OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aslan Biutukàiev

Aslan Avgazaróvitx Biutukàiev (en rus: Асла́н Авгаза́рович Бютука́ев; 22 d'octubre 1974, Atxhoi-Martan, ASSR de Txetxènia-Ingúixia, URSS - 20 de gener 2021, Katir-Iurt, Txetxènia, Rússia) fou un terrorista i senyor de la guerra islamista i líder txetxè de militants al Caucas del Nord, també conegut amb el sobrenom «Abubakar» i el pseudònim «Amir Khamzat».
Comandant del batalló suïcida de Riyadus-Salihin. Comandant de la Direcció Occidental de la Wilaya Nokhtxiycho de l'Emirat del Caucas, diputat i successor de Dokà Umàrov en convertir-se en emir de la Wilaya Nokhtxiycho (Emirat del Caucas) després de la seva mort. anys més tard va jurar fidelitat amb l'ISIL, després de l'assassinat de Rustam Aselderov, es va convertir en emir de la Província del Caucas (un branca de l'ISL al Caucas del Nord).

## Referències

* ↑ «Организации и физические лица, причастные к экстремистской деятельности или терроризму». rg.ru. Arxivat de l'original el 2021-01-10. [Consulta: 20 gener 2021].
* 1 2 «Бютукаев Аслан Авгазарович». Кавказский Узел. Arxivat de l'original el 2020-12-24. [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ «Названо имя наставника смертника из "Домодедово"». utro.ru. Arxivat de l'original el 2022-04-19. [Consulta: 19 abril 2022].
* ↑ «Задержанные в Чечне боевики подтвердили личность организатора теракта в "Домодедово"». Lenta.RU. Arxivat de l'original el 2021-06-13. [Consulta: 20 gener 2021].
* ↑ «Ответы на вопросы читателей ChechenInfo Амира Вилаята Нохчийчоь Хамзата». Kavkazcenter.com. Arxivat de l'original el 2023-09-24. [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ «Как «сладко стелет» для наивной кавказской молодежи». www.youtube.com. Arxivat de l'original el 2021-10-24. [Consulta: 31 desembre 2020].
# Mario Flores Lanuza

Mario Flores Lanuza (Alacant, 1956) és un empresari i polític valencià del Partit Popular.
Ha desenvolupat la major part de la seua activitat professional en el camp del comerç exterior, arribant a ocupar la presidència de l'Associació de Transitaris Exteriors Internacionals d'Alacant, i vocal de la mateixa associació a nivell estatal. President de l'Autoritat Portuària d'Alacant entre 1996 i 2007, any en el qual és cridat pel president Francesc Camps per a formar part del seu govern, en el càrrec de conseller d'Infraestructures de Transports fins al 2011.
A les eleccions de 2011 aconseguí l'acta de diputat a les Corts Valencianes però abandonà l'escó el desembre del mateix any quan esdevingué diputat al Congrés dels Diputats també per la circumscripció d'Alacant a les eleccions generals celebrades.

## Enllaços externs

* Fitxa personal de la Generalitat Arxivat 2009-02-03 a Wayback Machine.
* Entrevista al blog Alicante Confidencial (Consulta: 20-02-2009)
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Zàynab bint Khuzayma

Zàynab bint Khuzayma (la Meca, 595 - Medina, 625) fou la cinquena esposa del profeta Mahoma. Es va guanyar el títol de "Mare dels Creients", pel seu matrimoni amb Mahoma i el de "Mare dels Pobres" per la seva gran caritat.
Com a resultat de la seva primerenca mort, se sap menys sobre ella que sobre qualsevol altra de les esposes de Mahoma.

## Biografia

Era una dona molt maca i era coneguda per la seva compassió i pietat amb els pobres.
Zaynab es va casar en primeres núpcies amb Tufail ibn al-Harith, que o bé es va divorciar d'ella o va morir poc després. Més tard, Zaynab es va casar amb el germà del seu primer marit, Ubaydah ibn al-Harith, que va morir a causa de les ferides rebudes en la batalla de Badr.

