OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Janja Garnbret

Janja Garnbret (Šmartno pri Slovenj Gradcu, 12 de març de 1999) és una escaladora eslovena, especialista en les proves de dificultat i blocs.
Va guanyar deu medalles en el Campionat del Món d'Escalada els anys 2016, 2018, 2019 i 2023, i sis medalles en el Campionat Europeu d'Escalada els anys 2015 i 2017 i 2022.
El 2019, Garnbret va fer història a Hachiōji en convertir-se en la primera escaladora en guanyar el títol mundial en un mateix campionat en tres disciplines diferents: dificultat, bloc i combinada.
Va guanyar la medalla d'or als Jocs Olímpics de Tòquio 2020. El 12 d'agost de 2023 va aconseguir classificar per als Jocs Olímpics de París 2024 després d'aconseguir la medalla d'or a la prova combinada del Campionat del Món de Berna.

## Palmarès internacional

Campionat del Món :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2016 | París | Or | Dificultat |
| 2018 | Innsbruck | Or | Bloc |
| 2018 | Innsbruck | Or | Combinada |
| 2018 | Innsbruck | Argent | Dificultat |
| 2019 | Hachiōji | Or Or Or | Dificultat Bloc Combinada |
| 2023 | Berna | Or Or | Bloc Combinada |
| 2023 | Berna | Argent | Dificultat |
Campionat d'Europa :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2015 | Chamonix | Argent | Dificultat |
| 2017 | Múnic | Or | Combinada |
| 2017 | Múnic | Argent | Bloc |
| 2022 | Múnic | Or | Dificultat Bloc Combinada |

## Escalada en roca

A més de la seva carrera d'escalada en competició, Janja Garnbret també és una escaladora en roca destacada, completant vies extremadament difícils. També va participar i va guanyar la prova d'escalada en bloc a Melloblocco el 2015.
El 2015 va fer a vista Avatar, una via de 8b (5.13d) a Pandora (Croàcia). El mateix any, va pujar amb èxit el seu primer 8c+ (5.14c), Miza za šest a Kotecnik, al seu país d'origen. L'any següent, va fer La Fabelita a Santa Linya, una ruta d'escalada esportiva de 8c (5.14b) en menys de 15 minuts. El 2017 va anar un pas més enllà i va escalar el seu primer 9a (5.14d), Selecció Natural, de nou a Santa Linya. Pocs dies després va escalar la seva segona via 9a, La Fabela pa la Enmienda, també a Santa Linya.

## Referències

* ↑ «Janja Garnbret». Base de dades de la IFSC (anglès)
* ↑ «Janja Garnbret fa història al campionat del món d'escalada». NacióDigital, 21-08-2019. Arxivat de l'original el 2020-08-05. [Consulta: 1r abril 2020].
* ↑ «MELLOBLOCCO 2015 – The year of the women». Arxivat de l'original el 2021-01-03. [Consulta: 30 juny 2019].
* ↑ «Janja Garnbret climbs 8b onsight in Croatia» (en anglès). [Consulta: 30 juny 2019].
* ↑ «Janja Garnbret climbs 8c+ at Kotecnik in Slovenia» (en anglès). [Consulta: 30 juny 2019].
* ↑ «Janja Garnbret flashes second 8c at Santa Linya» (en anglès). [Consulta: 30 juny 2019].
* ↑ «Janja Garnbret encadena su primer 9a con ‘Selecció natural' en Santa Linya». Desnivel, 03-01-2018. [Consulta: 30 juny 2019].
* ↑ «Santa Linya sends by Janja Garnbret and Jakob Schubert» (en anglès). [Consulta: 30 juny 2019].
# Inés Remersaro

Inés Remersaro (2 de desembre de 1992) és una estudiant, esportista i nedadora uruguaiana.

## Biografia

Va estudiar al Col·legi i Liceu Alemany de Montevideo i és llicenciada en finances de la Universitat Baptista d'Oklahoma. Va practicar handball en el seu col·legi. va competir en el Club Biguá i per Uruguai, als Jocs Panamericans de 2011 en els 100 metres estil esquena femení i en els 200 metres estilo esquena femení, acabant en 20º i 16º posició respectivament.
També va competir als Jocs Olímpics de Londres 2012, en la categoria de 100 m estilo esquena femení acabant en 43r. posició, no podent classificar-se per a les semifinals.
Per Uruguai als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016, va batre el rècord nacional i va guanyar en la seva sèrie de classificació, encara que no va ser suficient per classificar a les semifinals. La uruguaiana va finalitzar en el lloc 34° entre 46 participants, fent els 100 m lliure en 57 s i 85 centenes.
* 2016, Rècord nacional de natació 100 m lliure femení temps: 57,85.

