OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rosa Mota

Rosa Maria Correia dos Santos Mota, coneguda com a Rosa Mota, (Porto, Portugal 29 de juny de 1958) és una atleta portuguesa especialista en marató i en curses de mitja o llarga distància, guanyadora de dues medalles olímpiques i sovint considerada la millor maratoniana de tots els temps.

## Carrera esportiva

Va començar a practicar l'atletisme per consell mèdic per combatre l'asma, i va córrer la primera marató el 1982, el primer cop que es corria una marató femenina, dins dels Campionats d'Europa d'Atletisme. També va participar en la primera marató olímpica femenina d'uns Jocs Olímpics, a Los Angeles 1984, on va guanyar la medalla de bronze. En aquests Jocs va córrer la prova femenina dels 3.000 metres, que no finalitzà.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) va guanyar la medalla d'or en aquesta mateixa última prova olímpica, convertint-se en la primera campiona olímpica femenina de Portugal i en l'única dona que ha liderat alhora el campionat europeu, el mundial i l'olímpic de marató.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla en el Campionat del Món d'atletisme i tres medalles d'or en els Campionats d'Europa d'atletisme: Atenes (1982), Stuttgart (1986) i Split (1990).
Ha guanyat el Mundial de marató de Roma (1987), tres vegades la Marató de Boston (1987, 1988 i 1990), dues vegades la Marató de Chicago (1983 i 1984) i una vegada les de Rotterdam (1983), Tòquio (1986),Osaka (1990) i Londres (1991). Entre 1981 i 1986 guanyà de forma consecutiva la cursa Sant Silvestre de São Paulo.
Retirada el 1992, aquesta llegenda viva de l'atletisme portuguès, tornà a la competició.

## Reconeixements

El 1998 va rebre el premi Abebe Bikila per la seva contribució al desenvolupament de l'entrenament de llarga distància.
L'any 2000 va rebre l'Orde Olímpic de Plata.
Porta el seu nom el Pavilhão Rosa Mota, un espai polivalent preparat per acollir tot tipus d'espectacles, esdeveniments culturals i esportius al centre de Porto.
Fou finalista al premi Principe de Asturias el 2014.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Rosa MOTA». World Athletics. [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ Navaza, Emilio. «Rosa Mota: un lujo en las calles de Compostela» (en castellà). Vida atlética de Galicia. [Consulta: 8 maig 2023].
* 1 2 3 «Rosa Mota». The International Olympic Committee. Olympic Games. [Consulta: maig 2023].
* 1 2 3 4 5 Romero, Judith. «La leyenda olímpica Rosa Mota, mucho por correr a los 61 años» (en castellà). El Correo, 05-12-2019. [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ «Super Bock Arena - Pavilhão Rosa Mota» (en portuguès). Círculo de Cristal. [Consulta: 8 maig 2023].
# Namaci

Namaci (Namatius) (486- 559) va ser Patrici o rector de Provença i després bisbe de Viena sota el nom de sant Naamat. Com nombrosos personatges del segle VI va realitzar una carrera laica i després va canviar al final de la seva vida cap a responsabilitats religioses. Casat amb Eufrània d'una gran família alvernesa, va esdevenir així patrici o rector de Provença, per ser finalment arquebisbe de Viena. Va morir el 559 als 73 anys.

## Notes i referències

* ↑ Paul-Albert Février - La Provence dels orígens a l'any mill - pàg. 451

## Fonts

* Christian Settipani – Ruricius Ier évêque de Limoges et ses relations familiales ici
* Paul-Albert Février – La Provence des origines à l'an mil
# Nannacara aureocephalus

Nannacara aureocephalus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C-30 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Approuague (Guaiana Francesa).

## Referències

* 1 2 3 «Nannacara aureocephalus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Stawikowski, R. i U. Werner, 1998. Die Buntbarsche Amerikas, Band 1. Verlag Eugen Ulmer, Stuttgart, Alemanya, 540 p.
* ↑ Keith, P., P.-Y. Le Bail i P. Planquette, 2000. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 2, fascicle I). Publications scientifiques du Muséum national d'Histoire naturelle, París, França: 286 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Bassleer, G., 1997. Color guide of tropical fish diseases: on freshwater fish. Bassleer Biofish, Westmeerbeek, Bèlgica. 272 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Liu Chunhong

Liu Chunhong (en xinès simplificat: 刘春红; xinès tradicional: 劉春紅; pinyin: Liú Chūnhóng) (Yantai, República Popular de la Xina 1983) és una aixecadora xinesa, guanyadora de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 29 de gener de 1983 a la ciutat de Yantai, població situada a la província de Shandong (República Popular de la Xina).

