OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leon Mirsky

Leon Mirsky (rus: Леонид Ильич Мирский) (Rússia, 19 de desembre de 1918 - Sheffield, 1 de desembre de 1983) va ser un matemàtic anglès nascut a Rússia.

## Vida i obra

El seu nom de naixement era Leonid, però sempre se'l va conèixer com Leon. Els seus pares, un metge i una dentista, volien marxar de Rússia després de la Revolució d'Octubre de 1917. però les autoritats els ho van impedir; tot i així van aconseguir que el seu fill anés a Alemanya el 1926 a casa d'uns oncles. El 1933, amb l'arribada al poder dels nazis, els oncles van decidir establir-se a Anglaterra, on el jove Leon Mirsky va fer els estudis secundaris al Herne Bay College. El 1936 va ingressar al King's College de Londres per estudiar matemàtiques, especialitat en la qual es va graduar el 1940. L'any següent, en ser evacuada la universitat a Bristol, va obtenir el màster a la universitat de Bristol sota la direcció d'Edward Linfoot. El 1942 va ser nomenat professor ajudant a la universitat de Sheffield de la qual ja no es va bellugar fins a la seva jubilació el 1983, excepte dos cursos que va estar a Manchester (1944-45) i a Bristol (1951-52). Va morir sobtadament uns mesos després de jubilar-se.
Mirsky va ser autor de dos llibres, un d'àlgebra lineal i l'altre de combinatòria, i de prop d'un centenar d'articles científics; a més de ser un dels editors de les obres completes d'Edmund Landau i l'editor d'un llibre commemoratiu de l'aniversari de Richard Rado. El seus camps de treball van ser la teoria de nombres, l'àlgebra lineal i la combinatòria, específicament en teoria transversal. En aquest darrer camp va demostrar el teorema que porta el seu nom i que estableix que la mida de la cadena més gran d'un dígraf és igual al nombre més petit d'anticadenes en que es pot particionar el dígraf.

## Referències

* ↑ Burkill et al., 1986, p. 195.
* ↑ Burkill i Perfect, 1984, p. 1.
* ↑ Burkill et al., 1986, p. 196.
* ↑ Burkill i Perfect, 1984, p. 6.
* ↑ Burkill et al., 1986, p. 204-206.
* ↑ Burkill et al., 1986, p. 198-199.
* ↑ Burkill i Perfect, 1984, p. 4-5.
* ↑ Burkill et al., 1986, p. 201-203.
* ↑ Geretschlager, 2020, p. 65-66.

## Bibliografia

* Burkill, H.; Perfect, Hazel «Leon Mirsky, 1918–1983» (en anglès). Linear Algebra and its Applications, Vol. 61, Num. 1, 1984, pàg. 1-10. DOI: 10.1016/0024-3795(84)90017-X. ISSN: 0024-3795.
* Burkill, H.; Hooley, C.; Ledermann, w.; Perfect, Hazel «Leon Mirsky» (en anglès). Bulletin of the London Mathematical Society, Vol. 18, Num. 2, 1986, pàg. 195-206. DOI: 10.1112/blms/18.2.195. ISSN: 1469-2120.
* Geretschlager, Robert. Engaging Young Students In Mathematics Through Competitions (en anglès). World Scientific, 2020. ISBN 978-9-8112-1125-6.
* Soifer, Alexander. The Mathematical Coloring Book (en anglès). Springer, 2009. ISBN 978-0-387-74642-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Leon Mirsky» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Lü Xiang

    En aquest nom xinès, el cognom és Lü.
Lü Xiang :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 呂翔 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 吕翔 |
Lü Xiang va ser un general militar servint sota el senyor de la guerra Yuan Shao durant el període la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Ell era el germà de Lü Kuang, que també servia sota Yuan Shao. Els germans es van rendir a Cao Cao després de la mort de Yuan Shao. Es van unir al general de Cao Cao Cao Ren per atacar al senyor de la guerra Liu Bei a Xinye però van ser derrotats. Lü Xiang va ser mort per Zhang Fei en eixa batalla.