## Referències

* ↑ Canal 10. «Nedadora Inés Remersaro va guanyar la seva sèrie i va batre el rècord nacional», 10-08-2016. [Consulta: 11 agost 2016].
* ↑ El Observador. «"En 100 m lliure tinc marge per millorar"», 19-07-2016. [Consulta: 11 agost 2016].
* ↑ Objectiu llunyà
* ↑ espectador. «Remersaro va batre el seu rècord: "Vaig aconseguir l'objectiu"», 10-08-2016. [Consulta: 11 agost 2016].
* ↑ contraatac. «Inés Remersaro va marcar nou rècord nacional», 10-08-2016. Arxivat de l'original el 2016-08-11. [Consulta: 11 agost 2016].
* ↑ El País. «Remersaro torna amb un somriure», 11-08-2016. [Consulta: 11 agost 2016].
* ↑ LR21. «Molt bona actuació de la uruguaiana Inés Remersaro en 100 m lliures». [Consulta: 11 agost 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a London2012.com Arxivat 2012-07-30 a Wayback Machine.
# Celia Barboza

Celia Barboza (La Paloma, Rocha, 1976) és una surfista, professora d'educació física i instructora de surf uruguaiana.
És campiona uruguaiana de surf, membre de l'Equip Nacional de Surfing i escriptora de la Unión de Surf del Uruguay (USU). Guanyadora el 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2006 i 2009 del Circuit Nacional de Surfing de la Unión de Surf del Uruguay, medalla de bronze en un Panamericano de Mar del Plata. Va ser cinquena al Mundial Master de Surf que es va disputar a Equador, representant a Uruguai, aconseguint així el millor resultat de surf a la història uruguaiana en un mundial de l'Asociación Internacional de Surf.

## Referències

* ↑ USU. «Celia Barboza» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-01-04. [Consulta: 9 desembre 2013].
* ↑ More Surf. «20 años de la Unión» (en castellà), 19 novembre. Arxivat de l'original el 2013-12-16. [Consulta: 9 novembre 2013].
* ↑ El Observador. «Barboza entre las seis mejores del mundo» (en castellà), 12-04-2013. Arxivat de l'original el 2013-12-14. [Consulta: 9 novembre 2013].
* ↑ Maldonado Noticias. «La surfista uruguaya Celia Barboza se clasificó 5ta en el mundial de Ecuador» (en castellà), 14-04-2013. [Consulta: 9 novembre 2013].
# Paolo Pedretti

Paolo Pedretti (Albese con Cassano, Como, 22 de gener de 1906 - Albese con Cassano, 22 de febrer de 1983) va ser un ciclista italià que va córrer durant els anys 20 i 30 del segle xx.
Va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles de 1932, en què guanyà la medalla d'or en la prova de persecució per equips, formant equip amb Nino Borsari, Marco Cimatti i Alberto Ghilardi.

## Referències

* ↑ «PEDRETTI Paolo (Mario Paolo)». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Paolo Pedretti». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Paolo PEDRETTI» (en italià). [Consulta: 3 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Paolo Pedretti a sitiodeciclismo.net
# America (Països Baixos)

America (pronunciació en neerlandès: [ɑˈmeːrikaː]) és una ciutat situada al nord de la província neerlandesa de Limburg, fundada a finals del segle xix i coneguda històricament per l'extracció de torba.

## Geografia

Actualment i des de l'1 de genr del 2001, forma part del municipi de Horst aan de Maas. El 2019 comptava amb una població de 2.030 habitants i una extensió de 24,87 km². Es troba a uns 5 km a l'est de Horts, capital del municipi, i a uns 16 km al nord-est de Venlo i de la frontera amb Alemanya.

