lusiani a sitiodeciclismo.net
# Edward Hore

Edward Hore va ser un regatista britànic, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París on participà en diferents proves del programa de vela. Guanyà dues medalles, una d'or en la segona cursa de la categoria de 3 a 10 tones, formant equip amb Harry Jefferson i Howard Taylor, i una de bronze en la categoria de 10 a 20 tones.

## Referències

* ↑ «Edward Hore Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2011. [Consulta: 23 octubre 2015].
# Taizō Mikazuki

Taizō Mikazuki (三日月大造 Mikazuki Taizō) és un polític japonés, actualment Governador de Shiga des de 2014 i antic membre del Partit Democràtic.
Mikazuki guanyà les eleccions a governador en juliol de 2014 amb un 46,3 percent dels vots, derrotant el seu oponent, Takashi Koyari, per un marge de 13000 vots.

## Referències

* ↑ Author, No. «Shiga Gov. Taizo Mikazuki defeats Manabu Kondo to win second four-year term» (en anglès americà), 24-06-2018. [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ «政治家情報 ～三日月 大造～», 24-10-2007. Arxivat de l'original el 2007-10-24. [Consulta: 2 abril 2023].
# Amin al-Sultan Aga Muhammad Ibrahim

Amin al-Sultan Aga Muhammad Ibrahim (mort 1883/1884) fou un ministre a la cort de Nàssir-ad-Din Xah Qajar de Pèrsia i pare del primer ministre Ali Asghar Khan Amin al-Sultan. Era fill de Zal Khan un cristià convers segurament capturat a Geòrgia el 1795.
Va ocupar nombroses càrrecs a la cort i a l'administració i va arribar al seu màxim poder el 1882. El 1869/1870 va rebre el títol d'Amin al-Sultan; en els següents deu anys va exercir més de deu alts càrrecs dins i fora de la cort. El 1882 era el personatge més important de la cort però no va voler el càrrec de primer ministre. Al final de la seva vida havia estat en 74 càrrecs. Va morir el 1883/1884 de tuberculosi.

## Referències

* A. Amanat, "AMĪN-AL-SOLṬĀN, ĀQĀ EBRĀHĪM" a Encyclopaedia Iranica
# Siân James

Siân Catherine James (Morriston, 24 de juny de 1959) és una política gal·lesa. Membre del Partit Laborista de Gal·les, va ser diputada per la circumscripció de Swansea East entre 2005 i 2015.

## Biografia

Va passar la major part de la seva infància a la vall de Swansea, on els seus pares tenien una casa pública. Va estudiar a la Cefn Saeson Comprehensive School de l'Afan Valley Road de Cimla. James es va casar als 16 anys i va tenir dos fills abans dels 20 anys.
Durant la vaga de miners de 1984, James va ajudar a alimentar a més de mil famílies per setmana de nou centres diferents. Després de la vaga, James va decidir treure's l'Advanced Level, abans d'estudiar a la Universitat de Swansea. Jessica Gunning va representar la jove Siân James durant el temps de la vaga dels miners a la pel·lícula Orgull (2014).
Després de ser elegida al Parlament, va ser secretària privada parlamentària tant de Gareth Thomas, ministre d'Estat de Comerç, com de Paul Murphy, secretari de Gal·les fins a la seva dimissió el març de 2009. Va argumentar l'excés de treball com a causa de la seva renúncia però també va permetre-li signar una moció en contra de la privatització parcial de la Royal Mail.
El 25 de febrer de 2014, James va anunciar la seva intenció de no presentar-se a les eleccions generals de 2015. El 26 de setembre de 2014, James va ser una dels 25 parlamentaris laboristes que van trencar la disciplina de partit per votar en contra dels nous atacs aeris a l'Iraq.

## Referències

* 1 2 3 Kellaway, Kate «When miners and gay activists united: the real story of the film Pride». The Guardian, 31-08-2014.
* ↑ http://www.theyworkforyou.com/debates/?id=2005-05-24a.583.2
* ↑ Oliver, Jonathan «Lord Mandelson feels heat in mail row». The Times, 08-03-2009 [Consulta: 10 març 2009].
* ↑ «Swansea East MP Sian James to stand down at next election». BBC News [Consulta: 25 febrer 2014].
* ↑ «MPs who voted against the motion». The Guardian [Consulta: 5 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Personal Website Arxivat 2017-04-30 a Wayback Machine. New personal website
* Sian James MP Arxivat 2014-09-11 a Wayback Machine. Welsh Labour Party profile
* Meet the MP: Sian James, BBC News, 4 agost 2005
# Josep Codina i Castellví

