OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guglielmo Andreoli

Guglielmo Andreoli senior (Mirandola (Emília-Romanya), 22 d'abril, 1835 – Niça (Costa Blava francesa), 13 de març, 1860), va ser un pianista i compositor italià.

## Biografia

Fill del mestre Evangelista Andreoli, era germà de Carlo i Guglielmo Andreoli, junior (nascut el 1862dos anys després de la seva mort).
Als set anys va començar a tocar a l'orgue i al piano, sent definit com un nen prodigi, també citat per Francesco Berlan a l'assaig sobre els "nens famosos d'Itàlia". Als 11 anys, el 12 d'abril de 1847, va debutar amb el seu germà Carlo al Teatre Comunale de Mòdena.
De 1847 a 1853 va ser alumne d'Antonio Angeleri al Conservatori de Milà. Després de graduar-se, va començar una brillant carrera com a pianista. Va ser un pianista de gran distinció, destacat pel seu tacte suau i delicat, gust pur i poder expressiu, així com una gran interpretació. Es va fer famós a Londres, on va ser comparat per la seva habilitat amb Sigismund Thalberg i Felix Mendelssohn, actuant amb l'orquestra de Louis-Antonie Jullien al "Crystal Palace" (13 de desembre de 1856), a la "Musical Union" (27 d'abril de 1858), a la "New Philharmonic". (9 de maig de 1859), i en altres espectacles. També va fer gires per França, Àustria, Alemanya, Holanda i Bèlgica.
La seva salut mai va ser excel·lent i va morir a Niça Maritima el 1860 amb només 24 anys.

## Obra

* Notturnino per pianoforte, Op. 1
* Rimembranze di Senago. Polka-Salon per pianoforte, Op. 2
* Barcarola del Marino Faliero. Gran Studio di Concerto per pianoforte per la sola mano sinistra, Op. 5
* Melanconia. Melodia del maestro Campana, trascrizione per pianoforte, Op. 6
* L'Augellin della Biondina. Melodia di A. Mariani, trascrizione per pianoforte, Op. 7
* 4 Romances sans paroles pour Piano, Op. 16
* 4 Romances sans paroles pour Piano, Op. 17

## Referències

* ↑ Francesco Regli, Guglielmo Andreoli, in Dizionario biografico dei più celebri poeti ed artisti melodrammatici, tragici e comici, maestri, concertisti, coreografi, mimi, ballerini, scenografi, giornalisti, impresarii ecc. ecc. che fiorirono in Italia dal 1800 al 1860, Torino, coi tipi di Enrico Dalmazzo, 1860, p. 10-11. URL consultato il 15 aprile 2018 (archiviato il 6 marzo 2019).
* ↑ Francesco Berlan, Il libro dell'emulazione. I fanciulli celebri d'Italia, antichi e moderni, e gl'Illustri Italiani, nella loro infanzia e vita, Milano, Giacomo Agnelli, 1863, p. 241. URL consultato il 15 aprile 2018 (archiviato il 16 aprile 2018).
* ↑ Cronistoria dei teatri di Modena dal 1539 al 1871 del maestro Alessandro Gandini, vol. 2, Tipografia Sociale, 1873, p. 358. URL consultato il 15 aprile 2018 (archiviato il 16 aprile 2018).
* ↑ Grove

## Bibliografia

* Riccardo Allorto, Carlo Andreoli, a Dizionario biografico degli italiani, vol. 3, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1961.
* Marco Bolzani, Gli Andreoli di Mirandola e i Concerti Popolari milanesi (1877—1887), Edizioni «Al Barnardon», 1988.
* Attilio Brugnoli, Carlo Andreoli, a Enciclopedia Italiana, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana.
* George Grove, Andreoli family, a Dictionary of Music and Musicians, Londres, Macmillan and Company, 1900.
# Mongolestes

Mongolestes ('lladre mongol') és un gènere de mamífer mesonic extint de la família dels mesoníquids. Se n'han trobat restes fòssils a Àsia.

## Referències

* ↑ Entrada «Mongolestes» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Salome Melia

Salome Melia (en georgià: სალომე მელია; Batumi, 14 d'abril de 1987) és una jugadora d'escacs georgiana, que té el títol de Gran Mestre Femení des de 2005, i el de Mestre Internacional des de 2008.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2021, hi tenia un Elo de 2368 punts, cosa que en feia la jugadora número 33 (en actiu) de Geòrgia, i la número 92 del rànquing mundial femení. El seu màxim Elo va ser de 2475 punts, a la llista d'agost de 2014 (posició 28 al rànquing mundial femení).