## Història

Amèrica es va fundar a finals del segle xix com un poble miner a la línia del ferrocarril Venlo-Eindhoven per proporcionar transport per als treballadors i el trasllat del producte de l'extracció de torba. L'etimologia del nom de la ciutat és incerta, però és probable que la ciutat rebés el nom per Amèrica, ja que existeixen altres enclavaments amb noms estrangers similars a la regió de Peel, com són "Califòrnia" i "Sibèria", fundades durant la mateixa època.
L'estació de ferrocarril de la ciutat, l'estació d'Amèrica, es va inaugurar el 1866 i es va reconstruir el 1894. L'església parroquial, l'església de Sant Josep, es va acabar el 1892. L'estació de ferrocarril es va tancar el 1938 i la ciutat va ser envaïda pels alemanys durant la Segona Guerra Mundial i alliberat pels britànics el 22 de novembre de 1944. L'estació fou finalment enderrocada l'any 1970, tot i que ha estat immortalitzada en l'àlbum Station America de 1993 de la banda local Rowwen Hèze.
En els darrers anys, a mesura que l'extracció de torba ha disminuït, les torberes recuperades s'han convertit en centres de vacances i complexos de bungalows, com ara Limburgse Peel i Het Meerdal, tots dos operats per l'empresa Center Parcs Europe.

## Fills il·lustres

* Hub van Doorne, fundador de l'empresa de camions DAF.
* Bert Poels, membre de la resistència durant la Segona Guerra Mundial.
* Jack Poels, cantant i guitarrista del grup Rowwen Hèze.
* Joey Litjens, pilot de motociclisme.
* Christiaan Hesen, malnom "Rowwen Hèze" (Horst, 1853 - Steyl, 1947), figura llegendària del poble. El grup Rowwen Hèze porta el seu malnom.

## Galeria

* Estació America el 1945.
* Parròquia de Sant Josep.
* Situació d'America dins el mapa municipal.

## Vegeu també

* Amerika, colònia fabril a Alemanya.
* Amerika, poblet de la província de Drenthe.

## Referències

* ↑ «Kerncijfers wijken en buurten 2019» (en nnerlandès). Central Bureau voor de Statistiek. [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ «Comité Herdenking Bevrijding November 1944». INFO LGOG Kring Horst. Arxivat de l'original el 9 d’octubre 2022. [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ «Limburgse Peel» (en anglès). Center Parcs. [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ «Het Meerdal» (en anglès). Center Parcs. [Consulta: 3 novembre 2023].
# Antofagasta

Antofagasta és una ciutat del nord de Xile, a uns 1.400 km al nord de la capital Santiago de Xile, capital de la Regió d'Antofagasta i de la província d'Antofagasta. Amb una població de 296.905 habitants el 2002. El seu nom prové de l'idioma quítxua o aimarà: ciutat del gran dipòsit de salnitre.
Antofagasta és principalment una ciutat portuària i minera, que va pertànyer a Bolivia fins al Tractat de Pau i Amistat de 1904 entre aquest país i Xile.

## Geografia

Antofagasta és una ciutat llarga i estreta situada al sud de la península de Mejillones i al nord del Cerro Coloso. A l'est es troba la serralada xilena litoral i a l'oest l'oceà Pacífic.
Antofagasta es troba al desert d'Atacama, amb només 4 litres de pluviometria anual i amb un període de 40 anys sense pluja apreciable.

## Fills il·lustres

* Antonio Skármeta (1940) escriptor i diplomàtic

## Referències

* ↑ «Revista geológica de Chile - Aluviones históricos en Antofagasta y su relación con eventos El Niño/Oscilación del Sur». [Consulta: 12 octubre 2012].
# Arnhem

Arnhem és una ciutat de l'est dels Països Baixos, capital de la província de Gelderland. És anomenada Ernum pels locals. Està situada a la riva del Baix Rin (Nederrijn).
El municipi té una superfície de 101,53 km² (dels quals 2 km² corresponen a aigua), habitada per 162.424 persones (1 de gener del 2023). Limita al nord amb Ede, Apeldoorn i Rozendaal, a l'oest amb Renkum, a l'est amb Rheden i al sud amb Overbetuwe, Lingewaard i Westervoort.