## Referències

* ↑ de Crespigny, Rafe. Imperial warlord : a biography of Cao Cao 155-220 AD. Leiden Boston: Brill, 2010, p. 214. ISBN 978-90-04-18522-7.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
# Antics macedonis

Els macedonis (grec antic: Μακεδόνες, Makedónes o Μακεδνοί, Makednói) eren els habitants de Macedònia i de les comarques properes.
Segons Heròdot portaven el nom d'un ancestre epònim, Macèdon, fill de Licàon, del qual descendien els arcadis, o de Macèdon, el germà de Magnes, fill d'Èol i d'Enàrete. Ocasionalment hom els anomenava maquetes i el país Macètia (Μακετία).
Altres vegades eren considerats un poble dòric o bé amb grans similituds amb els il·liris, però la seva llengua, l'antic macedoni, era molt diferent. Es tracta d'una llengua parenta del grec, considerada pels antics com a pròxima al tessali i l'arcadi. Algunes paraules d'origen macedoni que no apareixen al grec s'han conservat al llatí. Els antics no els consideraven autèntics grecs, però els diferenciaven dels il·liris, tracis i epirotes i els assimilaven més amb els tessalis. El 504 aC o potser el 500 aC el rei Alexandre I de Macedònia va participar en els Jocs Olímpics, on només els grecs podien participar, i la seva inclusió en els Jocs va ser impugnada per altres participants que negaven que un macedoni fos grec. L'Hel·lanòdica (el jutge dels Jocs) va examinar la seva argumentació, que es basava en que era argèada, descendent dels grecs de la polis d'Argos, i va permetre a Alexandre de participar. Alexandre va obtenir un triomf.
Els macedonis eren diverses tribus que vivien a les muntanyes o a les planes però que es distingien entre elles tot i reconèixer un origen comú (elimiotes, orestes, lincestes i altres). El nucli central dels macedonis era a Eges.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, I, 56
* ↑ Lendering, Jona. «Macedonia (2)». Livius. [Consulta: 27-X-2020].
* ↑ Heròdot. Històries, V, 22
* ↑ Diodor de Sicília. Bibliotheca historica, VIII, 60
# Insígnia d'identificació del servei de combat

La insígnia d'identificació del servei de combat (anglès: Combat Service Identification Badge - CSIB) és una insígnia heràldic metàl·lic que es porta al costat dret de l'uniforme de servei de l'exèrcit dels Estats Units que identifica de manera única el servei de combat d'un soldat amb les principals formacions de l'exèrcit dels Estats Units.

## Descripció

La insígnia de màniga d'espatlla-antic servei de guerra també es va portar a l'uniforme verd "Classe A" de l'exèrcit, fins que aquest uniforme es va suspendre el 2015.
Els CSIB són dispositius metàl·lics i esmalts platejats o daurats de 2 polzades (5,08 cm) d'alçada i que consisteixen en un disseny similar a la unitat insígnia d'espatlla (Shoulder Sleeve Insignia - SSI).

## Lluïment

La insígnia d'identificació del servei de combat es porta a la butxaca inferior dreta per als soldats homes i al costat dret paral·lela a la cintura per a les dones soldats. Els soldats poden portar el CSIB amb el nou uniforme blau de servei de l'exèrcit, classe A i classe B. La CSIB no es pot fer servir amb l'uniforme de combat de l'exèrcit (ACU) o l'interromput uniforme verd de l'exèrcit. Els soldats nord-americans continuaran portant la insígnia d'espatlla de la màniga atenuada-Antic servei de guerra a la màniga dreta de la brusa de l'ACU per indicar el servei de combat. El CSIB ocupa el cinquè lloc en l'ordre de prelació dels distintius d'identificació.

## Referències

* ↑ Jahner, Kyle «The end of the Green Service Uniform: 1954–2015» (en anglès). Army Times, 01-10-2015.
* ↑ Combat Service Identification Badge United States Army, Retrieved 25 January 2011.
* ↑ AR 670-1, para 29-18. See the ALARACT Message # 202-2008 paragraph 11 for further clarification.

## Enllaços externs

* U.S. Army webpage on the Army Service Uniform
* CSIBs on Institute of Heraldry website
* Army Times article; Green Class A uniforms out
# HMS Monmouth (1901)