## Resultats destacats en competició

El 2001 es proclamà campiona del món femenina Sub-14, a Orpesa.
Melia ha estat dos cops campiona d'Europa femenina Sub-18, els anys 2004 i 2005.
Va guanyar el Campionat de Geòrgia femení dos cops, els anys 2008 (compartit amb Nana Dzagnidze) i 2010.
El 2006 guanyà la secció femenina del Torneig d'escacs Acropolis, per davant d'Elina Danielian.
Ha estat subcampiona d'Europa el 2013, a Belgrad (la campiona fou Hoang Thanh Trang) i quedà en tercera posició al mateix torneig en l'edició de 2014 a Plòvdiv (la campiona fou Valentina Gúnina).
L'abril de 2015, va contribuir a que Geòrgia guanyés l'or al Campionat del món femení per equips, puntuant 3/5 al cinquè tauler.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Salome Melia» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Geòrgia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Salome Melia «web de la FIDE» (en anglès). [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ «Acropolis op (Women)». 365chess.com. [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ Crowther, Mark. «European Individual Women's Championship 2013» (en anglès). TWIC, 23-07-2013. [Consulta: 13 desembre 2013].
* ↑ «Classificació i partides del Campionat d'Europa d'escacs femení de 2013, Belgrad». chessgames.com. [Consulta: 13 desembre 2013].
* ↑ «GM Valentina Gunina is second time European Women's Champion» (en anglès). chessdom.com, 18-07-2014. [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ «Women's World Team Chess Championship 2015». chessresults. [Consulta: 4 maig 2020].
# Torre de Santa Anna

La Torre de Santa Anna o Torre de la Reina Mora és una torre d'origen musulmà construïda entre finals del segle xii i principis del segle xiiique se situa al municipi de Cullera (Ribera Baixa). Ha estat declarada Bé d'interès cultural per part de l'Estat espanyol.

## Història

La torre havia estat una porta del segon albacar del Castell de Cullera la qual, perquè els cristians havien intensificat les conquestes sota els regnes musulmans a finals del segle xii, es va construir en aquesta època. Aquesta hi era una més del conjunt de torres i muralles de l'albacar, el qual es feia servir com refugi de la població civil als temps de crisi. D'altra banda la torre tenia una entrada en forma de colze, la qual cosa facilitava el seu control i defensa. Després d'anys sense cap tipus d'activitat,el 1631 va esdevenir una ermita dedicada primer a Sant Rafel i després a Santa Anna,i per aquest motiu pren el seu nom.Fins fa pocs anys la torre es trobava tancada i en un deficient estat de conservació, però ha estat rehabilitada i pot ser visitada pel públic.

## Descripció

La torre és una construcció feta de maçoneria, de planta quadrada, amb volta de canó i de dues plantes. S'accedeix per una escala en forma de caragoll al pis superior fet de fusta, on hi havia l'habitatge de l'ermità. En aquesta ermita es conservava un retaule atribuït a Jeroni Jacint d'Espinosa, amb imatges de la Sagrada Família i de diversos sants, tot això avui malauradament desaparegut, pervivint tan sols el que va ser el seu marc de fusta.

## Referències

* 1 2 «Museo Torre Reina Mora». Cullera, 22-01-2007.
* 1 2 «Torre de Santa Ana - CastillosNet» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 26 novembre 2017].
* ↑ «TORRE DE LA REINA MORA - Cullera Turismo» (en castellà). Cullera Turismo. Arxivat de l'original el 2018-06-25 [Consulta: 26 novembre 2017]. Arxivat 2018-06-25 a Wayback Machine.
* ↑ «Torre de la Reina Mora o de Santa Ana». Cullera, 13-07-2017.
* ↑ «Torre Reina Mora». Cullera, 20-12-2006.
* ↑ «torre de santa ana cullera - Cerca amb Google». [Consulta: 26 novembre 2017].
* 1 2 «Ermitas de Cullera». Ermitas de Valencia. Arxivat de l'original el 2016-04-05. [Consulta: 26 novembre 2017].
# Noelia Ferruz

Noelia Ferruz Capapey (Saragossa, 10 de maig de 1988), és una científica espanyola, líder d'un grup de recerca al Centre de Regulació Genòmica.
Filla d'un mecànic i una mestressa de casa, es va llicenciar en Química a la Universitat de Saragossa, i va continuar els seus estudis especialitzant-se en química computacional a la Universitat de Cambridge. Posteriorment va fer un màster en bioinformàtica i un doctorat en biomedicina, tots dos a la Universitat Pompeu Fabra. Ha treballat per empreses com Acellera Labs i Pfizer Inc, així com a Universitat de Bayreuth i a la Universitat de Girona. Ha sigut investigadora Ramón y Cajal i líder de grup a l'Institut de Biologia Molecular de Barcelona.
Actualment (2024) és líder d'un grup de recerca del Centre de Regulació Genòmica de Barcelona. La tardor de 2024 va rebre 1'5 milions d'euros de finançament del Consell Europeu de Recerca per treballar en un model d'intel·ligència artificial capaç d'analitzar diferents classes d'informació: el text de la seqüència d'una proteïna, una imatge tridimensional de la molècula resultant, així com recursos en vídeo amb diferents components, amb l'objectiu de facilitar el disseny de noves proteïnes.

## Premis i reconeixements

* 2022 - Programa Beatriu de Pinós
* 2023 - Beques L'Oréal-Unesco per a dones i ciència
* 2023 - Beca Leonardo.

## Referències

* 1 2 Resultats del LXXIV Campeonato de España Universitario de Atletismo Cáceres, 11-12 mayo 2013. pàg 15/23.
* 1 2 «El CRG crearà un model d'IA generativa per dissenyar proteïnes sintètiques». Centre for Genomic Regulation Website, 01-09-2024. [Consulta: 6 setembre 2024].
* 1 2 Domínguez, Nuño. «Noelia Ferruz, la química que creará una inteligencia artificial con un poder “sobrenatural”» (en castellà). El País, 06-09-2024. [Consulta: 6 setembre 2024].
* 1 2 3 4 «Noelia Ferruz Capapey, becaria Leonardo 2023 en Tecnologías de la Información y la Comunicación» (en castellà). Red Leonardo, 2023. [Consulta: 6 setembre 2024].
* ↑ «Centre for Genomic Regulation Website». [Consulta: 6 setembre 2024].
# Tetrapassalus

Tetrapassalus és un gènere extint de mamífers paleanodonts que visqueren durant l'Eocè a Nord-amèrica. Se n'han trobat restes fòssils a Nevada i Wyoming (Estats Units). L'espècie tipus és T. mckennai, anomenada en honor de Malcolm C. McKenna.

## Referències

* ↑ Entrada «Tetrapassalus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Simpson, G. G «A new Middle Eocene edentate from Wyoming» (PDF) (en anglès). American Museum Novitates, vol. 1950, 1959, pàg. 1-8.
# Marc Bernal Casas

Marc Bernal Casas (Berga, 26 de maig de 2007) és un futbolista català que juga com a migcampista defensiu al FC Barcelona.

## Carrera de club

Nascut a Berga, Bernal es va formar al CE Berga i el Gimnàstic Manresa, i amb 6 anys es va traslladar a La Masia on va anar ascendint a través de les seves categories juvenils. El 23 de juny de 2023 va signar el seu primer contracte professional amb el FC Barcelona fins al 2026. Va fer el seu debut sènior i professional amb l'Barcelona Atlètic en una derrota per 1-0 a la Primera Federació davant la UD Logroñés el 27 d'agost de 2023. Va marcar els seus primers gols professional amb el Barcelona Atlètic en una victòria per 3-1 contra el Sestao River el 22 d'octubre de 2023.
Va debutar en partit oficial amb el primer equip del Barça el 17 d'agost de 2024, al jugar de titular en la primera jornada de lliga contra el València CF a l'estadi de Mestalla. Més tard aquell mes, el 27 d'agost, va patir una ruptura del lligament creuat anterior (LCA) al genoll esquerre en una victòria per 2-1 fora de casa contra el Rayo Vallecano.

## Internacional

Bernal va ser convocat a un campus d'entrenament de la selecció espanyola sub-16| l'octubre de 2022. L'agost de 2023, va ser convocat per entrenar amb la selecció espanyola sub-18. Va ser convocat amb la selecció espanyola sub-17 per la Copa del Món Sub-17 de la FIFA 2023.
També va ser convocat per la selecció espanyola de sub-17 al Campionat d'Europa sub-17 de la UEFA 2024.

