OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cerura vinula

Cerura vinula és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels notodòntids (Notodontidae). Té una distribució Paleàrtica.

## Descripció

Cerura vinula té una envergadura de 58 a 75 mm, els mascles són lleugerament més petits que les femelles. Tenen els marges de l'ala blancs o groguencs-gris, amb línies fosques. La part posterior de les ales són lleugerament grises i en les femelles són gairebé transparents. El cos és blanquinós-gris i porta bandes negres sobre l'abdomen. El període de vol s'estén d'abril a l'agost, cosa que depèn de l'altitud dins una generació. Les plantes amfitriones són el salze i l'àlber, especialment el trèmol (Populus tremula.)
Les femelles ponen ous amples, marrons de color xocolata d'1,5 mil·límetres d'amples, hemisfèrics en el costat superior de les fulles de les seves plantes alimentàries.
Les erugues mesuren aproximadament 80 mm. Són de color verd lleuger brillant i tenir solen dur una retxa marró fosca perfilant en patró dorsal blanc. Les erugues joves són completament negres. El final de l'abdomen acaba en una forquilla formada per dos flagells de color vermell molt fosc. L'arna sobreviu l'hivern com a pupa en un capoll reforçat, subjectat a un arbre o pol.
Les erugues tenen un comportament defensiu notable. Quan són molestades, copegen una posa defensiva que aixeca el cap amb una àrea vermellosa i cues extensibles. Poden amollar àcid fòrmic a l'atacant si l'avís de defensa és ignorat.
* Espècimen muntat
* Eruga
* Eruga vista frontal
* Eruga en posa defensiva

## Distribució

L'arna és una espècie Paleàrctica i viu per tot arreu d'Europa, a través d'Àsia temperada a la Xina i en Àfrica Del nord.

## Hàbitat

Aquesta arna majoritàriament viu dins àrees boscoses molt denses,

## Referències

* ↑ «BioLib - Cerura vinula» (en anglès). [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «Robinson, G. S., P. R. Ackery, I. J. Kitching, G. W. Beccaloni & L. M. Hernández, 2010. HOSTS - A Database of the World's Lepidopteran Hostplants. Natural History Museum, London.».
* Lepiforum.de
* UKMoths

## Bibliografia

* Del sud R. (1907) Les Arnes de les Illes Britàniques, (Primer Sèrie), Frederick Warne & Co. Ltd., London & NY: 359 pp. En línia
# Libero Marchini

Libero Marchini (Castelnuovo Magra, 31 d'octubre de 1914 - Trieste, 1 de novembre de 2003) fou un futbolista italià que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició de futbol. Va disputar cinc partits amb la selecció italiana, quatre durant els Jocs Olímpics i un amistós a finals de 1936.
A nivell de clubs jugà en diferents equips italians, la US Carrarese (1931-1933 i 1941-1943), AC Fiorentina (1933-1934), Genoa 1893 (1934-1935), Lucchese Libertas (1935-1937 i 1940-1941), Lazio (1937-1939) i AC Torino (1939-1940).

## Referències

* ↑ «Olympedia – Libero Marchini». [Consulta: 1r novembre 2024].
* 1 2 «Libero Marchini». Eu-football. [Consulta: 1r novembre 2024].
# Clostera

Clostera és un gènere de lepidòpters ditrisis de la família dels notodòntids (Notodontidae).