L'HMS Monmouth va ser un creuer cuirassat de la Royal Navy amb un desplaçament de 9.800 tones. Va ser enfonsat a la batalla de Coronel, a les costes de Xile, l'any 1914.
Va ser construït l'any 1901 amb un armament principal format per 14 canons de tir ràpid de 6 polzades, aquest armament era lleuger en comparació amb altres creuers cuirassats. A més a més bona part dels canons situats al buc es trobaven tan a prop de la línia de flotació que no es podien utilitzar amb la mar moguda. El blindatge també era relativament lleuger per la tipologia de vaixell i, tal com es va demostrar, era fàcilment penetrable pels projectis d'artilleria. Va servir a l'Estació de la Xina entre 1906 i 1913, passant a la Flota de Reserva el gener de 1914.
En esclatar la Primera Guerra Mundial va tornar al servei actiu com a part del 4t Esquadró de Creuers (o de les Índies Orientals) sota el comandament de l'almirall Sir Christopher Cradock. Va participar en la batalla de Coronel a les costes de Xile l'1 de novembre de 1914. Sobrepassat pels adversaris i amb una tripulació inexperta va ser danyat i finalment enfonsat. Es va trobar en una situació de desavantatge degut a les condicions ambientals, amb el temps tempestuós evitant que pogués utilitzar parts dels canons. A l'inici de la batalla projectils dels canons principals de calibre 21 cm de l'SMS Gneisenau van penetrar el blindatge de la torreta d'artillera de proa destruint el canó i provocant un incendi. Altres impacte van provocar greus danys que el van obligar a abandonar la línia de batalla. Quan va ser clar que el Monmouth estava fora de combat el Gneisenau va canviar d'objectiu atacant l'HMS Good Hope. Poc després el Monmouth va ser atacat pel creuer lleuger SMS Nürnberg, comandat pel Kapitän zur See Karl von Schönberg, que el va acabar d'enfonsar amb 75 trets dels canons de 105 mm a curt abast. Tant el Monmouth com el Good Hope van ser enfonsats amb unt total de 1.570 baixes (no hi va haver cap supervivent).

## Referències

* ↑ «HMS Monmouth». The Coronel Memorial, 2011. Arxivat de l'original el 2011-05-14. [Consulta: 23 abril 2012].
* ↑ Sondhaus, Lawrence. The Great War at Sea A Naval History of the First World War (en anglès). Cambridge University Press, 2014, p. 75-76. ISBN 9781139992534.

## Bibliografia

* Geoffrey Bennet. Coronel and the Falklands. Birlinn Limited, 2000. ISBN 1-84158-045-7.
* Jane's Fighting Ships of World War I. Studio Editions, 1990. ISBN 1-85170-378-0.
* Gerhard Wiechmann (ed.): Vom Auslandsdienst in Mexiko zur Seeschlacht von Coronel. Kapitän zur See Karl von Schönberg. Reisetagebuch 1913-1914, Bochum 2004.
# Amfídicos

Amfídic o Amfídicos (en grec antic: Ἀμφίδικος)va ser un mític militar tebà, fill d'Àstac, que en la guerra dels set Cabdills contra la seva ciutat, va matar Partenopeu. Segons Eurípides fou Periclimen el que va matar Partenopeu.

## Referències

* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, III, 6, 8
# Bertrand Vecten

Bertrand Vecten (francès: Bertrand Benoît Marie Vecten) (Compiègne, 26 de febrer de 1972) és un remer francès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1990.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atlanta, on va guanyar la medalla de plata en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món de rem de 1997.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Bertrand Vecten». [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «World Rowing - Bertrand VECTEN» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-03-17. [Consulta: 20 abril 2024].
# Hanníbal (amic d'Adhèrbal)

Hanníbal (en púnic: 𐤇𐤍𐤁𐤏𐤋, ḥnbʿl; grec antic: Ἀννίβας, Annibas, llatí: Hannibal) va ser un general cartaginès que participà en el setge de Lilibèon (250 aC) durant la Primera Guerra Púnica.
Els cartaginesos el van elegir, com a oficial naval distingit i amic de l'almirall Adhèrbal, per dirigir la flota destinada a aixecar el setge de Lilibèon l'any 250 aC, que estava blocada pels romans per terra i mar. Va sortir de Cartago amb cinquanta vaixells i va arribar a les illes Eguses, on es va aturar a l'espera de vents favorables. A tota vela, va aconseguir arribar a Lilibèon abans que els romans poguessin reunir les seves naus per oposar-s'hi. Així va poder desembarcar deu mil homes i abundants provisions.
A continuació, va eludir per segona vegada la flota romana i va sortir cap a Drèpana, on es va trobar amb Adhèrbal. L'any següent (249 aC), Adhèrbal derrotaria el cònsol Publi Claudi Pulcre a la batalla de Drèpana, però no consta que Hanníbal participàs en aquesta batalla, encara que és molt probable.
Segons Orosi, aquest Hanníbal era fill d'Hamílcar, vencedor a la batalla de Terma. Altrament, també s'ha dit que podria ser el mateix Hanníbal que va lluitar a la Guerra dels Mercenaris. Cal no confondre'l amb Hanníbal el Rodi ni amb Hanníbal, fill d'Hanníbal Giscó, que també participaren en el setge de Lilibèon.