## Matrimoni amb Mahoma

L'any següent, poc després del matrimoni amb Hafsa bint Úmar ibn al-Khattab, Mahoma es va apropar a ella amb una dot de 400 dinars i 12 onzes d'or, i s'oferí per a casar-se amb ella.
Es deia que el matrimoni, que va tenir lloc durant el mes del Ramadà, estava destinat a assegurar als seus seguidors que la seva mort a la batalla no significaria que els seus familiars morissin de gana i per haver estat desatesos. Fou la primera de les esposes de Mahoma que no va pertànyer a la tribu dels Banu Quraix.
Un dia, un home pobre es va dirigir a casa de Zaynab a demanar una mica de farina i ella li va donar tota la que tenia, i aquella nit es va quedar sense sopar. Mahoma es va sentir commogut per la seva compassió i va dir a la resta de les seves esposes: "Si teniu fe en Al·là, ell us proporcionarà suport i aliment, com ho fa amb les aus, que surten amb gana dels seus nius pel matí però tornen tipes per la nit".

## Mort

Zaynab va morir menys de dos anys després del seu matrimoni amb Mahoma. Fou enterrada al cementiri de Jannat al-Baqi i portada a la seva tomba pel mateix Mahoma.
Després de la seva mort, la seva casa va romandre buida durant un notable període, abans que la sisena esposa, Umm-Sàlama, s'hi traslladés. Umm-Sàlama va dir: "Es va casar amb mi i em va portar a la casa de Zaynab bint Khuzayma, la Mare dels Pobres".

## Referències

* ↑ The life of the Prophet Muhammad, p. 419.
* ↑ Wessels, A. A Modern Arabic Biography of Muhammad, p. 107.
* ↑ Mukkaram, AM «Encyclopaedia of Islam». 141, 2005.
# Juan Arricio

Juan Arricio (11 de desembre de 1923 - ?) fou un futbolista bolivià.

## Selecció de Bolívia

Va formar part de l'equip bolivià a la Copa del Món de 1950 però no hi disputà cap partit.

## Referències

* ↑ 1950 FIFA World Cup Brazil Arxivat 2011-09-18 a Wayback Machine.
# Catalunya Romànica

Catalunya Romànica és una obra enciclopèdica sobre l'art romànic a Catalunya editada pel Grup Enciclopèdia Catalana. Està formada per 27 volums, publicats des de l'any 1984 sota la direcció de Jordi Vigué (1985-1990) i d'Antoni Pladevall (1990-1998), i pretenen establir un exhaustiu inventari sobre les expressions artístiques del l'art romànic en els comtats catalans. El volum Del romà al romànic (1999), sense número i dirigit per Pere de Palol i Antoni Pladevall, estudia l'art anterior al romànic.
L'obra integra tant il·lustracions de fotografies com plantes i alçats, croquis, documents, genealogies, biografies i tot el que es va creure necessari per ambientar bé la vida des dels inicis del segle xi fins a finals del segle xiii. Va comptar amb el finançament i l'impuls de la Fundació Enciclopèdia Catalana, la col·laboració de la Generalitat de Catalunya i l'alt patrocini de la Unesco.
El 8 de setembre de 2020 se'n va presentar la versió digitalitzada.

## Obra

* Volum I. Introducció general. Museu Nacional d'Art de Catalunya.
* Volum II i III. Osona I, i Osona II.
* Volum IV. Garrotxa.
* Volum V. Gironès, Selva, Pla de l'Estany.
* Volum VI. Alt Urgell-Andorra.
* Volum VII. Cerdanya. Conflent.
* Volum VIII i IX. Empordà I i Empordà II.
* Volum X. Ripollès.
* Volum XI. Bages.
* Volum XII. Berguedà.
* Volum XIII. Solsonès. Vall d'Aran.
* Volum XIV. Rosselló.
* Volum XV. Pallars Sobirà, Pallars Jussà.
* Volum XVI. Ribagorça.
* Volum XVII. Noguera.
* Volum XVIII. Vallès Occidental. Vallès Oriental.
* Volum XIX. Penedès, Anoia.
* Volum XX. Barcelona.
* Volum XXI. Tarragonès, Baix Camp, Alt Camp, Priorat i Conca de Barberà.
* Volum XXII. Museu Episcopal de Vic. Museu Diocesà i Comarcal de Solsona.
* Volum XXIII. Museu d'art de Girona. Tresor de la catedral. Museu diocesà d'Urgell. Museu Frederic Marés.
* Volum XXIV. Segrià. Garrigues. Pla d'Urgell, Segarra. Urgell.
* Volum XXV. Vallespir, Capcir. Donasà. Fenolleda i Perapertusés.
* Volum XXVI Tortosa i les Terres de l'Ebre. Llitera i Baix Cinca. Obra no arquitectonica dispersa i restaurada.
* Volum XXVII. Visió de síntesi. Restauracions i noves troballes. Bibliografia. Índexs generals.