## Llista d'espècies

* Clostera aello (Schintlmeister et Ullal, 2001)
* Clostera albosigma (Fitch, 1856)
* Clostera anachoreta (Denis & Schiffermüller, 1775)
* Clostera anastomosi (Linnaeus, 1758)
* Clostera angularis (Snellen, 1895)
* Clostera apicalis (Walker, 1855)
* Clostera bramah (Roepke, 1944)
* Clostera bramoides (Holloway, 1983)
* Clostera brucei (Hy. Edwards, 1885)
* Clostera costicomma (Hampson, 1892)
* Clostera curtula (Linnaeus, 1758)
* Clostera curtuloides (Erschoff, 1870)
* Clostera dorsalis (Walker, 1862)
* Clostera ferruginea (Hampson, 1910)
* Clostera fulgurita (Walker, 1865)
* Clostera inclusa (Hübner, 1829)
* Clostera inornata (Neumoegen, 1882)
* Clostera obscurior (Staudinger, 1887)
* Clostera pallida (Walker, 1855)
* Clostera paraphora (Dyar, 1921)
* Clostera pigra (Hufnagel, 1766)
* Clostera powelli (Oberthür, 1914)
* Clostera restitura (Walker, 1865)
* Clostera rubida (Druce, 1901)
* Clostera strigosa (Grote, 1882)

## Galeria

* Clostera albosigma
* Clostera anachoreta larva
* Clostera anachoreta
* Clostera curtula
* Clostera pigra

## Referències

* ↑ «BioLib - Clostera» (en anglès). [Consulta: 1r novembre 2024].

## Enllaços externs

* Funet: Clostera (en)
# Manglar d'Àfrica austral

El manglar d'Àfrica austral és una ecoregió de la zona afrotròpica, definida per WWF, que s'estén per la costa aquest de Sud-àfrica i Moçambic.

## Descripció

És una ecoregió de manglar que ocupa 1.000 quilòmetres quadrats en diversos enclavaments al llarg de la costa de l'oceà Índic de l'est de Sud-àfrica i el sud de Moçambic. Limita de nord a sud amb la selva mosaic costanera de Maputaland i la selva mosaic costanera de KwaZulu i El Cap.
Es tracta dels únics manglars subtropicals d'Àfrica. Creixen a les desembocadures dels rius a la costa de l'oceà Índic a Sud-àfrica on el mar s'escalfa pel corrent de Moçambic, que en molts casos estan a l'abric de la mar per bancs de sorra. Les àrees més grans són als estuaris del riu Mhlathuze i riu Saint Lucia i es poden trobar manglars fins al sud del riu Nahoon, els manglars més al sud d'Àfrica i, per tant, una ecoregió important.

## Flora

A Sud-àfrica s'hi troben les següents espècies de manglar:
* Avicennia marina
* Bruguiera gymnorrhiza
* Ceriops tagal
* Lumnitzera racemosa
* Rhizophora mucronata
* Xylocarpus granatum

## Fauna

Els manglars són un important hàbitat per a la vida marina, les aus i animals com les tortugues i cocodrils. La fauna marina inclou crancs violinistes, cranc de fang (Scylla serrata), Oxudercinae (Periophthalmus kalolo) i moltes espècies de cargols de mar i llimacs de mar. Entre les espècies residents d'aus en perill d'extinció, incloent l'Alció de manglar. Els manglars també són visitats per un gran nombre d'espècies d'aus migratòries. Els peixos també l'utilitzen per aparellar-se.

## Amenaces i conservació

Moltes zones de manglars al sud d'Àfrica han estat talades per obtenir fusta, pel desenvolupament urbà i industrial, incloent instal·lacions turístiques. Un major dany als hàbitats és causat per la contaminació dels rius, mentre que la tala de boscos a l'interior fa que els rius arrosseguin grans quantitats de sòls i bloquegin rius i estuaris. Les àrees protegides són Reserva Natural dels Manglars Beachwood prop Durban i Parc dels aiguamolls del iSimangaliso (abans parc dels aiguamolls de Saint Lucia).

## Referències

* ↑ Taylor, Michelle; Ravilious, Corinna; P. Green, Edmund. «Mangroves of East Africa» (en anglès). UNEP World Conservation Monitoring Centre, 02-01-2006. Arxivat de l'original el 2006-01-02. [Consulta: 16 desembre 2021].
* ↑ Rajkaran, A. (2011) A status assessment of mangrove forests in South Africa and the utilization of mangroves at Mngazana Estuary. Ph.D. Thesis, Nelson Mandela Metropolitan University. 140 pg

## Vegeu també

* Llista d'ecoregions de Moçambic

## Enllaços externs

* Southern Africa mangroves (World Wildlife Fund)
* Southern Africa mangroves (National Geographic)
# Matollar de Maputaland-Pondoland

El matollar de Maputaland-Pondoland és una ecoregió de la zona afrotròpica, definida per WWF, que s'estén pels contraforts meridionals de les muntanyes Drakensberg, a les províncies sud-africanes de KwaZulu-Natal i del Cap Oriental.