## Referències

* 1 2 «Hannibal 6». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). «Hannibal». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 16 desembre 2022].
# Ielena Bréjniva

Ielena Víktorovna Bréjniva (en rus Елена Викторовна Брежнива) (Tula, 4 de gener de 1990) és una ciclista russa especialista en el ciclisme en pista. S'ha proclamat campiona d'Europa en velocitat per equips, el 2013 i el 2014.
El 2016 va ser suspesa durant quatre anys per violar els criteris antidopatge.

## Palmarès

* 2013
** Campiona d'Europa en Velocitat per equips (amb Olga Streltsova)
** Campiona de Rússia en Velocitat per equips
** Campiona de Rússia en Keirin
* 2014
** Campiona d'Europa en Velocitat per equips (amb Anastassia Vóinova)

## Referències

* ↑ «La ciclista rusa Elena Brezhniva suspendida cuatro años por dopaje». lainformacion.com, 04-02-2016 [Consulta: 12 gener 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Agaete

Agaete és un municipi situat al nord-oest de l'illa de Gran Canària, a les illes Canàries. Dintre del terme municipal destaquen la seva capçalera (el casc d'Agaete pròpiament dit), el puerto de las Nieves (a la vora de l'oceà Atlàntic, comunicat regularment per ferri amb l'illa de Tenerife) i Los Berrazales (barranc dalt, amb una exuberant vegetació). En aquesta última zona, al peu del pineda de Tamadaba, s'aixeca un antic hotel rural. L'economia d'Agaete s'ha basat històricament en l'agricultura i la pesca, però en els últims decennis el turisme s'ha convertit en el sector més important.

## Geografia física
### Localització

Agaete està situat al nord-oest de l'illa de Gran Canària, a 36,2 quilòmetres de la capital insular. Limita amb els municipis de Gáldar i Artenara i compta amb una superfície de 45,5 km², ocupant el lloc número 11 de l'illa en extensió.
La capital municipal és a 43 m s. n. m., aconseguint el municipi la seva altitud màxima en l'elevació denominada Pico de la Bandera, al massís de Tamadaba, a 1.421,9 m s. n. m

### Orografia

Una de les senyes d'identitat del municipi és el Dedo de Dios o el Roque Partido, formació rocosa amb aspecte de dit humà que s'aixeca davant de la costa. La part superior del Dedo de Dios va ser destruïda per la tempesta tropical Delta el 2005.

### Clima

Agaete presenta un clima sec àrid càlid d'acord amb la classificació de Köppen.
El mes més càlid és agost, amb una temperatura mitjana de 23,9 °C, sent el més fred gener, amb 17,6 °C. La temperatura mitjana anual és de 20,6 °C. Pel que fa a les precipitacions, el municipi registra una mitjana de 190 mm a l'any, sent el mes més plujós desembre amb 40 mm. Als mesos de juliol i agost no es registren precipitacions.

## Població

| Any | Població | Densitat |
| 1991 | 5.269 | - |
| 1996 | 6.028 | - |
| 2001 | 5.202 | 113,08/km² |
| 2002 | 5.649 | - |
| 2003 | 5.635 | 123,85/km² |
| 2004 | 5.511 | 122,2/km² |
| 2006 | 5.638 | 123,91/km² |
| 2007 | 5.710 | 125,49/km² |
| 2011 | 5.735 | 126,04/km² |
| 2021 | 5.695 | 125,16/km² |

## Referències

* ↑ «Superficie, perímetro, longitud de costa, altitud y distancia a la capital por municipios de Canarias.» (en castellà). Arxivat de l'original el 24 de gener 2024. [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ «Visor de IDECanarias. Sistema de Información Territorial de Canarias» (en castellà). [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ «Clima Agaete: Temperatura, Climograma y Temperatura del agua de Agaete». [Consulta: 24 gener 2024].
# Jahan Malik

