OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jordi Ferran

Jordi Ferran és un cantant de Sabadell nascut el 1960. Va fer una breu aparició en el panorama de la Cançó durant els vuitanta sense moure's gaire de l'àmbit local, tot i que en algunes ocasions actuà com a teloner de Marina Rossell i Celdoni Fonoll.
Publicà, l'any 1990, un únic àlbum de poca difusió (Perquè sóc idiota), amb vuit temes que es mouen a cavall de la Cançó melòdica, el funky i les influències brasileres.
El disc va tenir repercussió popular, i fou el disc de la setmana per votació a la cadena Dial de Barcelona. En el disc hi participà la cantautora Maria Cinta amb dos temes de caràcter brasiler i com arranjador Carles Cases. Segons Miquel Pujadó, fou un producte d'altíssima qualitat mancat d'una adequada promoció.

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 145
* ↑ Miquel Pujadó, Serra d'Or (1990)
# Josef Čapek

Josef Čapek (pronunciació txeca: [ˈjozɛf ˈtʃapɛk]; n. 23 de març de 1887 – m. abril de 1945).
Va néixer a Hronov, Bohèmia (Imperi Austrohongarès, més tard Txecoslovàquia, ara República Txeca) el 1887. Va començar sent pintor de l'escola Cubista, per més tard desenvolupar el seu propi estil. Va col·laborar amb el seu germà Karel en nombroses obres de teatre i contes; pel seu compte va escriure l'obra de teatre utòpica ""La terra de molts noms"" i diverses novel·les, així com assaigs crítics. El seu germà el va acreditar com l'inventor del terme "robot". Com a dibuixant, va treballar per a Lidové Noviny, un diari de Praga.
A causa de la seva actitud crítica cap a Adolf Hitler i el nacionalsocialisme, va ser arrestat després de la invasió alemanya de Txecoslovàquia el 1939. Va escriure "Poemes des d'un camp de concentració"" al camp de concentració de Bergen-Belsen, on va morir el 1945.
Les seves històries il·lustrades sobre "'El gosset i la gateta'" (Pejsek a kočička) és considerat un clàssic de la literatura infantil txeca.

## Selecció de les seves obres literàries

* Lelio, 1917
* Stín kapradiny (Ombra de la falguera), 1930, novela
* Kulhavý poutník (El peregrí coix), essaig, 1936
* Země mnoha jmen (La terra de molts noms)
* Básně z koncentračního tábora (Poemes des d'un camp de concentració), publicat póstumament 1946
* Adam Stvořitel (Adam el Creador) – con Karel Čapek
* Dášeňka, čili život štěněte (Dášeňka o sigui, la vida d'un cadell) – con Karel Čapek, ilustrado por Josef
* Ze života hmyzu (De la vida dels insectes) 1921 amb Karel Čapek

## Obra pictòrica

* Fantomas (1918)
* Hlava (1913)
* Harmonikár (1919)
* Letadlo (1929)

## Referències

* ↑ Nueve cuentos y uno de propina de Josef Capek (Capek, Karel) [1389966] Siruela. Madrid. 2003. 22 cm. 228 p. il. Encuadernación en tapa blanda de editorial ilustrada. Capek, Karel 1890-1938. Cuentos. Traducción del checo de J. Mlejnkova y A. Ortiz ; ilustraciones de Josef Capek. Siruela/bolsillo. volumen coleccion(63). Capek, Josef. 1887-1945 . ISBN 8478446931
* ↑ http://librosinfantiles.net/a-partir-de-6-anos-edad/item/187-ocho-cuentos-del-perrito-y-la-gatita
# Josep Alberola Navarro