## Descripció

El matollar de Maputaland-Pondoland, una ecoregió de Praderies i matollars de muntanya, cobreix una àrea de 19.500 quilòmetres quadrats al llarg dels rius que aboquen les seves aigües en el oceà Índic, amb la selva mosaic costanera de KwaZulu i El Cap a l'est.
A l'oest entra en contacte amb l'ecoregió dels Forests i herbassars montans del Drakensberg.
Al sud, transita cap als matollars punxeguts d'Albany, més secs, caracteritzats per plantes més suculentes i espinoses.
El clima és subtropical sec. Les precipitacions varien entre 450 i 800 mm anuals, dels quals unes tres quartes parts cauen en els mesos càlids d'estiu, entre octubre i març. Les gelades són rares a causa de la influència moderadora de l'oceà Índic.
És una ecoregió de transició entre biomes humits i secs, muntanyencs i de terres baixes, temperats i tropicals, i té una gran diversitat d'espècies, encara que pocs endemismes.

## Flora

La vegetació típica està formada per arbustos esclerofil·les sempre-verds, que s'agrupen en un dens i tancat matoll de fins a sis metres d'altura.

## Fauna

Destaquen les dues espècies africanes de rinoceront, ambdues en perill d'extinció: el rinoceront negre (Diceros bicornis) i el rinoceront blanc (Ceratotherium simum).

## Estat de conservació

En perill crític.
A causa de l'elevada densitat de població humana al llarg de la història, l'ecoregió es troba molt alterada, sobretot a causa de l'agricultura i el pasturatge.

## Protecció

Al voltant del 7,5% de l'ecoregió està inclosa en dotze àrees protegides:
* Reserva del Kudu Andries Vosloo
* Reserva Natural Sam Knott
* Reserva Natural de Double Drift
* Reserva Natural d'Oribi Gorge
* Reserva Natural Thomas Baines

## Vegeu també

* Llista d'ecoregions de Moçambic

## Enllaços externs

* Maputaland-Pondoland bushland and thickets (World Wildlife Fund)
* Maputaland-Pondoland bushland and thickets (National Geographic)
# Fynbos

El fynbos (terme procedent de l'afrikaans, pronunciat /fəinbɒs/, que significa 'arbust de fulles primes') és un tipus de vegetació arbustiva que es dona en una petita franja de zones costaneres i muntanyoses a la província del Cap Occidental, a Sud-àfrica, en un clima mediterrani de pluges principalment hivernals.

## Regne floral del Cap

El fynbos, que creix en una franja de 100 a 200 km des de Clanwilliam, a la costa oest, fins a Port Elizabeth, a la costa sud-oest, forma part del regne floral del Cap, del qual representa la meitat de la superfície total i el 80% de les espècies de plantes. El fynbos de la regió occidental és més ric i té més diversitat de plantes que el fynbos oriental.
Al món hi ha sis regnes florals i aquest és el més petit per superfície, amb 46.000 km², però el més ric pel nombre d'espècies en proporció a l'extensió. La diversitat botànica del fynbos és extraordinàriament alta, amb unes 9.000 espècies, unes 6.200 de les quals són endemismes. Sobresurt el gènere Erica, al qual pertany el bruc. Al fynbos n'hi viuen 600 espècies, mentre que a la resta del món només n'hi ha 26.