## Referències

* 1 2 3 4 Pladevall i Font, Antoni «Un monument a la Catalunya romànica». Arxiu de Textos Catalans Antics. Institut d'Estudis Catalans, 19, 2000, pp. 651-660. ISSN: 2013-9535.
* ↑ «Catalunya romànica». Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Catalunya Romànica - Lloc web oficial
* «Catalunya Romànica: origen, objectius i realitat d’una gran obra». Enciclopèdia Catalana.
# Teatre romà de Djemila

El Teatre romà de Djemila és un teatre que forma part del conjunt romà de l'antiga ciutat de Cuicul, al nord-est d'Algèria, declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. El teatre tenia una capacitat per encabir entre 2.800 i 3.500 espectadors. La càvea feia 62 metres de diàmetre.
# Primera Edat

En la mitologia creada per J. R. R. Tolkien, la primera edat és un període de la Terra Mitjana que comença amb el sorgiment del Sol i acaba amb la guerra de la ira (on Mórgoth fou derrotat). La majoria de dades publicades sobre aquest període provenen del Silmaríl·lion.
Aquesta edat va conèixer la glòria dels elfs i homes de Beleríand i la seva desfeta final davant del Senyor Fosc, Mórgoth. Finalment els Vàlar, Maiar i elfs de Vàlinor van socórrer els habitants de la Terra Mitjana a causa de la súplica d'Earendil. En la guerra de la ira l'exèrcit conjunt de déus, homes, elfs i àguiles va derrotar els exèrcits de Mórgoth acabant així amb el seu regnat a Àngband i tancant-lo al Buit.

## Referències

* ↑ Tolkien, J. R. R. (1994), Christopher Tolkien, ed., The War of the Jewels, Boston: Houghton Mifflin, ISBN 0-395-71041-3, pages 342-343
* ↑ Primera Edat Arxivat 2006-10-20 a Wayback Machine. a l'Enciclopèdia d'Arda
| Precedit per: Dies dels dos arbres | Història d'Arda 1 PE - 590 PE | Succeït per: Segona Edat |
# Ogern

Ogern és un nucli de població del municipi de Bassella, a l'Alt Urgell situat a la dreta de la Ribera Salada a 489 m d'alt. bastit al voltant de l'església parroquial de Sant Serni i ambdues bandes de la carretera de Solsona a Bassella. Al cens de 2005 tenia 119 habitants.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana, Ed. 1979, Vol 10, pàg 695
# Castelfranco Veneto

Castelfranco Veneto és un municipi italià, situat a la regió del Vèneto i a la província de Treviso. L'any 2006 tenia 33.048 habitants.

## Fills il·lustres

* Vincenzo Riccati (1707-1775) matemàtic i jesuïta
* Francesco Serato (1843-1919) violoncel·lista.
# Equació irracional

Una equació irracional, anomenada també equació amb radicals, és una equació que conté la incògnita (o una expressió algebraica racional de la incògnita) sota un o més signes radicals. En matemàtiques elementals, les solucions de les equacions irracionals es busquen en el conjunt dels nombres reals, ℝ.

## Consideracions

Qualsevol equació irracional pot transformar-se en una equació algebraica racional mitjançant operacions algebraiques bàsiques, encara que aquesta equació pot tenir altres solucions i no ser equivalent a l'equació irracional. Per aquesta raó, es recomana comprovar sempre les solucions.

## Resolució

Existeixen diversos mètodes per resoldre una equació irracional però, aquests poden ser més o menys eficaços segons l'equació. Els dos mètodes bàsics són els següents:

### Mètode d'elevació

Consisteix en l'elevació successiva d'ambdós parts de l'equació al natural que faci que les arrels es cancel·len.
Exemple:
   ${\sqrt {2x+1}}=x-1$
Observació: Les possibles solucions han de ser $x\geq -1/2$, ja que l'arrel és quadrada.
S'eleven ambdós costats al quadrat:
   $({\sqrt {2x+1}})^{2}=(x-1)^{2}$
S'obté la següent equació racional:
   $2x+1=(x-1)^{2}$
Les solucions d'aquesta equació de segon grau són $x=0$ i $x=4$. No obstant això, l'única solució de l'equació irracional inicial és $x=4$, ja que, si es substitueix $x=0$ en l'equació, s'obté ${\sqrt {1}}=-1$.

