OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marià Rossell

Marià Rossell (el Masnou, Maresme, 14 de setembre de 1771 - 1846) fou un hisendat català, primer alcalde del Masnou quan es consolidà la independència municipal.
Fou el primer alcalde del Masnou quan el poble va aconseguir la independència definitiva de Teià, l'agost de 1825, mercès al suport del rei Ferran VII. Anteriorment, el primer alcalde estricte fou Joan Fontanills, que es proclamà alcalde durant la Guerra del Francès aprofitant la Constitució de Cadis, i que fou revertit en acabar la guerra. Posteriorment, durant el Trienni Liberal, s'aprofità per tornar a constituir l'Ajuntament, del qual Marià Rossell en va ser regidor. En acabar el Trienni, l'Ajuntament fou abolit i el poble tornà a pertànyer a Teià. La independència municipal, doncs, s'aconseguí amb Marià Rossell quan l'octubre de 1825 fou investit amb títol de batlle del Masnou atorgat pel rei Ferran VII. Fou batlle fins 1827. L'any 1830 estigué a la proposta de ternes i fou designat de nou batlle per aquell any. Es presentà a les eleccions municipals de 1835 i fou elegit alcalde aquell octubre, càrrec que ocupà fins a octubre de 1836, quan ja no es presentà a les noves eleccions municipals. En aquell moment el municipi els habitants del poble es dividien, segons la professió, en terrestres i marins. Marià Rossell pertanyia al primer grup.
L'any 1969 l'Ajuntament del Masnou va posar el seu nom a un carrer lateral a la casa de la vila (passatge de Marià Rossell).

## Referències

* 1 2 Toran, Rosa. Atles electoral: els consistoris del Masnou 1812-1979. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2013.
* ↑ Toran, Rosa. Història Contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017, p. 54.
* ↑ «Títol de batlle del Masnou a favor de Marià Rossell atorgat per Ferran VII». Fonts per a la història del Masnou, 06-04-2017. [Consulta: 3 juny 2020].
# Cabinet

Un cabinet és un armari de col·leccionista inspirat en models arquitectònics, que té calaixos i portes a la part davantera. Van aparèixer durant el Renaixement, juntament amb altres tipus de taula o tocador. Alguns tenen plaques de banús i són fruit d'un treball propi de l'ebanisteria.

## Estils
### Louis-Philippe

L'estil Louis-Philippe és un escriptori, amb un altiplà rectangular, sobre el posterior, un encofrat estret (20 a 30 cm), proveït de calaixos i de prestatge per a situar els llibres i documents diversos. Conté calaixos i peus drets girats formant balustrades.

### Napoleó III

L'estil Napoleó III marca una continuïtat de l'estil Imperi cap al gabinet a escriure i els calaixos esdevenen més nombrosos.

## Exemplars característics

* cabinets de banús parisencs del castell d'Ambleville.
* el cabinet del cardinal Farnèse (segle xvi) té a quatre estàtues a la base i un tabernacle a la part superior.
* el cabinet venecià conté ivori i nacre pintats
* el cabinet Mazarin
* el cabinet florentí marroquí (1620-1630)
* el cabinet del duc de Beaufort descendent dels tallers del gran duc de toscana (1726), presentat al Liechtenstein Museum i venut 19 milions de llibres esterlins (rècord mundial per a una peça de mobiliari l'any 2004)
* el cabinet florentí de la cambra de Senyora de Staël al castell de Coppet, a Suïssa
* el cabinet plaqué d'ivori i de boscos exòtics, decorat amb pedres dures, al Museu del Louvre,
* el cabinet plaqué d'ivori i de boscos exòtics, decorat amb pedres dures, al Palau de Rosenborg a Dinamarca
* el cabinet florentí incrustat de nacre i d'ivori, amb quaranta-nou calaixos, del Castell d'Ussé