## Referències

* ↑ Marcet, Jaume. «'Era una bomba': Los detalles desconocidos del fichaje de Marc Bernal» (en castellà), 09-08-2024. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ «Marc Bernal, la promesa de Berga que despunta al Barça», 13-08-2023.
* ↑ «Marc Bernal, la perla de La Masia que ya derriba la puerta con 16 años». Mundo Deportivo, 23-10-2023.
* ↑ «Saiba quem é a joia que está enchendo o Barcelona de esperança para o futuro», 23-06-2023.
* ↑ Pérez, Daniel Íñiguez. «Logroñés 1-0 Barça Atlètic: Gol en Las Gaunas y primeros 3 puntos», 28-08-2023. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2023. [Consulta: 28 d’agost 2024].
* ↑ «Is Marc Bernal the next La Masia player ready to break into Barça's first team?». sport, 24-10-2023.
* ↑ González, Carles. «Primera prova superada», 18-08-2024. [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ «Young player debuts». FC Barcelona, 17-08-2024.
* ↑ «Marc Bernal injury news». FC Barcelona, 28-08-2024.
* ↑ «OFICIAL | Cambio en la lista de convocados para las jornadas de entrenamiento en la Ciudad del Fútbol | www.rfef.es». Web oficial de la Real Federación Española de Fútbol..
* ↑ «OFICIAL | Convocatoria sub-18 para los entrenamientos de Alfaz del Pi (Alicante) | www.rfef.es». Web oficial de la Real Federación Española de Fútbol., 22-08-2023.
* ↑ «Mundial Sub-17 2023 | Marc Bernal: el 'elegido' quiere dar el golpe en Indonesia». sport, 01-11-2023.
* ↑ «OFICIAL | La lista definitiva de la Selección sub-17 para el Europeo». RFEF.ES, 17-05-2024.

## Enllaços externs

* Marc Bernal Casas a BDFutbol
* Marc Bernal Casas a La Preferente (castellà)
* Marc Bernal Casas, Fitxa a Soccerway
# Julia Pérez Montes de Oca

Julia Pérez Montes de Oca (Santiago de Cuba, 1839 — Artemisa, 25 de setembre de 1875) va ser una poetessa cubana, germana de la també poetessa Luisa Pérez de Zambrana.
Nascuda a Santiago de Cuba, on va ser educada en les primeres lletres. Era germana menor de la també poetessa Luisa Pérez de Zambrana, amb la qual sempre va mantenir una bona amistat i amb el seu espòs, el doctor Ramón Zambrana. De fet, la vinculació de la seva família amb Zamabrana és tal que, quan la seva germana es va casar amb ell, tota la família es va traslladar a viure a l'Havana.
Interessada per la poesia des de la joventut, va publicar els seus primeres poemes als diaris Redactor de Santiago de Cuba i Kaleidoscopio de la Habana, i més tard va col·laborar amb altres capçaleres cubanes i estrangeres. Era habitual que assistís a reunions artístico-literàries, on recitava les seves composicions. La seva obra va ser elogiada tant per la seva germana, així com per la premsa de l'època, que citant un dels recitals la qualificava de «commovedora» i «deliciosa».
Les seva poesia s'emmarca en el segon romanticisme, de caràcter tardà, i abasta gèneres diferents, i tracten temes diversos, tot i que, generalment, més que trets romàntics, Pérez es mou més en el classicisme, amb constants referències al locus amoenus, que recorda a Garcilaso de la Vega. A la mort del doctor Zambrana, els seus versos es tornen tràgics, però d'altres suposen que va tenir diversos amors no correspostos. En col·laboració amb altres poetesses del moment, va publicar alguns poemes a El álbum cubano de lo bueno y lo bello, fundat i dirigit per Gertrudis Gómez de Avellaneda, el 1860. No va publicar mai en vida cap poemari, tot i que de manera pòstuma va sortir una única col·lecció de poesies amb el nom Poesías, l'any 1875 a Barcelona. Una edició presumptament més completa va ser publicada, finalment, el 1957.
Pérez va morir el 25 de setembre de 1875 a causa de la tuberculosi, probablement a la casa-finca El Jardín, residència de Cornelio Souchay i Angélica Zambrana, a Artemisa. Va ser enterrada al cementiri de la localitat. Alguns han dit que es va suïcidar, d'acord amb els darrers versos que va deixar escrits, però d'altres ho descarten perquè al seu certificat de defunció diu que va rebre l'extrema unció.

