OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Delta de Perseu

Delta de Perseu (δ Persei) és un estel de la constel·lació de Perseu de magnitud aparent +2,99. S'hi troba a 528 anys llum del sistema solar i probablement és membre del Cúmul d'Alfa Persei (Melotte 20), l'astre més brillant del qual és Mirfak (α Persei).
Delta de Perseu és una gegant blava de tipus espectral B5III. Amb una temperatura superficial de 13.800 K, té una lluminositat 3.400 vegades major que la del Sol i un diàmetre 10 vegades més gran que el d'aquest. Igual que altres estels calents, rota a gran velocitat —igual o superior a 255 km/s—, completant una volta en menys de dos dies. La seva massa aproximada és de 6,5 masses solars i la seva edat s'estima en 50 milions d'anys; havent acabat la fusió del seu hidrogen, està en fase d'evolució cap a una gegant vermella de grandària molt major. Catalogada com a estrella Be, és una estrella variable eruptiva que, a causa de la ràpida rotació, perd massa estel·lar de la seva zona equatorial.
A 102 segons d'arc de Delta de Perseu es pot observar un tènue estel de magnitud +10,4, sent qüestionable si està físicament relacionada amb ella. Si fos així, la distància entre ambdues seria d'almenys 16.000 ua.

## Referències

* ↑ «The kinematics of the Gould belt: an expanding group ?». The Astrophysical Journal Supplement Series, 12-1968, pàg. 371. DOI: 10.1086/190179.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Andrea Fabiana Torres «Fundamental parameters of B supergiants from the BCD system. I. Calibration of the (λ_1, D) parameters into Teff» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 27-03-2009, pàg. 297–320. DOI: 10.1051/0004-6361/200811147.
* ↑ «Rotational Velocities of B Stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 7-2002, pàg. 359–365. DOI: 10.1086/340590.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «V* del Per -- Variable Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 27 desembre 2020].
* 1 2 «Delta Persei» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ Delta Persei (General Catalogue of Variable Stars)
# Teorema de la convergència de Lévy

En teoria de la probabilitat, el teorema de la convergència de Lévy relaciona la convergència en distribució d'una seqüència de variables aleatòries amb la convergència puntual de les seves funcions característiques. Duu el nom del matemàtic francès Paul Lévy. Aquest teorema és la base del plantejament que permet demostrar el teorema del límit central i és un dels principals teoremes sobre funcions característiques.

## Enunciat

Suposi's que hi ha
* una seqüència de variables aleatòries {X$_n$}$_{n=1}$$^∞${\textstyle \{X_{n}\}_{n=1}^{\infty }}, que no necessàriament comparteixen el mateix espai de probabilitat,
* la seqüència de funcions característiques corresponents {φ$_n$}$_{n=1}$$^∞${\textstyle \{\varphi _{n}\}_{n=1}^{\infty }}, que per definició són
    $\varphi _{n}(t)=\operatorname {E} \left[e^{itX_{n}}\right]\quad \forall t\in \mathbb {R} ,\ \forall n\in \mathbb {N} ,$
on $\operatorname {E}$ és l'operador de l'esperança.
Si la sèrie de funcions característiques convergeix puntualment a una funció $\varphi$
    $\varphi _{n}(t)\to \varphi (t)\quad \forall t\in \mathbb {R} ,$
llavors les següents afirmacions són equivalents:
* $X_{n}$ convergeix en distribució a certa variable aleatòria X
    $X_{n}\ {\xrightarrow {\mathcal {D}}}\ X,$
és a dir, la funció de distribució acumulada (cdf) que correspon a les variables aleatòries convergeix en tot punt de continuïtat de la c.d.f. of X;
* {X$_n$}$_{n=1}$$^∞${\textstyle \{X_{n}\}_{n=1}^{\infty }} és tens:
    $\lim _{x\to \infty }\left(\sup _{n}\operatorname {P} {\big\,|X_{n}|>x\,{\big ]}\right)=0;$
* $\varphi (t)$ és una funció característica d'una variable aleatòria X;
* $\varphi (t)$ és una funció contínua en t;
* $\varphi (t)$ és contínua per a t = 0.

## Demostració

Hi ha diverses demostracions del teorema disponibles.

## Referències

* 1 2 Williams, D. Probability with Martingales. Cambridge University Press, 1991. ISBN 0-521-40605-6.
* ↑ Fristedt, B. E.; Gray, L. F.. A modern approach to probability theory. Boston: Birkhäuser, 1996. ISBN 0-8176-3807-5.
# Dystovomita

Dystovomita és un gènere amb quatre espècies de plantes fanerògames pertanyent a la família Clusiaceae.
# Santa Olaja de Eslonza

Santa Olaja de Eslonza és una localitat espanyola pertanyent al municipi de Gradefes, a la província de Lleó, comunitat autònoma de Castella i Lleó. Es troba a 20 quilòmetres de la capital provincial, entre els rius Esla i Porma, a la vall d'Eslonza. Se la coneix per la zona de l'Abadia.

## Geografia
### Ubicació

| Nord-est: Castrillo del Porma | Nord: Villarratel | Nord-est: Valduvieco |
| Oest: Villimer | | Est:San Miguel de Escalada |
| Sud-est Palazuelo de Eslonza | Sud: Villarmún | Sud-est: Valle de Mansilla |

## Demografia
### Evolució de la població

* Gràfica d'evolució demográfica de Santa Olaja de Eslonza entre 2000 i 2016

## Patrimoni

Està situat al Monestir de Sant Pere d'Eslonza, un antic cenobi benedictí situat en les rodalies de Santa Olaja d'Eslonza (a l'altre costat del riu Moro). Reduït avui a una completa ruïna, va ser en el seu moment el segon monestir més important de la província, després del de Sant Benet de Sahagún. En les seves rodalies es localitzen altres tres notables monestirs: Sant Miquel d'Escalada, Santa Maria de Gradefes i Santa Maria de Sandoval.

## Comunicacions

Per arribar des Lleó, s'haurà d'agafar la N-601, i en Pont Villarente prendre el desviament de Gradefes, el poble es troba en el km 9.

### Santa Eulalia

És la patrona del poble, aquesta festa se celebra el 10 de desembre amb missa solemne i un menjar de germanor amb els productes típics de la matança, la chanfaina feta amb les vísceres del porc, pebre-roig i sopes de pan hurmiento (pa de massa mare).

## Economia

L'estructura econòmica del municipi presenta una feble activitat industrial, amb una gran dependència de el sector serveis. El pes de l'agricultura i ramaderia va ser típicament el motor de la vila en els anys 50 i 60. Amb la industrialització de camp, es va produir l'èxode rural. El poble va arribar a tenir 300 habitants en els anys 50 i 60.

## Parcs i jardins

* Parc Infantil Santa Olaja d'Eslonza: el 5 d'agost de 2016 Amador Anar Coque, en qualitat d'Alcalde / President de l'Ajuntament de Gradefes, juntament amb el seu equip de govern, va inaugurar el parc infantil.

## Gastronomia

La gastronomia a Santa Olaja d'Eslonza ofereix una gran varietat de plats i postres, estant lligada al camp i a la ramaderia de la zona. Malgrat la seva escassa població el municipi compta amb dos bars sent aquests els dos únics negocis del sector serveis de la vila.

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estadística (España). «Nomenclátor: Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional». [Consulta: 21 febrer 2017].
# Hervé d'Herbauges

Hervé fou comte d'Herbauges a l'entorn d'un any, del 843 al 844.
Era fill del comte Renald d'Herbauges, al que va succeir quan va morir en la batalla de Blain el 24 de maig del 843 segons diu la Crònica d'Aquitània. Després esmenta per l'any 844 « Bernard (es refereix al comte Bernat II de Poitiers) i Hervé foren morts per Lambert ». Aquest Lambert era Lambert II que s'havia proclamat comte de Nantes uns mesos abans. El comtat va passar a Ragenold, probablement el seu germà, que fou comte d'Herbauges i més tard també marquès de Nèustria.

## Referències

* Michel Dillange, Les Comtes de Poitou, Ducs d'Aquitaine (778-1204), Geste éditions, 1995, (ISBN 978-2-910919-09-2)
# Delta de la Corona Boreal

Delta de la Corona Boreal (δ Coronae Borealis) és un estel variable RS Canum Venaticorum de la constel·lació de la Corona Boreal. De magnitud aparent +4,60, està situada a 165 anys llum del Sistema Solar.
Delta Coronae Borealis és un gegant groc de tipus espectral G3.5III i 5150 K de temperatura. 36 vegades més lluminós que el Sol i amb un diàmetre 7,6 vegades més gran que el diàmetre solar, apareix també classificada com un estel gegant-subgigante. Es troba en un estat evolutiu infreqüent, i ha travessat l'anomenada «Llacuna de Hertzsprung», refredant-se mentre la seva lluminositat roman pràcticament constant. Posteriorment iniciarà la seva veritable expansió per convertir-se en un autèntic gegant.
Delta Coronae Borealis és conegut per tenir una activitat magnètica similar a la del Sol. La seva lluentor varia unes centenes de magnitud en un cicle de 59 dies, probablement a causa de la presència de taques estel·lars que entren i surten del camp de visió a mesura que gira l'estel. Així mateix, Delta Coronae Borealis és una font important de raigs X, implicant una cromosfera activa i calenta; així, la seva corona estel·lar sembla tenir una temperatura propera als 7 milions K, molt més elevada que la de la corona solar, de 2 milions K.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Andrzej Niedzielski «The Penn State - Torun Centre for Astronomy Planet Search stars. IV. Dwarfs and the complete sample» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 7-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201731696.
* ↑ David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* 1 2 Grzegorz Nowak «The Penn State - Torun Centre for Astronomy Planet Search stars. III. The sample of evolved stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 22-12-2015, pàg. 73–73. DOI: 10.1051/0004-6361/201527362.
* ↑ V* del CrB -- Variable of RS CVn type (SIMBAD)
* 1 2 Delta Coronae Borealis (Stars, Jim Kaler)
# Calàcia

Calàcia (llatí: Calatia grec antic: Καλατία) va ser una ciutat del Samni a la vall del Vulturnus. Avui al mateix lloc hi ha la ciutat de Caiazzo.
La ciutat s'esmenta repetidament durant les Guerres samnites. L'any 312 aC el cònsol Gai Juni Bubulc Brut la va ocupar. L'any 305 aC els romans la van ocupar juntament amb Sora. Les legions romanes estaven acampades a Calàcia abans del desastre de la batalla de les Forques Caudines.
Hanníbal va arribar a aquesta ciutat quan anava del Samni cap a Campània i va passar pel seu ager (pel seu territori), diu Titus Livi. Marc Claudi Marcel va anar de Casilínum a Calàcia, va travessar el Vulturnus, i seguint cap a Satícula i Suèssula va arribar a Nola. Després de la Segona Guerra Púnica no es torna a parlar de la ciutat i sembla que va entrar en decadència després del temps de Sul·la, però va continuar existint durant l'Imperi i era un municipi segons testimonien algunes inscripcions en les que la ciutat s'anomena Caiat. En algunes monedes la ciutat s'anomena Caiatino. Encara en resten parts de les antigues muralles.

## A la Campània

Calàcia (Calatia) va ser també una ciutat de la Campània a la via Àpia, entre Càpua (a uns 10 km) i Benevent, segons Estrabó, notícia que també dona la Taula de Peutinger. Calàcia i Casilínum diu Apià eren ciutats situades als costats oposats de Càpua. Les seves ruïnes són a la vila de Galazze a mig camí entre Caserta i Maddaloni.
L'any 216 aC la ciutat es va revoltar, juntament amb Atella, en favor d'Hanníbal després de la batalla de Cannes, però el 211 aC va ser sotmesa i castigada. Poc després els ciutadans d'Atella van ser obligats a traslladar-se a Calàcia. En temps de Caius Marius la ciutat va abraçar el seu partit i Sul·la la va castigar i la va incorporar a Càpua com una simple dependència. Però Juli Cèsar li va restaurar la independència i hi va establir una colònia de veterans que l'any 44 aC van ser els primers de decantar-se per Octavi.
Va ser una ciutat mitjana durant l'Imperi, i tenia el rang municipal, testimoniat per inscripcions i per Plini el Vell, però a partir del segle iii va decaure i es va gairebé despoblar. No se sap quan va quedar abandonada del tot però el segle xii encara s'esmenta l'església de "Santa Maria ad Calatiam".

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llatí-català de noms propis, p. 42

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «1. Calatia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 maig 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «2. Calatia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 maig 2023].
# La Pirate

La Pirate és una pel·lícula francesa dirigida per Jacques Doillon, estrenada el 1984. Està pensada com un remake de Tystnaden, la pel·lícula sueca d'Ingmar Bergman estrenada el 1963.

## Sinopsi

Alma estima el seu marit Andrew, però també la bella Carol. Les seves passions la turmenten tant que decideix marxar per sortir de la seva indecisió.

## Repartiment

* Jane Birkin : Alma
* Maruschka Detmers : Carol
* Philippe Léotard : n° 5
* Andrew Birkin : Andrew, le mari
* Laure Marsac : l'enfant
* Michael Stevens : le concierge de l'hôtel
* Didier Chambragne : le coursier
* Arsène Altmeyer : le taxi

## Honors

* César a la millor actriu revelació per a Laure Marsac el 1985.
* Selecció oficial a competició al 37è Festival Internacional de Cinema de Canes l'any 1984.

## Notes i referències

* ↑ «La Pirate» (en francès). cineclubdecaen.com. [Consulta: 11 agost 2020].
* ↑ La Pirate a AlloCiné (francès)
* ↑ La Pirate a Cine Ressources.
* ↑ «Festival de Cannes: The Pirate». festival-cannes.com. [Consulta: 23 juny 2009].

## Enllaços externs

* Tràiler original a YouTube
# Alajja

Alajja és un gènere amb tres espècies. Són plantes angiospermes que pertanyen a la família lamiaceae. Hi ha tres espècies a l'Afganistan, l'Índia, Kirguizstan, el Pakistan, Tadjikistan, a més de dos d'aquestes també les trobem a la Xina.

## Morfologia

Plantes anuals o perennes, alpines i herbàcies. Tenen fulles que van des de peciolades amb pecíol curt a subsèssils. El limbe de la fulla en la seua majoria és ròmbic, el marge és sencer o crenat. Els verticils florals presenten unes poques flors sèssils, i les bràctees tan llargues com el calze. Pel que fa al calze, aquest és tubular-campanulat i pelòs. Amb 5 dents, més o menys lanceolades. La corol·la és de tonalitats morades, bilabiada, amb el tub erecte, recte, per dins glabre i la gola està dilatada. L'àpex del llavi superior està emarginat, i el lòbul mitjà bilobulat. El marge dels lòbuls laterals ovalats o oblongs, són sencers amb l'àpex emarginat. Els estams són quatre, didínams i ascendents. Les anteres glabres i bifurcades. L'estil igualment amb dos fenedures en l'àpex.
# Setmana Nàutica de Melilla

La Setmana Nàutica de Melilla és una competició de vela que se celebra a Melilla (Espanya), organitzada pel Real Club Marítim de Melilla.
Es disputa tant per a vela de creuer, des de 1997, com per a vela lleugera, des de 2013.

## Referències

* ↑ Melilla Hoy 12-8-2017
* ↑ El Faro de Melilla 10-8-2019

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2023-09-28 a Wayback Machine.
# Kenneth III d'Escòcia

Kenneth III d'Escòcia (gaèlic escocès: Cináed mac Duib) (segle X - Tayside, 25 de març de 1005) fou rei d'Escòcia del 997 al 1005, fill de Dubh (Dub mac Maíl Coluim). Deposà Constantí III, però només va governar en una part del país. Va morir en la batalla de Monzievaird el 25 de març del 1005. Moltes de les fonts escoceses es refereixen a ell com a Giric fill de Kenneth fill de Dub, la qual cosa es considera un error. Una explicació alternativa és que Kenneth va tenir un fill, Giric, que va governar conjuntament amb el seu pare.

## Referències

* ↑ Annals of Ulster and Chronicon Scotorum, s.a. 1005; the various versions of the Chronicle of the Kings of Alba and The Prophecy of Berchán agree on the site of the battle; ESSH, pp 522–524. Duncan, p. 22, suggests that the killer's name should be read as Giric mac Cináeda, "Giric son of Kenneth", a brother of Malcolm. If not, this Giric was presumably also killed at about this time.
* ↑ Duncan, pàg. 22;
* ↑ Smyth, pàg. 220–221, 225; també ESSH, pàg. 522 nota 4.
* ↑ Bannerman, MacDuff of Fife, pàg. 25–26

## Bibliografia

* Bannerman; MacDuff of Fife. Article included in Medieval Scotland: Crown, Lordship and Community, pp. 20–39. Edinburgh University Press, 1998. ISBN 0-7486-1110-X
* Duncan, A. A. M.; The Kingship of the Scots 842–1292: Succession and Independence, Edinburgh University Press, Edinburgh, 2002. ISBN 0-7486-1626-8
* Smyth, Alfred P.; Warlords and Holy Men: Scotland AD 80–1000, Reprinted, Edinburgh: Edinburgh UP, 1998. ISBN 0-7486-0100-7
# Plesiorycteropus

Plesiorycteropus (‘quasi-peu excavador’) és un dels mamífers més estranys i misteriosos coneguts. Se n'han descobert restes d'esquelet a Madagascar. Inicialment es pensà que era una espècie de porc formiguer que havia arribat a Madagascar fa milions d'anys. Ross MacPhee estudià tots els exemplars coneguts de Plesiorycteropus i descobrí que, tot i que presentava una sèrie de semblances amb els porcs formiguers, altres trets anatòmics semblaven relacionar-lo amb una varietat de grups diferents de mamífers, incloent-hi els ungulats i els insectívors. A causa d'aquesta incertesa quant a les relacions evolutives de Plesiorycteropus, el 1994 MacPhee publicà un document que classificava aquest animal en el seu propi ordre, totalment extint, de mamífers: Bibymalagasia. Tanmateix, avui en dia és classificat entre els afrosorícides.
Plesiorycteropus tenia la mida d'un gos petit i és possible que s'alimentés de tèrmits i formigues. Se n'han trobat restes a diferents regions de Madagascar, i desapareix del registre fòssil fa aproximadament un mil·lenni. En aquesta època, s'extingiren moltes espècies d'ocells, tortugues i mamífers grossos, possiblement a causa de l'activitat humana.

## Referències

* ↑ Buckley, 2013, resum.

## Bibliografia

* Buckley, M. «A Molecular Phylogeny of Plesiorycteropus Reassigns the Extinct Mammalian Order ‘Bibymalagasia’» (en anglès). PLoS ONE, 8, 3, 2013, pàg. e59614. DOI: 10.1371/journal.pone.0059614.
# Gòral

Els gòrals (Naemorhedus o Nemorhaedus) són un gènere de quatre espècies d'ungulats petits. Tenen un aspecte similar al de les cabres o els antílops. El nom genèric deriva del llatí nemor-haedus, de nemus, nemoris ("bosquet") i haedus ("cabreta"), però Hamilton Smith l'escrigué erròniament com a Naemorhedus el 1827.
Fins fa poc, aquest gènere també incloïa les espècies de serau (actualment classificades al gènere Capricornis).
El nom "gòral" ve d'una paraula de l'est de l'Índia per referir-se al gòral comú. Les quatre espècies de gòrals són:
* El gòral comú, Naemorhedus goral, del nord-est de l'Índia, el Nepal, el Bhutan i el nord del Pakistan.
* El gòral cuallarg, Naemorhedus caudatus, de l'est de Rússia i la Xina fins a l'oest de Tailàndia i l'est de Myanmar.
* El gòral vermell, Naemorhedus baileyi, viu en àrees de la província xinesa de Yunnan, el Tibet i el nord-est de l'Índia fins al nord de Myanmar.
* El gòral de la Xina, Naemorhedus griseus, que viu a Myanmar, la Xina, l'Índia, Tailàndia, el Vietnam i possiblement Laos

