OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corba càustica

En geometria diferencial i òptica una corba càustica és l'envolvent dels rajos reflectits o refractats per una varietat. Està relacionada amb el concepte òptic de càustica. L'origen dels raigs pot ser un punt (anomenat el focus radiant) o una infinitat, en aquest cas s'ha d'especificar un vector de direcció
De forma més general tal com s'aplica en geometria simplèctica, una càustica és el conjunt de valors crítics d'una aplicació lagrangiana (π ○ i) : L ↪ M ↠ B; on i : L ↪ M és una immersió lagrangiana d'una subvarietat lagrangiana L en una varietat simplèctica M, i π : M ↠ B és un fibrat lagrangià de la varietat simplèctica M. La càustica és un subconjunt de l'espai base del fibrat lagrangià B.
En el cas que els raig siguin reflectits la càustica s'anomena catacàustica i en el cas que siguin refractats s'anomena diacàustica.

## Catacàustica

En el cas d'un focus radiant, és l'evoluta de la corba podaria obtinguda a partir del focus radiant.
Cas d'una corba en el pla i una font de rajos paral·lels: suposeu que el vector de direcció és $(a,b)$ i la corba on es reflecteixen els raigs es parametritza com a $(u(t),v(t))$. El vector normal en un punt és $(-v'(t),u'(t))$; el reflex del vector de direcció és
    $2{\mbox{proj}}_{n}d-d={\frac {2n}{\sqrt {n\cdot n}}}{\frac {n\cdot d}{\sqrt {n\cdot n}}}-d=2n{\frac {n\cdot d}{n\cdot n}}-d={\frac {(av'^{2}-2bu'v'-au'^{2},bu'^{2}-2au'v'-bv'^{2})}{v'^{2}+u'^{2}}}$
Agafant els components de vector reflectit que s'ha trobat es tractar com una tangent
    $(x-u)(bu'^{2}-2au'v'-bv'^{2})=(y-v)(av'^{2}-2bu'v'-au'^{2}).$
Utilitzant la forma més simple de l'envolvent
    $F(x,y,t)=(x-u)(bu'^{2}-2au'v'-bv'^{2})-(y-v)(av'^{2}-2bu'v'-au'^{2})$ $=x(bu'^{2}-2au'v'-bv'^{2})-y(av'^{2}-2bu'v'-au'^{2})+b(uv'^{2}-uu'^{2}-2vu'v')+a(-vu'^{2}+vv'^{2}+2uu'v')$
    $F_{t}(x,y,t)=2x(bu'u''-a(u'v''+u''v')-bv'v'')-2y(av'v''-b(u''v'+u'v'')-au'u'')+b(u'v'^{2}+2uv'v''-u'^{3}-2uu'u''-2u'v'^{2}-2u''vv'-2u'vv'')+a(-v'u'^{2}-2vu'u''+v'^{3}+2vv'v''+2v'u'^{2}+2v''uu'+2v'uu'')$
Que pot ser antiestètic, però $F=F_{t}=0$ dona un sistema lineal en $(x,y)$ i així és elemental obtenir una parametrització de la catacàustica. Es pot fer servir la regla de Cramer.

### Exemple

Sia el vector de direcció (0,1) i la corba on es reflecteixen els raigs sigui $(t,t^{2}).$.
Llavors
    $u'=1$ $u''=0$ $v'=2t$ $v''=2$ $a=0$ $b=1$
    $F(x,y,t)=(x-t)(1-4t^{2})+4t(y-t^{2})=x(1-4t^{2})+4ty-t$
    $F_{t}(x,y,t)=-8tx+4y-1$
i $F=F_{t}=0$ té la solució $(0,1/4)$; és a dir, la llum que es reflecteix en un mirall parabòlic, si és paral·lel a l'eix de la paràbola, es reflecteix a través del focus.

## Referències

* ↑ Arnold, V. I.; Varchenko, A. N.; Gusein-Zade, S. M.. The Classification of Critical Points, Caustics and Wave Fronts: Singularities of Differentiable Maps, Vol 1. Birkhäuser, 1985. ISBN 0817631879.

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Caustic» a MathWorld (en anglès).
# Neilson Powless

Neilson Powless (Roseville, 3 de setembre de 1996) és un ciclista estatunidenc, professional des del 2016 i actualment a l'equip EF Pro Cycling. En el seu palmarès destaca la Clàssica de Sant Sebastià de 2021. Membre de la tribu Oneida, que forma part de la Confederació Iroquesa, va ser el primer amerindi en disputar el Tour de França.