### Mètode de substitució

Consisteix en aplicar un canvi de variable per transformar l'equació en racional.
Exemple:
   $2\cdot {\sqrt[{5}]{x+2}}+{\sqrt[{5}]{(x+2)^{2}}}=-1$
Observació: Les possibles solucions poden ser qualsevol real, ja que les arrels són d'ordre imparell.
Siga $y={\sqrt[{5}]{x+2}}$. Aleshores, s'obté la següent equació:
   $2y+y^{2}=-1$
L'única solució d'aquesta equació cuadràtica és $y=-1$. Desfent el canvi, s'obte la solució de l'equació irracional inicial: $x=-3$.

## Referències

* ↑ Llopis, José L. «Resolució d'equacions irracionals» (en castellà). Matesfacil. ISSN: 2659-8442 [Consulta: 9 agost 2019].
* ↑ Sapiña, R. «Equacions irracionals» (en castellà). Problemas y ecuaciones. ISSN: 2659-9899 [Consulta: 9 agost 2019].
# Lymington

Lymington és un port del Solent, al comtat de Hampshire, Anglaterra. Està situat just davant (rumb NNO) de Cowes a l'illa de Wight, a l'altre costat de l'estret del Solent.

## Visió general

La ciutat està situada a l'est de la conurbació de Bournemouth i s'enfronta a l'illa de Wight, que està connectada amb Lymington per ferri.
La població costanera comptava amb 9.385 habitants al cens de 2011, amb una economia centrada principalment en el turisme, i en el seu port esportiu que te un gran nombre d'instal·lacions, amb molts iots i velers.

### Antiguitat

El primer assentament de Lymington es troba al voltant de l'edat del ferro. Un fort turó allà es coneix avui com els Anells de Buckland. El turó i les séquies del fort han sobreviscut i l'any 1935 es van fer excavacions arqueològiques. El fort ha estat datat VI 6è segle av. J.-C. . Hi ha un altre presumpte jaciment de l'Edat del Ferro a prop, Ampress Hole. Tanmateix, l'evidència d'un assentament posterior és escassa abans del " Domesday Book " (1086).

### Edat mitjana

Lymington va néixer en un poble anglosaxó. Els jutes van arribar a la regió des de l'illa de Wight al VI VI . i va fundar un assentament anomenat Limentun . [cita necessària]. La paraula anglesa antiga tun significa una granja o llogaret, mentre que limen deriva de la paraula anglesa antiga lemanos, un om.
La ciutat està registrada al Domesday Book com "Lentune".
Al voltant de l'any 1200, el senyor de la mansió, William de Redvers, va crear el nucli de New Lymington al voltant de l'actual moll i High Street, mentre que Old Lymington comprenia la resta de la parròquia. Va donar a la ciutat la seva primera carta i el dret a fer un mercat

### Temps moderns

La ciutat esdevingué secció parlamentària el 1585, escollint dos diputats fins al 1832, quan s'amplià la seva base electoral. La seva representació es va reduir a un membre sota la Segona Llei de Reforma de 1867 i es va convertir en part de la branca de New Forest sota la Llei de Redistribució de Seients de 1885.

## Maridatges

* Mosbach (Alemanya)
* Almansa (Espanya)
L' Associació d'Agermanament coordina els intercanvis.

## Personalitats

* Richard Lyons, 1r vescomte Lyons va néixer a Lymington.
* Hi va néixer la cantant Birdy.

## Referències

* ↑ (anglès) King, Edward: A walk through Lymington , 2nd ed. (Southampton: Ensign, 1990)
* ↑ (anglès) Coates, R., 1993, The Place-Names of Hampshire, Ensign Southampton.
* ↑ (anglès) R. Bearman, ed.: Charters of the de Redvers Family and the Earldom of Devon, 1090–1217, Exeter: Devonshire Records Society, 1994.
* ↑ «Lymington International Twinning Association» (en anglès)..

## Enllaços externs

* (anglès) Lymington and Pennington Town Council website
* (anglès) 1828 guide to Lymington at Google Books
* (anglès) Lymington.com
# Suite de ''The Gadfly''

La Suite de The Gadfly, op. 97a, és una suite per a orquestra arranjada per Levon Atovmian a partir de la partitura de Dmitri Xostakóvitx per a la pel·lícula soviètica The Gadfly de 1955, basada en la novel·la homònima d'Ethel Lilian Voynich. La primera representació va ser el desembre de 1955 a la Gran Sala del Conservatori de Leningrad amb l'Orquestra Simfònica d'Estudiants del Conservatori de Leningrad dirigida per Nikolai Rabinovitx. La suite d'Atovmian difereix notablement de l'original: l'orquestració és més acolorida i econòmica, certes seccions es van transposar harmònicament i va inserir passatges de connexió de nova composició.