## Nuclis de població

* Elden (Arnhem)
* Schaarsbergen

## Història

La ciutat nasqué durant l'edat mitjana al punt de separació del camí que, provinent de Nimega es dirigia envers Utrecht per una banda i Zutphen per l'altra. Va rebre drets de ciutat el 1233.
Amb encara només 19.111 habitants el 1849, Arnhem esdevingué durant la segona meitat del segle xix popular entre les elits riques de l'oest del país, que s'hi traslladaren, tot donant-li un aire refinat que li valgué sobrenoms com Haagje van het Oosten ("l'Haieta de l'Est") o Parkstad ("Ciutat Parc").
Fou molt malmesa durant la Segona Guerra Mundial.
L'any 1980 va ser la seu dels Jocs Paralímpics.

## Administració

Des de l'1 de setembre del 2017, l'alcalde del municipi és Ahmed Marcouch del Partit del Treball. Els 39 membres del consistori municipal són, des del 2022:
Resultats eleccions municipals 2022 :
| Partit | Escons |
| Esquerra Verda | 7 |
| D66 | 5 |
| VVD | 5 |
| Arnhem Centraal | 4 |
| Partit pels Animals | 3 |
| Partit del Treball | 3 |
| Partit Socialista | 2 |
| Crida Demòcrata Cristiana | 2 |
| Volt | 2 |
| DENK | 2 |
| Arnhemse Ouderen Partij | 1 |
| Unió Cristiana | 1 |
| Partit per la Llibertat | 1 |
| Fòrum per a la Democràcia | 1 |
| Font: ||

## Fills il·lustres

* Eduard Alexandre van Beinum (1900-1959) director d'orquestra
* Hendrik Lorentz (1853-1928), físic i matemàtic, Premi Nobel de Física de l'any 1902.
* Ary van Leeuwen (1875-1953), flautista.

## Agermanaments

* Gera
* Croydon
* Coventry
* Villa El Salvador
* Hradec Králové
* Kimberley

## Referències

* ↑ «Tabel: Kerncijfers wijken en buurten 2021» (en neerlandès). Centraal Bureau voor de Statistiek, 06-08-2021. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Stadsrechtenbrief» (en neerlandès). Erfgoed Gelderland. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Bevolking Arnhem 1795 - 2000.xlsx» (en neerlandès). Ajuntament d'Arnhem. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Olympische Spelen voor gehandicapten Arnhem 1980» (en neerlandès). NOC*NSF. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Arnhem wil Marcouch officieel houden als burgemeester: ‘Echt een ambassadeur’» (en neerlandès). De Gelderlander. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Gemeenteraad 16 maart 2022» (en neerlandès). Kiesraad. [Consulta: 10 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* arnhem.pagina.nl Arxivat 2006-02-05 a Wayback Machine.
* Fotografies d'Arnhem Arxivat 2020-10-24 a Wayback Machine.
# Cèsar Apezteguía Setoaín

Cèsar Apezteguía Setoaín (Barcelona, 14 de juliol de 1915 - dècada del 2000 (>2000)) va ser un pilot d'automobilisme català. El 1948 creà l'Escuderia Corso juntament amb Joan Jover, Paco Godia i Salvador Fàbregas. Quedà setè en el Gran Premi Penya Rhin d'aquell any i, formant equip amb Miguel Soler, quedà quart en el XIV Ral·li Internacional dels Alps el 1951. El 1952 guanyà amb un Jaguar el I Ral·li dels 1.000 km, organitzat per la PMB.
L'any 2000 va publicar les seves memòries al llibre "Vivencias de César Apezteguia Setoaín".

## Referències

* ↑ «Cèsar Apezteguía Setoaín». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «L'inici de l'evolució dels rallies». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 108. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ 1915-, Apezteguía Setoaín, César,. Vivencias de César Apezteguía Setoaín. [Barcelona]: Idea Books, 2000. ISBN 8482361627.
# AISA

La marca AISA és en realitat Aeronáutica Industrial Sociedad Anónima, empresa fundada per l'enginyer de camins Jorge Loring Martinez i que abans es coneixia per Loring. Havia sigut una empresa que es dedicava al Servei Tècnic Integral d'helicòpters, és a dir el manteniment, reparació, modernització, assistència tècnica, suport logístic i serveis d'enginyeria.

