OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amrita Pritam

Amrita Pritam (31 d'agost de 1919 – 3 d'octubre de 2005) (en panjabi: ਅਮ੍ਰਿਤਾ ਪ੍ਰੀਤਮ) (transliterat: amritā prītam) (en hindi: अमृता प्रीतम, transliterat: amr̥itā prītam) va ser una escriptora índia que és considerada com la primera dona important de la literatura en llengua panjabi. Amb la separació de l'Índia després de l'època colonial britànica, es va instal·lar en la República de l'Índia el 1947.

## Primers anys

Amrita va néixer a Gujranwala, província de Panyab (avui Pakistan), i fou filla única d'un pracharak,un predicador sikh.
La seva mare va morir quan tenia 11 anys, i el seu pare i ella es van instal·lar a Lahore. Amrita va convinar els estudis amb les responsabilitats d'un adult, va començar a escriure i a publicar, i amb l'edat de 16 anys, es va casar amb un editor.

## Cisma de l'Índia

Prop d'un milió de musulmans, hinduistes, i sikhs, van morir en els alderulls que van tenir lloc després de la partició de l'Índia el 1947. Amrita Pritam va marxar a Nova Delhi, a on va començar a escriure en hindi, en comptes d'en la seva llengua panjabi occidental.
Amrita Pritam va treballar fins a 1961 per All Índia Radio. Després del seu divorci el 1960, la seva obra va ser de caràcter feminista. Algunes de les seves obres s'han traduït a diverses llengües des del panyabí occidental i el urdú, incloent obres autobiogràfiques com a Rosa negra i Segell fiscal (Raseedi Tikkat en panjabi).
El seu primer llibre que fou portat al cinema va ser Daaku (Dacoit, 1976), per Basu Bhattacharya. Amb la seva novel·la Pinjar (L'esquelet, 1970) Chandra Prakash Dwivedi, va guanyar un premi Filmare a la millor direcció artística. Amrit va ser editora de "Nagmani", una revista literària mensual en panjabi que va dirigir al costat d'Imroz durant 33 anys; encara que després de la divisió, Amrita va escriure prolíficament també en hindi. Més endavant, va fixar la seva atenció cap a Osho, i va escriure les introduccions d'alguns dels seus llibres, incloent Ek Onkar Satnam, i també va començar a escriure sobre temes d'espiritualitat i de somnis, produint obres com Kaal Chetna (Temps de Consciència) i Agyat Ca Nimantran (La trucada del desconegut). També havia publicat autobiografies, titulades, Kala Gulab (Rosa Negra) (1968), Rasidi Tiquet (El Timbre Fiscal) (1976), i Aksharon kay Saayee (Les Ombres de les Paraules).

## Referències

* ↑ Kushwant Singh, "Amrita Pritam: Queen of Punjabi Literature", The Sikh Times (The Tribune, Nov. 12, 2005)
* ↑ Jeevan Prakash Sharma, "Amrita Pritam's Novel to Be Rendered on Film", The Hindustan Times (Aug. 27, 2002)
* ↑ Amrita Pritam, La Rosa Negra por Vijay Kumar Sunwani, Language In India, Volumen 5 : 12 de desembre de 2005.
* ↑ «Libros de Amrita Pritam». Arxivat de l'original el 2016-01-17. [Consulta: 14 agost 2017].
* ↑ Un tributo para Amrita Pritam por los amantes de Osho Sw. Chaitanya Keerti, sannyasworld.com.
* ↑ Visiones de Divinidad - Amrita Pritam Arxivat 2008-09-27 a Wayback Machine. Life Positive, abril de 1996.
* ↑ Amrita Pritam Women Writing in India: 600 B.C. to the Present, por Susie J. Tharu, Ke Lalita, publicado por Feminist Press, 1991.
* ↑ Biografía de Amrita Pritam Chowk, 15 de maig de 2005.
# Freddie Hubbard

Frederick Dewayne Hubbard, conegut com a Freddie Hubbard (Indianapolis, 7 d'abril de 1938 - Sherman Oaks, Califòrnia, 29 de desembre de 2008), va ser un trompetista estatunidenc de jazz.
Es tracta d'un dels trompetistes més prestigiosos de l'era post-bop; ha fet rellevants aportacions al hard bop i a la fusió del jazz amb el soul i el funk.
Freddie Hubbard va formar el seu so a partir de la influència de Clifford Brown i Lee Morgan, i al començament dels setanta el seu so ja era plenament característic i original. No obstant això, alguns discs d'orientació comercial realitzats a la fi d'aquesta dècada van malmetre lleugerament la seva reputació. D'altra banda, just quan Hubbard, al començament dels noranta (en haver mort ja Dizzy Gillespie i Miles Davis), semblava perfectament disposat a assumir el seu paper de veterà mestre del la trompeta, els seus llavis van començar a donar-li seriosos problemes.

## Biografia essencial

Nascut i crescut a Indianapolis, Hubbard va tocar de jove amb Wes i Monk Montgomery. Es va traslladar a Nova York en 1958, on va compartir habitatge amb Eric Dolphy (amb qui a més gravaria en 1960), i va estar en els grups de Philly Joe Jones (1958-1959), Sonny Rollins, Slide Hampton i J.J. Johnson, abans de realitzar una gira per Europa amb Quincy Jones (1960-1961).
Va gravar amb John Coltrane, va participar el 1960 en el disc Free Jazz d'Ornette Coleman, va estar en el disc d'Oliver Nelson Blues and the Abstract Truth i va començar a gravar com a líder per Blue Note aquest mateix any. Hubbard va aconseguir fama tocant amb els Jazz Messengers d'Art Blakey entre 1961 i 1964 al costat de Wayne Shorter i Curtis Fuller.
Va gravar Ascension amb Coltrane (1965), Out to Lunch (1964) amb Eric Dolphy i Maiden Voyage amb Herbie Hancock i, després d'un període amb Max Roach (1965-1966), va liderar el seu propi quintet, que comptava amb el saxo alt James Spaulding.
El 1970, Freddie Hubbard va gravar dos dels seus millors discs (Red Clay i Straight Life) per la CTI. El següent, First Light (1971), segueix sent el seu registre més popular; els arranjaments són de Do Sebesky. Després dels anys gloriosos a CTI, Hubbard va cometre l'error de signar amb Columbia i gravar discos que serien molt poc apreciats pel públic i els experts.
No obstant això, el 1977, va realitzar una gira amb el quintet acústic de Herbie Hancock V.S.O.P. i en els vuitanta, en els seus enregistraments per a Pablo, Blue Noti i Atlantic, va demostrar que podia tornar als seus millors temps. Però a la fi dels vuitanta, una sèrie de problemes personals i tècnics el van fer entrar en decadència.

## Discografia essencial

   * 1960: Open Sesame (Blue Note).
   * 1961: Ready for Freddy (Blue Note).
   * 1962: Hub-Tones (Blue Note).
   * 1964: Breaking Pointe (Blue Note).
   * 1966: Backlash (Koch).
   * 1969: The Hub of Hubbard (MPS).
   * 1970: Red Clay (CTI)
   * 1971: First Light (CTI).
   * 1975: " Polar AC " (CTI Records)
   * 1980: Live at the Hague (1980) (Pablo).
   * 1982: Face to Face (Pablo/OJC).
   * 1985: Double Take (Blue Noti).
   * 1999: Above & Beyond (Metropolitan).
   * 2001: Jam Gems: Live at the Left Bank (Label M).
# Kate Bisschop-Swift

Catharina Seaton Foreman Bisschop-Veloz, coneguda com a Kate (Londres, 6 d'abril de 1834 - La Haia, 16 de maig de 1928) fou una pintora neerlandesa d'origen anglès, coneguda principalment per les seves escenes domèstiques i natures mortes.

## Biografia

Ella va ser en gran part autodidacta. A la fi de la dècada de 1860, va prendre algunes lliçons del pintor holandès, Christoffel Bisschop, es van casar el gener de 1869, i es van traslladar a viure als Països Baixos. Van habitar a Scheveningen en una vila anomenada "Frisia", a pesar que van treballar majoritàriament a Ljouwert.
El 1874, juntament amb Gerardina Jacoba van de Sande Bakhuyzen, Sientje van Houten i Margaretha Roosenboom, van pintar el Haagse weeskinderen, com a regal per a la reina Sofia de Wurtemberg amb ocasió del 25º aniversari de Sofia i el seu marit el rei Guillem III dels Països Baixos. Dos anys més tard, va ser una co-fundadora del Hollandsche Teekenmaatschappij; exhibint regularment a l'Haia, així com al Stedelijk Museum Amsterdam.
El seu marit va morir el 1904. Ella va ser nomenada membre honorari de la Reial Frisian Societat for History and Culture el 1914. Després de la seva mort, els seus treballs restants i les seves pertinences van ser transferides des de la seva vila al Museu Fries. Entre tots els objectes s'incloïa una gran selecció de les joies que se li havien donat per diversos sobirans europeus.

## Galeria

* Els orfes de la Haia
* Dona vella amb nens
* Al balcó
* Interior holandès amb quatre figures
* La vídua del pintor

## Referències

* ↑ «Listing» (en neerlandès). Documentatie van Beeldende Kunst in Zuid-Holland. [Consulta: 13 abril 2016].
* ↑ «Bisschop-sieraden in kijkkast Fries Museum» (en neerlandès). De Krant van Toen. [Consulta: 13 abril 2016].
# Nadejda Koniàieva

Nadejda Koniàieva (Txapkino, 5 d'octubre de 1931) és una atleta russa ja retirada, especialista en el llançament de javelina, que va competir sota bandera soviètica entre la dècada de 1950 i la de 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del llançament de javelina del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa d'atletisme de 1954, rere Dana Zátopková i Virve Roolaid. No guanyà cap campionat nacional de llançament de javelina, però fou segona el 1953 i 1954 i tercera el 1956. El 1954 va millor en tres ocasions el rècord del món de l'especialitat.

## Millors marques

* Llançament de javelina. 55,48 (1954)

## Referències

* 1 2 Nadejda Koniàieva a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «Самойлова (Коняева) Надежда Ефимовна | Спорт-страна.ру» (en rus). [Consulta: 30 juny 2020].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Sant Martí Sacalm

Sant Martí Sacalm, també conegut com a Sant Martí de Cantallops, i antigament anomenat Cantallops, és un poble, capital del municipi de Susqueda, a la comarca de la Selva. En el cens de 2016 tenia 28 habitants, 13 al nucli de Sant Martí i 15 en habitatges disseminats.
Al nucli hi ha l'ajuntament del municipi i l'església romànica de Sant Martí.
Sant Martí Sacalm va ser un ens local independent fins al 1846, quan va ser unit a Susqueda per la política de reducció del número de municipis. Entre el 1937 i el 1939 va restar unit a Amer. El 1965 va esdevenir capital del municipi.
A la part limítrofe amb Amer hi ha el desconegut però alhora prolífer jaciment Neolític del Puig de les Sorres on apareixien multitud de restes litiques, i també restes ibèriques i romanes més contemporànies en edat; que es coneixen que están en antigues col·leccions privades en venta procedents d'altres zones de les localitats Amer, Anglès, Sta Coloma de Farners...

## Referències

* ↑ Idescat
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860) (en català). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
# Susannah

Susannah és una òpera en dos actes amb música i llibret en anglès de Carlisle Floyd, que va escriure quan era membre de la facultat de piano de la Universitat Estatal de Florida. Aquest drama musical en dos actes, es va estrenar el 24 de febrer de 1955 a Tallahassee, Universitat de Florida.
Floyd va adaptar el relat de la història apòcrifa de Susanna i els Vells, però amb un final positiu. La història és sobre Susannah Polk, una noia innocent de 18 anys que viu en un petit poble de muntanya de New Hope Valley, a la zona sud de l'estat de Tennessee. Influenciat per les persones grans, el predicador itinerant Olin Blitch l'acusa de pecadora i és expulsada de la ciutat. En una reunió amb Blitch, Susannah es nega a penedir-se i ell mateix la pressiona per tenir relacions sexuals. Després d'això, Blitch té remordiments i intenta convèncer els ciutadans que la perdonin. Es neguen, i Susannah també es nega a perdonar-los. El germà de Susannah, Sam, torna a casa, mata a Blitch i fuig. La gent del poble intenta expulsar Susannah, però ella els apunta amb el seu revòlver i tots se'n van, excepte el seu antic amic Little Bat. Intenta seduir-la, però ella el rebutja.
Susannah és una de les òperes nord-americanes més interpretades, la segona després de Porgy and Bess. Recentment va celebrar el seu 50è aniversari amb una actuació a l'escenari on es va estrenar el 24 de febrer de 1955, al Ruby Diamond Auditoriumi de la Florida State University.

## Personatges

| Caràcter | Tessitura | Repartiment de l'estrena, 24 de febrer de 1955 |
| Susannah Polk | soprano | Phyllis Curtin |
| Sam Polk | tenor | Walter Jaume |
| Olin Blitch | baix-baríton | Mack Harrell |
| Little Bat McLean | tenor | Eb Thomas |
| Elder McLean | baríton | Harrison Fisher |
| Elder Gleaton | tenor | Kenneth Nelson |
| Elder Hayes | tenor | Dayton Smith |
| Elder Ott | baríton | Lee Esmenes Calcàries |
| La senyora McLean | mezzosoprano | Martha Kay Willis |
| La senyora Gleaton | soprano | Caterina Murphy |
| La senyora Hayes | soprano | Joan Nichy |
| La senyora Ott | contralt | Bette Jo Armstrong |

## Referències

* ↑ Susannah, música y libreto de Carlisle Floyd en Longwood Opera
# Jean-Pierre Parenteau

Jean-Pierre Parenteau (Angulema, 5 d'agost de 1944 - 27 d'octubre de 2024) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1970 i 1975. De la seva carrera destaca una victòria al Tour de l'Aude i una victòria d'etapa a la Tossa de Montbui durant la Setmana Catalana.
Quan era amateur va participar en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic de 1968 en la prova en ruta individual.

## Palmarès

Palmarès.

### Palmarès en ruta

* 1968
** Vencedor de 2 etapes al Tour del Llemosí
* 1969
** 1r a la Ruta de França
** Vencedor d'una etapa al Tour del Llemosí
* 1973
** 1r al Tour de l'Aude i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Catalana
** 1r al GP de Montauroux
* 1981
** 1r al Gran Premi de Montamisé

### Resultats al Tour de França

* 1970. 58è de la classificació general
* 1972. 38è de la classificació general
* 1973. Abandona (5a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1970. Abandona
* 1971. 51è de la classificació general
* 1973. 39è de la classificació general

## Referències

* 1 2 Fitxa a museociclismo.it
* ↑ «Jean-Pierre Paranteau Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 September 2014. [Consulta: 13 setembre 2014].
* ↑ Fitxa als Jocs Olímpics Arxivat 2014-09-14 a Wayback Machine.
# Girocòmic

La Girocòmic és una convenció de còmic, manga i entreteniment que se celebra un cap de setmana d'octubre al Palau Firal de Girona des de 2016. Compta amb activitats per a tots els públics entre els quals hi ha tallers, conferències, exhibicions, exposicions, tornejos de videojocs, concursos, passarel·les de cosplay, artesania o jocs de taula.
Des de 2017, es fa lliurament del Premi Girocòmic, que s'atorga a un autor o autora per reconèixer la seva trajectòria professional o alguna fita de la seva carrera.
| Any | Autor | Premi |
| 2017 | Jordi Bernet | A la trajectòria professional. |
| 2018 | Carlos Pacheco | A la trajectòria professional. |
| 2018 | Joan Antoni Poch | Extraodinari a la trajectòria professional. |
| 2019 | Miguelanxo Prado | A la trajectòria professional. |
| 2020 | Edició suspesa pel coronavirus. | - |
| 2021 | Joan Mundet | A la trajectòria professional. |
| 2021 | Pilarín Bayés | Extraordinari en motiu de la publicació de la seva obra número mil. |
| 2022 | Marika Vila | A la trajectòria professional. |
| 2023 | Tha | A la trajectòria professional. |
| 2024 | Jordi Lafebre | A la trajectòria professional. |
| 2024 | Roger Giménez | Autor Revelació |

## Referències

* ↑ Castillón, Xavier. «Girocòmic: del clàssic Bernet a les noves tecnologies - 13 oct 2017». [Consulta: 20 juny 2022].
* ↑ Vidal, Jaume. «L'univers del còmic s'eixampla - 14 oct 2018», 22-07-2024. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ Castillón, Xavier. «Girocòmic farà tornar Fira de Girona a la normalitat - 16 set 2021». [Consulta: 13 maig 2022].
* ↑ «Joan Mundet rep el Girocòmic 2021». [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ Vidal, Jaume. «Un dibuixant que toca el piano - 15 oct 2023», 22-07-2024. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ «La 8a edició del Girocòmic tanca amb 8.000 visitants mantenint l’assistència de les darreres edicions» (en castellà), 13-10-2024. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ Castillón, Xavier. «La Girocòmic reconeix Roger Giménez amb el Premi Santi Navarro a l'autor revelació». [Consulta: 21 octubre 2024].
# John Romita Sr.

