OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 28 d'Aquari

28 d'Aquari (28 Aquarii) és una estrella gegant taronja en la constel·lació d'Aquari. 28 d'Aquari porta nomenclatura de Flamsteed. És aproximadament a 700 al de la Terra. Té menys metal·licitat que el sol, suggerint que és més antic.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 3 Steven Majewski «Determining ages of APOGEE giants with known distances» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 20-01-2016. DOI: 10.3847/0004-637X/817/1/40.
* ↑ «APOGEE Data and Spectral Analysis from SDSS Data Release 16: Seven Years of Observations Including First Results from APOGEE-South». Astronomical Journal, 3, 9-2020. DOI: 10.3847/1538-3881/ABA592.

## Enllaços externs

* Plana del VizierR per aquesta estrella
# 29 d'Aquari

29 d'Aquari (29 Aquarii) és una estrella blanca de la seqüència principal del tipus A2V de la constel·lació d'Aquari. Té una magnitud aparent de 6,39. Està aproximadament a 471,33 anys llum. La seva companya en un sistema estel·lar binari és una gegant taronja (K0III).

## Referències

* ↑ «The Relation between Rotational Velocities and Spectral Peculiarities among A-Type Stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 7-1995, pàg. 135–172. DOI: 10.1086/192182.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2-2007, pàg. 671–682. DOI: 10.1051/0004-6361:20065224.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
# Tripartita (Halffter)

Tripartita és una composició orquestral que va escriure el 1959 Rodolfo Halffter. Dura uns 13 minuts, i com indica el seu títol, està estructurada en tres moviments, titulats Scherzo, Romanza sin palabras i Sonata. Fa ús del serialisme, conciliat amb el seu propi estil melòdic i politonal, i tractant de "conservar viu l'esperit espanyol, com li va escriure al seu nebot Cristóbal.
Segons Enrique Franco la Tripartita "defineix amb precisió l'actitud estètica" d'en Rodolfo Halffter durant el seu exili a Mèxic amb la seva "exactitud de llenguatge, vertebració, equilibri formal i mesurat alè líric". Per a Federico Sopeña mostrava com "un compositor en la maduresa, sense renegar lo més mínim de la seva personalitat, l'aplica a una técnica novísima, l'aplica amb inspiració molt profunda i amb esa tècnica del mestre que resol lo difícil en claredat, en transparència", i va destacar especialment la Romança sense paraules, que consideraba com "el millor Rodolfo Halffter: severitat, transparència, llirisme contingut, greu, autèntic."

## Referències

* ↑ Rafael Valentín-Pastrana: Los titanes de la composición en el siglo XX (13, 14 y 15): los tres Halffter. El Tema 8, 21 de desembre del 2015
* ↑ Enrique Franco: Los Halffter, una familia musical española. El País, 1 de març del 1998.
* ↑ Federico Sopeña: Homenaje a Halffter en el Ministerio de Información. ABC, 19 de maig del 1963
# Junta de Zitácuaro

La Junta de Zitácuaro, també coneguda amb el nom de Junta Suprema Nacional Americana o Junta Suprema Governativa d'Amèrica, va ser un consell format a la convocatòria de Ignacio López Rayón a la vila de Zitácuaro (Michoacán) entre el 19 d'agost de 1811 i 1813. El 2 de gener de 1812, Calleja va derrotar a les tropes insurgents a la batalla de Zitácuaro, expulsant-los de la localitat. El propòsit de la Junta era instituir un òrgan de govern per a la nació mexicana, tant que no reconeixia la subjecció a l'estructura virreinal novohispana, per considerar-la il·legítima en tant que representant una potència invasora de la metròpoli.
La junta va ser instituïda el 19 d'agost de 1811. Van formar part de la Junta, entre d'altres, José María Morelos y Pavón, José María Liceaga, el capellà José Sixto Verduzco i el mateix López Rayón. Els tres últims van ser nomenats vocals de la Junta pels setze caps insurgents regionals que van assistir a la instauració de l'organisme. Ignacio López Rayón, a més, va ser elegit Ministre Universal de la Nació i President de la Suprema Cort. Poc després, la Junta nomenaria també a Morelos com a vocal.
El 2 de gener de 1812, la Junta va ser expulsada de la vila de Zitácuaro per l'exèrcit espanyol encapçalat per Félix María Calleja. D'aquí es va traslladar a Sultepec, a Mèxic, on va produir alguns documents interessants, obra gairebé tots ells del zacatecano José María de Cos.
La Junta de Zitácuaro exercia l'administració dels pobles sota el seu domini, i en teoria nomenava autoritats locals. No obstant això, aquesta última tasca gairebé sempre requeia en els caps militars que havien conquerit places que estaven fora del seu domini. A causa de les dissensions sobre la manera de conduir la Junta, en la pràctica, la seva autoritat va quedar restringida a una àrea molt petita, i gairebé tots els seus adeptes constaven com el millor que poguessin o els semblés. Finalment, aquesta mateixa incapacitat per estendre la seva autoritat, unida als fracassos en la campanya militar duta a terme per López Rayón, van fer fracassar amb la Junta, en el moment en què es pensava incloure a un representant de la província d'Oaxaca, acabat presa per Morelos.
D'aquesta manera, la Junta de Zitácuaro va deixar el seu lloc com a màxima autoritat política al Congrés de Chilpancingo.

## Vegeu també

* Independència de Mèxic
* Segon segell i escut oficial de la Junta general de l'Amèrica Septentrional, Junta de Zitácuaro 1815
* Mural en Zitácuaro, a on es commemora la instauració de la Suprema Junta Governativa d'Amèrica a la vila de Michoacán
* Bandera Nacional de Guerra de Mèxic com una dada en el decret del 14 de juliol del 1815 pel "Suprem Congrés Mexicà".
* Bandera Parlamentària de Mèxic quan va ser una dada en el decret del 14 de juliol de 1815 pel "Suprem Congrés Mexicà"
* Bandera i gallardet del Comerç de Mèxic com va ser una dada en el decret del 14 de juliol de 1815 pel "Suprem Congrés Mexicà".
* Bandera d'El Doliente de Hidalgo, capturada a Zitácuaro el 2 de gener de 1812. Aquesta bandera era usada pels insurgents en senyal de dol per la mort del cura Miguel Hidalgo.
# Justo José de Urquiza

Justo José de Urquiza (Talar d'Arroyo Largo, avui Arroyo Urquiza Entre Ríos, 18 d'octubre de 1801 - 11 d'abril de 1870) fou un militar i polític argentí. Va exercir en diferents ocasions el càrrec de governador de la província d'Entre Ríos i també el de president de la Confederació Argentina entre 1854 i 1860.
Va començar els seus estudis al Col·legi de Ciències Morals de Buenos Aires i a la seva província es va dedicar al comerç i a l'exercici de la procuració però, prompte va demostrar afició per la vida militar i va ser incorporat a l'exèrcit com alferes de milícies.
A partir d'aquell moment, es va dedicar per complet als assumptes militars, actuant en les guerres civils, característiques de la seva època. Va lluitar a les batalles de Vences, Pago Largo i Sauce, ascendint al grau de coronel. Va participar com a polític a la Legislatura d'Entre Ríos i se'l va nomenar governador l'any 1841. Políticament va ser federal, per la seva adhesió al govern de Juan Manuel de Rosas, però el 1r de maig de 1851 es va pronunciar en contra del governant porteny, iniciant una campanya militar per tal de derrocar-lo, amb la cooperació del Brasil i de l'Uruguai (vegeu Guerra Gran), accions que han despertat controvèrsies.
Fou memorable labatalla de Caseros, lliurada el 3 de febrer de 1852, que va significar la caiguda i l'exili de Rosas.
Al maig de 1852, Justo José de Urquiza es va reunir amb els governadors de l'interior a la ciutat de Sant Nicolau i el 1r de maig de 1853 va convocar un Congrés General, el qual va dictar una Constitució Nacional. Poc més tard, fou elegit president el 20 de febrer de 1854, càrrec que va exercir fins al 1860. Durant la seva presidència destaquen els treballs realitzats sobre el transport i la immigració, els estudis i primeres contractacions de personal per la construcció del primer ferrocarril Rosario-Córdoba, amb el pensament en el transandí, van quedar establerts, com també noves línies de carruatges i diligencies, exploració de rius, sorgiment de les primeres colònies agrícoles amb immigrants estrangers, precursors de l'agricultura com una de les riqueses principals. A més, va deixar el país unificat mitjançant el pacte de San José de Flores, quedava reincorporada la província de Buenos Aires a la resta del país.
El 1860, al poc de deixar el càrrec, es va produir una guerra civil entre les províncies i Buenos Aires, lluita que va concloure amb la batalla de Pavón, en la que fou derrotat el general Bartolomé Mitre.
Urquiza va tornar a ser governador d'Entre Ríos el 1860 i també el 1868. Es va retirar de la vida pública al seu magnífic Palacio San José (avui monument històric nacional) i allà va morir assassinat l'11 d'abril de 1870 a mans de partidaris de Ricardo López Jordán.
Les seves restes descansen a la Basílica de la Immaculada Concepció, a Concepció de l'Uruguai, província d'Entre Rios, Argentina.

## Referències

* ↑ Manual de Historia Constitucional Argentina. vol.3. Editorial Juris, p. 5. ISBN 9508171111.
# Olvés

Olvés és un municipi de la província de Saragossa situat a la comarca de la Comunitat de Calataiud.

## Referències

* ↑ «Olvés» (en espanyol europeu). [Consulta: 10 novembre 2024].
# 2 de l'Ossa Major

2 de l'Ossa Major (2 Ursae Majoris) és un estel a la constel·lació de l'Ossa Major. De magnitud aparent +5,46, s'hi troba a 153 anys llum del sistema solar.
2 Ursae Majoris és un estel blanc de tipus espectral A2m amb una temperatura superficial de 7.918 K. És un estel amb línies metàl·liques —d'aquí la «m» en el seu tipus espectral— i, com és característic d'aquests estels, rota lentament, sent la seva velocitat de rotació projectada de 11,6 km/s. Molts dels estels Am són binaris i s'ha especulat que també 2 Ursae Majoris puga ser-ho. La seva massa equival a 1,80 masses solars i té una edat de 770 milions d'anys. Pot ser un estel lleugerament variable, sent la seva amplitud de variació de només 0,02 magnituds.
2 Ursae Majoris té, com altres estels Am, una composició elemental anòmala. Certs elements com a sodi, bari i ferro són sobreabundosos ([Fe/H] = +0,21) però uns altres presenten nivells notablement baixos. És el cas del calci, l'abundància relativa del qual amb prou feines aconsegueix el 9% de l'existent en el Sol ([Ca/H] = -1,02), la tercera més baixa entre 122 estels de tipus A estudiats.

## Referències

* ↑ Anne Cowley «A study of the bright A stars. I. A catalogue of spectral classifications» (en anglès). Astronomical Journal, 4-1969, pàg. 375–406. DOI: 10.1086/110819.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ 2 Ursae Majoris Arxivat 2015-07-31 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* ↑ 2 UMa -- Star (SIMBAD)
* ↑ Takeda, Yoichi; Kang, Dong-Il; Han, Inwoo; Lee, Byeong-Cheol; Kim, Kang-Min; Kawanomoto, Satoshi; Ohishi, Naoko «Lithium, Sodium, and Potassium Abundances in Sharp-Lined A-Type Stars». Publications of the Astronomical Society of Japan, 64, 2, 2012. 38.
* ↑ Eggleton, P. P.; Tokovinin, A. A. «A catalogue of multiplicity among bright stellar systems». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 389, 2, 2008. pp. 869-879.
* ↑ Kunzli, M.; North, P. «Behaviour of calcium abundance in Am-Fm stars with evolution». Astronomy and Astrophysics, 330, 1998. pp. 651-658.
* ↑ Adelman, Saul J. «On the HIPPARCOS photometry of chemically peculiar B, A, and F stars». Astronomy and Astrophysics Supplement, 132, 1998. pp. 93-97.
* ↑ Takeda, Yoichi; Kang, Dong-Il; Han, Inwoo; Lee, Byeong-Cheol; Kim, Kang-Min «Can Sodium Abundances of A-Type Stars Be Reliably Determined from Na I 5890/5896 Lines?». Publications of the Astronomical Society of Japan, 61, 5, 2009. pp. 1165-1178.
# Agbogbloshie

Agbogbloshie és un barri de la ciutat d'Acra, la capital de Ghana, que s'ha convertit en un abocador per a residus electrònics procedent de la Unió Europea i Amèrica del Nord, considerat el major del món. En principi, la Unió Europea prohibeix des del 1992 l'exportació de residus electrònics, amb l'entrada en vigor del Conveni de Basilea, signat el 1989. Però es calcula que cada any 350.000 tones de mòbils, neveres i ordinadors surten il·legalment del continent europeu.
Aquest abocador es troba travessat per un riu. La barriada abasta unes 10,5 hectàrees i es troba a la vora d'una llacuna, al nord-oest del districte de finances d'Acra. En la zona habiten unes 40.000 persones, la majoria provinents de zones rurals. En aquest barri el veïnat sobreviu i malviu gràcies a les feines que proporciona l'abocador, que està organitzat en zones d'incineració, desmuntatge i balances.
Es creu que aquest pot ser el lloc més contaminat del continent africà, principalment per metalls com ara plom, beril·li, cadmi i mercuri, ja que no existeixen normatives governamentals que regulin l'alliberament d'aquestes substàncies tòxiques.
Es tracta d'un lloc on hi treballen infants, amb la finalitat de cercar metalls que puguin ser reciclats, especialment coure, alumini, acer i llautó. Es coneix que pel coure poden cobrar al voltant de 2 € al dia, i només la meitat per altres metalls. El coure s'extreu dels cables, que són cremats sense control en fogueres per a així fondre el recobriment de plàstic, a risc d'inhalar fum tòxic, patir cremades a la pell i tallar-se. Els infants que treballen a l'abocador pateixen precoçment càncers i malalties respiratòries que posaran fi a les seves vides abans que arribin a l'edat adulta. En el cas de les dones, quan queden embarassades, moltes noies pateixen avortaments espontanis o donen llum a nadons amb malformacions congènites.

## Referències

* 1 2 «Agbogbloshie Dump» (en anglès). Arxivat de l'original el 20 de juliol de 2011. [Consulta: 27 juliol 2010].
* 1 2 3 Cardona Garriga, Helena. «L'abocador d'Europa és a Àfrica». Directa, 09-05-2022. [Consulta: 31 maig 2022].
* 1 2 Safo, Amos. «End of the Road for 'Sodom and Gomorrah' Squatters.». News From Africa. Arxivat de l'original el 18 de juliol de 2011. [Consulta: 24 març 2008].
* ↑ Afenah, Afia. «(Re)claiming Citizenship Rights in Accra, Ghana.». DPH. HIC (Habitat International Coalition). Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 15 març 2011].
* ↑ "Time up for Sodom and Gomorrah." Peace FM Online | Ghanaian News. 4 Sept. 2009. Web. 15 Mar. 2011.
* ↑ «El negocio de la basura electrónica» (en español). Arxivat de l'original el 19 de juny de 2010. [Consulta: 27 juliol 2010].
* ↑ Domínguez, Sara; Bosch, Clàudia. «Desmantelamiento del vertedero Agbogbloshie, Ghana: una crisis que empeora día tras día» (en local). El Salto, 10-07-2021. [Consulta: 31 maig 2022].
* ↑ «U.S. Electronic Waste Gets Sent to Africa» (en anglès). [Consulta: 27 juliol 2010].
* ↑ 324cat. «On van a parar els mòbils que llencem? Ghana, el gran abocador de residus electrònics», 30-05-2022. [Consulta: 30 maig 2022].
# 30 del Taure

30 del Taure (30 Tauri) és un estel binari a la constel·lació del Taure (Taurus) de magnitud aparent +5,06. Situat a 565 anys llum del sistema solar, les dues components estan visualment separades 9,3 segons d'arc, cosa que suposa una separació real entre elles de més de 1.650 ua i un període orbital d'almenys 25.000 anys.
La component principal, 30 del Taure A, és un estel blau de tipus espectral B3V amb una incerta temperatura de 16.400 K. La seva lluminositat aproximada és entre 900 i 1.300 vegades major que la lluminositat solar, el seu radi és entre 3,5 i 4 vegades més gran que el del Sol, i la seva massa és de 5,3 a 6 vegades major que la massa solar. 30 del Taure B, de magnitud 9,41, és un estel blanc-groc de tipus espectral F5V amb una temperatura de 6.600 K i una lluminositat 4,5 vegades major que la solar. El seu radi és 1,7 vegades major que el radi solar i la seva massa és 1,3 vegades la del Sol.
El sistema és ben conegut per la seva relativa joventut, amb una edat estimada inferior a 28 milions d'anys. Encara que l'estel blau ja està en la seqüència principal, el seu acompanyant probablement està en el procés d'assentament com una nana groga. A diferència d'altres estels joves, no existeix evidència de la formació d'un disc protoplanetari al voltant de 30 Tauri B.

## Referències

* ↑ «The kinematics of the Gould belt: an expanding group ?». The Astrophysical Journal Supplement Series, 12-1968, pàg. 371. DOI: 10.1086/190179.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ «Rotational Velocities of B Stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 7-2002, pàg. 359–365. DOI: 10.1086/340590.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «* e Tau -- Variable Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 27 desembre 2020].
# 48 de Perseu

48 de Perseu (48 Persei) és un estel a la constel·lació de Perseu de magnitud aparent +4,00. S'hi troba a uns 553 anys llum de distància del sistema solar.
48 de Perseu és un estel blanc-blavenc de tipus espectral B3Ve amb una lluminositat —incloent una gran quantitat de radiació emesa com a llum ultraviolada— 3980 vegades major que la lluminositat solar. Està catalogada com estrella Be; aquestos són estels calents de tipus B de ràpida rotació que s'hi troben envoltats per un disc equatorial de gas de la seva pròpia creació. La inestabilitat del disc de 48 de Perseu provoca una variació en la seva lluentor d'aproximadament una dècima de magnitud, sense que existisca un període definit. Com a estel variable, 48 de Perseu rep també la denominació d'MX de Perseu.
La velocitat de rotació projectada de 48 Persei és de 190 km/s, encara que el valor real pot aproximar-se als 370 km/s, ja que s'estima que el disc està inclinat 31º respecte a nosaltres. La ràpida rotació fa que aquesta classe d'estels no tinguen forma esfèrica sinó el·lipsoidal. En conseqüència, la temperatura d'aquests estels és difícil de definir, ja que a causa de l'enfosquiment gravitatori la temperatura als pols és major que a l'equador —fenomen observat en Regulus A (α Leonis)—, estimant-se la temperatura de 48 de Perseu en 17.200 K. Amb un radi de 7,1 radis solars, el seu període de rotació és d'aproximadament un dia. La seva massa estimada és 7 vegades major que la del Sol i la seva edat es xifra en 40 milions d'anys; hom pensa que en només uns pocs milions d'anys finalitzarà la fusió nuclear del seu hidrogen intern, començant la seva transformació en una gegant vermella molt més lluminosa.

## Referències

* ↑ «A spectroscopic study of the Pleiades» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1956, pàg. 54–58. DOI: 10.1086/146129.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 «High and intermediate-resolution spectroscopy of Be stars. An atlas of Hγ, He I 4471 and Mg II 4481 lines» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 11-2001, pàg. 861–882. DOI: 10.1051/0004-6361:20011202.
* ↑ «Rotational Velocities of B Stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 7-2002, pàg. 359–365. DOI: 10.1086/340590.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* 1 2 «c Persei - Emission-line Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 24 desembre 2020].
* 1 2 «48 Per» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 24 desembre 2020].