## Història

Després d'haver fundat l'empresa Loring Pujol i Cia, i haver dirigit l'empresa Talleres Hereter S. A., en 1934 es va constituir aquesta empresa en Madrid, per la construcció i manteniment d'avions, va construir diversos models d'avionetes, i fins i tot va arribar a construir els prototips dels autogiros C-7 i C-12 de Juan de la Cierva y Codorniu.
Durant el 1954 va adquirir l'empresa Iberavia, que també es dedicava a la construcció d'aeronaus i en 1999 passa a ser propietat de CASA, encara que va continuar operant amb el seu propi nom fins al 2002, en què CASA es va integrar en el grup EADS (European Aeronautic Defence and Space Company, Companyia Europea de Defensa de l'Espai Aeronàutic), i AISA va passar a integrar-se a Eurocopter.

## Fets importants

A més de fabricar els avions relacionats a continuació :
* GP-1 .- (1935) Projecte de González Gil.Prototip
* AISA HM1-B (INTA Huarte Mendicoa).- (1942) Avió d'entrenament difícil de maniobrar
* Loring X .- Prototip biplaça, de cabina tancada.
* AISA I-11.- (1951) Avio lleuger d'entrenament. Construïts 2 prototips.
* AISA I-11B.- (1952) Avio lleuger d'entrenament, anomenat “Vespa”, versió de producció del I-11, que va servir en el Ejército del Aire d'Espanya. Construïdes 192 unitats.
* AISA I-115 .- (1956) Variant del I-11B, amb dos seients en tàndem, en comptes dels seients un al costat de l'altre. També utilitzat per l'Exèrcit de l'Aire. Construïdes prop de 200 unitats.
* AISA GN .- (1982) Prototip d'autogir, que no va arribar a entrar en producció.
Es van realitzar assajos de rotors d'helicòpter en 1953 impulsats per estatoreacctors.

## Vegeu també

* Loring
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Referències

* ↑ «AISA-inici». Arxivat de l'original el 2009-12-22. [Consulta: 20 febrer 2011].
* 1 2 Jorge Loring Martinez
* ↑ «Huarte Mendicoa HM1-B». Arxivat de l'original el 2009-12-25. [Consulta: 8 abril 2011].
* ↑ El Motor de Aviación de la A a la Z, Ricardo Miguel Vidal, Barcelona 2010, ISBN 978-84-612-7903-6
# Zero 2 Infinity

Zero 2 Infinity és una empresa privada catalana que dissenya i opera globus de gran altitud per permetre accés proper a l'espai i a l'òrbita terrestre baixa usant una nau espacial i un llançador.
L'empresa va ser fundada el 2009 per l'enginyer aeronàutic Jose Mariano López-Urdiales, l'actual CEO. Té seu a Cerdanyola del Vallès, Barcelona, Catalunya.
Zero 2 Infinity ha estat provant globus de gran altitud i el llançament de petites càrregues útils a grans altures per a les institucions científiques i empreses comercials per provar els elements per sobre de la major part de l'atmosfera de la Terra. El seu sistema de llançament té un impacte significativament menor en el medi ambient, un avantatge sobre els sistemes convencionals. El globus de gran altitud de la companyia també es pot utilitzar per al turisme. A finals de 2016, el seu CEO va suggerir que els vols comercials podrien tenir lloc el 2018.

## Referències

* ↑ Arenas, Manu «Bloostar, la tecnología española para poner satélites en órbita, más cerca de hacerse realidad» (en castellà). Xataka | Weblogs S.L, 07-11-2015.
* ↑ Betancourt, Mark «See The World From 100,000 Feet». Air & Space, 7-2015 [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ thelocal.es. «Spain's Zero2Infinity to send tourists to space in two years». thelocal.es, 05-11-2016.
* ↑ «Zero2infinity prevé llevar personas al espacio en globos de helio en dos años» (en castellà). La Vanguardia, 24-06-2016.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Zero 2 Infinity
* Bloostar product page
* Bloon product page Arxivat 2020-03-01 a Wayback Machine.
# Percy Almstedt

Anders Percival "Percy" Almstedt (Göteborg, 30 de novembre de 1888 - Göteborg, 29 d'octubre de 1937) va ser un regatista suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de 40 m² del programa de vela. Almstedt navegà a bord del Elsie junt a Gustaf Svensson, Ragnar Svensson i Erik Mellbin.