## Referències

* ↑ «Cabinet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Musée national de la renaissance : Les collections Arxivat 2013-08-02 a Wayback Machine.
* ↑ «page sur chateauxetjardins.com». Arxivat de l'original el 2019-03-15. [Consulta: 20 abril 2021].
* ↑ Musée national de la renaissance : Cabinet Farnèse Arxivat 2009-08-01 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) «GRAND DUCAL WORKSHOPS, FLORENCE (GALLERIA DEI LAVORI), BACCIO CAPPELLI, BRONZE FIGURES BY GIROLAMO TICCIATI PIETRA DURA, EBONY AND ORMOLU CABINET - "BADMINTON CABINET"». liechtensteinmuseum.at. Arxivat de l'original el 2010-09-16. [Consulta: 19 abril 2011].
* ↑ (anglès) Philippe Naughton. «Most expensive cabinet sold to prince for £19 million». timesonline.co.uk. Sunday Times. [Consulta: 19 abril 2011].
* ↑ Château de Coppet : la chambre de Mme de Stael

## Bibliografia

* R. Rouvier, El gabinet florentin, El officine, 2007
# Anthostoma

Anthostoma és un gènere de fongs de la família Diatrypaceae.
El gènere fou descrit per Theodor Rudolph Joseph Nitschke i publicat a Pyrenomycetes Germanici 1:1-169 (p. 110)
| Diatrypaceae | Eutypa Diatrype Cryptosphaeria Anthostoma Anthostoma amoenum (Nitschke) Sacc. 1882 Anthostoma gastrinoides (W. Phillips i Plowr.) Sacc. 1882 Anthostoma gastrinum (Fr.) Sacc. 1873 Anthostoma denigrans (Curr.) Sacc. 1882 Anthostoma dryophilum (Curr.) Sacc. 1882 Anthostoma plowrightii (Niessl) Sacc. 1882 Anthostoma saprophilum Ellis i Everh. 1887 Anthostoma turgidum (Pers.) Nitschke 1867 Anthostoma decipiens (DC.) Nitschke 1867 (Espècie tipus) Anthostoma cubiculare (Fr.) Nitschke 1867 Anthostoma melanotes (Berk. i Broome) Sacc. 1878 Diatrypella Libertella Eutypella Peroneutypa Quaternaria Endoxylina Fassia Dothideovalsa Rostronitschkia Leptoperidia Echinomyces Pogonospora |

## Referències

* ↑ Lumbsch TH, Huhndorf SM. «Outline of Ascomycota – 2007». Myconet. The Field Museum, Department of Botany, Chicago, USA, 13, desembre 2007, pàg. 1–58. Arxivat de l'original el 2009-03-18 [Consulta: 3 maig 2010]. Arxivat 2009-03-18 a Wayback Machine.
* ↑ Anthostoma a Dyntaxa
# Dov Ber Ben Avraham

El rabí Dov Ber Ben Avraham (en hebreu: דב בער ממזריטש) (Volínia, 1704 — Hannopil, 15 de desembre de 1772) també va ser conegut amb el nom de Maguid de Mezritch, Dov Ber va ser un deixeble del rabí Yisrael Baal Xem Tov, el fundador de l'hassidisme, i va ser escollit com el seu successor per liderar el moviment hassídic en els seus inicis. Dov Ber és considerat com un dels fundadors de la filosofia mística, i un seguidor dels ensenyaments del Baal Xem Tov.
Dov Ber, a través del seu lideratge i ensenyances, fou un arquitecte del moviment hassídic, el Maguid, va establir la seva base d'operacions a Mezritch, a Volínia. El centre de l'hassidisme fins aleshores havia estat a la vila de Medjíbij a Podíl·lia, a on el Baal Xem Tov havia concentrat la seva atenció en fer créixer un gran nombre de seguidors per fer créixer el seu moviment.
Després de la mort del Dov Ber, els seus seguidors van evitar seguir amb el lideratge unificat de les dues generacions anteriors, la tercera generació de líders hassídics va disseminar-se a través de diverses regions de l'Europa de l'Est, sota la inspiració dels fundadors de les diferents dinasties hassídiques, el moviment es va estendre ràpidament per Ucraïna, Polònia, Galítsia, i Rússia. El seu cos va ser enterrat a la vila d'Anipoli., (en ucraïnès: Ганнопіль)

## Referències

* ↑ «Chassidic Rebbe Biographies». [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ www.breslev.co.il/
# Cadena de Màrkov de temps continu