## Flora

La majoria de les plantes del fynbos són de fulla persistent i esclerofil·les. Entre les famílies de plantes característiques hi ha les Proteaceae, Ericaceae i Restionaceae. Hi ha més de 1.400 espècies amb bulb
El foc és un estadi necessari per a la vida de les plantes del fynbos. Moltes llavors germinen només després d'un incendi. Al voltant del 30% de les plantes produeixen llavors amb eleosoma per atreure les formigues, que les dispersen.

## Ecoregions

El fynbos comprèn dues ecoregions, el fynbos baix (per sota dels 300 m d'altitud) i el fynbos montà.

## Amenaces i conservació

Una gran part del fynbos ha estat habitada des de fa segles, i a les zones baixes s'hi desenvolupen l'agricultura i la viticultura. La superfície protegida és escassa i, a més, hi ha l'amenaça que s'hi escampin espècies invasores com les acàcies australianes i els pins. Unes 1.000 espècies de plantes es poden considerar amenaçades.

## Vegeu també

* Kwongan, una ecoregió similar a Austràlia
* Semnodactylus wealii

## Referències

* ↑ de Kock, A. E. & Giliomee, J. H. (1989) A survey of the Argentine ant, Iridomyrmex humilis (Mayr) (Hymenoptera: Formicidae) in South African fynbos. J. Entomol. Soc. S. Africa 52:151-164.
# Fynbos i renosterveld de terres baixes

El fynbos i el renosterveld de terres baixes formen una ecoregió terrestre definida pel Fons Mundial per a la Natura (WWF), situat a la zona costanera i les valls interiors de la Regió Florística del Cap a Sud-àfrica. Pertany al bioma de Bosc mediterrani, boscs i matolls de l'ecozona afrotropical i consta de dues formacions vegetals úniques d'aquesta regió, el fynbos i el renosterveld.
La superfície de l'ecoregió és de 32 744 km².

## Fynbos

Fynbos és un tipus de vegetació arbustiva que es dona en una petita franja de zones costaneres i muntanyoses a la província del Cap Occidental, a Sud-àfrica, en un clima mediterrani de pluges principalment hivernals.
La majoria de les plantes del fynbos són de fulla persistent i esclerofil·les. Entre les famílies de plantes característiques hi ha les Proteaceae, Ericaceae i Restionaceae. Hi ha més de 1.400 espècies amb bulb.
El fynbos comprèn dues sub-ecoregions: el fynbos baix (per sota dels 300 m d'altitud) i el fynbos montà. El de terres baixes és el que forma part d'aquesta ecoregió WWF.

## Renosterveld

Les plantes de Renosterveld creixen en un sòl ric, la qual cosa les fa més nutritives que les típiques plantes fynbos. Normalment, el renosterveld es limita àmpliament a sòls de gra fi, principalment argiles i llims, que es deriven de les pissarres dels grups geològics Malmesbury i Bokkeveld i de la seqüència de Karoo. A les regions més seques també es prosperen en sòls derivats de la sèrie petrològica Granits del Cap.
El Renosterveld normalment creix en àrees que tenen moderada pluviositat d'hivern de 300–600 mm per any. Pot sobreviure a incendis relativament freqüents (Piròfits).
Flora Renosterveld
Aquest tipus de vegetació està dominat per una espècie de planta de color gris anomenada renosterbos. No obstant això, les Protea, les Erica i els Restios, típics dels hàbitats fynbos, tendeixen a produir-se en abundància molt baixa en renosterveld. Hi ha pocs endemismes que es presentin en la vegetació renosterveld només. Moltes de les espècies es produeixen també en fynbos.
Fauna de Renosterveld
Malgrat antigament hi existia una fauna molt variada en el Renosterveld, s'ha extingit tota al llarg dels segles de ramaderia i pastura. Actualment no hi ha endemismes ni espècies singulars.

## Amenaces

Totes dues zones ecològiques, Fynbos de terres baixes i Renosterveld de terres baixes estan seriosament amenaçades per l'agricultura i l'urbanisme.

## Referències

* ↑ Loyola RD, Oliveira-Santos LGR, Almeida-Neto M, Nogueira DM, Kubota U, et al. «Integrating Economic Costs and Biological Traits into Global Conservation Priorities for Carnivores» (en anglès). The Terrestrial Ecoregions of the World Base Global Dataset, 2009.
# Alchemy

Alchemy és un videojoc de trencaclosques publicat per PopCap Games. Es va llançar inicialment per a Windows el 2001, i se'n va fer una versió per Mac llançada el maig de 2002. L'objectiu del joc és omplir una graella amb fitxes que representen símbols del zodíac, de tal manera que estiguin al costat d'una peça del mateix color o de la mateixa forma. Quan s'omple una fila o una columna, desapareixen totes les seves fitxes per poder seguir omplint l'espai. Quan una fitxa no es pot col·locar, es pot descartar però s'omple un comptador que acaba la partida en arribar el final. Fer línies buida el comptador. Si s'omple tot el tauler, es passa a un altre nivell on s'ha de tornar a omplir.
El joc requereix lògica i es presenta en tres nivells de dificultat, on van augmentant el nombre de formes i colors disponibles. A vegades apareixen fitxes especials, com parets-comodí o fitxes que esborren altres peces, per tal d'ajudar a arranjar la graella.

## Referències

* ↑ Joshua Quittner «Hooked Again». Time, 08-01-2001 [Consulta: 10 desembre 2017]. Arxivat 23 August 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-08-23. [Consulta: 10 desembre 2017].
* ↑ «MacPlay To Release Bejeweled And Alchemy For Mac Gamers». The Mac Observer. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ Gelmis, Joseph «Games for all types are free on the Internet». , 12-10-2001. Arxivat 25 October 2012$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-10-25. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ Great Race Graphics In Palm-Top Game, Lakeland Ledger (2001).
# Alfonso Pazos Cid

Alfonso Pazos Cid (Ourense, valor desconegut - Ciutat de Mèxic, 8 de març de 1978) fou un advocat i polític gallec. Fou president de la Joventut Republicana d'Ourense (1928). En 1930 va constituir l'associació d'escriptors Akademos d'Ourens amb Cándido Fernández Mazas. Militant del Partit Republicà Radical Socialista, fou elegit diputat per la província d'Ourense com a independent a les eleccions generals espanyoles de 1931. No va renovar el mandat a les eleccions de 1933, però tornà a ser escollit per la mateixa circumscripció dins les llistes d'Unió Republicana a les eleccions generals espanyoles de 1936. Després de la guerra civil espanyola es va exiliar, i el 1949 va participar en el Congrés Mundial de Partidaris de la Pau celebrat a París, juntament amb Bibiano Fernández Osorio Tafall, Mariano Ruiz-Funes García i José Giral. Es va casar amb María del Pilar Bande Rodríguez i ha estat pare de Alfonso Pazos Bande, i avi del presentador Sergio Pazos.

## Referències

* ↑ El Pueblo Gallego, 16-10-1928, p. 14
* ↑ Jordi Guixé i Corominas L'Europa de Franco: l'esquerra antifranquista i la "caça de bruixes" a l'inici de la guerra freda : França 1943-1951 Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2002, ISBN 84-8415-395-9, 788484153955 pàg. 122
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Ambrogio de Predis

Giovanni Ambrogio de Predis (h. 1455 - h. 1508) fou un pintor renaixentista italià de Milà, conegut per haver col·laborat amb Leonardo da Vinci, i amb el seu propi germà Evangelista, al retaule de La Mare de Déu de les roques per a la Germandat de la Concepció. Nascut a Preda, avui una localitat del municipi de Bergün, districte d'Albula, Cantó dels Grisons, Suïssa. Va guanyar reputació com a retratista, incloent miniatures, per a la cort de Ludovico Sforza.
Abans que l'emperador Maximilià I del Sacre Imperi Romanogermànic accedís a casar-se amb Blanca Maria Sforza, neboda de Ludovico Sforza, va demanar un retrat (pintat per Predis) per fer-se una idea de la seva aparença. Després de les seves noces, Predis la va seguir a Innsbruck el 1493. Després d'un any va retornar a Milà, on va dissenyar monedes per a la ceca, va dissenyar i va supervisar obres de tapisseria, i va preparar escenaris. El 1502 va produir la seva única obra signada i datada, un retrat de l'emperador Maximilià.
Gran part de la producció artística de Predis segueix en disputa. Els germans van afirmar que van ser ells els qui van pintar els plafons laterals de La Mare de Déu de les roques, avui a la National Gallery de Londres, durant el litigi sobre el retaule, i això és acceptat pels historiadors de l'art.

## Referències

* ↑ Catàlegs de la National Gallery: Catàleg d'Escoles Italianes primitives, Martin Davies, National Gallery Catalogues, Londres 1961, reimprès 1986 ISBN 0-901791-29-6 (anglès)
* Freedberg, Sydney J. Painting in Italy, 1500-1600. Pelican History of Art, Penguin Books, 1993. ISBN 0-14-056035-1. p.382 (anglès)
# Netanya

Netanya (hebreu: נתניה) és una ciutat de l'oest d'Israel situada a la riba del Mediterrani. El 2007 tenia 176.500 habitants. Està situada uns 32 km al nord de Tel-Aviv i uns 63 al sud de Haifa. És la capital del subdistricte de Xaron.
Netanya fou fundada el 1928 i batejada en honor de Nathan Strauss, un filantrop jueu estatunidenc. Arran de les seves platges i un clima suau és un centre de vacances popular.

## Fills i filles il·lustres

* Linor Abargil (actriu i model)
* Maya Buskila (cantant)
* Margalit Tzanani (cantant)
* Shiraz Tal (actriu)

## Atraccions turístiques

* platja
* amfiteatre
* Caesarea, restes arqueològiques properes
* mercat

## Ciutats agermanades

* Bournemouth, Anglaterra, Regne Unit
* Cincinnati, Ohio, EUA (2000)
* Dortmund, Alemanya
* Gießen, Alemanya
* Gold Coast, Queensland, Austràlia
* Niça, Provença, França
* Sarcelles, França
* Siófok, Hongria
* Stavanger, Noruega
* Sunny Isles Beach, Florida, Estats Units

## Vegeu també

* Hospital Laniado
# Teleocichla centrarchus

Teleocichla centrarchus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 34-37.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Xingu (conca del riu Amazones al Brasil).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kullander, S. O., 1988.
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zuanon, J. i I. Sazima, 2002. Teleocichla centisquama, a new species of rapids-dwelling cichlid from Xingu River, Amazonia (Perciformes: Cichlidae). Ichthyol. Explor. Freshwat, 13(4):373-378.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Dieta d'Attigny (822)

La dieta d'Attigny fou la reunió general de l'Imperi Carolingi celebrada el 822 al palau d'Attigny a la riba del riu Aisne. En aquesta dieta l'emperador fou informat dels progressos dels comtes de les marques del sud contra els sarraïns, on després de la caiguda en desgràcia de Berà el 820, el partit bel·licista tenia el poder i tant el 821 com el 822 havia tingut enfrontaments amb els musulmans. En aquest segon any l'expedició carolíngia va travessar el riu Segre i va devastar el territori a l'altre costat fent un important botí. Va assistir a la dieta el rei Pipí I d'Aquitània, al que abans de retornar al seu domini el seu pare el va fer casar amb Ingeltruda o Ringarda, filla del comte Teodobert de Madrie (a Normandia, aleshores al regne de Nèustria), retornant després a Tolosa.

## Notes

* ↑ Eginhard, Annales
* ↑ El pare Daniel en la seva "Histoire de France" diu que aquestes lluites eren causades en revenja per la conquesta temporal de Barcelona pels musulmans, però no hi ha proves d'una tal conquesta
* ↑ L'Astrònom, Vita Hludovici

## Bibliografia

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).