## Referències

* ↑ «Georg Tengwall Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de setembre 2011. [Consulta: 20 octubre 2017].
* ↑ Percy Almstedt. Comitè Olímpic Suec
# Plèione (estrella)

Plèione, oficialment Pleione (28 del Taure / 28 Tauri), és el nom d'un estel del cúmul obert de les Plèiades a la constel·lació de Taure. S'hi troba a uns 440 anys llum de distància del sistema solar.
Com la resta de les Plèiades, Plèione és un estel de tipus espectral B i, juntament amb Astèrope (21 Tauri), és la menys calenta, i la seva temperatura efectiva és de 12 000 K. De tipus espectral B8Vpe, és un estel de la seqüència principal, a diferència d'altres estels de les Plèiades que són gegants o subgegants. És 190 vegades més lluminosa que el Sol i el seu radi és 3,2 vegades més gran que el radi solar. Té una massa estimada de 3,4 masses solars.
La principal peculiaritat de Plèione és el seu espectre característic, amb emissions d'hidrogen que apareixen en determinades longituds d'ona, estant classificada com una estrella Be. Aquestes emissions provenen d'un anell de gas que envolta a l'estel, i que es relaciona amb la seva alta velocitat de rotació de 329 km/s en l'equador, 165 vegades major que la del Sol. Així mateix, en cicles de 17 i 34 anys, l'estel passa per fases d'estel B normal, estrella Be i estrella Be amb embolcall. Tot això provoca canvis irregulars en la seva lluminositat, estant catalogada com una variable del tipus Gamma Cassiopeiae. Rep la denominació de variable BU Tauri, variant la seva lluentor entre magnitud aparent +4,77 i +5,50.

## Referències

* ↑ «Pleione (BU Tau): IR fading of the star in 1999 - 2007». Peremennye Zvezdy Prilozhenie, 2008, pàg. 6.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Joss Bland-Hawthorn «The Sixth Data Release of the Radial Velocity Experiment (RAVE). II. Stellar Atmospheric Parameters, Chemical Abundances, and Distances». Astronomical Journal, 2, 2020. DOI: 10.3847/1538-3881/AB9AB8.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ «Rotational Velocities of B Stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 7-2002, pàg. 359–365. DOI: 10.1086/340590.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ Name Pleione -- Double or multiple star (SIMBAD)
* 1 2 Pleione (Stars, Jim Kaler)
* ↑ BU Tauri (General Catalogue of Variable Stars)
# Precessió

La precessió és el moviment harmònic que efectua l'eix de rotació d'un sòlid no esfèric sotmès a forces exteriors. Un exemple en seria el balanceig que fa una baldufa o un giroscopi en girar, quan el seu eix instantani de rotació no coincideix amb la perpendicular a la superfície sobre la qual se situa o es desplaça el cos en rotació.
La Terra també presenta una precessió perquè el seu eix de rotació no és perpendicular al pla format pel seu moviment de translació. A causa d'aquest moviment, la posició que indica l'eix de la Terra en l'esfera celeste es desplaça seguint un cercle tancat cada 25.776 anys (any platònic, « téléos eniautos »). El cercle de la precessió té el seu centre en el pol de l'eclíptica; a conseqüència d'això, la posició dels pols celestes canvia contínuament. La precessió és causada per la força gravitatòria de la Lluna, el Sol i la resta de planetes sobre la Terra, atès que no és una esfera, sinó més aviat un esferoide oblat, més prominent a la zona equatorial. El canvi en la direcció de l'eix de rotació de la Terra provoca una variació del pla de l'equador i, per tant, de la línia de tall de tal pla amb l'eclíptica. Aquesta línia assenyala en l'esfera celeste la direcció del punt Àries, que retrograda sobre l'eclíptica, fenomen denominat precessió dels equinoccis.

## Vegeu també

* Nutació
* Trepidació

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana. Volum 18. Reimpressió d'octubre de 1992. Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 308. ISBN 84-7739-018-5.
* ↑ Mathieu, F. Platon, l’Égypte et la question de l’âme (en francès). Frederic Mathieu, p. 218. ISBN 978-2-9542395-9-0.
* ↑ Anderson, M. Plato and Nietzsche: Their Philosophical Art. Bloomsbury Publishing, 2014, p. 77. ISBN 978-1-4725-2874-2.
* ↑ Kalligas, P. The Enneads of Plotinus, Volume 1: A Commentary. Princeton University Press, 2014, p. 603. ISBN 978-0-691-15421-3.