## Palmarès

* 2016
** 1r al Joe Martin Stage Race
** Vencedor d'una etapa del Redlands Classic
** Vencedor d'una etapa del Tour de Beauce
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 2017
** Campió dels Estats Units sub-23 en ruta
** 1r al Gran Premi Palio del Recioto
** Vencedor d'una etapa del Triptyque des Monts et Châteaux
** Vencedor d'una etapa del Giro Ciclistico d'Itàlia
* 2021
** 1r a la Clàssica de Sant Sebastià
* 2022
** 1r a la Japan Cup
* 2023
** 1r al Gran Premi La Marseillaise
** 1r a l'Étoile de Bessèges
* 2024
** 1r al Giro del Piemont
** 1r a la Japan Cup

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2019. 31è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2020. 56è de la classificació general
* 2021. 43è de la classificació general
* 2022. 13è de la classificació general
* 2023. 66è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Un nativo americano toca el cielo de San Sebastián: Powless gana la 'Klasikoa'» (en castellà), 31-07-2021. [Consulta: 15 gener 2022].
* ↑ «Catching Up With World Class Cyclists Shayna and Neilson Powless (Oneida) at the UCI Road World Championships – NDNSPORTS» (en anglès americà). [Consulta: 5 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Atapuerca

Atapuerca és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Alfoz de Burgos. S'hi troba el jaciment arqueològic d'Atapuerca, inscrit al Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Història

El febrer del 1035, a la mort de Sanç III de Navarra, va esclatar una lluita entre Garcia Sanxes i Ferran I de Castella, pel repartiment de terres castellanes, i morí Garcia en la batalla d'Atapuerca el 15 de setembre del 1054.

## Economia

A part de l'agricultura de secà típica de la regió, el municipi ha crescut significativament en l'àmbit econòmic, demogràfic i social amb l'impacte generat amb el jaciment arqueològic i els seus serveis associats. El 15% de la població activa ja es dedica al turisme, aquesta "terciarització" de la seva economia ha revertit el despoblament i ha fet que torni a créixer el nombre d'habitants, rejovenint la població i situant la mitjana d'edat en 42 anys.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 151 | 202 | 196 | 200 |

## Referències

* ↑ Suárez Fernández, Luis. Historia de España antigua y media (en castellà). Rialp, 1975, p.446. ISBN 8432118826 [Consulta: 2 setembre 2012].
* ↑ «Creation of economic and demographic development (Social Impact). ATAPUERCA. Atapuerca project. (1995-). National Science Fundation.». SIOR. Social Impact Open Repository.
# Auguste Joseph Tribout

Auguste Joseph Tribout (Eswars, 24 de novembre de 1766 - Abbeville, 25 de març de 1834) fou un general francès de la Revolució i de l'Imperi.

## Registres de serveis

Va entrar al servei el 26 de juny de 1783, com a soldat del regiment de Flandes, es va convertir en caporal el 4 de novembre de 1787 i va deixar el servei el 16 d'agost de 1789. Va reprendre el servei el 20 d'agost de 1789, com a caporal de la Guàrdia Nacional en plantilla a París, i el 15 de desembre de 1790 va esdevenir capità a la Guàrdia Nacional del seu cantó. El 12 de gener de 1792 va ser bateria major al segon batalló voluntari del Sena inferior, i va ser nomenat segon tinent-coronel d'aquest batalló el 16 de setembre de 1792.
Fou promogut general de brigada el 22 d'agost de 1793 i general de divisió el 30 de setembre de 1793 comandant de la plaça de Brest. El 18 de novembre de 1793, fou vençut pels Vendéans a la batalla de Pontorson. Va ser destituït el 28 de setembre de 1794 i el 9 de setembre de 1796 va ser deposat al grau de comandant de batalló, sense destinació.
Va ser retornat a l'activitat el 22 de febrer de 1799, com a comandant posterior del batalló, i el 23 d'agost de 1799? va prendre el comandament del 1r batalló auxiliar de la Somme. Empleat a l'Exèrcit del Rin, fou reformat el 23 de setembre de 1800.
Va ser posat en servei el 6 de juny de 1811, com a comandant del 16è batalló de presos espanyols, treballat a les obres de Cherbourg, fins al 30 d'abril de 1814. Va ser posat a mitja paga l'1 d'agost de 1814 i va ser admès a la jubilació el 31 de gener de 1815.
Va morir el 25 de març de 1834 a Bellancourt (Somme).