## Moviments

A continuació es mostren els moviments de la Suite op. 97a tal com la va organitzar Atovmian.
* Overture 03:05
* Contredanse 02:37
* Folk Feast (National Holiday) 02:44
* Interlude 02:38
* Barrel Organ Waltz 02:01
* Galop 02:03
* Introduction (Prelude) 06:18
* Romance 05:54
* Intermezzo 05:49
* Nocturne 04:13
* Scene 03:18
* Finale 03:13
La secció "Romance" de la suite, amb la seva melodia de violí solista, és coneguda per l'audiència de la televisió occidental com el tema musical de la minisèrie d'Euston Films Reilly, Ace of Spies, sobre l'aventurer rus Sidney Reilly.

## Referències

* ↑ Fay, Laurel E.. Shostakovich: A Life. United Kingdom, Oxford University Press, 2000. 355.
* ↑ «Catàleg d'obres de Dmitri Xostakóvitx» (en anglès). Sikorski Musikverlage Hamburg. [Consulta: 4 juliol 2024].
# Lorenzo Mattotti

Lorenzo Mattotti (Brescia, 24 de gener de 1954) és un comicaire, artista gràfic i il·lustrador italià. En el camp del còmic, Mattotti va guanyar un Premi Eisner el 2003 pel seu "Doctor Jekyll i Sr Hyde", mentre que els seus il·lustracions han estat publicades en revistes com: Cosmopolitan, Vogue, Newyorker, Le Monde i Vanity Fair.

## Biografia

Mattotti va néixer a Brescia (Llombardia). Va estudiar arquitectura quan era jove, però no va acabar el curs. Després d'alguns còmics tradicionals va aconseguir un estil propi. Il Signor Spartaco ser la ser el primer còmic fet sota aquesta ambició. La història es va centrar al voltant dels somnis d'un passatger del tren. Permetia que Mattotti utilitzés formes i colors en una manera prèviament no vista en el món del còmic clàssic. L'absència total d'aventura era també un canvi radical.

## Bibliografia
### Còmics

* Il Signor Spartaco (1982)
* Incidenti (1984)
* Fuochi (1986)
* Labyrinthes (1988
* Murmur (1989)
* Doctor Nefasto (1989, amb Jerry Kramsky)
* Caboto (1992, amb Jorge Zentner)
* L'Uomo alla Finestra (1992, amb Lilia Ambrosi)
* L'Arbre du Penseur (1997)
* Stigmate (1998, amb Claudio Piersanti)
* Dr Jekyll & Mr Hyde (2002, amb Jerry Kramsky)
* El rumor de la escarcha (2003, amb Jorge Zentner)
* Guirlanda (2017, amb Jerry Kramsky)

### Portfolis-Llibres

* Ligne Fragile (1999)
* Posters (2002)
* Angkor: Drawings Pastels Watercolors (2003)
* La Chambre (2004)

## Premis

* 1989 - Fuochi com a Millor obra estrangera publicada a Espanya
* 1992: nominat Best German-language Comic / Comic-related Publication en Max & Moritz Prizes, Alemanya
* 1998: Inkpot Award, Estats Units
* 2003: Eisner Award Best US Edition of Foreign Material, Estats Units
** Nominat Artwork Award al Angoulême International Comics Festival, França
** Nominat per al Outstanding Artist at the Ignatz Awards, Estats Units

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.69. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# El Gos

El Gos (antigament Castellnou del Gos) és un poble del terme municipal d'Oliola (Noguera), declarat bé cultural d'interès nacional. El 2003 tenia 22 habitants.

## Descripció

Es troba a l'extrem nord-oest del terme municipal, al límit amb el d'Artesa de Segre i al costat de la carretera C-14, a l'altura del km. 111. Dista en línia recta 3,5 km del cap de municipi, amb el qual es comunica directament per camins rurals i indirectament a través de les carreteres C-14 i LV-3134. L'església de Sant Sebastià del Gos és un quilòmetre més a llevant, i uns 100 m més enllà es troba Cal Mallol.
Es tracta d'un petit nucli poblacional, de menys d'un desena d'immobles, situat sobre un turó que s'eleva uns 20 m respecte els camps del voltant, la qual cosa li atorga un aspecte acastellat. Només té un carrer (el carrer Únic) que envolta l'illa de cases central, a part del carrer de la Pujada que mena al nucli des de la carretera.