Josep Alberola i Navarro (Ontinyena, Osca, 1895 – Mèxic, 1967), fou un sindicalista, teòric anarquista i mestre lligat al moviment racionalista català. De jove es trasllada a viure a les Comarques Gironines, on participà activament en les vagues obreres del 1919-1923. Va assistir al 2n congrés de la CNT (Madrid, desembre de 1919) representant els treballadors de la localitat d'Olot, que estaven en vaga. Formà part del grup editor del periòdic "El Productor” (Blanes) i de l'Acció Social i Obrera (Sant Feliu de Guíxols).
Seguidor de les idees de Francesc Ferrer i Guàrdia, va treballar sempre a escoles de diferents indrets dels Països Catalans que impartien aquest mètode i va col·laborar en la fundació de diversos centres d'ensenyament (Barcelona, Olot, Elda, Xàtiva, Alaior, Viladecans, Fraga, etc.), destacant extraordinàriament com a orador abans de la guerra. En 1918 va dirigir l'escola del Clot (també anomenada Farigola i Natura).
No se sap amb exactitud si va participar en la fundació de la FAI però s'hi adherí des dels inicis, el 1927. Exercí de redactor en les publicacions Ética (València), El Porvenir del Obrero (Alaior), Proa, La Protesta (Buenos Aires), Redención (Alcoi), Revista Única, Solidaridad, La Revista Blanca, Solidaridad Humana (Barcelona), Tierra y Libertad (Mèxic), i també va ser administrador durant dos anys de Solidaridad Obrera; és autor del llibre Interpretación anarquista de la revolución (Lleida, 1937).
Intervingué en el tercer congrés confederal de la CNT (Madrid, juny de 1931), representant els treballadors de Manresa, Berga, Navàs, la Pobla de Lillet, Sallent i Gironella. El 1933 es traslladà a Fraga, on posà en marxa una escola racionalista que acollirà els nens i nenes de la població.
En començar la guerra, Alberola fou nomenat president del Consell Comunal de Fraga i, a l'octubre d'aquell mateix any, el designaren membre del Consejo de Defensa Regional de Aragón amb seu a Fraga, com a encarregat de la Instrucció Pública. Amb l'arribada al poder del doctor Negrín, aquest consell va ser dissolt, tot i que Alberola n'era un dels seus màxims defensors. A finals del 1937 marxà al front.
L'any 1939 s'exilià a França i després a Mèxic, on va fundar l'escola Cervantes. Va ser assassinat l'any 1967, en estranyes circumstàncies.

## Referències

* ↑ SOLÁ, Pere: Les escoles racionalistes a Catalunya 1909-1939, Barcelona, Tusquets, 1978
* ↑ GOMEZ CASAS, Juan: Historia de la FAI, Madrid, Fundación Anselmo Lorenzo, 2002
* ↑ CARRASQUER, Félix: Las colectividades de Aragón un vivir autogestionario promesa de futuro, Barcelona, Laia/Divergencias, 1986
# Josep Claresvalls

Josep de Claresvalls (Horta de Sant Joan, 1586 - agost 1651) va ser Bisbe d'Urgell i rector de la Universitat de l'Estudi General entre 1626 i 1628 conegut per haver estat espia al Vaticà del comte d'Oñate, ambaixador espanyol a Roma.

## Biografia

Josep de Claresvalls feu una llarga carrera eclesiàstica amb l'ajut del seu oncle Joan Sentís i Sunyer, bisbe de Barcelona: ardiaca, prior de santa Anna, jutge del breu, vicari general i bisbe. Amb ell va promoure la segregació de Xerta del bisbat de Tortosa.
A la dècada de 1630 dugué una intensa activitat com a diplomàtic de la Generalitat de Catalunya.
Serví a la corona fent d'administració d'hospitals de ferits de Guerra. Contrari al moviment secessionista català, fou empresonat i més endavant convidat a no residir en terra de l'enemic, motiu pel qual marxà cap a Itàlia.
L'any 1642, en agraïment al seu felipisme, obtingué el bisbat d'Urgell, càrrec que no ocupà per trobar-se fora de Catalunya. Més endavant, el papa li concedí l'arxidiaconat de Tortosa, càrrec al qual renuncià. Exercí de recaptador d'informació (espia) pel papat.
Fou rector de la Universitat de l'Estudi General entre 1626 i 1628. Va morir el mes d'agost de 1651.

## Referències

* 1 2 Sebastià, Joan Hilari Muñoz i; Coll, Enric Querol. La Guerra dels Segadors a Tortosa (1640-1651). Cossetània Edicions, 2004, p. 127-128. ISBN 978-84-9791-069-9. Disponible al Catàleg de les biblioteques de la UB.
* ↑ Jordà Fernández, Antoni. Església i poder a la Catalunya del segle xvii : La Seu de Tarragona, Scripta et documenta 46. Barcelona: Abadia de Montserrat, 1993, p. 102. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB
# Josep Prades i Gallent

Josep Pradas i Gallén (Vilafermosa, Alt Millars, 21 d'agost de 1689 - 11 d'agost de 1757) fou un compositor valencià.

## Vida

El 1700 es troba a València fent d'infant del cor de la catedral, on és possible que rebés formació de part de Joan Baptista Cabanilles. El 1712 va guanyar la plaça d'organista i mestre de capella de la parròquia d'Algemesí i el 1717 va guanyar la mateixa plaça per a l'església de Santa Maria de Castelló de la Plana. Finalment, el 1728, va arribar a ser nomenat mestre de capella de la catedral de València, on va potenciar la capella de música contractant nous músics i donant més pes a les parts instrumentals. Als vint-i-nou anys de professió va sol·licitar la jubilació al·legant problemes de salut, retirant-se al seu poble natal i instal·lant-se a l'ermita de Sant Bertomeu. Va morir poc després, probablement d'un atac d'apoplexia.

## Obres
### Música vocal religiosa en llatí

* 11 Misses
* 24 Motets
* 56 Salms
* 1 Lamentació
* 9 Càntics
* 4 Antífones
* 2 Versos
* 3 Passions

### Música vocal religiosa en castellà

* 95 "villancicos" o villancets de Nadal
* 95 "villancicos" al Corpus o al Santíssim
* 82 "villancicos" a la Mare de Déu
* 22 "villancicos" als Sants
* 5 "villancicos" a les monges
* 4 cantates
* Altres obres menors

### Música teatral

* 1 òpera, 4 "Cuatros" i altres obres menors

### Música instrumental

* Tocata a duo per a orgue

## Bibliografia

* P. Capdepón, J.M. García Laborda, T. Schmitt, R.M. Pérez Laguna. El compositor castellonense José Pradas (1689-1757) y la música de su época. Fundación Dávalos-Fletcher. Castelló de la Plana, 2001. ISBN 84-699-5974-3

## Media

* Hic est fratrum amator. Motet a Sant Vicent Ferrer per a la festa del 1740. Registre audiovisual d'accés lliure de la Seu Valentina.
* Criaturas de Dios. Espais de Llum Musical, 1 CD. (2008).
* El Gran Padre de Familias. Espais de Llum Musical, 1 CD. (2008).
* Galán Embozado. Espais de Llum Musical, 1 CD. (2008).

## Notes i referències

* ↑ No s'ha de confondre el villancet barroc (en castellà, "villancico"), que és una forma musical propera a la cantata, amb parts orquestrals, corals i àries per a solista, amb la nadala (també "villancico" en castellà), cançó o himne per celebrar el Nadal.
* ↑ Seu Valentina, Capítol Metropolità. «Festivitat de Sant Vicent Ferrer». [Durada:00:03:30]. Communio: Motet a 8 a Sant Vicent Ferrer, 09-04-2018.
# Merton Miller

Merton Howard Miller (Boston, EUA 1923 - Chicago 2000) fou un economista i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques l'any 1990.

## Biografia

Va néixer el 16 de març de 1923 a la ciutat de Boston, població situada a l'estat nord-americà de Massachusetts. Durant la Segona Guerra Mundial va treballar en la divisió Fiscal del Departament del Tresor. Va estudiar economia a la Universitat Johns Hopkins, on es va doctorar l'any 1952.
Professor des de l'any 1961 fins al 1993 de la Universitat de Chicago, el 1975 es va convertir en membre de la Societat Economètrica i el 1976 va ser president de l'Associació de Finances nord-americana. Va morir el 3 de juny de l'any 2000 a la ciutat de Chicago, situada a l'estat d'Illinois.

## Recerca econòmica

L'any 1958, en col·laboració amb Franco Modigliani, va publicar l'article "The Cost of Capital, Corporate Finance and the Theory of Investment" ("El cost del capital, les finances corporatives i la teoria de la inversió"). Aquest article sobre economia financera s'oposava al punt de vista tradicional que defensava que existia una ràtio entre deute i capital "òptim" que maximitzava el valor de la companyia i minimitzava el cost del capital. Segons el teorema de Modigliani-Miller no existeix aquesta ràtio òptima i els gestors únicament deuen tractar de maximitzar la riquesa neta de l'empresa sense preocupar-se del valor d'aquesta ràtio. El mètode pel qual van arribar a aquesta conclusió va ser l'ús de l'argument que no havia possibilitat d'arbitratge, és a dir, que no existia la possibilitat de crear una màquina de fer diners sense córrer risc permanentment. Durant els anys següents van seguir buscant arguments que reforcessin les seves premisses.
L'any 1990 fou guardonat amb el Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques pels seus estudis de la teoria econòmica enfocats en el camp empresarial, juntament amb Harry Markowitz i William Sharpe. Un premi no exempt de polèmica donada la seva utilitat puntual dins la vasta ciència econòmica.