## Fonts

* (en) «Generals Who Served in the French Army during the Period 1789 - 1814: Eberle to Exelmans» [archive]
* Ernest Prarond, Notices historiques, topographiques et archéologiques sur l'arrondissement d'Abbville, imprimerie T.Jeunet, Abbeville, 1854, p. 33.
* Étienne Charavay, Correspondance générale de Carnot, tome 4, imprimerie Nationale, 1907, p. 161.
* Charles Théodore Beauvais et Vincent Parisot, Victoires, conquêtes, revers et guerres civiles des Français, depuis les Gaulois jusqu’en 1792, tome 26, C.L.F Panckoucke, janvier 1822, 414 p. (lire en ligne [archive]), p. 217.
# Curat

Curat es refereix al càrrec d'un capellà (el sacerdot amb cura d'ànimes en una parròquia), així com al territori sobre el qual, especialment a l'Antic Règim, exercia la seva jurisdicció espiritual i la seva capacitat d'extreure rendes, que constituïen el seu benefici eclesiàstic. D'aquesta jurisdicció treia la còngrua, la renda mínima amb què cada capellà cobria el seu sustentament bàsic. Això també podia ampliar-se a les diferents comunitats eclesiàstiques, de manera que se'n garantia el manteniment. Així mateix hi havia oficis civils la renda dels quals es denominava còngrua. En el cas que el capellà, per estar secularitzat o per estar unit a una comunitat, no pogués percebre delmes, s'anomenava porció còngrua a la quota que percebia.
Per poder optar a un curat, els aspirants s'havien de presentar a exàmens i demostrar diverses aptituds. Sortien a concurs oposició seguint les normes del Concili de Trento, del concordat amb la Santa Seu de 1851 i dels usos i costums de l'episcopat corresponent. Hi havia quatre tipus de curats, depenent de l'experiència del candidat: D'Entrada, Primer Ascens, Segon Ascens, Terme. Acabats els exercicis i classificats pels examinadors sinodals, es proposava, segons el concordat de 1851, a la SM la Reina, als quals es jutgessin més idonis per a l'exercici del ministeri parroquial.

## Referències

* ↑ «curato». Diccionario de la lengua española. Real Academia Española (castellà).
* ↑ «congrua». Diccionario de la lengua española. Real Academia Española (castellà).
* ↑ «porción». Diccionario de la lengua española. Real Academia Española (castellà).
* ↑ «El curato y la congrua, 1850». arcicollarenlaprensa.blogspot.com.es, 18-04-2011. [Consulta: 18 abril 2018].
* ↑ La España (Madrid. 1848) [Hemeroteca Digital de la Biblioteca Nacional de España], 14-07-1858, pàg. 2 [Consulta: 18 abril 2018].
# Bab al-Azizia

Bab al-Azizia (àrab: باب العزيزية, Bāb al-ʿAzīziyya, literalment ‘la Porta Esplèndida’) són uns barracons militars i un complex residencial situat als suburbis del sud de Trípoli, Líbia. Era la principal base militar pel líder libi Muammar al-Gaddafi fins que va ser capturada per les forces rebels a Gaddafi el 23 d'agost de 2011, durant la batalla de Trípoli de 2011 en la guerra civil líbia de 2011.
Va ser objecte també del bombardeig dels Estats Units a Líbia de 1986.
La base militar fa 6 km² i està estratègicament ubicada al sud de Trípoli i al nord de l'autopista que porta a l'aeroport internacional de Trípoli.

## Complex residencial de Gaddafi

El complex original va ser construït pel rei Idris de Líbia, anterior cap d'estat. Gaddafi el va reforçar i expandí en la dècada de 1980 amb l'ajut de contractistes estrangers. Està envoltat per tres tanques separades anti foc fetes de ciment, s'estima que fan quatre metres d'alt i un metre de gruix amb estructures de portes complexes. Dins hi ha arbres, accés a l'aigua, la residència privada de Gaddafi i un gran nombre de barracons militars usades per les tropes lleials a Gaddafi i dirigides pels fills d'aquest. També hi ha una mesquita, un camp de futbol, un centre de comunicacions i altres estructures administratives. A les parets interiors hi ha una zona de seguretat amb detectors de metalls.
Els edificis estan connectats amb túnels subterranis
Gaddafi viu en una tenda d'estil beduí amb aire condicionat que sovint s'emporta en les seves visites a l'estranger. El 2009, intentà acampar al Central Park de Nova York.