Josep Codina i Castellví (Reus, 1867 - Madrid, 1934) fou un metge reusenc de família modesta.
Va estudiar a Barcelona i va obtenir la llicenciatura amb 20 anys. Va exercir a Bellmunt del Priorat i després es va traslladar a Madrid on va residir i va ser metge al Cos de Beneficència Municipal. Va publicar diversos treballs sobre tuberculosi i malalties pulmonars que el van fer famós, tant a l'estat espanyol com a l'estranger, i va obtenir diversos premis. Interessat en la vida a l'aire lliure i en la millora de l'estat físic del cos com a mesura d'higiene, va publicar el 1893 un llibret sobre lús de la bicicleta: El Velocípedo: sus aplicaciones higiénicas y terapéuticas. El 1908 va ser nomenat director del dispensari antituberculós de Madrid. Va ser senador de la Reial Acadèmia de Medicina i va rebre diverses condecoracions. Casat amb una reusenca va estiuejar sempre a Reus on fou declarat fill predilecte També fou membre de l'Assemblea Nacional Consultiva

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 196-197.
* ↑ «El velocípedo: sus aplicaciones higiénicas y terapéuticas». Biblioteca Nacional de España. [Consulta: 24-III-2017].
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 37. ISBN 9788497916929.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Josep Codina i Castellví | Galeria de Metges Catalans
# Varvara Jàkovleva

Varvara Jàkovleva o Iàkovleva (en rus: Яковлева Варвара), morta el 18 de juliol de 1918, va ser una monja ortodoxa russa del convent de la gran duquessa Elisabet Fiódorovna. Va ser assassinada pels bolxevics al costat de la gran duquessa i els prínceps russos Ivan Konstantínovitx, Konstantin Konstantínovitx, Ígor Konstantínovitx, el gran duc Sergei Mikháilovitx, Fiódor Rémez, secretari del gran duc, i el príncep Vladímir Pávlovitx Paléi en Alapàievsk. Posteriorment va ser canonitzada com a màrtir tant per l'Església ortodoxa russa fora de Rússia, com per l'Església ortodoxa russa.

## Vida

Varvara Jàkovleva va ser criada de la gran duquessa Elisabet abans de prendre el vel. El seu sobrenom era Vària. El 15 d'abril de 1910, va prendre els vots com a monja ortodoxa russa, la gran duquessa i altres dones també van prendre els vots en aquesta data. Com a germanes del Convent de Santa Marta i Santa Maria de Moscou, convent de la gran duquessa Elisabet, les dones eren ben conegudes a tot Moscou per fer actes de caritat. Portaven aliments a les llars dels pobres, van crear una llar per a dones que patien tuberculosi, van establir un hospital per atendre els malalts i van establir cases per als discapacitats físics, les dones embarassades i els ancians. També van establir un orfenat. Els seus esforços caritatius es van estendre més tard a altres ciutats de Rússia.

## Exili i mort

Varavara Jàkovleva va acompanyar voluntàriament la gran duquessa Elisabet quan va ser arrestada i enviada a l'exili després de la Revolució Russa de 1917. El grup va ser confinada a Iekaterinburg i més tard a Alapàievsk. La tarda del 18 de juliol de 1918, van ser portats al bosc als voltants d'Alapàievsk a punta de pistola, colpejats a la part posterior del cap i llançats d'un en un al pou d'una mina. Tots, excepte el gran duc Sergei, que havia rebut un tret en el cap, van sobreviure a la caiguda. Se'ls sentia cantar himnes i salms des del fons del pou. Un a un van anar perdent el coneixement i finalment van morir.
Varvara Jàkovleva va ser canonitzada com a màrtir per l'Església Ortodoxa Russa a l'Estranger com una víctima de l'opressió soviètica, juntament amb els altres membres del grup. Va ser més tard també canonitzada com a màrtir per l'Església Ortodoxa Russa. Les seves restes, recuperades a l'octubre de 1918 per l'exèrcit de Aleksandr Koltxak, estan enterrades juntament amb les de la gran duquessa Elisabet Fiódorovna Románova a l'Església de Santa Maria Magdalena a Jerusalem.

## Referències

* ↑ Mager (1998), p. 244
* ↑ Mager (1998), p. 331
* ↑ Mager (1998), p. 324
* ↑ Mager (1998), p. 334

## Bibliografia

* Mager, Hugo (1998). Elizabeth: Grand Duchess of Russia. Carroll and Graf Publishers. ISBN 0-7867-0678-3
# Jaume Enric Ollé-Goig

Jaume Enric Ollé-Goig (Barcelona, 15 de gener de 1943) és un metge especialitzat en medicina interna i malalties infeccioses. El 1993 va fundar l'Associació Catalana pel Control de la Tuberculosi al Tercer Món (ACTMÓN) per finançar el seu programa de tuberculosi.

## Referències

* ↑ «Què és ACTMÓN». ACTMÓN. [Consulta: 4 maig 2012].

## Enllaços externs

* Premi a l'Excel·lència Professional 2011
* http://cadenaser.com/programa/2016/07/01/a_vivir_que_son_dos_dias/1467384226_327616.html
* https://www.elperiodico.com/es/barcelona/20151226/barceloneando-con-ramon-de-espana-y-el-doctor-jaime-olle-4778867
* https://www.ara.cat/suplements/diumenge/Jaume-Olle-metge-permanent-revolta_0_1518448146.html