## Referències

* 1 2 3 4 García de Coronado, Domitila. Album poético-fotográfico de las escritoras cubanas (en castellà). L'Havana: Imprenta militar de la Viuda de Soler, 1872, p. 85-100.
* 1 2 3 Vollendorf, Lisa (ed.). Literatura i feminismo en España (s. XV-XXI) (en castellà). Barcelona: Icaria Editorial, 2005, p. 180.
* 1 2 3 «A una olvidada: Julia Pérez Montes de Oca» (en castellà). Cuba Literaria Ediciones Digitales, 25-09-2020. [Consulta: 8 març 2021].
* 1 2 3 4 Rodríguez Gutiérrez, Milena (ed.). Otra Cuba secreta. Antología de poetas cubanas del XIX y del XX (en castellà). Madrid: Editorial Verbum, 2011, p. 87-88.
# Antanas Poška

Antanas Poška, fins a l'any 1929 Antanas Paškevičius, (Pasvalys, 1903 – Vílnius, 16 d'octubre de 1992) va ser un viatger lituà, científic, antropòleg, escriptor, periodista i un dels primers esperantistes lituans.
El 1929 Poška va viatjar a l'Índia i s'hi va quedar fins al 1936. Va estudiar sànscrit i es va llicenciar en antropologia a la Universitat de Bombai. A més, va escriure la seva tesi doctoral a la Universitat de Calcuta sobre els parlants de Shina, tot i que no va poder defensar-la. Durant aquest període, va interactuar amb l'elit intel·lectual de l'Índia i va participar en diverses expedicions antropològiques. Es va reunir amb Rabindranath Tagore i va traduir algunes de les seves obres al lituà.
Poška va tornar a Lituània el 1936 i va treballar com a periodista. Va ser reconegut amb el títol de «just entre les nacions» per amagar jueus lituans durant l'Holocaust a Lituània. Després de la presa de poder soviètica el 1945, Poška es va negar a destruir llibres considerats inacceptables pel règim soviètic i va ser empresonat en un Gulag. El 1959 se li va permetre tornar a Lituània i va treballar com a conferenciant i periodista i va continuar els seus estudis antropològics, però el seu passat com a pres polític li va impedir ocupar un lloc més destacat.
Als 60 anys, Poška havia visitat 75 països i 120 nacions. Poška va ser un escriptor prolífic que va contribuir amb desenes de centenars d'articles a la premsa lituana i estrangera. La seva bibliografia, publicada el 2006, té 3.756 entrades, però la seva obra principal, el Nuo Baltijos iki Bengalijos (Del mar Bàltic al golf de Bengala), vuit volums sobre les seves experiències a l'Índia, no es va publicar fins al 2002, una dècada després de la seva mort. També, després de la seva mort, el 2014, la Universitat de Calcuta li va atorgar un doctorat honorari.

## Referències

* ↑ «antanasposka.eu - Užregistruotas domenas - Interneto vizija». Arxivat de l'original el 2019-04-07. [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ «Bengal honour for Baltic biker boy». [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ Nov 24, Kounteya Sinha / TNN / Updated:; 2014; Ist, 22:51. «CU to give Lithuanian, Antanas Poska, a posthumous doctorate | Kolkata News - Times of India» (en anglès). [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ «The Righteous Among the Nations Database». [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ Borm, Jan. Foreign Correspondence (en anglès). Cambridge Scholars Publishing, 2014-10-16. ISBN 978-1-4438-6910-2.
* ↑ «Nuo Baltijos iki Bengalijos: Antano Poškos keliais - Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka» (en lituà). [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ «Antanas Poška: „Keliauti reiškia tapti didesniu žmogumi...“». [Consulta: 5 novembre 2021].
* 1 2 pateikė, Informaciją. «BIČIŲ KORYS - Bendruomenių kraštotyra - Antanas Poška ir Indija» (en lituà), 07-01-2020. [Consulta: 5 novembre 2021].
# Fumarell

Els fumarells o fumadells (Chlidonias) són un gènere d'ocells de la família dels làrids (Laridae). Semblants als xatracs del gènere Sterna, crien normalment en aiguamolls d'aigua dolça, més que no pas en zones costaneres. Els fumarells negre, alablanc i carablanc es poden contemplar amb una certa regularitat als Països Catalans.