## Referències

* ↑ «Bāb al ‘Azīzīyah: Libya». Geographical Names. [Consulta: 26 febrer 2010].
* ↑ «Muammar Gaddafi's presidential bolt-hole». BBC News, 01-05-2011.
* ↑ Staff writer. «'Gaddafi Barricaded in Tripoli Compound'». Indo-Asian News Service (via CNN-IBN), 22-02-2011. Arxivat de l'original el 25 de febrer 2011. [Consulta: 4 març 2011].
* ↑ Libyan rebel forces penetrate Qaddafi's compound
* ↑ «The Final Battle In Tripoli». Arxivat de l'original el 2012-07-16. [Consulta: 24 agost 2011].
* ↑ Libya rebels capture Qaddafi’s compound in Tripoli, seize rifles from armory
* ↑ Muammar Gaddafi's presidential bolt-hole
* ↑ «Qaddafi Possibly Loses Another Son». Arxivat de l'original el 2016-08-16. [Consulta: 24 agost 2011].
* ↑ Inside Gaddafi’s Compound
# Barranc de Guiniguada

Guiniguada és un barranc al vessant nord-oest de l'illa de Gran Canària (Canàries, Espanya). Neix al centre de l'illa a uns 1850 metres i es desenvolupa cap a la capital Gran Canària. En el seu recorregut de tan sols 22 quilòmetres es troba (en ordre descendent) amb les municipis de Vega de San Mateo, Santa Brígida i Las Palmas de Gran Canaria, en els quals forma diverses valls on abunden els conreus i petits masos. La conca del Guiniguada acull a una població que ronda les 380.000 persones, suposant aproximadament el 50% de la població total de l'illa. Es creu que el barranc Guiniguada marcava la línia de separació entre els dos guanartemats (Agáldar i Telde) que existien a Gran Canària just abans de la conquesta castellana. Passés així o no, el cert és que va ser en la seva desembocadura on l'expedició comandada per Juan Rejón va fundar el Real de Las Palmas i on poc temps després tindria lloc la batalla de la Guiniguada, que proporcionaria als castellans el control de la cantonada nord-est de l'illa.

## Vegeu també

* Barri de Vegueta

## Notes

* ↑ Dada de 1996 estimat per Projecte Guiniguada

## Bibliografia

* Abrey Padró, Adolfo. «Història de les Illes Canàries». A: Natura i Cultura de les Illes Canàries. La Laguna. Tenerife: Natura i Cultura de les Illes Canàries, 1986. ISBN 84-400-5293-6.

## Enllaços externs

* Projecte Guiniguada
* «Barranc Guiniguada: Una mica d'història» (en castellà).
* Revista digital Mundo Guanche
# De re cibaria

De re cibaria és un estudi exhaustiu de la cuina de Menorca del segle xix. Inclou receptes de pastisseria i cuina menorquina. Va ser publicat l'any 1923 per Pere Ballester. El llibre recull receptes familiars, de coneguts de l'Ateneu de Maó, així com el nucli principal basat en dos antics manuscrits de cuina menorquina.

## Vegeu també

* Art de ben menjar (1923)
* La Teca (1924)
* Llibre de la cuina catalana (1930)

## Referències

* ↑ De re cibaria : cocina, pastelería, repostería menorquinas
* ↑ Menorca: gastronomía y cocina, pàg. 12. Xim Fuster i Manel Gómez. Sant Lluís. 2005. Ed. Triangle Postals. ISBN 84-8478-187-9 (català) (castellà)
* ↑ Institut d'Estudis Catalans; Secció Filològica Scripta menorquina. Institut d'Estudis Catalans, 30 març 2011, p. 354–. ISBN 978-84-9965-047-0.
# Batalla de Kumegawa

La batalla de Kumegawa (久米川の戦い, Kumegawa no tatakai) del 12 de març de 1333 va formar part de la decisiva campanya de Kōzuke-Musashi durant la guerra de Genkō al Japó que finalment va acabar amb el shogunat de Kamakura.

