OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Aspin

John Symington Aspin (Anderston, Glasgow, 21 de març de 1867 - 19 de febrer de 1960) va ser un regatista escocès que va competir a començaments del segle xx. El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 12 metres del programa de vela com a membre de la tripulació de l'Hera.

## Referències

* ↑ «John Symington ASPIN». International Olympic Committee. [Consulta: 10 juny 2016-].
* ↑ «John Symington ASPIN». World Sailing. [Consulta: 10 juny 2016-].
* ↑ «John Aspin». Roto Sports, Inc. [Consulta: 10 juny 2016-].
* ↑ Cook, Theodore Andrea. The Fourth Olympiad, Being the Official Report: The Olympic Games of 1908 (PDF). London: British Olympic Association, 1908, p. 339–354 [Consulta: 10 juny 2016-]. Arxivat 16 de gener 2013 a Wayback Machine.
* ↑ «1908 London Olympic Games Sailing Competition: 12 Metre (Open) Fleet racing». World Sailing. [Consulta: 10 juny 2016-].
# Jules Valton

Henri Jules Valton (Courson-les-Carrières, Yonne, 11 de maig de 1867 - ?) va ser un regatista francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París on participà en diferents proves del programa de vela. Guanyà la medalla de plata en la 1a cursa de la modalitat de ½ a 1 tona, junt a Jean Le Bret, Félix Marcotte i William Martin i Jacques Baudrier.

## Referències

* ↑ «Jacques Baudrier Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 30 setembre 2015].
# Nordahl Wallem

Nordahl Wallem (Shanghai, 10 de novembre de 1902 - 9 de desembre de 1972) va ser un regatista noruec, vencedor d'una medalla olímpica.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va guanyar la medalla de plata en la competició de 8 metres del programa de vela, a bord del Silja.

## Referències

* ↑ «Nordahl Wallem Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 15 abril 2020].
# Pierpont Davis

Pierpont Davis (Baltimore i Maryland, 27 de desembre de 1884 - Los Angeles, 15 de juliol de 1953) va ser un regatista estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930. Era cunyat del també regatista Owen Churchill.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 8 metres del programa de vela a bord de l'Angelita.

## Referències

* 1 2 «Pierpont Davis Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 7 gener 2019].
# Rasmus Birkeland

Rasmus Ingvald Birkeland (Austevoll, Hordaland, 14 d'abril de 1888 - Austevoll, Hordaland, 12 de desembre de 1972) va ser un regatista noruec que va competir a començaments del segle xx. Era germà del també regatista Halvor Birkeland.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en els 12 metres (1907 rating) del programa de vela, a bord de l'Atlanta.

## Referències

* 1 2 «Rasmus Birkeland Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Temple Ashbrook

Temple Ashbrook (Paris, 23 de maig de 1896 - 21 de febrer de 1976) va ser un regatista estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de 6 metres del programa de vela. Navegà a bord del Gallant junt a Robert Carlson, Frederic Conant, Charles Smith, Donald Wills i Emmett Davis.

## Referències

* ↑ «Temple Ashbrook Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-17. [Consulta: 4 març 2019].
# Tor Arneberg

Tor Arneberg (Oslo, 4 de setembre de 1928 - comtat de Pinellas, 23 de setembre de 2015) va ser un regatista noruec que va guanyar una medalla olímpica. Era germà de les també regatistes olímpiques Else Christophersen i Vibeke Lunde.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de plata en la categoria de 6 metres del programa de vela. A bord de l'Elisabeth X compartí equip amb Finn Ferner, Johan Ferner, Erik Heiberg i Carl Mortensen.
De jove també va ser un saltador d'esquí. Va estudiar als Estats Units al Dartmouth College i al Harvard Business School. Es casà el 1954 i el 1959 es traslladà a viure als Estats Units, on treballà a la Xerox.

## Referències

* ↑ Tor Arneberg's obituary
* 1 2 3 «Tor Arneberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 14 abril 2020].
# William Maddison

William John Maddison (Canning Town, Londres, 1882 - Westcliff-on-Sea, Essex, 10 de juny de 1924) va ser un regatista anglès que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en els 7 metres del programa de vela, a bord de l'Ancora.

## Referències

* ↑ «William Maddison Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2012. [Consulta: 4 octubre 2017].
# Joseph Edward Murray

Joseph Edward Murray (Milford, EUA, 1 d'abril de 1919 - Boston 26 de novembre de 2012) va ser un cirurgià i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1990.

## Biografia

Va néixer el 1919 a la ciutat de Milford, població situada a l'estat nord-americà de Massachusetts. Va estudiar medicina a la Universitat Harvard, i posteriorment es doctorà a la Universitat de Rockford (Illinois) especialitzant-se en cirurgia plàstica i reconstructiva. Professor de cirurgia a Harvard fins al 1967, entre 1972 i 1985 fou cap del departament de cirurgia plàstica de l'Hospital Infantil de Boston.

## Recerca científica

Treballant a l'Hospital Peter Bent Brigham de Boston va tenir l'oportunitat de realitzar l'any 1954 amb èxit un trasplantament de ronyó, el primer de la història. Murray havia iniciat les seves primeres investigacions sobre empelts durant la Segona Guerra Mundial, el que el va dur a entendre el problema de la compatibilitat i el rebuig. Contra el rebuig va dissenyar una estratègia empírica basada en el bloqueig de les defenses immunitàries.
Posteriorment va demostrar la utilitat de l'azatioprina, utilitzat com a agent immunosupressor en el trasplantament de teixits, així com de les radiacions ionitzants per controlar el possible rebuig dels trasplantaments.
L'any 1990 fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia «pels seus descobriments referents al trasplantament d'òrgans i de la cèl·lula en el tractament de les malalties humanes», premi que compartí amb Edward Donnall Thomas pels seus treballs independents sobre la mateixa matèria.

## Referències

* 1 2 «The Nobel Prize in Physiology or Medicine 1990» (en anglès). The Nobel Prize, 1990. [Consulta: 3 desembre 2019].
* ↑ Tullius, S. G. «Dr. Joseph E. Murray (1919-2012): A Life of Curiosity, Humanism, and Persistence» (en anglès). American Journal of Transplantation, 13, 1, 1-2013, pàg. 5–6. DOI: 10.1111/ajt.12076.
* ↑ «Joseph Edward Murray». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Daniel Chee Tsui

Daniel Chee Tsui (en xinès: 崔琦; pinyin: Cuī Qí) (Henan, Xina, 1939) és un físic estatunidenc, d'origen xinès, guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1998.

## Biografia

Va néixer el 28 de febrer de 1939 a la província xinesa de Henan. Després d'estudiar secundària a Hong Kong, el 1958 es traslladà als Estats Units per estudiar física a l'Augustana College. El 1982, aconseguí el doctorat en física a la Universitat de Chicago i fou nomenat professor d'enginyeria elèctrica a la Universitat de Princeton.

## Recerca científica

Inicià la seva recerca científica en la microestructura dels semiconductors i en la física de l'estat sòlid. El 1998 fou guardonat, juntament amb el físic alemany Horst Ludwig Störmer i el nord-americà Robert B. Laughlin, amb el Premi Nobel de Física per la seva contribució al descobriment de l'efecte Hall quàntic en les seves investigacions realitzades a l'Institut Tecnològic de Massachusetts.

## Referències

* ↑ «Daniel Chee Tsui | Dean of the Faculty». Office of the Dean of the Faculty [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ «The Nobel Prize in Physics 1998». Fundació Nobel, 2010. [Consulta: 4 juny 2023]. «for their discovery of a new form of quantum fluid with fractionally charged excitations»

## Enllaços externs

* «Daniel Chee Tsui» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# 2019 VL5

El 2019 VL$_5$ és un petit asteroide, classificat com objecte proper a la Terra del grup Aton que es mou en una ressonància orbital d'1:1 amb la Terra. Es troba en una configuració coorbital respecte de la Terra en forma de ferradura: en relació amb el Sol i la Terra, es mou cap endavant i cap enrere en forma de ferradura al voltant de l'òrbita de la Terra, amb la Terra al buit de la ferradura. Segons els càlculs orbitals, l'asteroide ha estat un cos coorbital de la Terra durant almenys 500 anys i s'hi mantindrà com a mínim durant 2.500 anys més. Durant aquest temps, romandrà en aquesta òrbita de ferradura durant almenys 800 anys i després es transferirà a una òrbita de quasisatèl·lit, per a tornar a una òrbita de ferradura al cap d'unes dècades.
La Xina planejava llançar una sonda de desviació d'asteroides dirigida al 2019 VL$_5$ el 2025, però més tard va canviar l'objectiu al 2015 XF$_{261}$.

## Referències

* ↑ Yi, Qi; Dong, Qiao The Astronomical Journal, 163, 5, 5-2022. Bibcode: 2022AJ....163..211Q. DOI: 10.3847/1538-3881/ac5e2c.
* ↑ , 11-04-2023.
* ↑ «China targets its first planetary defense test mission» (en anglès). The Planetary Society.
# Leopoldo Alas y Ureña

Leopoldo García-Alas y Ureña, més conegut pel pseudònim literari «Clarín» (Zamora, 25 d'abril de 1852 – Oviedo, 13 de juny de 1901), fou un periodista i escriptor realista espanyol, introductor del naturalisme a Espanya. La seva obra més característica és La Regenta, que comparteix semblances amb Madame Bovary, del francès Gustave Flaubert.

## Vida

Educat als jesuïtes, la seva infantesa està marcada per l'amor familiar a Astúries i la seva vida d'estudiant, en la qual destacà de ben jove. A l'etapa universitària rebé la influència del krausisme, que matisà alguns dels principis religiosos familiars i forjà la seva actitud de crítica social. Per aquells temps es llançà al periodisme, signant amb el pseudònim de «Clarín», que el faria famós en escriure uns articles molt crítics amb la classe política.
El 1882 fou nomenat catedràtic de dret i era cèlebre per impartir classes basades en la reflexió de preceptes clàssics. Va compaginar la docència amb l'escriptura literària, les col·laboracions en premsa i la traducció. Igualment destaca per la seva intensa activitat epistolar, que sovint li va crear enemics pel seu to brusc. El 1901 va ser diagnosticat amb una tuberculosi intestinal que li causaria la mort als 49 anys.

## Obra

Més enllà de La Regenta, escrigué altres obres de renom com Su único hijo o la recopilació de contes El Señor y lo demás, son cuentos, amb contes com “¡Adiós, Cordera!”, "Cambio de Luz" o "El centauro", entre d'altres. Entre els assajos destaquen els continguts a Solos de Clarín i Palique.

## Referències

* ↑ «Leopoldo Alas y Ureña». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Abrotriquinis

Els abrotriquinis (Abrotrichini) són una tribu de rosegadors de la família dels cricètids i la subfamília dels sigmodontins. Els fòssils més antics de la tribu (espècies extintes del gènere Abrothrix) provenen del Pliocè de l'Argentina.
Els abrotriquinis inclouen unes quinze espècies repartides en cinc gèneres. Viuen sobretot al sud dels Andes i les parts més baixes de Xile i l'Argentina, però al nord arriben fins a l'altiplà del Perú. Al sud també es troben a l'estepa de la Patagònia i diverses illes al sud de la massa continental de Sud-amèrica.
Malgrat que representen una proporció molt petita de la subfamília dels sigmodontins, exhibeixen una notable diversitat de pesos (des de 20 g fins a 55 g, aproximadament), de dietes (des d'insectivorisme fins a herbivorisme), d'estils de vida (des d'animals corredors fins a animals excavadors) i d'hàbitat, des de boscos humits i freds fins a estepes de matolls.

## Referències

* ↑ Teta et al., 2017, p. 153 i 154.
* 1 2 Teta et al., 2017, p. 153.

## Bibliografia

* Teta, P.; Cañón, C.; Patterson, B. D.; Pardiñas, U. F. J. «Phylogeny of the tribe Abrotrichini (Cricetidae, Sigmodontinae): integrating morphological and molecular evidence into a new classification» (en anglès). Cladistics, 33, 2017, pàg. 153-182. DOI: 10.1111/cla.12164.
# Iyibkhentre

Iyibkhentre fou un rei del període final de la dinastia XI de l'antic Egipte, que va governar a la Baixa Núbia i de qui no es coneix res més que el seu nom per un cartutx trobat a la zona.

## Referències

* ↑ Arthur Weigall: A Report on the Antiquities of Lower Nubia. Oxford University Press, 1907, taula 49-50.
# Kathleen Shaw

Kathleen Shaw (Barton upon Irwell, 18 de gener de 1903 - Trearddur Bay, 19 de juliol de 1983) va ser una patinadora artística sobre gel anglesa que va competir a començaments del segle xx.
Va disputar dues edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern, el 1924 i el 1928, on disputà la prova individual femenina. El 1924 finalitzà en setena posició, mentre el 1928 fou catorzena. En el seu palmarès també destaquen tres campionats nacionals individuals i una medalla de bronze al Campionat del Món.

## Palmarès

| Prova | 1924 | 1925 | 1926 | 1927 | 1928 | 1929 | 1930 |
| Jocs Olímpics d'Hivern | 7a | | | | 14a | | |
| Campionat del Món | | 4a | 3a | | 6a | | |
| Campionat d'Europa | | | | | | | 8a |
| Campionat del Regne Unit | | | | 1a | | 1a | 1a |

## Referències

* 1 2 «Kathleen Shaw Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 4 desembre 2017].
# Laura Tramuns i Tripiana

Laura Tramuns i Tripiana (Badalona, 19 de febrer de 1970) és una nedadora i atleta amb discapacitat física.
Ha practicat tant natació com atletisme. Va participar per primera vegada en competició l'any 1984. En total disputà cinc edicions consecutives dels Jocs Paralímpics entre Nova York (1984) i Sydney (2000). En la primera edició guanyà la medalla d'or en 4 x 100 mestres d'estils i la de bronze en 100 metres en braça. Tornà a repetir medalla en braça, però en or i amb rècord del món, a Seül (1988) i la plata a Atlanta (1996). Finalment, a Barcelona (1992) es va proclamar campiona paralímpica en 100 metres papallona, establint un nou rècord mundial. Posteriorment, ha participat a diverses competicions d'atletisme de veterans.

## Referències

* 1 2 «Laura Tramuns Tripiana» (en castellà). Comité Paralímpico Español. [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ «Laura Tramuns i Tripiana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Laura Tramuns» (en anglès). International Paralympic Committee. [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ «Laura Tramuns Tripiana» (en castellà). Real Federación Española de Atletismo. [Consulta: 10 abril 2021].
# Egill Reimers

Egill Reimers (Bergen, 18 de juliol de 1878 - Bergen, 11 de novembre de 1946) va ser un arquitecte i regatista noruec que va competir a començaments del segle xx.
Nascut a Bergen, es graduà en arquitectura a la Universitat Tècnica de Múnic el 1902. El 1904 començà a exercir a Bergen, on fou un dels arquitectes més actius durant la primera meitat del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en els 12 metres (1919 rating) del programa de vela, a bord del Heira II.

## Referències

* ↑ Bjørn Cappelen. «Egill Reimers». Store norske leksikon. [Consulta: 1r setembre 2017].
* ↑ «Egill Reimers Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 21 abril 2018].
# Museu d'Instruments de Ceret

El Museu d'Instruments de Ceret és un museu d'instruments musicals situat a la vila de Ceret, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
El museu és al carrer de Pierre Rameil, a la zona antiga de la vila, a l'edifici de l'antic hospital de Sant Pere, prop de la capella de Sant Roc de Ceret.

## Història

L'origen del museu es troba a les primeres associacions sardanistes locals. El foment de la sardana a Ceret, promogut per Roger Raynal i Joseph Burch i la Federació Sardanista del Rosselló, una estructura creada el 1976 que agrupa les diferents associacions sardanistes del departament. També hi va intervenir l'Institut de Música Popular i Mediterrània (Institut de musique populaire et méditerranéenne) (IMPEM), creat pel mateix Roger Raynal. El dia 28 de setembre del 1983, la vila de Ceret i l'IMPEM van signar un acord per rehabilitar l'antic hospital de Sant Pere i permetre-hi la instal·lació del museu un cop reformat l'edifici.
El centre internacional de música popular (CIMP) es va crear el 1987. Presidit per Roger Raynal, acollia a la vegada altres representants de la vila i de l'IMPEM. El museu va ser inaugurat el 18 de maig del 2013 en presència de Jean-Pierre Bel, president del senat · . francès.

## Col·lecció
### Instruments

El museu disposa d'una col·lecció d'instruments formada per prop de 2.500 peces, de les quals unes 400 formen l'exposició permanent. L'especificitat dels fons inclou instruments de la família de l'oboè d'arreu tot el món, col·leccionats durant dècades per la parella Heinz Stefan Herzka i Verena Nil, que van donar la seva col·lecció a la vila per tal que es fundés el museu. Aquest fons es va unir a les col·leccions ja preexistents del CIMP, constituïts bàsicament per instruments tradicionals catalans.
* Vitrina d'exposició
* Vitrina d'exposició
* Vitrina d'exposició

### Partitures

El museu ha heretat una col·lecció de partitures del CIMP, consagrada a repertori de cobles d'aproximadament 12.000 partitures.

## Referències

* 1 2 «Site du musée, section Historique du CIMP». Arxivat de l'original el 2013-06-09. [Consulta: 17 juny 2013].
* ↑ L'Indépendant, 19 mai 2013
* ↑ Musicam scire, Inauguration du musée des instruments de Céret, 22 mai 2013
* ↑ «Site du musée, section La collection Herzka Nil». Arxivat de l'original el 2013-06-09. [Consulta: 17 juny 2013].
* ↑ «Site du musée, section L'intérêt scientifique du projet». Arxivat de l'original el 2013-06-09. [Consulta: 17 juny 2013].
* ↑ «Site du musée, section Partothèque». Arxivat de l'original el 2013-06-09. [Consulta: 17 juny 2013].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2013-06-09 a Wayback Machine. (francès)
# Llançacoets Tipus 4 de 20 cm

El Llançacoets Tipus 4 de 20 cm (del japonès: 四式二十糎噴進砲, Yonshiki nijyū-senchi funshinhō) era una peça d'artilleria de tipus de llançacoets de 203 mm dissenyat i produït a l'Imperi Japonès per a l'Exèrcit Imperial Japonès en les parts finals de la Segona Guerra Mundial.

## Desenvolupament

El Llançacoets Tipus 4 va ser desenvolupat a finals dd la Segona Guerra Mundial per la Oficina Tècnica de l'Exèrcit Japonès, com una manera fàcil i barata de produir una arma, la qual tenia un gran avantatge quant a precisió sobre altres morters convencionals, els quald utilitzaven un projectil estabilitzat mitjançant estabilitzadors que giraven sobre si mateixos. Les primeres unitats van ser enviades al front en 1943, i van ser utilitzats amb resultats molt positius en la batalla d'Iwo Jima i la batalla d'Okinawa. Gràcies a la seva fàcil construcció i portabilitat, el Tipus 4 va ser produït en grans quantitats i distribuït i amagat en dibersos arsenals per a ser utilitzat com a arma per a la defensa de les illes japoneses durant la Operació Dawnfall.
A pesar de que l'arma anava equipada amb un canó de morter estàndard i un tripode, el coet podia ser llençat des de qualsevol tipus de tiberia o tub, o superficie corba amb un diàmetre mínim, uns rails de fusya, o fins i tot des del terra.

## Disseny

El Llançacoets Tipus 4 de 20 cm va començar a ser produït en 1943, i la seva producció va continuar fins al final de la guerra. La equipació estàndard del llançacoets consistia en un tub de morter i un tripode que pesava un total de 227,6 kg, amb una llargada del canó de 1923 mm. La seva base podia rotar fins a 300° i el canó es podia elevar des de 40° fins a +65°. El projectil del llançacoets de 203 mm de diàmetre pesava 83,7 kg i sortia a una velocitat inicial de 175 m/s. El llançacoets tenia una distància operativa màxima era de 2.400 metres.

## Usuaris
### Imperi Japonès

** Exèrcit Imperial Japonès

## Biografia

* Bishop, Chris (eds) The Encyclopedia of Weapons of World War II. Barnes & Nobel. 1998. ISBN 0-7607-1022-8
* Chamberlain, Peter and Gander, Terry. Heavy Field Artillery. Macdonald and Jane's (1975). ISBN 0-356-08215-6
* Chant, Chris. Artillery of World War II, Zenith Press, 2001, ISBN 0-7603-1172-2
* McLean, Donald B. Japanese Artillery; Weapons and Tactics. Wickenburg, Ariz.: Normount Technical Publications 1973. ISBN 0-87947-157-3.
* US Department of War, TM 30-480, Handbook on Japanese Military Forces, Louisiana State University Press, 1994. ISBN 0-8071-2013-8

## Referències

* ↑ Taki's Imperial Japanese Army home page

## Enllaços externs

* Type 4 on Taki's Imperial Japanese Army page
# Aminandre

Aminandre (grec antic: Ἀμύνανδρος, "Amúnandros", llatí: Amynander) fou rei dels athamans (vegeu Athamània) a finals del segle III aC.

## Segona guerra macedònica

Aminandre apareix a la història com a mediador entre la Lliga Etòlia i el Regne de Macedònia l'any 208 aC. La república romana el va informar de la seva intenció d'iniciar una guerra contra Macedònia. Aminandre va mostrar la seva intenció d'estar al costat dels romans. Se li va encarregar d'atreure als etolis i aconseguir una aliança. L'any 198 aC va ocupar Focea i Gomfi i va assolar Tessàlia. Va estar present en una conferència entre Flaminí i Filip V de Macedònia i durant la treva Flaminí el va enviar a Roma. Va tornar poc després i va estar present també a la conferència que va seguir a la batalla de Cinoscèfales. Al tractat de pau se li va concedir que conservés la possessió de totes les fortaleses que havia conquerit a Filip durant la guerra.
Es va casar amb Apama filla d'un macedoni anomenat Alexandre Megalopòlites que deia ser descendent d'Alexandre el Gran. A la cort d'Aminandre la va seguir el seu germà gran Filip Megalopòlites.

## Guerra Romano-Síria

El 191 aC La república romana va iniciar la guerra contra Antíoc III el Gran i Aminandre, influït pel seu cunyat Filip Megalopòlites va fer costat a l'Imperi Selèucida. Filip V de Macedònia va envair el regne i Aminandre va haver de fugir, l'any 191 aC cap a Ambràcia. Els romans van exigir als etolis l'extradició, que no va ser concedida i finalment, amb ajut etoli, va recuperar el regne a finals del 190 aC i va enviar ambaixadors a demanar la pau, que es va acordar el 189 aC. Llavors va convèncer els ambraciotes de rendir-se.
Va morir un temps després però no se sap la data. D'Aminandre en parlen Polibi, Titus Livi i Appià.

## Referències

* ↑ Amynander a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 154