## Enllaços externs

* «Merton Miller» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Juan Antonio Cremades Royo

Juan Antonio Cremades Royo (Saragossa, 10 de juny de 1910 - 26 de desembre de 1992) fou un advocat i polític aragonès, diputat a Corts Republicanes, governador civil de Lleida i procurador a Corts franquistes.

## Biografia

Va estudiar al Col·legi dels Jesuïtes del Salvador de Saragossa, es llicencià en dret a la Universitat de Saragossa. Amic personal de Josepmaria Escrivá de Balaguer, fou membre d'Acció Catòlica i dels Cavallers del Pilar. El 1934 es va integrar al Col·legi d'Advocats de Saragossa i treballà en el despatx d'advocats d'Emilio Laguna Azorín. El mateix any va dirigir les joventuts de l'Acció Popular Agrària Aragonesa, grup polític integrat a la CEDA, amb el que fou escollit diputat per la província de Saragossa a les eleccions generals espanyoles de 1936. En produir-se el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 es va posar de part del bàndol revoltat i va anar a la caserna de Castillejos a demanar armes. Va anar a lluitar voluntari a la guerra civil espanyola al Regiment de Girona.
Les seves bones relacions amb Ramón Serrano Suñer li va permetre que el gener de 1939 fos nomenat governador civil de Lleida. El seu nom figura en nombrosos informes utilitzats per afusellar nombrosos opositors al règim franquista de Lleida. Alhora, va ordenar tancar al camp de concentració de Miranda de Ebro refugiats jueus alemanys que fugien del nazisme, com Jenny Kehr i Max Revensburguer; Jenny fou expulsada a França i es va suïcidar a la presó de dones de les Corts el desembre de 1942. Va ocupar el càrrec fins l'abril de 1943.
Aleshores va tornar a Saragossa, on va obtenir plaça per oposició a la Cambra de la Propietat Urbana i va ser membre de l'Obra Social de la Falange. El 1948 va fundar l'associació socio-cultural aragonesista La Cadiera, que aplegava la dreta catòlica tradicional i que treballava amb el Caliu Ilerdenc (impulsor del leridanismo). També fou propagandista d'Acció Catòlica i el 1971 fou escollit procurador a Corts pel terç familiar. Deixà el càrrec després de les eleccions generals espanyoles de 1977.

## Referències

* ↑ Esquela al diari ABC, 11 de gener de 1993
* ↑ CREMADES ROYO, JUAN ANTONIO, Elecciones 16.2.1936
* ↑ Gabriela Sierra, Francisco Gracia Zaragoza en el Congreso de los Diputados. Parlamentarios durante la Segunda República, p.38
* ↑ Manel Risques, Francesc Vilanova, Ricard Vinyes Les ruptures de l'any 1939, p. 76
* ↑ Una exposición recupera la historia de los judíos que atravesaron el Pirineo, La Vanguardia, 3 de juliol de 2015
* ↑ Un libro sobre los fugitivos de los nazis en España replantea la responsabilidad del franquismo en el exterminio de los judíos, La Vanguardia, 6 de març de 2011
* ↑ DECRETO de 8 de abril de 1943 por el que se dispone cese en el cargo de Gobernador Civil de la Provincia de Lérida don Juan Antonio Cremades Royo.
* ↑ Guillermo Sáez Aznar Aquellos Abogados de Provincias. La red aragonesa de Serrano Suñer durante la Segunda República, p. 14-15
* ↑ CREMADES ROYO, JUAN ANTONIO, Elecciones 16.11.1971
# Charles J. Pedersen

Charles John Pedersen (Busan, Corea 1904 - Salem, EUA 1989) fou un químic estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1987.

## Biografia

Va néixer el 3 d'octubre de 1904 a la ciutat de Busan, situada avui dia al sud-est de Corea del Sud però que en aquells moments formava una única nació, fill de pare noruec i mare japonesa. El 1920 es traslladà als Estats Units per fer estudis d'enginyeria química a la Universitat de Dayton, a l'estat nord-americà d'Ohio. Posteriorment realitzà el seu doctorat en química orgànica a l'Institut Tecnològic de Massachusetts.
Des de 1925 fins a la seva jubilació l'any 1969 treballà a l'empresa química Du Pont. Pedersen morí el 26 d'octubre de 1989 a la seva residència de Salem, situat a l'estat de Nova Jersey, a conseqüència d'un càncer.