## Situació

El camp de batalla es considerava estratègicament important perquè es trobava a l'antic camí que unia la capital provincial de la província de Musashi amb la capital de la província de Kōzuke i també era el punt mitjà entre els rius Iruma i Tama.

## Batalla

A l'alba del 12 de maig, les forces imperials van avançar cap a la posició de les forces del shogunat al riu Kume (久米川, Kumegawa) a través de la carretera Kamakura Kaidō. Com que la batalla del dia anterior a Kotesashi va ser indecisa, ambdós bàndols havien esperat que la batalla continués. El camp de batalla escollit va ser una plana travessada per petits rius i vorejada per carenes baixes. La geografia va donar marge als guerrers muntats per maniobrar amb els seus comandants amb vista a la batalla des de les carenes circumdants.
El Taiheiki narra els esdeveniments. Les forces del shogunat van formar una gran massa amb la intenció d'englobar les forces imperials. Les forces imperials van formar una falca per protegir el seu centre. Com que cap dels dos bàndols va aconseguir un avantatge immediat, la batalla va continuar fins que les pèrdues van forçar les forces del Shōgun a retirar-se. Les pèrdues es van informar com relativament lleugeres per a les forces imperials, però pesades per a les del Shōgun.

## Resultat

El resultat va ser una victòria de les forces imperials; després de dos dies de lluita intensa. Les forces del shogunat es van retirar cap al sud a Bubaigawara per esperar reforços.

## Conseqüències

Els dos exèrcits van tornar a lluitar tres dies després a Bubaigawara i Sekido. En menys d'una setmana, Nitta va liderar les forces imperials 50 quilòmetres al sud i finalment va eliminar les forces del shōgun durant el setge de Kamakura.

## Referències

* ↑ La ubicació exacta del riu Kume no es coneix perquè no apareix als mapes moderns. Més aviat, hi ha una zona a la frontera de Saitama i Tòquio anomenada riu Kume (久米川, Kumegawa) on es va lliurar la batalla. Hi ha més d'un riu que travessa aquesta zona.
* 1 2 McCullough, Helen Craig (1959): pp. 274-285.
* ↑ Sansom, George (1963): pp. 18-21

## Bibliografia

* McCullough, Helen Craig (1959). "The Taiheiki. A Chronicle of Medieval Japan." 1959. Charles E. Tuttle Company, Tokyo, ISBN 978-0-8048-3538-1.
* Sansom, George (1963). "A history of Japan 1334-1615." Eight Printing (1993). Charles E. Tuttle Company, Tokyo, ISBN 4-8053-0375-1
* Papinot, E. (1910). "Historical and Geographical Dictionary of Japan. 1972 Printing. Charles E. Tuttle Company, Tokyo, ISBN 0-8048-0996-8.
# Batalla de Lissa

Batalla de Lissa té aquests significats:
* La batalla de Lissa (1811), en el marc de les Guerres Napoleòniques entre les esquadres franco-veneciana i l'anglesa.
* La batalla de Lissa (1866), durant la Tercera Guerra d'Independència Italiana entre les flotes italiana i austríaca.
# Batalla de Molins de Rei (1809)

La batalla de Molins de Rei de 1809 fou un combat de la Guerra del Francès lluitat el març de 1809 al Baix Llobregat.

## Antecedents

Després de la derrota a la Batalla de Molins de Rei el desembre de 1808, la divisió de Joseph Chabran seguí pel camí d'Igualada fins a Martorell, i la de Louis François Jean Chabot fins a Sant Sadurní d'Anoia mentre la resta del 7è exèrcit es dirigia en direcció a Tarragona. Saint-Cyr estableix el quarter general a Vilafranca del Penedès mentre Souham arriba fins al Vendrell i la divisió Pino fins a Sitges i Vilanova.
El general Desveaux, amb 800 homes continuà fins al Monestir de Montserrat, que prengueren, però foren perseguits pel sometent, destruint el destacament francès.
Aprofitant l'absència de l'exèrcit francès, el març de 1809, els sometents intentaren bloquejar Barcelona de nou.

## Batalla

El general Desveaux sortí de Barcelona el 5 de març amb infanteria, 100 cuirassers a cavall, i dos canons de 12 i dos obusos, en direcció a Molins de Rei, on els sometents i miquelets bloquejaven el pont de Carles III i estaven apostats a l'Ordal, dispersant-los.