Una cadena de Màrkov de temps continu (CTMC) és un procés estocàstic continu en el qual, per a cada estat, el procés canviarà d'estat segons una variable aleatòria exponencial i després passarà a un estat diferent segons l'especifiquen les probabilitats d'una matriu estocàstica. Una formulació equivalent descriu el procés com un estat canviant segons el valor mínim d'un conjunt de variables aleatòries exponencials, una per cada estat possible al qual es pot moure, amb els paràmetres determinats per l'estat actual.
Un exemple de CTMC amb tres estats $\{0,1,2\}$ és el següent: el procés fa una transició després de la quantitat de temps especificada pel temps de retenció : una variable aleatòria exponencial $E_{i}$, on i és el seu estat actual. Cada variable aleatòria és independent i tal que $E_{0}\sim {\text{Exp}}(6)$, $E_{1}\sim {\text{Exp}}(12)$ i $E_{2}\sim {\text{Exp}}(18)$. Quan s'ha de fer una transició, el procés es mou segons la cadena de salt, una cadena de Màrkov de temps discret amb matriu estocàstica:
${\begin{bmatrix}0&{\frac {1}{2}}&{\frac {1}{2}}\\{\frac {1}{3}}&0&{\frac {2}{3}}\\{\frac {5}{6}}&{\frac {1}{6}}&0\end{bmatrix}}.$
De manera equivalent, per la propietat d'exponencials competidors, aquest CTMC canvia d'estat des de l'estat i segons el mínim de dues variables aleatòries, que són independents i de manera que $E_{i,j}\sim {\text{Exp}}(q_{i,j})$ per $i\neq j$ on els paràmetres estan donats per la matriu Q $Q=(q_{i,j})$
${\begin{bmatrix}-6&3&3\\4&-12&8\\15&3&-18\end{bmatrix}}.$
Cada entrada no diagonal $q_{i,j}$ es pot calcular com la probabilitat que la cadena de salt es mogui de l'estat i a l'estat j, dividida pel temps de retenció esperat de l'estat i. Les entrades diagonals es trien de manera que cada fila sumi 0.
Un CTMC satisfà la propietat de Màrkov, que el seu comportament depèn només del seu estat actual i no del seu comportament passat, a causa de la manca de memòria de la distribució exponencial i de les cadenes de Màrkov de temps discret.

## Referències

* ↑ Ross, S.M.. Introduction to Probability Models. 10. Elsevier, 2010. ISBN 978-0-12-375686-2.
* ↑ «16.15: Introduction to Continuous-Time Markov Chains» (en anglès). https://stats.libretexts.org,+05-05-2020.+[Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «Continuous Time Markov Chains» (en anglès). https://inst.eecs.berkeley.edu.+[Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «Lecture 4: Continuous-time Markov Chains» (en anglès). https://cims.nyu.edu. Arxivat de l'original el 2022-12-21. [Consulta: 15 abril 2023].
# Boi Guilera i Molas

Boi Guilera i Molas (Prat de Llobregat, 16 d'octubre de 1876 — Barcelona, 1956) fou un metge català. Pare del també metge Lluís Guilera i Vallhonrat.
Es llicencià en medicina a la Universitat de Barcelona el 1900 amb premi extraordinari i es doctorà a la Universitat de Madrid el 1901. De 1901 a 1909 estudià obstetrícia amb Miquel Arcàngel Fargas i Roca, de qui fou professor ajudant a la seva càtedra i metge ajudant a la seva clínica privada.
El 1915 va convèncer Enric Prat de la Riba, president de la Mancomunitat de Catalunya, de reformar el Servei de Maternitat per construir la Casa de la Maternitat de Barcelona, de la que el 1916 en fou nomenat metge numerari i director del cos facultatiu. Des de 1930 fins a la seva mort fou director del centre, i a la seva mort fou substituït per Santiago Dexeus i Font.
Entre 1917 i 1936 participà en els Congressos de Metges de Llengua Catalana, i el maig de 1928, fou soci fundador de la Societat d'Obstetrícia i Ginecologia de Barcelona. De 1934 a 1936 fou president de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques i de la Salut de Catalunya i de Balears, de la que ja n'havia estat secretari el 1908.
Un institut de batxillerat del Prat de Llobregat porta el seu nom.