## Recerca científica

A la dècada del 1960 assolí la síntesi química d'un grup de compostos orgànics, els quals va denominar èters corona per la forma de la seva estructura: un anell flexible d'àtoms de carboni intercalats a intervals regulars d'anells d'oxigen. La seva recerca va demostrar que era possible fabricar en un laboratori molècules que poden reaccionar selectivament amb altres àtoms i compostos, tal com ho fan els enzims en els organismes vius.
L'any 1987 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química, juntament amb el químic nord-americà Donald J. Cram i el francès Jean-Marie Lehn, pel desenvolupament i utilització de molècules d'interacció d'alta selectivitat.

## Enllaços externs

* «Charles J. Pedersen» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Jerome Isaac Friedman

Jerome Isaac Friedman (Chicago, EUA, 1930) és un físic i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1990.

## Biografia

Va néixer el 28 de març de 1930 a la ciutat de Chicago, situada a l'estat nord-americà d'Illinois, en una família d'arrels russes. Va estudiar física a la Universitat de Chicago, sota la supervisió d'Enrico Fermi, on es doctorà el 1956.
Va iniciar els seus treballs de recerca a la Universitat de Chicago al costat d'Enrico Fermi, i es traslladà posteriorment a la Universitat Stanford, i el 1960 a l'Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT).

## Recerca científica

A Stanford, va relacionar-se amb Henry Way Kendall i Richard Edward Taylor, amb els quals inicià les seves investigacions al voltant de les partícules hipotètiques, descrites per Murray Gell-Mann i George Zweig, que resoldrien el problema de les partícules elementals (protó, electró i neutró).
La recerca d'aquest grup, iniciada primer en l'accelerador de partícules lineal de Stanford i continuada posteriorment al MIT, els va conduir a la conclusió que els quarks no són únicament un model conceptual de l'estructura de la matèria, sinó una realitat física. Per aquest treball, els tres científics foren guardonats amb el Premi Nobel de Física l'any 1990.

## Enllaços externs

* «Jerome Isaac Friedman» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# L'Esperança (Guadasséquies)

l'Esperança és un temple catòlic al municipi de Guadasséquies, a la comarca valenciana de la Vall d'Albaida. És bé de rellevància local amb identificador número 46.24.138-001. A conseqüència de la construcció de la presa de Bellús, al curs del riu Albaida, una part del nucli urbà de Guadasséquies va ser derruït, segons el projecte desenvolupat entre 1989 i 1995. L'església de Nostra Senyora de l'Esperança va ser l'únic edifici del sector que va quedar dempeus. A la part alta del poble es va edificar una església amb la mateixa advocació. L'antiga església estava abocada inicialment l'enderroc, però es va conservar gràcies a les pressions de veïns i entitats cíviques i culturals de la comarca. El 2003 va ser rehabilitada i actualment és un centre cultural.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=2575
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-01-28. [Consulta: 2 febrer 2015].
* ↑ Agustí Hernández (2013). Pobles valencians abandonats. Pàg 124. ISBN 9788461669158
# Lanfièra (Burkina Faso)

Lanfièra és una comuna (municipi) capital del departament de Lanfièra a Burkina Faso. El 2003 tenia 904 habitants.

## Història

Al segle xix es va crear un imamat sota influència de Ségou; quan Ségou va passar a al-Hadjdj Umar l'almamy va quedar de facto independent. El 1891 l'almamy Mamadou Sanogo es va fer amic de l'explorador i capità francès Louis Monteuil, que va passar uns dies a la població de camí cap a Sokoto, i va signar un tractat (3 d'abril de 1891), que establia el protectorat francès sobre tota la vall del Sourou (anteriorment ja havia signat un tractat a Bassora, al nord-oest de Bobo-Diluasso, el 20 de març de 1891).
El 24 de novembre de 1896 el capità Louis Voulet va fer executar al almamy i cap espiritual, Karamogoba Sanogo. El seu nom real era Alpha Ahmed Baba i havia nascut el 1820 havent estudiat 15 anys a Djenné (a la tornada va rebre el malnom de Karamogoba que vol dir "Gran Mestre" en dioula). El tractat ja no fou renovat per Destenave el 1897, ja que en aquesta zona res amenaçava la influència francesa.