Jahan Malik (+1408) fou un amir al servei de Xah Rukh. Pertanyia al clan kutxin (kujin) i era fill de l'amir Melket Kutxin.
Quan es va revoltar Sulayman Xah, Xah Rukh va enviar a Jahan Malik a parlamentar amb el general, però no hi va haver acord i a la tornada de Jahan Malik, el sobirà de Khurasan va enviar contra Kalat a l'amir Midrab Bahadur. L'emir turcman dels sanjaris, Kerkes, fill de Tuman Kerkes, va informar que els kara tàtars, establerts per Tamerlà a Transoxiana, havien fugit i havien arribat a la regió de Makhan. Xah Rukh va enviar allí als amirs Said Khoja, Xah Malik i Jahan Malik. Després de la revolta de Said Khoja i la victòria a Mazanderan sobre Pirak Pasha, aliat dels rebels (1406) tots els càrrecs de Said Khoja foren conferits a Jahan Malik.
El 1407 fou enviat a Ghur. Ell i un altre amir van netejar la zona de gent dispersa de Ghuri i van retornar poc després. L'amir Jahan Malik fou enviat al front d'un contingent a Balkh per assegurar el poder de Qaydu ibn Pir Muhammad (1407). Va retornar a Herat on també va anar Jahan Malik una vegada consolidat el poder de Qaydu a Balkh.
El sahib diwan (cap administratiu) Khoja Ghiyath al-Din havia estat falsificant els ingressos al tresor. Amb la complicitat o no del cap administratiu i financer Jahan Malik, aquest es va veure en la necessitat de revoltar-se amb suport de Hasan Jandar (que era parent seu) i el fill Yusuf Khalil, Saadet ibn Timurtaix i un germà; Bahlul ibn Baba Timur, Sultan Baiazet ibn Othman i l'amir Nemek també hi participaven; el 6 de maig de 1408 tots ells es van juramentar. La revolta es va anticipar perquè la conspiració va transcendir. L'amir Midrab Bahadur havia arribat del Sistan i un exèrcit havia de marxar a la zona i els conjurats es van unir a aquest exèrcit. Midrab Bahadur va empaitar als rebels que s'hi van enfrontar i el van ferir a la cara havent de ser portat a Herat i els rebels van travessar el riu Karubar. Xah Rukh els va seguir i va acampar a la vora d'aquest riu; les tropes que havien d'anar al Sistan no van tardar a passar al seu costat i els rebels, privats de suport militar, es van desbandar cadascun per un costat: Saadet, el seu germà i Ahmad Ak Bugha foren apressats a Badghis i enviats a Xah Rukh (Saadet fou executat però els altres dos van quedar lliures); Jahan Malik i Nemdek foren apressats a Makhan per l'emir Kerkes, enviats a Herat i foren executats; Hasan Jandar i Yusuf Khalil van poder arribar a Isfahan pel desert de Tabas i foren acollits per Rustem al seu ilak o campament d'estiu a Kendeman (a la pròpia Isfahan hi havia una epidèmia de pesta). Sultan Baiazet fou capturat prop de Jam però va salvar la vida per la intercessió de Ibrahim Sultan, el fill de Xah Rukh.

## Referències

* ↑ Manuscrit persa Matla-assadein ou-madjma albahrein, a Notices et extraits de la bibliotheque du Roi et autres bibliotheques, tome qatorzieme (volum 14), accesible a Google books, pàg. 75 a 80.
* ↑ Ibid, pags 101, 102
* ↑ Ibid., pags. 118 a 120
* ↑ Ibid, pàgs 124, 125, 126
# Harry Liversedge

El general de brigada Harry Bluett Liversedge (Volcano, 21 de setembre de 1894 - Bethesda, 5 de novembre de 1951) fou un marine estatunidenc, cèlebre per comandar el regiment que alçà la bandera a Iwo Jima el 23 de febrer de 1945 i que morí el 1951 després de gairebé 25 anys de servei.
Aquest èxit militar durant la batalla d'Iwo Jima serví perquè li atorguessin una segona Creu de la Marina. La primera li havien donat amb motiu dels èxits a la jungla de Nova Guinea.
Dues dècades abans, Liversedge havia destacat com a atleta. El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla de bronze en la prova del llançament de pes del programa d'atletisme.

## Millors marques

* Llançament de pes. 14,41 m (1924)
* Llançament de javelina. 56,33 m (1931).

## Referències

* 1 2 3 «Harry Liversedge Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 13 desembre 2018].
* ↑ Harry Liversedge a trackfield.brinkster.net
# Janina Ipohorska

Janina Ipohorska (15 d'agost de 1914, Lviv - 20 de setembre de 1981, Cracòvia, pseudònims: Jan Kamyczek, Alojzy Kaczanowski, Bracia Rojek)- fou una pintora polonesa, periodista, escriptora i traductora; fou autora d'un gran nombre de famosos aforismes.

## Biografia

Va estudiar a la Universitat de Lviv. També va estudiar pintura amb Felicjan Kowarski a l'Acadèmia de Belles Arts de Varsòvia. Més tard va impartir classes sobre disseny de vestuari a l'Acadèmia durant tres anys.
Ipohorsksa va ser cofundadora de la revista setmanal Przekrój i va escriure la columna d'opinió "Demokratyczny savoir-vivre". Va publicar un llibre basat en la seva columna Grzecznosc na co dzien ("Cortesia quotidiana") el 1956.
També va dissenyar conjunts i vestits per al teatre i va traduir la literatura francesa al polonès.
Va ser guionista de Kapitan Sowa na tropie, la primera sèrie de televisió de gènere policíac polonesa.
Ipohorska va morir a Rabka a l'edat de 67 anys.

## Creativitat

* Jan Kamyczek: Grzeczność na co dzień,, „Iskry” (edicions: 1955, 1956, 1959, 1969, 1972, 1974, 1978)
* Jan Kamyczek: Savoir-vivre dla nastolatków, „Horyzonty”, 1974
* Alojzy Kaczanowski Rozkoszne przedpołudnie, „Iskry”, 1961

## Exemples d'aforismes

* Są ludzie, którzy noszą kapelusz po to, by się mieć czym kłaniać. Nie wiadomo jednak po co oni noszą spodnie / Hi ha persones que porten un barret perquè puguin inclinar-se. No se sap, però, per què porten pantalons.
* Inteligencja – to, czego mężczyzna szuka w kobiecie, obejrzawszy uprzednio wszystko inne / Intel·ligència: el que busca un home en una dona, havent-ho vist tot abans.
* Możliwe, że praca nie jest rzeczą przyjemną, ale rano trzeba przecież gdzieś pójść / És possible que el treball no sigui gens agradable, però cal anar a algun lloc al matí.
* Uczmy się na błędach. Są narody, które uczą się na osiągnięciach / Aprenem dels errors. Hi ha nacions que aprenen dels èxits.
* Ge­niusz, a na­wet ta­lent po­lega nie na tym, że się wie więcej, lecz że się wie wcześniej / El geni, i fins i tot el talent, no rau en el fet de saber més, sinó de conèixer abans.
* To, co jest łat­we, zaw­sze ktoś zrobi / El que és fàcil sempre ho fa algú.
* Kwaśność jest wdziękiem cytryny / L'acidesa és l'encant d'una llimona.
* Życie jest jak tramwaj – nie ma rozmów z motorniczym / La vida és com un tramvia: no hi ha converses amb el conductor.

## Referències

* 1 2 3 4 «JANINA IPOHORSKA - THE FIRST LADY PIERWSZA OF 'PRZEKROJ' WEEKLY» (en polonès / anglès). Centre interdisciplinari de modelització matemàtica i computacional. Biblioteka Nauki.
* 1 2 «Janina Ipohorska» (en polonès). Encyklopedia Teatru Polskiego.
* ↑ «cytaty.info». Arxivat de l'original el 2018-11-25. [Consulta: 25 novembre 2018].
# Hasdrúbal (fill de Magó)

Hasdrúbal va ser un general cartaginès fill de Magó. El seu pare, ell mateix i el seu germà Hamílcar haurien fundat el poder militar de Cartago segons Justí.
Segons aquest escriptor va exercir onze vegades la direcció de l'estat (sufet) i va obtenir quatre vegades l'equivalent als honors del triomf (la institució dels honors del triomf era purament romana i no és esmentat com a cosa pròpia de Cartago més que per Justí).
Totes les seves guerres es van lliurar a territori africà contra els númides, excepte una a Sardenya que sembla que per a ell va ser desgraciada i en la que va morir el 480 aC durant la Batalla d'Himera. Va deixar tres fills: Hanníbal, Hasdrúbal i Safó que van continuar la carrera del pare, junt amb els seus cosins germans, els tres fills d'Hamílcar, que van exercir el poder a Cartago, però no s'indica cap acció concreta ni de govern ni militar.
Justí no dona cap data, però hauria viscut al segle v aC.

## Referències

* 1 2 «Hasdrubal». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.