## Referències

* ↑ Groves, C. P. i Grubb, P., 1985, Reclassification of the serows and gorals (Nemorhaedus: Bovidae). In The Biology and Management of Mountain Ungulates. Edited by S. Lovari. Londres: Croom Helm. p. 45–50.
* ↑ l'article 32.5.1. Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine. del Comité Internacional de Nomenclatura Zoològica diu: "Si a la mateixa publicació original, sense recurs a cap font externa d'informació, hi ha proves evidents d'un error inadvertent, com ara un lapsus calami o l'error d'un copista o impressor, cal corregir-lo."
* ↑ Grubb, Peter. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a ed.. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005. ISBN 0-801-88221-4.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Joan Carles Peris i Farrés

Joan Carles Peris (la Corunya, 1961) és un periodista català, excorresponsal a París de TV3 i Catalunya Ràdio. Es va llicenciar en Ciències de la Informació a la Universitat Autònoma de Barcelona. Va començar a exercir com a periodista al Diari de Barcelona (1980-1981) i el Diari de Terrassa (1982-1983). Més endavant, va formar part de l'equip fundacional de Catalunya Ràdio, on va treballar com a redactor i editor d'informatius. Posteriorment, fa anar de corresponsal a Madrid, des d'on faria el salt a TV3, especialitzant-se progressivament en informació política, tot arribant a ser-ne el cap de secció. Entre 2007 i 2014 fou l'editor del Telenotícies cap de setmana, presentant conjuntament amb Agnès Marquès. El 2014 va esdevenir corresponsal de la casa a París fins al 2018, sent substituït per Josep Capella. Posteriorment, ha ocupat el càrrec de cap de la secció d'Internacional de TV3, i dirigeix el programa Món. Ha sigut guardonat amb el Memorial Candel, per haver fomentat la presència de la cultura popular durant el seu període al Telenotícies cap de setmana. És fill de la radiofonista Maria Glòria Farrés.

## Referències

* ↑ «La torre del Palau: Joan Carles Peris, nou corresponsal de TV3 a París». Nació digital.
* ↑ «L'enigmàtic comiat de Joan Carles Peris». Ara.cat, 19-01-2014.
* ↑ Pinyol, Laura «NacióDigital: Joan Carles Peris: «França no entén per què Catalunya vol ser petita»». Nació Digital, 20-11-2014.
* ↑ «Als 88 anys, Maria Glòria Farrés encara fa ràdio: “Continuo sentint aquelles papallones a l’estómac”». RAC1, 15-02-2022. [Consulta: 19 maig 2022].
# Maria Guasch

Maria Guasch (Begues, 1983) és una escriptora catalana.
És llicenciada en Comunicació Audiovisual i combina la tasca de documentalista i guionista amb la vocació per l'ensenyament. El 2013 va publicar la seva primera novel·la, La neu fosa (El Toll), a la qual va seguir Olor de clor sota la roba (RBA-La Magrana), amb què va ser triada Nou Talent FNAC 2014. El 2017 Els fills de llacuna Park (L'Altra) va merèixer el Premi Núvol i el 2018 va obtenir el Premi de la Crítica Catalana.

## Obres

* La neu fosa. El Toll, 2013. ISBN 9788494015564
* Olor de clor sota la roba. RBA-La Magrana, 2014. ISBN 9788482647333
* Els fills de llacuna Park. L'Altra, 2017. ISBN 9788494655678
* Les petites vampires. L'Altra, 2024. ISBN 9788412833492

## Referències

* 1 2 «Maria Guasch | L'Altra Editorial». [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ Tina. «Els 10 Premis Núvol 2017». [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ «Maria Guasch, Premi de la Crítica Catalana». [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ «La escritora Maria Guasch regresa con la novela "Els fills de Llacuna Park"» (en castellà), 14-09-2017. [Consulta: 9 gener 2020].
# Macropanax

Macropanax és un gènere de plantes amb flor de la família de les Araliàcies. Comprèn 17 espècies distribuïdes de la Xina central al Sikkim, Nepal i Bhutan, i a la part occidental de Malàisia.

## Referències

* ↑ Espècies a The International Plant Names Index