## Notes

* ↑ Monteuil va signat després tractats amb Dori el 23 de maig de 1891 i amb Sebba o Zebba el 16 de juny de 1891

## Referències

* Burkina Faso. Cent ans d'histoire, 1895-1995 (2 volums), per Madiega Yénouyaba Georges i Nao Oumarou
# León Roldós Aguilera

León Roldós Aguilera (Guayaquil, 21 de juliol de 1942) és un advocat i polític equatorià, germà de l'expresident Jaime Roldós. Pertany a la branca equatoriana de la família Roldós d'origen català arrelada a Vilassar de Mar (Catalunya) des de fa segles. El seu avi era el vilassarenc Jaume Roldós Baleta (1861-1927) arribat al port de Guayaquil l'any 1875 i establert definitivament a l'Ecuador.
Estudià dret a la universitat de Guayaquil i fou secretari municipal de Guayaquil, durant l'alcaldia d'Asaad Bucaram, del partit Concentración de Fuerzas Populares. El 1979, el seu germà, Jaime Roldós va ser elegit president de la República, amb una aliança entre el partit Concentración de Fuerzas Populares i el partit demòcrata-cristià Democracia Popular. León Roldós va ser nomenat president de la Junta Monetària.
Jaime Roldós va morir el 24 de maig de 1981, en estavellar-se l'avió amb què viatjava; el Congrés Nacional va elegir León Roldós com a vicepresident, per completar el període constitucional (1981-1984), amb el president Osvaldo Hurtado. Roldós no va tenir una bona relació amb el president, oposant-se a algunes de les seves mesures de política econòmica, entre elles la «sucretització», mitjançant la qual l'Estat va assumir les abundants pèrdues derivades del deute extern contret per empresaris privats.
El 1994 fou escollit rector de la Universitat de Guayaquil. Posteriorment, s'ha presentat com a candidat a la presidència el 1992 pel Partit Socialista Equatorià, una segona vegada l'any 2002 com a candidat independent i finalment l'any 2006 amb la coalició RED, on s'inclou el partit Izquierda Democrática.

## Referències

* ↑ Veure l‘article “Los Roldós eran marinos” al “Diccionario biográfico del Ecuador” de R. Pérez Pimentel
* ↑ Veure Biografia de Jaume Roldós Baleta al llibre “El Vilassar dels indians” Pagès editors 2012
# Li Hong (Taoisme)

Li Hong (李弘), originari de Guanghan (廣漢), és un cap religiós xinès que l'any 370, amb Li Jinyin (李金銀), originari de Yizhou (益州), dirigí una revolta contra els Jin orientals. Pretenia ser el fill de Li Shi (李勢), l'últim sobirà dels Cheng Han, i s'anomenava Li Jinyin "rei sant" (sheng wang 聖王). El seu moviment va ser derrotat per Zhou Xiao (周虓), prefecte de Zitong.
És assimilat al taoisme com una figura messiànica que, segons certs corrents, apareixerà al final del cicle històric per salvar els que hauran adoptat la pràctica, les virtuts i els talismans d'aquests corrents. És així esmentat com el sobirà ideal que posarà la terra i el cel en ordre en el text apocalíptic Llibre dels conjurs divins de les grutes abissals (Taishang dongyuan shenzhou jing 太上洞淵神咒經). De vegades se'l considera com un avatar de Laozi, i en moltes revoltes religioses van recórrer a ell, particularment entre el segle V i la dinastia Song. Les profecies sobre l'aparença de Li Hong han estat utilitzades per legitimar nombroses rebel·lions i insurreccions, totes elles reunides al voltant de Li Hong.

## Referències i notes

* ↑ Antiga divisió administrativa a les fronteres de Sichuan i Shaanxi.
* ↑ Zizhi Tongjian, cilindre 102 (资治通鉴第102卷·晋纪二十四)
* ↑ Anna K. Seidel. "Perfect Ruler in Early Taoist Messianism: Lao-tzu and Li Hung," History of Religions, 9 (Nov., 1969 - Feb., 1970), pp. 216-247
* ↑ Stephen Bokenkamp. "Early Daoist Scriptures." University of California Press, 1999.
* ↑ Isabelle Robinet, Phyllis Brooks, Taoism: growth of a religion, (Stanford University Press: 1997), pp. 162-163.
* ↑ Eugene Yuejin Wang. Shaping the Lotus Sutra: Buddhist visual culture in medieval China (Seattle: University of Washington, 2005)