John Victor Jazzy Romita (24 de gener de 1930, Nova York - 12 de juny de 2023) fou un historietista nord-americà de l'edat de plata del còmic, reconegut principalment pel seu treball com a dibuixant de Spiderman (L'home aranya), personatge de Marvel Comics. Va ser agregat al "Comic Book Hall of Fame" en 2002.

## Biografia

El 1947 (als 17 anys) es va graduar a l'Escola d'Art Industrial de Nova York i es va dedicar inicialment a la publicitat. Els seus primers treballs al món del còmic es van desenvolupar com entintador en diverses publicacions, fins que el 1951 va començar a col·laborar com a dibuixant amb Stan Lee, guionista de Marvel Comics.
El 1957 va abandonar Marvel Comics (en aquells dies anomenada Atles Comics), que es trobava en crisi, i se'n va anar a National Periodicals, on es va dedicar durant vuit anys a la realització d'historietes romàntiques, com la sèrie «Bonnie Taylor» per a Young Romance.
El 1965 va tornar a Marvel Comics i, després d'entintar algun número de Els Venjadors i dibuixar Daredevil, es va convertir en el dibuixant fix de la col·lecció The Amazing Spider-man a partir del número 39, sent el responsable de donar-li rostre a Mary Jane Watson, posterior esposa del del súper heroi.
Gràcies a aquest treball, John Romita Sr. adquireix una gran importància a la companyia i participa en les col·leccions d'altres personatges com Els Quatre Fantàstics o el Capità Amèrica fins a arribar a director artístic de Marvel. Amb aquest càrrec, va col·laborar en la creació de personatges com a Wovlerine o Punisher.
Es va jubilar el 1995 amb el seu últim treball Spider-Man / Kingpin: to the Death, protagonitzat per Spiderman, el seu personatge més conegut, i Daredevil, el seu personatge favorit.
En 2003 Romita va participar en la creació del número 500 de Amazing Spider-man, dibuixant les últimes quatre pàgines.
El seu fill, John Romita Jr. és també un reconegut artista de còmic.

## Referències

* ↑ Hamilton, Sue L. John Romita Sr.. ABDO Publishing Company, 2008, p. 4. ISBN 1617842680.
* ↑ Cavna, Michael. «The 'Riffs Interview: Artist JOHN ROMITA JR. talks family business, Big Daddies & the 'Kick-Ass' sequel» (en anglès). Comic Riffs. The New York Times, 08-10-2010. Arxivat de l'original el 2022-01-23. [Consulta: 1r abril 2017].
* ↑ Booker, M. Keith. Comics through Time: A History of Icons, Idols, and Ideas [4 volumes: A History of Icons, Idols, and Ideas] (en anglès). ABC-CLIO, 2014, p. 1206. ISBN 0313397511.
# Volta al llac Qinghai

La Volta al llac Qinghai (en xinès simplificat: 环青海湖国际公路自行车赛; en xinès tradicional: 環青海湖國際公路自行車賽; en pinyin: Huán Qīnghǎi hú guójì gōnglù zìxíngchē sài; literalment Volta ciclista en carretera internacional del llac Qinghai) és una cursa ciclista que es disputa pels voltants del llac Qinghai, a la Xina. És una cursa que des del 2005 forma part de l'UCI Asia Tour, amb una categoria 2.HC.
El primer vencedor fou l'estatunidenc Tom Danielson i fins al moment cap ciclista ha estat capaç d'imposar-se en més d'una edició.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2002 | Tom Danielson | Glen Chadwick | Xavier Tondo i Volpini |
| 2003 | Damiano Cunego | Ghader Mizbani Iranagh | Guozhang Wang |
| 2004 | Ryan Cox | Ghader Mizbani Iranagh | Jeff Louder |
| 2005 | Martin Mareš | Kairat Baigudinov | Valerio Agnoli |
| 2006 | Maarten Tjallingii | Hossein Askari | Nacor Burgos |
| 2007 | Gabriele Missaglia | Daniel Lloyd | Francisco Mancebo Pérez |
| 2008 | Tyler Hamilton | Marek Rutkiewicz | Hossein Askari |
| 2009 | Andrei Mizúrov | Ghader Mizbani Iranagh | Mitja Mahorič |
| 2010 | Hossein Askari | Radoslav Rogina | Kiel Reijnen |
| 2011 | Gregor Gazvoda | Dmitri Grúzdev | Mateusz Taciak |
| 2012 | Hossein Alizadeh | Cameron Wurf | Giovanny Báez |
| 2013 | Mirsamad Pourseyedigolakhour | Ievgueni Nepomniasxi | Danil Fominikh |
| 2014 | Mikhailo Kononenko | Thomas Vaubourzeix | Oleksandr Polivoda |
| 2015 | Radoslav Rogina | Hossein Alizadeh | Francisco Colorado |
| 2016 | Serhí Lahkuti | Matej Mugerli | Vitali Buts |
| 2017 | Jonathan Monsalve | Mauricio Ortega Ramírez | Björn Thurau |
| 2018 | Hernán Aguirre Calpa | Hernando Bohórquez | Radoslav Rogina |
| 2019 | Robinson Chalapud Gómez | Óscar Sevilla Rivera | Benjamin Dyball |
| 2020 edició suspesa ||||
| 2021 | Zhishan Zhang | Xin Peng | Tiantian Hu |
| 2022 | Liu Jiankun | Zhishan Zhang | Yutao Shen |
| 2023 | Henok Mulubrhan | Eric Fagúndez | Davide Baldaccini |
| 2024 | Jefferson Cepeda | Thomas Silva | Manuele Tarozzi |

## Referències

* ↑ Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès), (xinès)
# Masikia

Masikia és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per Alfred Frank Millidge l'any 1984.
Es poden trobar a la zona holàrtica: Canadà, Rússia i els Estats Units:

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Masikia bizini Nekhaeva, Marusik & Buckle, 2019 – Rússia (north-east Siberia)
* Masikia caliginosa Millidge, 1984 – Rússia, USA (Alaska)
* Masikia indistincta (Kulczyński, 1908) (Espècie tipus) – Rússia Europea, Canadà
* Masikia relicta (Chamberlin, 1949) – USA

## Referències

* ↑ Millidge, A. F. «The erigonine spiders of North America. Part 7. Miscellaneous genera». Journal of Arachnology, vol. 12, 1984, pàg. 121–169.
* 1 2 «Gen. Masikia Millidge, 1984». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Shauna Coxsey

Shauna Coxsey (Runcorn, 27 de gener de 1993) és una escaladora professional anglesa. Va guanyar la Copa del Món d'escalada en bloc de l'IFSC el 2016 i el 2017. Es va retirar de l'escalada de competició després de participar en els Jocs Olímpics del 2020, els primers que van incloure l'escalada esportiva, quedant desena a la classificació final.
Coxsey va començar a escalar el 1997 als quatre anys, inspirada per una emissió televisiva de Catherine Destivelle escalant a Mali.

## Referències

* ↑ «Tokyo 2020 Olympics: British climber Shauna Coxsey confirms bid to compete at Games». BBC Sport, 08-10-2017. [Consulta: 8 octubre 2017].
* ↑ Coxsey, Shauna. «I Never Leave Without... My Pillow from Home | Shauna Coxsey, Professional Climber» (en anglès americà). Amuse, 07-12-2018. [Consulta: 6 agost 2019].
* ↑ «Shauna Coxsey Retiring from Comps after Olympics» (en anglès americà). Gripped Magazine, 14-06-2021. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ «Shauna Coxsey Retirement».
* ↑ «Shauna Coxsey retires after failing to qualify for Olympic final» (en anglès). Runcorn and Widnes World. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ Coxsey, Shauna. «The Paywall». Shauna Coxsey's blog, 10-04-2017. Arxivat de l'original el gener 2018.
* ↑ Anderson, Maria. «Podium Dreams: Two-Time Bouldering World Champ Shauna Coxsey Guns for the Olympics» (en anglès americà). Climbing Magazine. [Consulta: 6 agost 2019].