## Història

El lloc de «Lo Gos» apareix entre els pobles que formaven part de la baronia d'Oliola el segle xv, després de la desfeta del comtat d'Urgell el 1415. L'origen de l'assentament sembla lligat a l'existència d'una fortificació (actualment desapareguda), com indica l'antic topònim Castellnou.
El 1632 era propietat de Dalmau III de Queralt, comte de Santa Coloma i futur virrei de Catalunya. El 1752 és esmentat «Diego Raymundo Seguí y Casanova, Barón del Castillo, lugar y término de Castellnou del Gos». El 1804, Carles IV va nomenar cavaller Josep Francesc Saguí i Minguella, senyor de Castellnou del Gos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Castellnou del Gos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «251500 Oliola». Idescat. [Consulta: 6 novembre 2024].
* ↑ «Cal Mallol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «El Gos». Pobles abandonats.
* ↑ «Significado del apellido SAGUÍ». Libro de Armoría.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Saguí
* Casa Josep i Llogari Serra

## Enllaços externs

* «El Gos». Pobles abandonats.
# Calyptomena

Calyptomena és un gènere d'ocells de la família dels caliptomènids (Calyptomenidae), antany inclòs als eurilàimids.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per tres espècies:
* Calyptomena viridis - becample verd
* Calyptomena hosii - becample de Hose
* Calyptomena whiteheadi - becample de Whitehead

## Referències

* ↑ «Calyptomena Raffles, 1822» (en castellà). [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «NZ wrens, Sapayoa, asities, broadbills, pittas – IOC World Bird List». [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «Eurilaimo verde - eBird» (en castellà). [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «Eurilaimo de Hose - eBird» (en castellà). [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «becample de Whitehead - eBird». [Consulta: 7 novembre 2024].
# Estació de Can Ros

Mapa FGC Línia Llobregat-Anoia :
Mapa Línia metro del Baix Llobregat :
Can Ros és una estació de ferrocarril on s'hi aturen trens de les línies suburbanes S3, S4, S8 i S9, i de rodalia R5 i R6 a la Línia Llobregat-Anoia de FGC. Es tracta de l'estació terminal de la línia S3, situada al nord de la població de Sant Vicenç dels Horts a la comarca del Baix Llobregat. Es va inaugurar l'any 1972 per donar servei a una part de la ciutat de creixement recent i que es trobava allunyada de l'única estació existent a l'època a la localitat, tot i que actualment es troba prop del centre de la seva àrea urbanitzada.
Aquesta estació es troba dins de la tarifa plana de l'àrea metropolitana de Barcelona, on qualsevol trajecte entre dos dels municipis de l'àrea metropolitana de Barcelona valida com a zona 1.
El 1972 es va construir un baixador d'una sola andana i via a la línia Barcelona-Martorell d'ample mètric inaugurada el 1912. L'estructura original de l'estació va ser remodelada per Bach-Mora Arquitectes l'any 1991 passant a tenir un accés inferior i una andana central. La reestructuració va suposar la construcció d'una segona via aprofitant el desdoblament de la línia. Aquesta actuació la va fer candidata als Premis FAD de 1991 així com al premi Brunel als Premis de Disseny Visual en el Transport Ferroviari d'Utrecht de 1992.

## Serveis ferroviaris

Línia Llobregat-Anoia de FGC :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Barcelona - Pl. Espanya | Sant Vicenç dels Horts | terminal | terminal |
| Barcelona - Pl. Espanya | Sant Vicenç dels Horts | Quatre Camins | Olesa de Montserrat |
| Barcelona - Pl. Espanya | Sant Vicenç dels Horts | Quatre Camins | Martorell-Enllaç |
| Barcelona - Pl. Espanya | Sant Vicenç dels Horts | Quatre Camins | Quatre Camins |
| Barcelona - Pl. Espanya | Sant Vicenç dels Horts | Quatre Camins | Manresa-Baixador |
| Barcelona - Pl. Espanya | Sant Vicenç dels Horts | Quatre Camins | Igualada |

## Referències

* ↑ «Can Ros FGC». FGC. [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «Una tarifa plana pel transport públic de tota l'àrea metropolitana de Barcelona». Nació Digital. [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ «Can Ros». Trenscat. [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «Can Ros». Arquitectura Catalana. [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «Estació ferroviària de Can Ros». Bach Arquitectes. [Consulta: 7 novembre 2024].

## Vegeu també

* Estació de Sant Vicenç dels Horts
* Llista d'estacions de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Enllaços externs

* Can Ros al web oficial de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya.