OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fabián Puerta Zapata

Fabián Hernando Puerta Zapata (Caldas, Departament d'Antioquia, 12 de juliol de 1991) és un ciclista colombià, especialista en el ciclisme en pista. Ha guanyat medalles al Campionat del món en pista, als Jocs Panamericans i als Jocs Centreamericans i del Carib, entre altres competicions.
Està casat amb la també ciclista Juliana Gaviria.

## Palmarès

* 2010
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en Quilòmetre
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en Quilòmetre
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en Velocitat per equips
** 1r als Campionats Panamericans en Velocitat per equips
* 2011
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Keirin
** 1r als Campionats Panamericans en Keirin
** 1r als Campionats Panamericans en Velocitat per equips
* 2012
** 1r als Campionats Panamericans en Keirin
* 2013
** 1r als Campionats Panamericans en Quilòmetre
** 1r als Campionats Panamericans en Keirin
* 2014
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en Keirin
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en Velocitat
** 1r als Campionats Panamericans en Keirin
* 2015
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Keirin
** 1r als Campionats Panamericans en Keirin
** 1r als Campionats Panamericans en Velocitat
* 2017
** 1r als Campionats Panamericans en Keirin
** 1r als Campionats Panamericans en Velocitat
** 1r als Campionats Panamericans en Velocitat per equips
* 2017
** 1r als Campionats Panamericans en Quilòmetre
** 1r als Campionats Panamericans en Keirin
** 1r als Campionats Panamericans en Velocitat per equips

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2012-2013
** 1r a la Classificació general i a la prova de Cali, en Quilòmetre
** 1r a Cali, en Keirin
* 2014-2015
** 1r a la Classificació general i a la prova de Cali, en Keirin
** 1r a la Classificació general, en Velocitat
* 2016-2017
** 1r a Cali i Los Angeles, en Keirin

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Exèrcit del Perú

L'Exèrcit del Perú (en castellà: Ejército del Perú, abreujat EP) és la branca de les Forces armades que tenen com a missió mantenir la independència, sobirania i integritat nacional del seu territori. Altres missions inclouen l'assistència en la protecció de la seguretat interna, dirigir les operacions d'administració de desastres i participar en les missions internacionals de pau. El seu aniversari celebra la batalla d'Ayacucho el 9 de desembre del 1824.

## Missió

* Organitzar i preparar les forces per dissuadir amenaces internes i externes, i així protegir el Perú d'agressions que atemptin contra la seva independència, sobirania i integritat territorial.
* Assumir el control de l'ordre intern, segons la Constitució Política del Perú.
* Col·laborar en la defensa civil i el desenvolupament socioeconòmic del país, així com en les forces de pau de les Nacions Unides.

## Història
### Origen

L'Exèrcit del Perú va ser creat el 18 d'agost de 1821 amb l'establiment de la Legió Peruana de la Guàrdia pel general José de San Martín; prèviament, es van conformar les primeres unitats militars peruanes després del desembarcament de Sant Martí a Paracas, com l'Esquadró d'Auxiliars d'Ica i el Batalló de Caçadors de l'Exèrcit.

## Referències

* ↑ https://leyes.congreso.gob.pe/Documentos/DecretosLegislativos/01137.pdf
* ↑ «Ejército del Perú - EP» (en castellà). [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «Video Institucional - Ejército del Perú». [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «Fuerzas Armadas apoyará a la Policía en el orden interno | Primera Edición». [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «Ejército del Perú activa sus planes de contingencia para afrontar desastres naturales en el norte del país» (en castellà). [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «199 años de creación del histórico Ejército Peruano» (en castellà), 18-08-2020. [Consulta: 28 març 2022].
# Ezzelino da Romano

Ezzelino III da Romano (també Ezelin, Ecelino, Eçelino 25 d'abril de 1194 – 7 d'octubre de 1259) va ser un conqueridor, dictador, polític i soldat italià. Exercí de podestà de Verona entre 1226 i 1230, un altre cop el 1232, i finalment el 1259. També fou podestà de Vicenza de 1236 a 1259, a través del seu regent Ansedisio Guidotti.

## Biografia

Ezzelino era fill d'Ezzelino II da Romano, governador de Bassano i membre d'una família d'origen germànic, i Adelaida degli Alberti di Mangona. Sempre aliat de l'emperador Frederic II i dels gibel·lins, va ser nomenat podestà pel senat de Verona i amb l'ajuda de Frederic va saquejar els territoris de Màntua, Brescia i Vicenza
Quan l'emperador va tornar al nord per combatre el duc d'Àustria, Ezzelino es va quedar com a comandant en cap de l'exèrcit imperial al nord d'Itàlia, i com a líder visible de la causa gibel·lina.
El 1234 Ezzelino va esposar Selvaggia, una filla natural de Frederic. Ezzelino va conquerir Verona i, amb traïdoria, Pàdua, arrabassant el títol de podestà de la ciutat. Va ser un dels protagonistes de la victòria gibel·lina a la batalla de Cortenuova (1238), i va ser nomenat vicari imperial de la Marca de Treviso. La seva prolongada disputa amb el duc d'Este va acabar amb la derrota absoluta d'aquest, i l'annexió dels seus territoris al que ja era un petit imperi governat per Ezzelino. Va adquirir reputació de cruel i es deia que torturava sense pietat els seus enemics.
El 1254, quatre anys després de la mort de Frederic II, va ser excomunicat pel Papa Innocenci IV, que emprengué una croada contra seu. Tot i que obtingué diverses victòries, va ser ferit a la batalla de Cassano d'Adda i fou capturat mentre es retirava. Va morir uns dies després, amb més de seixanta anys, a causa de les ferides rebudes durant la batalla.
La majoria de les fonts sobre Ezzelino provenen d'una tradició literària que el va identificar com el símbol de la crueltat i la tirania. Els poetes i cronistes immediatament posteriors a ell evoquen les seves contínues transgressions morals i el seu ús arbitrari del poder. A la Divina Comèdia de Dante Alighieri, apareix al setè cercle de l'infern entre els violents contra els seus veïns (Canto XII). La seva germana petita Cunizza també és citada pel poeta al Paradís.

## Referències

* ↑ Cardini, Franco; Montesano, M. Storia medievale (en italià). Firenze: Le Monnier, 2006, p. 288.
# Família Cruïlles

La Família Cruïlles és un llinatge noble originari del poble del mateix nom situat en el Baix Empordà, molt prop de la capital comarcal.
Documentada des de l'any 1035, es va convertir, al llarg dels segles en una de les famílies més importants de la Corona d'Aragó.

## Història

El primer escrit del que es té constància és el testament de Jofre I, l'any 1035. Aquesta família ha donat molts membres notables a la història, com Jofre II, que va acompanyar a Ramon Berenguer III a Mallorca el 1114; Galceran, que va acompanyar a Pere el Catòlic a la batalla de Las Navas de Tolosa el 1212 o Jofre Gilabert de Cruïlles, almirall destacat en la campanya de Sardenya. Fins i tot un dels seus membres, Berenguer de Cruïlles, és considerat el primer diputat eclesiàstic de la Diputació del General de Catalunya. També ha donat importants ambaixadors, parlamentaris, bisbes i militars.
Cap al 1249, Gilabert de Cruïlles es casa amb l'hereva de Peratallada, unificant patrimoni i convertint-se així en senyors de bona part del Baix Empordà i traslladant la seva residència al castell de Peratallada. Les seves possessions s'estenien des de Santa Pelaia fins a les platges de Begur. A partir de llavors, els seus membres passarien a anomenar-se "de Cruïlles i de Peratallada".
De les moltes línies del tronc familiar principal, l'originària i més important d'elles, establerta a Barcelona, és la que conserva els títols nobiliaris de Barons de Cruïlles i el Marquesat de Castell de Torrent, aquest últim atorgat el 1770 per Carles III a Felip de Cruïlles de Peratallada i de Peguera.
Els Cruïlles, gràcies als matrimonis i les aliances, van aconseguir agrupar un important patrimoni en llocs com Cruïlles, Peratallada, Begur, Regencós, Vulpellach i Torrent, en el Baix Empordà; Sant Hilari Sacalm, Riudarenes, Sils i Santa Coloma de Farners a la comarca de Selva; Lliçà d'Amunt a la comarca del Vallès Oriental; a la ciutat de Girona; a Besalú i Beuda, a la comarca de Garrotxa; a Serinyà i Esponellà, a la comarca del Pla de l'Estany (tots ells a la província de Girona) i a Ibars d'Urgell, comarca del Pla d'Urgell; i Albesa a la comarca de la Noguera (Lleida).
En l'actualitat, aquests títols estan en possessió de Susana de Cruïlles de Peratallada Jaumandreu.
Aquest llinatge català va donar lloc als Cruïlles de Sicília o Cruyllas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 enciclopedia.cat

## Bibliografia

* Catalunya Romànica,vol. VIII L'Empordà I. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1989, p. 175 a 178. ISBN 84-7739-098-3.
* Catalunya Romànica (Guies Comarcals),vol. 10 El Baix Empordà La Selva. Barcelona: Pòrtic, 2000. ISBN 84-7306-637-5.

## Enllaços externs

* Castell de Cruïlles del bloc de Castells Catalans.
* Castells Catalans (PDF).
# Flota

Una flota naval és una gran formació militar de vaixells de guerra i la formació més gran en qualsevol exèrcit naval. Una flota al mar és l'equivalent a un exèrcit de terra. Etimològicament aquesta paraula, que en català està documentada des del segle xv, prové del francès flotte i aquest, de l'escandinau antic floti que vol dir 'estol, esquadra, rai'. El terme flota també s'aplica fora de l'àmbit naval com per exemple "una flota de bolets" (un grup dens de bolets).
Les flotes modernes estan integrades per vaixells de guerra superfície, submarins, vaixells de suport i aparells aeris amb la base al vaixell. La força de combat són porta-avions, cuirassats i creuers amb els seus destructors, la força de seguretat i la força de vigilància està formada per creuers lleugers, destructors, submarins, etc., i el tren naval, constituït pels vaixells de caràcter logístic, com petroliers, vaixells taller, vaixells hospital, remolcadors, etc. En cas d'operacions de desembarcament, també es compta amb la força amfíbia, composta de transports d'assalt, de llanxes de desembarcament i de tot el material de les tropes que han de saltar a terra.
Les flotes normalment, però no necessàriament, són formacions permanents i generalment estan assignases a un oceà o un mar en particular i reben el nom d'aquests oceans o mars però per convenció la United States Navy fa servir nombres.
Una flota normalment és comandada per un Almirall, qui sovint és també un comandant en cap, però moltes flotes estan comandades per vice-almiralls o de rang inferior. Moltes flotes estan dividides en diversos esquadres navals cadascun d'ells sota el comandament d'un almirall subordinat. Aquests esquadrons al seu torn estan dividits en divisions navals. Alguns exèrcits de mar només tenen una sola flota. En alguns casos hi ha flotes multinacionals com en la batalla de Lepant (1571).
Un vaixell almirall, vaixell insígnia o nau capitana és tradicionalment la nau usada pel comandant en cap d'un conjunt de vaixells d'una esquadra naval. El terme solia ser fonamentalment una designació temporal, ja que vaixell almirall era allà on fos l'almirall enarborant la seua bandera (insígnia)., mentre que el capital ship o nau capital és el vaixell més potent de la seva flota. Des del final de la Segona Guerra Mundial el portaavions ha esdevingut el vaixell capital per excel·lència, un paper que abans prenia el cuirassat.

## Referències

* ↑ «GDLC - flota». [Consulta: 3 octubre 2018].
* ↑ «flota | enciclopèdia.cat». [Consulta: 3 octubre 2018].
* ↑ «Vaixell almirall». GEC. [Consulta: 21 novembre 2021].
* ↑ «Le problème du porte-avions» (en francès). ISC, IHCC et CFHM. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2021. [Consulta: 21 novembre 2021].
# Francesc Gilabert de Centelles Riu-sec i de Queralt

Francesc Gilabert de Centelles Riu-sec i de Queralt (1408 - Esglésies? 1480), baró de Nules i primer comte d'Oliva, fou un noble i militar del Regne de València.

## Ascendència i descendència

Fill de Bernat de Centelles Riu-sec i de Cabrera, conegut també per Ramon de Riu-sec, es casà amb Francesca de Montcada, de qui va enviudar sense fills. Es tornà a casar amb Betriu d'Urrea Centelles, filla del I Comte d'Aranda i virrei de Sicília. D'aquest matrimoni nasqueren dos fills Serafí i Querubí, i dues filles, Beatriu i Estefania. Se li atribueix un fill il·legítim, Jordi de Centelles.

## Biografia

Amb només 12 anys va marxar amb son pare Bernat de Centelles a Itàlia, amb l'estol d'Alfons el Magnànim cap a Nàpols. L'any 1433 heretà tots els títols i senyorius peninsulars i illencs de son pare. Conseller, camarlenc i amic del rei, va lluitar a les campanyes d'Itàlia (1433-1458) on va rebre noves possessions i el títol de Comte d'Oliva el 1449, participant el 1454 durant la guerra catalanogenovesa en la Batalla naval de Ponça. En la bula d'or on el magnànim li atorgava el títol de comte es fa recompte de les seues gestes: les campanyes d'Itàlia per la conquesta del Regne de Nàpols; la guerra amb Castella, en la qual fou mariscal; les expedicions contra els turcs i tunisians, etc.
Amb els càrrecs i gestes militars, com el govern de determinats castells de Sardenya, va dur endavant altres missions civils, o l'exercici de càrrecs palatins de confiança. El nomenament més honrés fou el de Governador General del Regne el 1478 fins a la seua mort, càrrec que també ocupà el seu gendre Joan Roís de Corella i Llançol de Romaní, comte de Cocentaina i casat amb Beatriu de Centelles.
A més de les donacions reials, Francesc Gilabert de Centelles fou qui més va contribuir a l'engrandiment dels seus estats amb la compra de petits senyorius circumveïns, com ara l'adquisició de la baronia de Murla (1463), la de Pego (1473) i les d'Orba i Laguar (1476).
La seua mort sembla que es va produir a Sardenya mentre negociava la recuperació de béns confiscats a la seua germana. Havia fet testament l'11 de gener en presència del notari Antoni Barrera, la data exacta seria a primeries del 1480, ja que Beatriu d'Urrea pren possessió de l'herència com a tutora dels seu fill Serafí el 25 de febrer de 1480, segons un pergamí conservat a l'AHN.

## Referències

* ↑ Diversos Autors, El Palau dels Centelles d'Oliva: recull gràfic i documental Associació Cultural Centelles i Riu-sech, 1997, p. 54, ISBN 84-6056972-1
* ↑ «Francesc Gilabert de Centelles Riu-sec i de Queralt». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diversos Autors, El Palau dels Centelles d'Oliva: recull gràfic i documental Associació Cultural Centelles i Riu-sech, 1997, p. 53, ISBN 84-6056972-1
* 1 2 Diversos Autors, El Palau dels Centelles d'Oliva: recull gràfic i documental Associació Cultural Centelles i Riu-sech, 1997, p. 55, ISBN 84-6056972-1

## Enllaços externs

* «Francesc Gilabert de Centelles Riu-sec i de Queralt». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Frankfurt de l'Oder

Frankfurt de l'Oder (en alemany, oficialment Frankfurt (Oder) i tradicionalment Frankfurt an der Oder, pronunciació alemanya:) és una ciutat a Brandenburg (Alemanya) a la riba del riu Oder del qual pren el nom i al costat de la ciutat polonesa de Słubice que formà part de la ciutat fins a la fi de la Segona Guerra Mundial. La població arribà als 87.000 habitants a finals dels anys vuitanta i actualment en té uns 60.000.
Va ser fundada el 1253 per Joan I de Brandenburg. El 1430 formà part de la Lliga Hanseàtica durant un curt període. L'any 1631 fou l'escenari de la batalla de Frankfurt de l'Oder durant la Guerra dels Trenta Anys entre l'Imperi Suec i el Sacre Imperi Romanogermànic

## Fills il·lustres

* Peter Raabe (1872-1945) compositor i musicògraf.
* Oskar Pasch (1844-[...?]) compositor.

## Referències

* ↑ Frankfurt de l'Oder a esadir.cat
# Arthur Wood

Arthur Nicolas Lindsay Wood (Chester-le-Street, Durham, 29 de març de 1875 - Saint Andrews, Fife, 1 de juny de 1939) va ser un regatista anglès que va competir a començaments del segle xix i el segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 8 metres del programa de vela. Wood navegà a bord del vaixell Cobweb junt a Blair Cochrane, Henry Sutton, John Rhodes i Charles Campbell.

## Referències

* ↑ «Arthur Wood Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 11 desembre 2015].
# Lubukraya

Lubukraya és una estratovolcà d'andesita que es troba a l'illa de Sumatra. El seu cim s'eleva fins als 1.862 msnm. Presenta un ample cràter trencat pel sud i un dom de lava, també al sud del volcà. Es desconeix quan va tenir lloc la seva darrera erupció.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Lubukraya» (en anglès). [Consulta: 12 novembre 2024].
# Karl Röderer

Conrad Karl Röderer (Trogen, Appenzell Ausser-Rhoden, 12 de juliol de 1868 – Sankt Gallen, 28 d'agost de 1928) va ser un tirador suís. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà dues medalles d'or, en la prova de pistola militar per equips i la prova Individual.

## Referències

* ↑ «PARIS 1900. SHOOTING». olympic.org. [Consulta: 21 setembre 2015].
* ↑ «Conrad Karl Röderer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de novembre 2012. [Consulta: 21 setembre 2015].
# Wellington Arch

El Wellington Arch — literalment arc de Wellington— és un arc de triomf al sud de Hyde Park al centre de Londres. Va ser manat fer pel rei George IV el 1825 per commemorar les victòries britàniques durant les guerres napoleòniques.
L'arc de Wellington va servir també de porta d'accés cap a Constitution Hill creant així una entrada de prestigi a Londres venint de l'oest.
Conegut igualment sota el nom de Constitution Arch (arc de la Constitució) o a l'origen Green Park Arch (arc del Parc Verd), l'arc de Wellington ha estat construït entre 1826 i 1830 sobre base de plànols de Decimus Burton. A l'època de la construcció, l'arc va ser erigit gairebé de cara a d'Apsley House, en angle recte del seu emplaçament actual.
El 1846, l'arc va ser escollit per acollir una estàtua representant Sir Arthur Wellesley, 1r duc de Wellington, militar i Primer Ministre. L'estàtua eqüestre del duc de Wellington es deu a Matthew Cotes Wyatt i té una alçada de 8,5 metres, la més grossa mai feta fins a aquesta època. Aquesta estàtua va provocar moltes controvèrsies quan es va erigir
Entre 1882 i 1883, l'arc ha estat desplaçat cap al seu indret actual a Hyde Park Corner per permetre la construcció de carrers més amples. És avui al centre d'una gran rotonda.
L'estàtua del duc ha estat desplaçada a Aldershot (Hampshire) i ha estat reemplaçada el 1912 per una grandiosa quadriga en bronze d'Adrien Jones. L'estàtua representa l'Àngel de la Pau que baixa sobre el seu carro de guerra. La cara del conductor del carro que guia la quadriga és un jove noi (el fill de Lord Michelhan, la persona que va finançar l'escultura). Aquesta estàtua és la més grossa estàtua de bronze d'Europa.

## Enllaços externs

* Vista satèl·lit de l'Arc de Wellington a WikiMapia
# Foca menjacrancs

La foca menjacrancs (Lobodon carcinophaga) és una espècie de mamífer carnívor de la família de les foques (Phocidae) que viu al voltant de l'Antàrtida, tot i que arriba fins a Nova Zelanda i les costes meridionals d'Àfrica, Sud-amèrica i el continent australià. És una de les espècies de foques més comunes i un dels mamífers grossos més nombrosos. Malgrat el seu nom, més del 90% de la seva dieta es compon de krill antàrtic i la resta de peix i sípies.

## Referències

* ↑ Entrada «Lobodon carcinophaga (crabeater seal)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ «foca menjacrancs». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ Hückstädt, L. «Lobodon carcinophaga» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN, 2015. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2015-4.RLTS.T12246A45226918.en. [Consulta: 9 març 2024].
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Yuki Muto

Yuki Muto (Zama, Prefectura de Kanagawa, Japó, 7 de novembre de 1988) és un futbolista japonès. Va disputar 2 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2015 | 2 | 2 |
| Total | 2 | 2 |

## Referències

* ↑ Yuki Muto, Fitxa a Transfermarkt (anglès)
* ↑ National Football Teams
# Llebre de Townsend

La llebre de Townsend (Lepus townsendii) és una espècie de llebre de la família dels lepòrids. Viu a altituds d'entre 30 i 4.319 msnm a banda i banda a la frontera entre el Canadà i als Estats Units, a l'oest dels Grans Llacs de Nord-amèrica. Els seus hàbitats naturals són els herbassars oberts de plana i praderia i les deveses montanes i subalpines. Es nodreix d'herba, fòrbies i matolls. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. Fou anomenada en honor del naturalista, ornitòleg, escriptor i col·leccionista estatunidenc John Kirk Townsend.

## Subespècies

* L. t. campanius
* L. t. townsendii

## Referències

* ↑ «llebre de Townsend». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 30 març 2024].
* ↑ Brown, D. E.; Smith, A. T. «Lepus townsendii» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN, 2019. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2019-1.RLTS.T41288A45189364.en. [Consulta: 30 març 2024].
* ↑ Beolens, Watkins i Grayson, 2009, «Townsend, J.».

## Bibliografia

* Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :