OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cephalosilurus nigricaudus

Cephalosilurus nigricaudus és una espècie de peix de la família dels pseudopimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 35 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (20 °C-25 °C) que comparteix el seu hàbitat amb Bryconops caudomaculatus, Characidium blennoides, Pimelodella cristata, Leporinus friderici i Astyanax meunieri.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Sipaliwini a Surinam.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Haseman J. D., 1911. Descriptions of some new species of fishes and miscellaneous notes on others obtained during the expedition of the Carnegie Museum to central South America. Ann. Carnegie Mus. v. 7 (núms. 3-4) (17). 315-328.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Mees, G. F., 1974. The Auchenipteridae and Pimelodidae of Suriname (Pisces, Nematognathi). Zool. Verh. (Leiden) Núm. 132: 1-256, Pls. 1-15.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995.
* ↑ Le Bail, P.-Y., P. Keith i P. Planquette, 2000. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 2, fascicle II). Publications scientifiques du Muséum national d'Histoire naturelle, París: 307 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Shibatta, O.A., 2003. Pseudopimelodidae (Bumblebee catfishes, dwarf marbled catfishes). p. 401-405. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cichla nigromaculata

Cichla nigromaculata és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 26,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Orinoco i rio Negro (Amazones)

## Referències

* ↑ Bloch, M. E. & J. G. Schneider 1801. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae iconibus cx illustratum. Post obitum auctoris opus inchoatum absolvit, correxit, interpolavit Jo. Gottlob Schneider, Saxo. Berolini. Sumtibus Auctoris Impressum et Bibliopolio Sanderiano Commissum. Systema Ichthyol.: i-lx + 1-584, Pls. 1-110.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History, Estocolm, Suècia.
* Kullander & Ferreira (2006). A review of the South American cichlid genus Cichla, with descriptions of nine new species (Teleostei: Cichlidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, Vol. 17, Núm. 4, pp. 289-398.
* Machado-Allison, A. 1971. Contribución al conocimiento de la taxonomía del género Cichla en Venezuela. Parte I. Acta biol. Venez. 7: 459-497.
* Machado-Allison, A. 1973. Contribución al conocimiento de la taxonomía del género Cichla en Venezuela. Parte II. Osteologia comparada. Acta biol. venez. 8: 155-205.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stiassny, M. L. J. 1982. The relationships of the neotropical genus Cichla: a phyletic analysis including some functional considerations. J. Zool. Lond. 197: 427-453.
* Stiassny, M. L. J. 1987. Cichlid familial intrarelationships and the placement of the neotropical genus Cichla. J. nat. Hist. 21: 1311-1331.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cinquena expedicio de Tamerlà a Coràsmia (1388)

La cinquena expedició de Tamerlà a Coràsmia fou conseqüència dels atacs dels sufis a Transoxiana el 1387 i 1388. L'expedició segons Yazdi, es va fer immediatament de tornar de Pèrsia, a la tardor del 1388 (octubre i/o novembre), però alguns historiadors opinen que en realitat fou a la primavera del 1389. Aqui ens remeten a la font primaria.
Timur va sortir immediatament cap a Coràsmia. Va acampar a Egryar enviant per endavant a dos prínceps tuluïdes, Konge i Timur Kutluq, dos prínceps que havien abandonat el partit de Toktamix i passat al servei de Timur; al riu Bagdadek van enviar un explorador endavant per informar-se i es va localitzar el bestiar del príncep tuluïda Ilikmish (casat amb la germana del emir (o xah) de Coràsmia Sulayman Sufi), que guardava un pastor; aquest i el bestiar foren agafats i enviats a Timur. Aquest va seguir fins al riu Khedris (que marcava la frontera entre Transoxiana i Coràsmia) i allí un desertor dels enemics els va informar que Sulayman Sufi i Ilikmish havien fugit de Coràsmia.
Timur va enviar a Miran Shah amb cinc regiments a perseguir als dos prínceps. Timur va entrar a Urganj i una part de la població fou massacrada i va obligar a la resta a traslladar-se a Samarcanda. Quan les ciutats es resistien Timur mostrava una gran crueltat. Urganj fou arrasada i la matança va durar deu dies al final dels qual només quedava en peu una mesquita; sobre el que havia estat la ciutat va fer sembrar ordi. El sistema de reg extensiu, que regava un gran nombre de camps i que fonamentava tota l'activitat agrícola, va ser sistemàticament destruït. Urganj es va deixar al desert. En els anys següents, es va recuperar gradualment, però mai no va recuperar el seu esplendor i amb el temps va ser desplaçada per la veïna ciutat de Khivà com a capital de Coràsmia. Després d'això Timur va retornar a Samarcanda.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 1
* ↑ El 1401 Timur hi va enviar a Musike Kutxin, fill de Junki Kutxin a restaurar Urganj i Coràsmia i la ciutat fou restaurada i el país repoblat; les muralles de Khiva i Kath foren reconstruïdes i altres llocs van rebre l'atenció de Musike
# Cladium

Cladium és un gènere de plantes amb flor de la família de les ciperàcies.

## Característiques

S'ha considerat utilitzar aquestes plantes com a font de biofuel (etanol).

## Taxonomia

El nombre d'espècies és motiu de controvèrsia. Les més universalment acceptades són:
* Cladium costatum Steyerm.
* Cladium mariscoides (Muhl.) Torr.
* Cladium mariscus (L.) Pohl) segamà, mansega vera

## Referències

* ↑ Biofuels on a Big Scale Arxivat 2009-08-25 a Wayback Machine. from ScienceNOW
* ↑ World Checklist of Cladium. A: The Board of Trustees of the Royal Botanic Gardens, Kew.
* Lodge, Thomas E. 1994. The Everglades Handbook. Understanding the Ecosystem. St. Lucie Press, DelRay Beach, Fl. 228 p. ISBN 1-884015-06-9
# Claire Goll

Claire Goll (Nuremberg, Alemanya, 29 d'octubre de 1890 - París, França, 30 de maig de 1977), amb nom de naixement Klara Liliane Aischmann, va ser una periodista i escriptora germanofrancesa, representant del món europeu d'avantguardes. El 1921 es va casar amb el poeta Yvan Goll, pseudònim d'Isaac Lang.

## Biografia

La família de Claire era d'origen jueu; la mare va morir en el camp de concentració de Auschwitz. El 1911 es va casar amb l'editor Heinrich Studer (1889 - 1961) i va viure amb ell a Leipzig, on va néixer la seva única filla, Dorothea Elisabeth, al maig de 1912. L'any 1916 va emigrar a Suïssa en protesta per la I Guerra Mundial (1914-1918). En aquest país va estudiar a la Universitat de Ginebra i va treballar com a periodista dins del moviment pacifista, en contra de la Gran Guerra. El 1917 es va divorciar de Heinrich Studer i va conèixer el poeta Yvan Goll, que fou la seva parella fins que es va morir el 1950. Al final del 1918 va tenir una aventura amb el poeta austríac Rainer Maria Rilke, amb el qual va mantenir una relació epistolar fins que es va mori el 1926. El 1919 es traslladà a ParísaAmb Yvan Goll, amb el qual es casà el 1921. La parella, tots dos d'origen jueu, es va exiliar a New York, el 1939, al començament de la II Guerra Mundial, però van tornar a Europa el 1947. Després de la mort del marit el 1950, es va dedicar a posar en valor la seva obra, la qual cosa li va portar a acusar Paul Celan de plagiar els poemes de Yvan. Els últims anys va aconseguir certa notorietat mediàtica en confessar que havia aconseguit el seu primer orgasme als setanta-sis anys, amb un jove de vint, encara que la veracitat d'aquesta història ha estat posada en qüestió.

## Obra

El 1918 va debutar com a escriptora amb la col·lecció de poemes Mitwelt i la novel·la Die Frauen erwachen. Els seus contes, poemes i novel·les es van publicar tant en alemany com en francès. Destaquen les col·leccions de poemes Poèmes d'amour (1925) i Poèmes de la jalousie (1926), i amb el seu marit va escriure els Poèmes de la vie et de la mort (1927) i "shared song of love" ("Wechselgesang der Liebe"). Des de la mort del seu marit, el 1950, Claire li va dedicar les seves novel·les autobiogràfiques Der gestohlene Himmel (1962) i Traumtänzerin (1971), encara que aquestes obres no van tenir un gran acolliment pel públic. El 1976, un any abans de morir-se, es va publicar la seva última obra, tant en francès com en alemany, La poursuite du vent o Ich verzeihe keinem, en la qual denuncia les misèries dels grans prohoms de l'avantguarda europea: Celán, Joyce, Jung, Dalí, Breton…

## Referències

* ↑ {{{títol}}}. Suhrkamp.
* ↑ {{{títol}}}. Beltz & Gelberg Verlag.

## Vegeu també

* Walter Rheiner
# Club Baloncesto OAR Ferrol

El Club Baloncesto OAR Ferrol (OAR: Organización Atlética Recreativa) fou un club de bàsquet de la ciutat de Ferrol (Galícia).

## Història

El CB OAR va ser fundat l'any 1951. Ascendí per primer cop a Primera Divisió el 1979-80. Hi romangué fins al 1986-87, any en què baixà a Primera Divisió B. Després d'un any ascendí de nou a la lliga ACB. Problemes econòmics en la seva conversió en Societat Anònima provocaren el seu descens a categories inferiors i la seva final desaparició, l'any 1996.

## Palmarès
### Copa de Galícia

* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1993

## Trajectòria

Font:

### Lligues espanyoles

* 1979-80 Segona Divisió : 1 i ascens
* 1980-81 Primera Divisió : 9
* 1981-82 Primera Divisió : 8
* 1982-83 Primera Divisió : 11
* 1983-84 Lliga ACB : 7
* 1984-85 Lliga ACB : 11
* 1985-86 Lliga ACB : 12
* 1986-87 Lliga ACB : 16 i descens
* 1987-88 Primera Divisió B : 1 i ascens
* 1988-89 Lliga ACB : 9
* 1989-90 Lliga ACB : 19
* 1990-91 Lliga ACB : 21
* 1991-92 Lliga ACB : 10
* 1992-93 Lliga ACB : 15
* 1993-94 Lliga ACB : 15
* 1994-95 Segona Divisió
* 1995-96 Lliga EBA

### Competicions europees

* 1981-82 Copa Korac : Eliminat a vuitens de final
* 1982-83 Copa Korac : Eliminat a la primera ronda
* 1984-85 Copa Korac : Eliminat a quarts de final

## Jugadors destacats

* Manuel Saldaña
* Miguel Loureiro
* Manuel Aller
* José Antonio Figueroa
* Anicet Lavodrama
* Ricardo Hevia
* Miguel Maseda
* Lars Hansen
* Fernando Romay
* Ricardo Aldrey
* Óscar Cobelo
* Javier Vallejo
* Nate Davis
* Valentín Ruano
* Javier Casero
* Moncho Monsalve
* Otis Howard

## Referències

* ↑ Ferrol: Todo un clásico gallego ACB.com
* ↑ Informació a ACB Arxivat 2010-10-04 a Wayback Machine.
# Collegium Vocale Gent

Collegium Vocale Gent és un conjunt coral flamenc fundat per Philippe Herreweghe l'any 1970, quan encara era un estudiant de medicina. Fou un dels primers cors a emprar els criteris originals d'interpretació de la música instrumental a la música vocal. Els conjunts instrumentals havien començat a estudiar abans la interpretació de la música antiga en un context més respectuós amb els criteris històrics i l'ús d'instruments originals. D'acord amb aquestes plantejaments el conjunt coral començà a col·laborar ben aviat amb els grans intèrprets d'aquests moviments com Gustav Leonhardt, Nikolaus Harnoncourt i Ton Koopman, entre d'altres. Especialitzat en la interpretació de la música barroca, en particular en les obres de Bach, també ha aconseguit èxits destacats en el repertori el segle xix, amb una orquestra pròpia, l'Orquestra del Collegium Vocale Gent, i l'Orchestre des Champs Elysées, en enregistraments excel·lents d'obres de Mendelssohn, Berlioz, Schumann i Brahms.

## Referències

* ↑ Nicholas Anderson. "Collegium Vocale de Gant." Grove de música en línia. Oxford música en línia. Oxford University Press

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
* Collegium Vocale Gent Website
# Yves Delacour

Yves Delacour (Le Perreux-sur-Marne, 15 de març de 1930 - Férolles-Attilly, 14 de març de 2014) fou un remer francès que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, guanyà la medalla de bronze en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb René Guissart, Gaston Mercier i Guy Guillabert.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze als Jocs del Mediterrani de 1955 en el vuit amb timoner. A nivell nacional va guanyar tres campionats francesos de rem, dos en el vuit amb timoner (1952 i 1955) i un en el quatre sense timoner (1959) i dos de piragüisme (1953 i 1957).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Yves Delacour». [Consulta: 30 juliol 2022].
# Alaixys Romao

Alaixys Romao (L'Haÿ-les-Roses, 18 de gener de 1984) és un exfutbolista togolès de les dècades de 2000 i 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Togo amb la qual participà al Mundial 2006.
Pel que fa a clubs, destacà a FC Lorient, Olympique de Marseille i Olympiakos FC.

## Referències

* ↑ «FIFA World Cup Germany 2006 – List of Players» (PDF). Fédération Internationale de Football Association (FIFA). Arxivat de l'original el 10 de juny 2019. [Consulta: 6 juny 2019].
* ↑ Alaixys Romao a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Scoresway.com Profile
* ↑ «Les détails du transfert de Romao» (en francès). Le Phoceen, 01-02-2013 [Consulta: 7 març 2017].
* ↑ «OM - Transfert : Alaixys Romao rejoint l'Olympiakos (Off.) !» (en francès), 31-08-2016. [Consulta: 7 març 2017].
* ↑ «Alayxis Romao à l'Olympiakos (off)» (en francès). L'Équipe, 31-08-2016 [Consulta: 7 març 2017].
# Cromió

Cromió és el nom d'una antiga ciutat grega, que segons l'època pertangué a Coríntia o a Megaris.
Era una ciutat riberenca del golf Sarònic. S'ha proposat que podria correspondre a la localitat actual d'Hagioi Theódoroi, a uns 26 km de l'antiga Corint.
El fundador epònim va ser-ne Crom, fill de Posidó. La mitologia situa ací l'episodi de la mort de la truja Fea a mans de Teseu. Hi feu una campanya el polemarca Praxites d'Esparta, el 390 ae: ocupà Cromió i la veïna Sidunt. Després deixà guarnicions en ambdues fortificacions, però Ifícrates d'Atenes s'apoderà posteriorment d'aquests llocs.
El Periple de Pseudo-Escílax assenyala que pertanyia als corintis, igual que Sidunt.

## Referències

* 1 2 3 Estrabó, Geografía de Estrabón, VIII, 6, 22.
* ↑ Estrabó, Geografia, llibres VIII-X, p. 171, nota 608 de Juan José Torres Esbarranc, Madrid: Gredos (2001), ISBN 84-249-2298-0.
* ↑ Pausànias, Descripción de Grecia, II, 1, 3.
* ↑ Jenofonte, Helénicas IV,4,13; IV,5,19.
* ↑ Periple de Pseudo-Escílax, 55.
# Cua de ventall de Taliabu

El cua de ventall de Taliabu (Rhipidura sulaensis) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de l'illa de Taliabu, a les Sula.

## Taxonomia

Espècie considerad fins fa poc una subespècie de Rhipidura teysmanni. El Congrés Ornitològic Internacional versió 13.2, 2023 El considera una espècie de ple dret arran els treballs de Ng et al. 2017

## Referències

* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.2). doi : 10.14344/IOC.ML.13.2.
* ↑ Ng NSR, PR Wilton, DM Prawiradilaga, YC Tay, M Indrawan, KM Garg & FE Rheindt. 2017. The effects of Pleistocene climate change on biotic differentiation in a montane songbird clade from Wallacea. Molecular Phylogenetics and Evolution 114: 353–366.
# Dab

El dab és un gest, un ball, i un moviment coreogràfic on el ballarí posa el seu rostre al plec del colze, tot apuntant el cel a la direcció oposada amb els dos braços paral·lels. Aquest moviment ha estat popularitzat per la música hip-hop. Ha estat molt estès entre els adolescents i nens d'arreu del món i vindria a exaltar la capacitat humana de connectar-nos mundialment més enllà de fronteres, ètnies, cultures o llengües.

## Orígens

El dab va ser inventat pel jugador de Basquetbol Dee Brown l'any 1991. En efecte, aquest jugador de l'equip dels Celtics de Boston va realitzar el primer aquest moviment, anomenat a l'època el no look dunk en l' NBA Slam dunk contest de 1991.
Tanmateix segons algunes fonts, el dab té els seus orígens a Atlanta, escenari del l'hip-hop. Els artistes iniciadors podrien ser Skippa Da Flippa, Peewee Longway i Migos segons el que informa la revista Sports Illustrated.
El dab ha estat popularitzat gràcies a certs esportistes que « dabaven » per celebrar les seves victòries, en particular Cam Newton, el quarterback dels Carolina Panthers. Jeremy Hills reprodueix el moviment en la primera jornada de l'NFL després del seu touchdown contra els Oakland Raiders. LeBron James va fer també el seu « dabbing » a l'escalfament. A Europa, és popularitzat per futbolistes com Romelu Lukaku, Jordon Ibe, Nathaniel Clyne o Paul Pogba. La moda depassa els terrenys d'esport. A més de les estrelles de música com Rihanna o Kendrick Lamar. Tom Hanks ha estat gravat amb el nas al colze, així com la candidata demòcrata Hillary Clinton o el president de la República francesa, Emmanuel Macron

## Referències

* ↑ Diari ARA, 18 d'agost de 2019, pàgina 5 dossier Neologismes per entendre el món
* ↑ «Dee Brown - 1991 NBA Slam Dunk Contest (Champion)», 14-12-2013. [Consulta: 14 juliol 2017].
* ↑ «Les origines du dab, la célébration de Paul Pogba». lequipe.fr, 14-01-2016.
* ↑ (en francès) leparisien.fr, 2017-03-13CET19:18:51+01:00 [Consulta: 21 març 2018].
* ↑ «Emmanuel Macron avec l'équipe de France Championne du Monde». twitter.com, 15-07-2018.
* ↑ (en francès) ouest-france.fr, 16-07-2017 [Consulta: 16 juliol 2018].
# Dasini

Els Dasini o Tasini foren una tribu kurda estructurada en un territori autònom.
La seva història manca a la Sharaf-nama però se sap que els emirs d'Amadiyya van arrabassar Dohuk a Tasini (citat com sandjak-i Tasini) i que el 1534 Selim I va cedir el sandjak d'Arbil i tot el vilayat de Sohran a Husayn Beg Daseni, príncep yazidi, provocant l'esclat d'una sagnant guerra amb els sohrans, que finalment van recuperar el territori. Husayn beg fou executat a Constantinoble.

## Nota

* ↑ La data o el sultà han de ser erronis ja que Selim I va morir el 1520

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, V, 463
# Deagol

Deagol és un personatge fictici inventat per J. R. R. Tolkien en el seu món d'El Senyor dels Anells. És el tercer portador de l'Anell de poder, després d'Isíldur i abans que Smeagol.

## Llibre

És de la raça dels hòbbit, concretament de la subclasse forts. Va viure durant la tercera edat. Va néixer en un assentament hòbbit a les vores del riu Gladen molt a prop de la desembocadura del Gran Riu. La seva àvia era la cap de l'assentament on va viure.
Ell va trobar l'Anell, creat per Sàuron, que estava perdut al Gran Riu a causa de la mort d'Isíldur, mentre pescava amb el seu cosí Smeagol, més tard anomenat Gòl·lum. Deagol va recuperar l'anell perquè va pescar un peix massa gros que el va arrossegar fins que es va enfonsar al fons del Gran Riu on va veure un anell brillant, que era l'Anell de poder, i el va agafar. Al sortir a la superfície, Smeagol el va ajudar a pujar una altra vegada a la barca.
En veure l'Anell a les mans de Deagol, Smeagol va quedar abduit pel seu poder. Com que era el dia del seu aniversari li va demanar com a regal d'aniversari. Deagol s'hi va negar i es van barallar, com a resultat va morir estrangulat, concretament era un dia de l'any 2463 de la Tercera edat. Llavors Smeagol va amagar el cos mort de Deagol i no el van trobar.
Tot i ser un dels personatges que només apareixen de passada a El Senyor dels Anells i a El hòbbit, el personatge va recuperar l'anell de sota de l'aigua als camps Llirials. Va evitar que anys després els orcs recuperessin l'anell i el portessin a Sàuron, fet que hauria estat el final de la Terra Mitjana que tots coneixem. Gràcies a ell, que va recuperar l'Anell, després d'uns 550 anys es va poder salvar gràcies als fets de la Guerra de l'Anell.
El nom Deagol prové de l'àntic anglès dēagol (que normalment es pronunciava dīegol), que significava "reservat, silenciós, timid". En el llibre vermell de la frontera de l'oest el nom de Deagol és utilitzat com una traducció del nom "Nahald" que té el mateix significat que Deagol.

## Pel·lícula

Surt al començament de la tercera pel·lícula de la trilogia, El senyor dels anells: El retorn del rei, on es veu quan troba l'Anell i mor a mans del seu cosí. A la pel·lícula és interpretat per Thomas Robins. També apareix al pròleg de la pel·lícula d'El Senyor dels Anells que va produir Ralph Bakshi l'any 1978.

## Referències

* ↑ Tolkien, J. R. R. (1980), Christopher Tolkien, ed., Unfinished Tales, Boston: Houghton Mifflin, Part Tercera, IV. "The Hunt for the Ring", p 353, note 9. En una carta citada per Christopher Tolkien, Tolkien es refereix a Déagol i Sméagol com a Forts.
* ↑ Tolkien, J. R. R. (1954), The Fellowship of the Ring, The Lord of the Rings, Boston: Houghton Mifflin (published 1987), "The Shadow of the Past", ISBN 0-395-08254-4
* ↑ Bosworth, J., & Toller, T. Northcote. (1898). An Anglo-Saxon Dictionary. Oxford: Clarendon Press, s.v. "deogol" Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ Tyler, J.E.A.. The New Tolkien Companion, 1977. ISBN 0380469049.

## Enllaços externs

* Thomas Robins a Internet Movie Database (anglès)