## Carrera esportiva

Va guanyar els Jocs Asiàtics de 2002 en la modalitat de pes pesant lleuger (-69 kg.), en la qual va establir un triple rècord mundial d'halterofilia a l'aixecar 263,5 kg. totals, 115,5 kg. en arrencada i 148 kg. en dos temps. Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova femenina d'halterofília de pes pesant lleguer (-69 kg.), un metall que va repetir en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tres medalles en el Campionat del Món d'halterofília, dues d'elles d'or, i dues medalles als Jocs Asiàtics, ambdues d'or.

## Referències

* ↑ «Street party marks Liu's record lifts» (en anglès). China Daily, 14-08-2008. [Consulta: 29 maig 2012].
* 1 2 «Olympic champion Liu Chunhong stamps her class in weightlifting again» (en anglès). China Daily, 20-10-2009. [Consulta: 27 maig 2012].
* ↑ «Triple récord mundial para la china Liu Chunhong en los Juegos Asiáticos» (en castellà). El Universo, 05-10-2002. [Consulta: 27 maig 2012].
* ↑ «Liu Chunhong» (en castellà). As, 19-08-2004. [Consulta: 27 maig 2012].
* ↑ «Liu Chunhong: touchstone for the Olympic Games is considering retirement after three consecutive» (en anglès). China Daily, 17-11-2010. [Consulta: 29 maig 2012].
# FCI Levadia Tallinn

El Football Club Infonet Levadia Tallinn, o FCI Levadia, és un club de futbol estonià de la ciutat de Tallinn.

## Història

El SK FC Levadia es fundà el 22 d'octubre de 1998 amb el nom de FC Levadia Maardu quan l'empresa manufacturera del metall OÜ Levadia accecptà donar suport a un club de la Esiliiga, el FK Olümp Maardu. El nou club assolí ràpidament l'ascens a la Meistriliiga.
Amb el seu debut a la Meistriliiga, un altre club, el Tallinna Sadam estava finalitzant la seva participació en el món del futbol. Els dos presidents Viktor Levada (Levadia) i Vladimir Volohhonski (Tallinna Sadam) decidiren fusionar ambdós clubs.
L'any 2001 s'havia fundat un altre club amb el nom de FC Levadia Tallinn. L'any 2004, el Levadia Maardu es traslladà a la capital Tallinn, adoptant el nom de Levadia Tallinn i el club que ja tenia aquest nom esdevingué Levadia-2 Tallinn.
L'any 2017 es fusionà amb el FC Infonet Tallinn formant el FCI Levadia.
Evolució del nom: Levadia Tallinn
* 1990: Eesti Fosforiit Tallinn
* 1991: FK Maardu
* 1992: Olümp Maardu
* 1998: FC Levadia Maardu
* 1998: fusió amb el club JK Tallinna Sadam Keila
* 2004: FC Levadia Tallinn, en canviar de ciutat
* 2017: FCI Levadia Tallinn
Levadia-2 Tallinn
* 1999 : FC Maardu
* 2001 : FC Levadia Tallinn
* 2004 : esdevé FC Levadia-2 Tallinn

## Palmarès

* Lliga estoniana de futbol: (11) (inclòs FC Levadia Maardu)
** 1999, 2000, 2004, 2006, 2007, 2008, 2009, 2013, 2017, 2021, 2024
* Copa estoniana de futbol: (5)
** 1998-99, 1999-00, 2001-02, 2003-04, 2004-05, 2006-07
* Supercopa estoniana de futbol: (3)
** 1999, 2000, 2001

## Futbolistes destacats

* Vitoldas Čepauskas
* Andrei Krasnopjorov
* Dmitri Kruglov
* Artur Kotenko
* Aleksandrs Laško
* Indro Olumets
* Sergei Pareiko
* Ats Purje
* Eduard Ratnikov
* Darius Regelskis
* Kaimar Saag
* Maksim Smirnov
* Modestas Stonys
* Mark Švets
* Konstantin Vassiljev
* Vladimir Voskoboinikov
* Vegeu una llista completa de tots els antics jugadors del club aquí Arxivat 2008-06-02 a Wayback Machine.

## Entrenadors

| Temporada | Nom |
| 1999-2000 | Sergei Ratnikov |
| 2000 | Ants Kommussaar |
| 2000 | Eduard Võrk |
| 2001 | Valeri Bondarenko |
| 2002 | Pasi Rautiainen |
| 2003 | Franco Pancheri |
| 2003-2008 | Tarmo Rüütli |
| 2008-20xx | Igor Prins |

## Referències

* ↑ «FC Levadia Tallinn». fclevadia.ee. Arxivat de l'original el 2009-02-07. [Consulta: 5 novembre 2008].
* ↑ «Ühendklubi nimi sai paika (uus logo!)» (en estonià). soccernet.ee.

## Enllaços externs

* (anglès) (estonià) (rus) Web oficial
* FC Levadia a uefa.com
* FC Levadia a uefa.com (2)
# Frasaortes

Frasaortes (en llatí Phrasaortes, en grec antic Φρασαόρτης) fill de Reomitres, va ser un magnat persa.
Va ser nomenat pel rei Alexandre el Gran, sàtrapa de Persis, que era el nucli central del poder dels aquemènides, l'any 331 aC, i va substituir a l'aquemènida Ariobarzanes de Persis, que s'havia enfrontat a Alexandre a la batalla de les Portes Perses i on va morir. Frasaortes va morir en algun moment de l'expedició del rei macedoni a l'Índia. L'esmenta entre d'altres, Flavi Arrià.

## Referències

* ↑ Heckel, Waldemar. Who's who in the age of Alexander the Great : prosopography of Alexander's Empire. Malden, Mass.: Blackwell, 2007, p. 223. ISBN 9781405112109.
* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el Gran, III, 18, 11; VI, 29, 2
* ↑ Smith, William (ed.). «Phrasaortes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 1r febrer 2022].
# Bernard de Pourtalès

Bernard Alexandre Georges Edmond de Pourtalès (Bellevue, Ginebra, 5 de juny de 1870 - Casablanca, Marroc, 6 de juliol de 1935) va ser un regatista suís, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París on participà en tres proves del programa de vela. Guanyà dues medalles, una d'or i una altra de plata en les dues curses de la modalitat d'1 a 2 tones, junt als seus tiets Hélène de Pourtalès i Hermann de Pourtalès. No finalitzà la prova de la classe oberta.

## Referències

* ↑ «Bernard, Count de Pourtalès Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 21 octubre 2015].
# Carl de la Sablière

Carl de la Sablière (Ergué-Armel / An Erge-Vihan, 26 d'abril de 1895 - Gouesnac'h, 29 d'octubre de 1979) va ser un regatista francès que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla d'or en la regata de 8 metres del programa de vela, a bord de l'Aile VI, junt a Donatien Bouché, André Derrien, Virginie Hériot, André Lesauvage i Jean Lesieur.

## Referències

* ↑ «Carl de la Sablière Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 12 juliol 2018].
# Juan Andrés Daban y Busterino

Juan Andrés Daban y Busterino (L'Almúnia de Sant Joan, 10 d'octubre de 1724 - 24 d'abril de 1793) fou un militar espanyol, governador de Puerto Rico. Fill de Juan Dabán Duga i Rosalia Busterino Consujes, el 1743 va ingressar com a voluntari a la infanteria d'Aragó, regiment de granaders on fou destinat a la Lombardia i Piemomt, al nord d'Itàlia on va participar en diferents batalles fins al 1748. Del 1749 fins al 1752 va estar al nord d'Africa i el 1757 va ser ascendit a capità i se li va assignar el 2n batalló d'infanteria del regiment d'Aragó. El 1762 va participar en la Batalla de l'Habana entre Espanya i Gran Bretanya que va suposar dos anys d'ocupació Britànica fins al tractat de París. Daban va sobreviure a la invasió sent anomenat Inspector de Tropes de Cuba. El 1764 va ser promocionat a sargent major i el 1766 a tinent coronel. En aquel mateix any va conèixer a qui seria la seva esposa Maria Catharina Urrutia i Montoya. De 1766 fins al 1771 va treballar sota les ordres del virrei i governador de Cuba Antonio Maria Bucareli i Ursúa. Des de 1773 va ser anomenat tinent governador i Inspector General de Tropes de Cuba. El 1782 va ser anomentat governador de Puerto Rico sent considerada la seva administració com una de les millors del segle XVIII:
A petició seva, el 20 de maig de 1789, va marxar de Puerto Rico de retorn a Espanya. El 1792 va exercir de Governador de Badajoz i va morir als 68 anys, el 24 d'abril de 1793.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Francisco José Ginorio Viscal. Ancestors and Descendents of Dr Bernardo de Urrutia Matos Vol Two. Lulu.com, p. 28–. ISBN 978-0-557-18519-1.
# Mauritz Eriksson

Axel Mauritz Eriksson (Estocolm, 18 de desembre de 1888 – Enskede, Estocolm, 14 de febrer de 1947) va ser un tirador suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar quatre proves del programa de tir. En la prova de rifle lliure per equips guanyà la medalla d'or i en la de rifle militar per equips la de bronze. En les altres dues proves disputades aconseguí resultats més discrets.
Vuit anys més tard, als Jocs d'Anvers, va disputar vuit proves del programa de tir. Aconseguí tres medalles, una de plata, en la competició de rifle militar, 600 metres; i dues de bronze, en rifle militar, 600 metres, per equips i rifle militar 300 metres, drets per equips. En les altres cinc proves disputades finalitzà entre els set primers classificats.
El 1924, a París, va disputar els seus tercers i darrers Jocs Olímpics, amb uns resultats més discrets que en edicions precedents en les tres proves del programa de tir que disputà. La millor classificació fou la setena posició en la competició de rifle lliure per equips.
Al Campionat del món de tir va guanyar sis medalles d'or, dues al 1913, una al 1928 i tres per equips el 1927, 1928 i 1929.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mauritz Eriksson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 18 octubre 2017].
* ↑ SOKs Mauritz Eriksson a Comitè Olímpic Suec
# Nasir al-Din Mahmud I

Nasir al-Dibn Mahmud I fou sultà de Bengala vers 1437 o més probablement 1442 a 1459, descendent d'Ilyas Shah (vers 1342-1357). Shams al-Din Ahmad (vers 1431-1436 o 1442), net del raja Ganesh (vers 1414-1418), fou assassinat i diversos nobles es van disputar el poder. Nasir Khan va derrotar el seu rival Shadi Khan i es va proclamar sultà però el seu triomf fou efímer doncs va ser assassinat també al cap d'una setmana. Llavors els nobles van escollir Muhammed, un ilyàsida, que vivia obscurament com a pagès. Va agafar el nom de Mahmud I Abu-l Muzaffar i el títol de Nasir al-Din.
Va governar en pau mercès al fet que els xàrquides de Jaunpur estaven ocupats amb els lodis. Va portar la prosperitat al poble i va fer construir diverses mesquites i khankahs, ponts i tombes. La seva capital era a Gaur (Gawr o Lakhnawati) on va construir un fort, un palau i altres edificis. Les fronteres de Bengala es van expandir i va ocupar part dels districtes de Djassawr i Khulna i algunes terres a 24 Parganas.
Va regnar uns 17 anys i va morir en pau sent succeït pel seu fill Rukn al-Din Barbak I (1459-1474)

## Nota

* ↑ segons la llista a la Gaceta Imperial

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* W. Haig, Cambridge History of India, 1928
# Tecla Alt

En informàtica, la tecla Alt o tecla d'alternativa, és una tecla modificadora que s'usa per a accedir a menús i altres dreceres. Les distribucions de teclats en anglès posseeixen dos Alt, una a l'esquerra i una altra a la dreta. No obstant això, la majoria de les altres distribucions tenen la tecla Alt Gr en lloc de la de la dreta.
Aquesta tecla forma part de la coneguda drecera Ctrl+Alt+Supr, que originàriament en les IBM PC servia per reiniciar en calent, i que ara els sistemes operatius l'empren per a tasques diferents com mostrar una llista dels processos i permetre tancar, reiniciar o apagar el sistema, iniciar sessió, etc.
Altres dreceres conegudes amb aquesta tecla són Alt+F4 i Alt+Tab, que en molts sistemes operatius permeten tancar finestres i alternar entre elles, respectivament.
Un altre ús bastant conegut és el d'inserir caràcters no disponibles en el teclat. Per això s'ha de mantenir pressionada la tecla alt esquerra mentre s'escriu el codi amb els números del teclat numèric. A l'entorn DOS calia saber el codi corresponent de la pàgina de codi OEM corresponent a la zona geogràfica. A Windows, a part d'aquests codis es poden inserir els del set de caràcters ANSI anteposant un zero davant del codi corresponent.

## Vegeu també

* Ctrl+Alt+Supr
* AltGr
* Tecla Insert
* Tecla de funció

## Mapa de teclat

* Teclat IBM/Windows (disposició de teclat espanyola)
* Esc
* F1
* F2
* F3
* F4
* F5
* F6
* F7
* F8
* F9
* F10
* F11
* F12
* ª º   \
* ! 1   |
* " 2   @
* · 3   #
* $ 4   ~
* % 5   €
* & 6   ¬
* / 7
* ( 8
* ) 9
* = 0
* Tab ↹
* Q
* W
* E       €
* R
* T
* Y
* U
* I
* O
* P
* Bloq Maj
* A
* S
* D
* F
* G
* H
* J
* K
* L
* Ñ
* Ç        }
* Retorn ↲
* Maj ⇧
* Z
* X
* C
* V
* B
* N
* M
* _ -
* Maj ⇧
* Ctrl
* Win (Cmd)
* Alt
* Alt (Gr)
* Win (Cmd)
* Menú (Cmp)
* Ctrl
* ImpPnt PetSis
* Bloq Despl
* Pause Inter
* Insert
* Inicio
* Re Pág
* Supr
* Fi
* Av Pág
* Bloq Núm
* 7 Inici
* 8 ↑
* 9 RePág
* 4 ←
* 5
* 6 →
* 1 Fin
* 2 ↓
* 3 AvPág
* Intro
* 0 Ins
* . Supr

## Referències

* ↑ Alt key Arxivat 2012-09-05 a Wayback Machine. , a l'enciclopèdia PC Magazine.
* ↑ Què és el Alt key? en Webopedia.com
* 1 2 3 Llista dels mètodes abreujats de teclat disponibles a Windows XP , en microsoft.com.
* ↑ Definició de Ctrl Alt Del , a alegsa.com.ar.
# Colin McLeod Robertson

Colin McLeod Robertson (Belfast, Irlanda, 7 de maig de 1870 - Dumbarton, West Dunbartonshire, 2 de juliol de 1951) va ser un regatista irlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de 12 metres del programa de vela com a membre de la tripulació del Mouchette.

## Referències

* ↑ «Colin McLeod Robertson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d'agost 2011. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Sigvart Johansen

Sigvart Johansen (27 de desembre de 1881 - 22 de setembre de 1964) va ser un tirador noruec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa de tir. Guanyà la medalla de bronze en la prova de carrabina, 50 metres per equips i es desconeix la posició en què finalitzà en la prova de carrabina, 50 metres.

## Referències

* ↑ «Sigvart Johansen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 15 desembre 2017].
# Cal Soberano

Cal Soberano (oficialment Maristany Hermanos i més tard, Maristany Fabril Textil) fou una fàbrica tèxtil del municipi del Masnou (Maresme).
Fou fundada l'any 1877 pels germans Gerard, Jaume i Pere Maristany Alsina. Eren d'una família de capitans de vaixell. El sobrenom familiar era Soberano, com també es deien els vaixells de la família. La fàbrica es va dir oficialment "fábrica de lonas y taller de velamen Maristany Hermanos" fins als anys cinquanta del segle xx, quan canvià el nom per "Maristany Fabril Textil". La fàbrica es trobava al torrent de Vallmora.
Inicialment produïa veles per a vaixells. Fou una de les dues principals fàbriques tèxtils del Masnou. L'altra era Can Xala, que era la seva competidora.
Amb la decadència de la marina de vela, es va dedicar a la fabricació de lones per a carruatges, ferrocarril i ús militar. A principis de la dècada dels anys vint, l'empresa produïa anualment unes 7.500 peces de 6.000 metres de tirada i hi treballaven més de 500 persones. S'hi feien sacs de correus, tendes còniques per a l'exèrcit, vestits militars, veles i farcells, etc. La producció variava en funció de la demanda i rebia molts encàrrecs de l'Estat per a l'exèrcit, el ferrocarril i correus. A la fàbrica es feia tot el procés de producció i treballaven principalment amb cotó, niló i cànem.
Als anys seixanta del segle XX tenia més de 200 treballadors i era la fàbrica que en tenia més de tot el poble. Es calcula que entre el 70 i el 80% eren dones. A partir dels anys vuitanta va entrar en crisi a causa dels nous sistemes de mercat. Diversos departaments de la fàbrica es van traslladar al Poblenou i a Ripollet. Finalment l'any 1982 va passar a l'empresa Tecnofibra, fins que va tancar l'any 1985 i els terrenys van ser comprats per la fàbrica tèxtil DOGI, que es trobava al costat. La fàbrica fou enderrocada i també la fàbrica tèxtil DOGI, que es traslladà als afores l'any 2008, i l'any 2019 al terreny on hi havia fàbrica es feu la plaça Nova de les Dones del Tèxtil.

## Referències

* ↑ Pérez Monge, Assumpció «La fàbrica de veles Maristany Hermanos o Cal Soberano (el Masnou, Maresme)». La indústria tèxtil: actes de les V Jornades d'Arqueologia Industrial de Catalunya, 2002.
* ↑ «Can Xala». El Masnou terra de mar. Ajuntament del Masnou.
* 1 2 Tabaras Bosch, Marta. Record de les dones del tèxtil: treballadores del Masnou a la postguerra. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2019, p. 15-22.