## Obres

* Tractament de les septicèmies puerperals (1919)
* Grip i gestació (1921)
* Terapèutica de la distòcia (1930)
* Tractament de la peritonitis puerperal (1930)
* Superioritat de la simfisiotomia subcutània (procediment Frank Zarate) (1930)
* Maternitat i tuberculosis pulmonar (1932)
* Part estimulat (1934)
* La simfisiotomia parcial, tractament d'elecció de les desproporcions pèlvico-fetals relatives (1936)

## Referènciess

* ↑ Guilera i Molas, Boi, Galeria de Metges Catalans
* ↑ Boi Guilera Arxivat 2018-02-22 a Wayback Machine. al web de l'IEC
* ↑ Web de l'Institut Baldiri Guilera
# Combinada nòrdica als Jocs Olímpics d'Hivern de 1928

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1928 celebrats a la ciutat de Sankt Moritz (Suïssa) es disputà una prova de combinada nòrdica en categoria masculina. La competició se celebrà entre els dies 17 (prova de 18 quilòmetres d'esquí de fons) i el 18 de febrer (prova de salt amb esquís) de 1928 a les instal·lacions de Sankt Moritz.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 35 esquiadors de 14 comitès nacionals diferents:
| Alemanya (5) Àustria (1) Canadà (2) Estats Units (3) Finlàndia (2) França (3) Hongria (1) | Itàlia (1)  Japó (1) Noruega (4) Polònia (3) Suècia (1)  Suïssa (4) Txecoslovàquia (4) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Combinada | Johan Grøttumsbråten | Hans Vinjarengen | Jon Snersrud |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Noruega | 1 | 1 | 1 | 3 |
| Total | Total | 1 | 1 | 1 | 3 |

## Resultats

| Lloc | Esquiador | Total |
| 1 | Johan Grøttumsbråten | 17.833 |
| 2 | Hans Vinjarengen | 15.303 |
| 3 | Jon Snersrud | 15.021 |
| 4 | Paavo Nuotio | 14.927 |
| 5 | Esko Järvinen | 14.810 |
| 6 | Sven Eriksson | 14.593 |
| 7 | Ludwig Böck | 13.260 |
| 8 | Ole Kolterud | 13.146 |
| 9 | Otakar Německý | 12.990 |
| 10 | Bronisław Czech | 12.645 |
| 11 | Adolf Rubi | 12.625 |
| 12 | Rudolf Burkert | 12.604 |
| 13 | Stephan Lauener | 12.333 |
| 14 | Max Kröckel | 11.968 |
| 15 | Walter Glaß | 11.927 |
| 16 | David Zogg | 11.906 |
| 17 | Harald Paumgarten | 11.854 |
| 18 | Walter Buchberger | 10.906 |
| 19 | Hans Eidenbenz | 10.551 |
| 20 | Vitale Venzi | 10.416 |
| 21 | Gustl Müller | 10.114 |
| 22 | Aleksander Rozmus | 8.781 |
| 23 | Martial Payot | 7.896 |
| 24 | Stanisław Motyka | 7.531 |
| 25 | Anders Haugen | 7.447 |
| 26 | Charles Proctor | 7.208 |
| 27 | Merritt Putman | 4.853 |
| 28 | Klébert Balmat | 4.291 |
| — | Marcel Beraud | NF |
| — | Sakuta Takefushi | NF |
| — | William Thompson | NF |
| — | Franz Wende | NF |
| — | Karl Neuner | NF |
| — | Gyula Szepes | NF |
| — | Rolf Monsen | NF |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Nordic Combined at the 1928 Winter Olympics». [Consulta: 30 novembre 2024].
# Joaquim Nin i Borredà

Joaquim Nin i Borredà (Albinyana, 18 d'agost de 1964), també conegut com a Quim Nin, és un polític català, ha sigut secretari general de Presidència de la Generalitat de Catalunya en el govern de Carles Puigdemont. És militant del Partit Demòcrata. Va ser membre de Convergència Democràtica des del 1995 i president de la federació del partit al camp de Tarragona des del 2004. És batlle d'Albinyana (Baix Penedès) des del 1999.
Diplomat en Relacions Laborals per la Universitat Rovira i Virgili i tècnic superior en Prevenció de Riscos Laborals per la UPC. Té també estudis en política i administració pública per la UPF, UAB i ESADE.

## Biografia

Joaquim Nin havia treballat entre 1985 i 1990 com a cap d'informatius de Ràdio El Vendrell a més de ser el responsable comarcal de l'Oficina de Joventut l'any 1990. El 1999 va escriure juntament amb Raimon Masachs el llibre Nikita Nipón, una obra de relats breus que tracta de l'actualitat del Baix Penedès en to humorístic. Va treballar de tècnic de consum i d'ensenyament al Consell Comarcal del Baix Penedès entre els anys 1991 i 2003. Entre 2003 i 2010 va ser vicepresident de la Diputació de Tarragona, fins que va ser nomenat delegat del Govern català a Tarragona en substitució del socialista Xavier Sabaté fins que fou nomenat secretari general de Presidència el 14 de gener de 2016. Fou Secretari General del Departament d'Investigació i Universitats.

## Referències

* ↑ «Perfil i trajectòria professional dels alts càrrecs de l'Administració de la Generalitat de Catalunya». Gencat.cat. [Consulta: 24 octubre 2017].
* 1 2 «Joaquim Nin, un pes pesant de CDC a Tarragona». ara.cat. [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ «Quim Nin torna a ser escollit alcalde d'Albinyana en un ple tranquil». naciodigital.cat. [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ «Qui són els tretze secretaris generals del govern de Puigdemont?». Vilaweb, 15-01-2016 [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ «Només una dona entre els tretze secretaris generals del nou Govern». Nació digital, 15-01-2016. Arxivat de l'original el 15 de gener 2016 [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ «El fins ara delegat del Govern a Tarragona, Joaquim Nin, nou secretari de Presidència». Vilaweb, 14-01-2016. Arxivat de l'original el 24 de novembre 2016 [Consulta: 18 gener 2016].
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'Hivern de 1924

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 celebrats a la ciutat de Chamonix (França) es disputaren cinc proves de patinatge de velocitat sobre gel, tots ells en categoria masculina. Les proves es realitzaren entre els dies 26 i 27 de gener de 1924 a les instal·lacions de Chamonix.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 31 patinadors de 10 comitès nacionals diferents.
| Bèlgica (4) Canadà (1) Estats Units (6) Finlàndia (3) França (4) | Letònia (1) Noruega (5) Polònia (1) Regne Unit (4) Suècia (2) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 500 m. Detalls | Charles Jewtraw | Oskar Olsen | Roald Larsen |
| 500 m. Detalls | Charles Jewtraw | Oskar Olsen | Clas Thunberg |
| 1.500 m. Detalls | Clas Thunberg | Roald Larsen | Sigurd Moen |
| 5.000 m. Detalls | Clas Thunberg | Julius Skutnabb | Roald Larsen |
| 10.000 m. Detalls | Julius Skutnabb | Clas Thunberg | Roald Larsen |
| Combinada Detalls | Clas Thunberg | Roald Larsen | Julius Skutnabb |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Finlàndia | 4 | 2 | 2 | 8 |
| 2 | Estats Units | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Noruega | 0 | 3 | 4 | 7 |
| Total | Total | 5 | 5 | 6 | 16 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Speed Skating at the 1924 Winter Olympics». [Consulta: 30 novembre 2024].
# Alliaria

Alliaria és un gènere de plantes amb flors de la família Brassicàcia. Té només dues espècies: l'al·liària (Alliaria petiolata) que és autòctona als Països Catalans i Alliaria brachycarpa, que és endèmica del Caucas, tot i que alguns autors hi afegeixen una tercera espècie Alliaria auriculata.

## Referències

* ↑ «Brassicaceae : le genre Alliaria» (en francès). Plantes & botanique. [Consulta: 22 desembre 2014].
* ↑ de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
* ↑ «Brassicaceae : Alliaria brachycarpa» (en francès). Plantes & botanique. [Consulta: 22 desembre 2014].
* ↑ «Alliaria auriculata Kom.». The Plant List. [Consulta: 22 desembre 2014].
# Boevskita

La boevskita és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La boevskita és un tiosulfat de fórmula química Pb₄(TeO₃)₂(SO₄)(S₂O₃). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de setembre de l'any 2024. Encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «07.JA - Tiosulfats de Pb» juntament amb altres minerals com la redmondita, la steverustita o la fassinaïta. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 6127/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de beril·li de Boevsko, al districte de Kaslinsky (Óblast de Txeliàbinsk, Rússia). Aquest indret és l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Boevskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 novembre 2024].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 81». European Journal of Mineralogy, 36, 5, 21-10-2024, pàg. 917–923. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-917-2024 [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - Thiosulfates of Pb». Mindat. [Consulta: 30 novembre 2024].
# Isatis

Isatis és un gènere de plantes amb flors de la família Brassicàcia. És originari de la regió mediterrània fins a Àsia central. L'espècie més important econòmicament és el pastell (Isatis tinctoria) que també és l'única present als Països Catalans (naturalitzada).