## Taxonomia

El gènere Chlidonias va ser introduït el 1822 pel francès Constantine Samuel Rafinesque amb Sterna melanops Rafinesque = Sterna surinamensis (J. F. Gmelin) com a espècie tipus. El nom Chlidonias és del grec antic «khelidonios», "gairebé oreneta", de «khelidon», "gairebé".
Se n'han descrit quatre espècies:
* Chlidonias niger, Fumarell negre.
* Chlidonias leucopterus, Fumarell alablanc.
* Chlidonias hybridus, Fumarell carablanc.
* Chlidonias albostriatus. Fumarell de Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ «Fumarell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 02/11/2024(català)
* ↑ «Ocells de Catalunya, País Valencià i Balears» p. 148. Lynx Edicions, 01-04-2018. [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ Peters, James «Genus Chlidonias Rafinesque». Check-List of Birds of the World. Lee, ed., vol. 2, 1934, pàg. 327.
* ↑ Rafinesque, Constantine Samuel «On the wandering sea-birds of the western states». Kentucky Gazette p. 3, col 5./ The Auk. 29: 191-198 [197]., 21 febrer 1822 / 1912, pàg. 191-198.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. 1. Aufl.. London: Christopher Helm, 2010, p. 102. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Noddies, skimmers, gulls, terns, skuas, auks – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 2 novembre 2024].
# Segona batalla naval de Tarragona

La Segona batalla naval de Tarragona de 1641 fou un dels episodis del Setge de Tarragona durant la Guerra dels Segadors

## Antecedents

Poc després de la revolta que va suposar el Corpus de Sang, l'exèrcit de Felip IV va ocupar Tortosa i Tarragona, il 17 de gener de 1641, davant l'alarmant penetració de l'exèrcit reialista, Pau Claris al capdavant de la Generalitat de Catalunya, proclamà la República Catalana acordant una aliança política i militar amb França, posant Catalunya sota l'obediència de Lluís XIII de França. Pocs dies després, amb l'ajuda de l'exèrcit francès, la Generalitat obtingué una important victòria militar en la batalla de Montjuïc del 26 de gener de 1641, i les tropes reialistes es retiraven a Tarragona.
El 4 de maig de 1641 l'estol francès d'Henri d'Escoubleau de Sourdis es presentà davant de Tarragona i inicià el bloqueig de la ciutat amb les tropes de terra de Philippe de La Mothe-Houdancourt. Durant els mesos de maig i juny es lluità als voltants de Tarragona; el fort de Salou caigué en poder dels francesos el 9 de maig i batalla de Constantí el 13 de maig. Després de ser derrotats del 30 de juny al 4 de juliol de 1641 en la primera batalla naval de Tarragona, els reialistes van aplegar un nou estol comandat per García Álvarez de Toledo y Mendoza.

## Batalla

Amb ordres d'alliberar el setge de Tarragona, García Álvarez de Toledo y Mendoza va poder disposar de l'Armada de l'Oceà, la principal de les espanyoles, que es va concentrar a Vinaròs de 30 galions i fragates, 4 pataixos i 65 transports de provisions, als que es van sumar les 29 galeres supervivents de la primera batalla naval de Tarragona.
La flota espanyola va arribar a Tarragona el 20 d'agost, i la francesa va sortir del port i va obrir foc sobre ella de manera que les galeres i els transports van entrar al port, descarregar i tornar a sortir, mentre els vaixells grans combatien durant tot el dia, danyant els vaixells però sense enfonsar-ne cap. Finalment, l'estol francès es va retirar i el 25 d'agost tornaria definitivament a França.

## Conseqüències

L'estol de García Álvarez de Toledo y Mendoza va aprovisionar Roses, Perpinyà i Cotlliure i va tornar a Tarragona, d'on l'exèrcit catalano-francès ja s'havia retirat, esquivant Barcelona.
Les tropes que assetjaven la ciutat es van situar a la Conca de Barberà per poder aturar entrades reialistes tant des de Lleida, com de Tarragona, i a l'hivern van saquejar Tamarit de Llitera i aixecar el setge d'Almenar.
La presència de la flota francesa a Barcelona va impedir que els reforços reialistes i les provisions seguissin arribant al nord del Principat, cosa que va facilitar l'ocupació francesa de les viles i fortaleses que encara quedaven en mans castellanes (Perpinyà i Roses).

## Referències

* ↑ Agustín Ramón Rodríguez González http://www.aulamilitar.com/operaciones.hts