## Conseqüències

Els sometents comandats per Joan Clarós i Preses, ajudats per una flota anglesa que bloquejava el port, es van reunir la nit del 7 de març al Pla de Barcelona per atacar-la però el gruix del sometent, que havia de creuar el Besòs es trobaren amb una riuada provocada per una tempesta i els fou impossible la maniobra, mentre Clarós era perseguit pels francesos.

## Referències

* ↑ Albareda, Anselm Maria. Història de Montserrat. L'Abadia de Montserrat, 2005, p.92. ISBN 8484157628.
* ↑ Muñoz i Maldonado, Josep. Historia política y militar de la Guerra de la Independencia de España contra Napoleón Bonaparte desde 1808 á 1814, escrita sobre los documentos auténticos del gobierno (en castellà). Impr. de D. José Palacios, 1833, p.190-191.
* 1 2 3 Ferrer (1815):p.157
* ↑ Ferrer (1815):p.150
* ↑ Balaguer, Víctor. Historia de Cataluña y de la Corona de Aragón, escrita para darla a conocer al pueblo recordándole los grandes hechos de sus ascendientes en virtud, patriotismo y armas, y para difundir entre todas las clases el amor al país y la memoria de sus glorias pasadat por Victor Balaguer (en castellà). Salvador Manero, 1860, p. vol.5, p.465-466.

## Bibliografia

* Ferrer, Ramon. Barcelona Cautiva (en castellà). Oficina de Antonio Brusi, 1816, p.150.
# Batalla de Spicheren

La batalla de Spicheren, també coneguda com a batalla de Forbach, va ser un conflicte militar ocorregut el 6 d'agost de 1870, en el marc de la Guerra francoprussiana. La victòria alemanya va forçar als francesos a retirar-se fins a les defenses de Metz.
L'enfrontament no havia estat planejat pel mariscal Moltke, que desitjava mantenir l'exèrcit del Mariscal francès Bazaine al riu Sarre fins que pogués atacar amb el II Exèrcit al capdavant, el I recolzat sobre el flanc esquerre, i amb el III tancant cap a la rereguarda. L'ancià general alemany Karl von Steinmetz va realitzar un moviment excessiu i impulsiu, portant al I Exèrcit cap al sud de la seva posició, al riu Mosel·la, en direcció directa al poble de Spicheren; aquesta maniobra va aïllar al príncep Frederic Carles de la seva cavalleria d'avançada.
Mentre que l'exèrcit francès liderat per Patrice MacMahon combatia contra el III Exèrcit Alemany a la batalla de Wörth, el I Exèrcit Alemany al comandament de Steinmetz va avançar cap a l'oest des de Saarbrücken i va atacar el II Cos Francès del general Frossard, que s'havia fortificat entre Spicheren i Forbach.
Els francesos van aconseguir contenir al I Exèrcit alemany, però quan el II Exèrcit del príncep Frederic Carles de Prússia va arribar en auxili dels seus compatriotes, els gals van ser vençuts. Les baixes alemanyes van resultar relativament elevades a causa de la falta d'un pla i l'eficàcia dels fusells Chassepot francesos. Frossard es va retirar a Metz, on va planejar retrocedir fins a la fortalesa de Verdun, però va ser atacat novament per Steinmetz a la batalla de Borny-Colombey.

## Referències

* ↑ bataille de Spicheren ou bataille de Forbach
* ↑ Journée du 6 août : Le soir après le combat de Spikeren
* ↑ Stefan R. Brand. «Die Schlacht am "Roten Berg" bei Spichern am 6. August 1870» (en alemany). Saarland-Lese. [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ Howard, 1961, p. 87–88.
* Howard, M. The Franco–Prussian War. Londres: Rupert Hart-Davis, 1961. ISBN 0-24663-587-8.

## Bibliografia

* Compton's Home Library: Les batalles del món, en CD-ROM
* Ordre de batalla de Spicheren, amb mapes Arxivat 2008-09-07 a Wayback Machine. (anglès)
* Henderson, G.F.R. Stonewall Jackson and the American Civil War. Longmans, Green and Co. 1949
* Ronald Zins, Spicheren 6 août 1870, les Prussiens envahissent la Lorraine, Annecy-le-Vieux, Historic'one, 2001, ISBN 2-912994-09-8
* Henri Wilmin, «La bataille de Forbach», Le Pays lorrain, n° 1, 1970

## Enllaços externs

* Association de reconstitution 1870 à Spicheren
* La guerra de 1870 en imatges.