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1990
# Afrotis

Afrotis és un gènere d'ocells de la família dels otídids (Otididae) que habita territoris oberts d'Àfrica Meridional. Clements 6a edició (2009) no reconeix aquest gènere i les seves espècies les inclou en Eupodotis.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) aquest gènere està format per dues espècies:
* sisó negre meridional (Afrotis afra).
* sisó negre septentrional (Afrotis afraoides).
Aquestes aus han estat considerades conespecífiques en el passat.

## Referències

* 1 2 «Turacos, bustards, cuckoos, mesites, sandgrouse» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 189. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Àvars

Els àvars (turc avarali = 'inestable', 'vagabund') són un poble del Caucas que viu principalment al Daguestan. Són de religió musulmana sunnita xafiïta, i el seu nom prové de l'àzeri avarali ("rodamón"), però ells s'anomenen a si mateixos maarulal. Ocupen els districtes de Buynarsk i Khasavjurt (Daguestan), però també n'hi ha a Bilokani i Zatakali (Azerbaidjan), i a les conques dels rius Koysu d'Andi, Koysu Avar, Kara Koysu i Tleyserukh. Els arcis o arčis, els andis (andis propis, akhwakhs, bagulals, botlikhs, godoberis, camalais, karates i tindis) i els dido (disos propis, tzezes, bezetes, kharshis, ginukhs i khunzals) formen part del grup àvar, però constitueixen nacionalitats separades.
L'Avaristan ocupa la part muntanyenca i poc accessible del Daguestan central, on encara es dediquen a la ramaderia transhumant de xais, i a les valls, hi ha petits horticultors en terrasses. L'artesanat tradicional és molt desenvolupat: teixit de llana, entapissat, treball de coure (auls de Yosetli i Chichiali), cuir, orfebreria i fusta (auls d'Untsukul i Betsada), ferreteria artística (auls sagratl, golotl i kakhib). La industrialització s'hi inicià el 1936.
Els àvars es divideixen en dos grups (abans federacions de tribus o bo) que al seu torn es divideixen en clans (kibil):
* El grup maarulal, que deriva el seu nom de maar ('muntanya') en rus tawlintsi, del kumik taw = 'muntanya', que vivien el nord de l'altiplà de Khunzak.
* El grup bagaulal (que vol dir "homes grollers"), que són els clans del sud.
El 1957 n'eren 200.000. Cada un dels grups parla un dialecte diferent (el khunzak al nord i els dialectes antsukh, cokh, gidatli i zakatali, al sud)
Dibir, cadi de Khunzak (1747-1827) va crear un alfabet àrab per a l'àvar, i així la literatura àvar va donar algunes figures, en què destaquen Muhammad ibn Musa de Kudatli (mort el 1708, que va escriure en àrab), el mateix Dibir, Mahmud de Betl-Kathab (1873-1919) i Hamzat Tsadasa (1873-1951), premi Lenin el 1950. L'àvar, l'utilitzen com a segona llengua les tretze nacionalitats del grup andidido i algunes altres.
Pretenen haver estat islamitzats pels àrabs. Segons una tradició llegendària, l'islam havia estat introduït per l'emir Abu-Múslim a Khunzak, on encara es mostra la seva tomba i la seva espasa. Realment, la tradició el confon amb Abu Maslama, qui hauria arribat al país en el segle xi. En aquest segle, el cristianisme i el judaisme hi predominaven i, de fet, el cristianisme de ritu georgià hi va persistir fins al segle xvi. En aquest segle xi, l'aul de Tanush (ciutat que era capital del principat àvar dels nutsal, vassall del xamkhalat dels Kazi Kumuk), va esdevenir la primera fortalesa musulmana al seu territori i centre de la islamització del país. Sembla que els governadors àrabs de Khunzak van esdevenir independents i que, finalment, van originar el Kanat Àvar al final de la curta dominació otomana del 1558 al 1606. El kanat i, per tant, els àvars, van passar a Rússia legalment el 1864. El 1921 foren inclosos al Daguestan.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2002 года». Arxivat de l'original el 2008-02-02. [Consulta: 5 març 2007].
Viccionari