OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sessé (llinatge)

El llinatge dels Sessé, també escrit Sesé, fou un llinatge de rics-homes aragonesos.

## Escut d'armes

En camp d'atzur, sis besants d'or posats en pal. Altres versions: en camp d'ors, sis rodelles de sable.

## Llista dels Sessé

* Pero Sessé I, majordom de Sanç III de Navarra (1025)
* Joan Sessé (fill de l'anterior)
* Pero Sessé II, senyor de Mediana de Aragón (fill de l'anterior), majordom d'Alfons II d'Aragó, rebé la vila de Mediana en feu i va ser Justícia d'Aragó (1208-1235)
* Pero Sessé III, senyor de Mediana de Aragón (fill de l'anterior). Lluità a la batalla de Las Navas de Tolosa i a la Conquesta del Regne de València
* Sanxo Sessé I (germà de l'anterior)
* Pero Sessé IV, senyor de Mediana de Aragón, Morata i Almonecir de la Cuba (fill de l'anterior). Servint Alfons III d'Aragó lluità en la Confiscació del Regne de Mallorca (1285) i servint Jaume II d'Aragó, participà a la batalla del cap Orlando (1299)
* Ruy Gómez de Sessé
* Sanxo Sessé II
* Joan Galíndez de Sessé, casat amb Elvira López de la Torre. Els descendents seran cognomenats López de Sessé
* Joan López de Sessé y López de la Torre, justícia d'Aragó (1348-1360)
* Fortún de Sesé
* Ferrando López de Sesé
* García López de Sessé, batlle general d'Aragón i partidari de Jaume II d'Urgell al Compromís de Casp
* Joan de Sesé, lluità amb Jaume II d'Urgell al Setge de Balaguer

## Bibliografia

* (castellà) Jerónimo Zurita: Anales de la Corona de Aragón (Ed. 1562-1580)
* (castellà) Gran Enciclopedia Aragonesa: Sessé, linaje de los
* (castellà) El nobiliario original, Linajes de Aragón
# Setge d'Almenar

El Setge d'Almenar de 1641 fou un dels episodis de la Guerra dels Segadors.

## Antecedents

Poc després de la revolta que va suposar el Corpus de Sang, l'exèrcit de Felip IV d'Espanya va ocupar Tortosa i Tarragona, el 17 de gener de 1641, davant l'alarmant penetració de l'exèrcit castellà, Pau Claris al capdavant de la Generalitat de Catalunya, proclamà la República Catalana acordant una aliança política i militar amb França, posant Catalunya sota l'obediència de Lluís XIII de França. Pocs dies després, amb l'ajuda de l'exèrcit francès, la Generalitat obtingué una important victòria militar en la batalla de Montjuïc del 26 de gener de 1641, i les tropes castellanes es retiraven a Tarragona.
El 4 de maig de 1641 l'estol francès d'Henri d'Escoubleau de Sourdis es presentà davant de Tarragona i inicià el bloqueig de la ciutat amb les tropes de terra de Philippe de La Mothe-Houdancourt. Durant els mesos de maig i juny es lluità als voltants de Tarragona; el fort de Salou caigué en poder dels francesos el 9 de maig i batalla de Constantí el 13 de maig. Després de ser derrotats del 30 de juny al 4 de juliol de 1641 en la primera batalla naval de Tarragona, els espanyols van bastir un nou estol comandat per García Álvarez de Toledo y Mendoza que va aconseguir lliurar provisions a la ciutat i fer fugir l'estol francès al Rosselló.
Els espanyols anaven concentrant tropes a la frontera d'Aragó per atacar Lleida

## Batalla

La vila fou assetjada el novembre de 1641 per les tropes castellanes, dirigides per Jacinto Loris en total 3.000 infants, 2.000 cavalls i 6 canons de 24 o 30 lliures, i defensada pel capità Jaume d'Algerri amb únicament 100 arcabussers, fins que va arribar el general Philippe de La Mothe-Houdancourt. El 5 de novembre les tropes franco-catalanes sortien de Lleida, 1.500 infants (Regiment de Tonneins i un altre més 100 miquelets catalans) i 1.000 cavalls (regiments de Mérinville, Roches-Baritaut, la companyia de carabins de Sieur Duplessis i la del Baró de Caila del regiment Aubais), francesos vinguts dels voltants de Tarragona i la companyia de cavalls d'Amat junt amb el Terç de Lleida (400 homes). La Mothe va enviar durant la nit a 100 cavallers que van fer sonar les trompetes i tambors, fent creure als espanyols que s'enfrontaven amb un exèrcit superior, fent fugir als assetjants, que van deixar l'artilleria i bagatges.

## Conseqüències

Posteriorment Almenar fou presa i saquejada pel mateix Loris, i l'església, incendiada. Diego Mesía Felípez de Guzmán, marquès de Leganés intentaria prendre Lleida, i les tropes catalanes i franceses van continuar avançant fins a conquerir Montsó i intentar conquerir Tortosa sense èxit.

## Referències

* ↑ Consell comarcal del Segrià
* ↑ Relacio del socorro de Almenar, donat per lo senyor de la Motte, Oudencur, Lloctinent General del exercit del Rey Christianissim nostre Senyor, en Catalunya, y del que ses passat en dit socorro, juntament ab la descripcio de la plassa. Aportada per lo Senyor de San German Dapchon Capità de Caualleria als Senyors Deputats, y Consellers. Barcelona: Casa Pere Lacaualleria, 1641
# Setge d'Alzira

El setge d'Alzira fou una de les accions armades de la Revolta de les Germanies.

## Antecedents

A l'estiu del 1520, començaren algunes accions bèl·liques com l'assalt del vescomtat de Xelva, el saqueig de palaus nobiliaris i la crema de títols de propietat. Tot i la derrota de la revolta de les comunitats de Castella a la batalla de Villalar el 23 d'abril, la revolta esclatà el juny del 1521, en dos fronts alhora: l'un al nord, a les comarques del Maestrat, la Plana i el Camp de Morvedre; i un altre al sud, a les terres d'Alzira, Xàtiva, Gandia i Elx. El primer front fou derrotat per les tropes d'Alfons I d'Empúries, el duc de Sogorb, en el setge de Sant Mateu, la batalla d'Orpesa i després en la batalla d'Almenara, després de la qual les tropes reialistes es van aquarterar a Peníscola.
El front del sud, per contra, aconseguí prendre el castell de Xàtiva i una important victòria en la batalla de Gandia sobre les tropes del virrei (de fet, l'única en batalla campal), i el virrei Diego Hurtado de Mendoza va haver de tornar per mar des de Dénia a Peníscola. Després d'aquest èxit, el saqueig de la vila i horta de Gandia, i el bateig forçós de tots els musulmans de la Safor, els agermanats començaren una sèrie de disputes internes que conduïren a una estrepitosa derrota pel marquès de Los Vélez en la batalla d'Oriola i una posterior caiguda en mans reialistes de tot el sud del regne, des d'Alacant fins a Ontinyent. Únicament Xàtiva i Alzira queden sota domini agermanat.

## El setge

El setge d'Alzira es va començar el 1521 quan el virrei Diego Hurtado de Mendoza y Lemos, va voler sotmetre Alzira i acabar amb la revolta de les Germanies. L'Encobert, que pretenia ser net de Ferran el Catòlic va prendre el relleu de Vicent Peris com a líder de la ja agònica revolució de les Germanies el 1522, quan sols Xàtiva i Alzira resistien a les tropes reials. Després de l'assassinat de l'Encobert a Burjassot el 19 de maig de 1522 a mans de dos dels seus seguidors per a cobrar la recompensa oferta pel virrei, aquest va atacar les dues ciutats rebels. En aquesta batalla, Alzira va comptar amb el suport dels agermanats de Xàtiva, resistint els atacs durant un any, fins que el 9 de desembre de 1522, les tropes del virrei van entrar en la ciutat.

## Conseqüències

Germana de Foix,vídua de Ferran II s'encarregà d'endurir la repressió, que va incloure l'execució d'unes 800 persones.

## Referències

* ↑ Pérez García, 2021, p. 52-54.
* ↑ Pérez García, 2021, p. 54.
* ↑ Pérez García, 2021, p. 140.
* ↑ Pérez García, 2021, p. 168.

## Bibliografia

* Pérez García, Pablo. Más allá de la capital del Reino La Germanía y el territorio valenciano: del Maestrazgo a la Safor (en castellà). Publicacions de la Universitat de València, 2021. ISBN 9788491333951.
# Penny Phelps

Penny Phelps (Londres, Anglaterra, 24 d'abril de 1909), va ser una infermera anglesa que participà a la guerra civil espanyola com a membre de les Brigades Internacionals. Penny Phelps Feiwel, el seu nom complet, va morir un 6 de gener del 2011 a l'edat de 101 anys
Nascuda en el si d'una família de classe obrera de nou germans i germanes, va deixar l'escola cap als tretze anys. Va iniciar-se laboralment en fàbriques, confecció de vestits i serveis domèstics.
El 1927 i amb 18 anys començà a practicar com a infermera a l'Hospital Eastern Fever a Homerton. La seva formació com a infermera es va complementar treballant en diversos hospitals de Londres com ara el Charing Cross Hospital. El gener del 1937, ja amb 28 anys, es convertí en infermera al servei de les Brigades Internacionals durant el Guerra Civil espanyola. Després de la Batalla de Jarama, es va convertir en mèdica oficial del Batalló Garibaldi. Passat un temps al front, es va veure obligada a retornar a Anglaterra per infecció de febre tifoide. Tanmateix, el retorn a la seva terra natal li servi per establir contactes, recaptar i provenir de fons per al Comitè d'Ajuda Mèdica per a Espanya (Spanish Medical Aid Committee). Transcorregut un temps per recuperació completa de la malaltia que l'afectà, Phelps va decidir tornar a Espanya per servir en aquesta ocasió a la XV Brigada Internacional. A la primavera del 1938, Phelps va ser greument ferida, fet que va propiciar un nou retorn cap a la seva terra natal.
Entre altres qüestions, Phelps va tindre diverses relacions sentimentals amb homes vinculats a les mateixes Brigades Internacionals. El 1992, Phelps va publicar les seves pròpies memòries, titulades English Penny, sota el pseudònim de Penny Fyvel.
# Pierre Huault de Bussy de Vaires

Pierre Huault de Bussy de Vaires (juliol de 1602-14 de febrer de 1662), marquès de Bussy i de Vaires, fou un militar francès.
Fou nomenat capità de cavalleria lleugera el 1635, mestre de camp de cavalleria el 1638 i mariscal de camp el 15 de febrer de 1652. Va participar en la guerra dels Segadors amb l'exèrcit de Philippe de La Motte Houdancourt a la Batalla de Lleida de 1642.
# Laia Pérez i Fontan

Laia Pérez i Fontan, també coneguda pel nom artístic de Laia Fontàn, (Barcelona, 15 de juny de 1995) és una actriu de teatre, cinema i televisió catalana, coneguda pel seu paper de coprotagonista a la sèrie Les de l'hoquei. Una de les seves facetes artístiques més destacades és el cant.

## Filmografia

Les obres de teatre, cinema i sèries de televisió en les qua ha participat són:

### Cinema

* Appland, dir. Hugo Royo (2018)
* Show en el Apolo, dir. Núria Pascual (2018)
* Ventanas, dir. Shubhra Vandit (2018)
* Liu Bai, dir. Ran Shao (2017)
* Todos los hombres del Mundo, dir. Chris Tholon (2017)
* Una más, dir. Marina Verte (2017)
* Realidad Irreal, ESCAC (2017)
* No és el que sembla, dir. Jordi Casals (2016)
* El velo, dir. José Sibaja (2016)

### Televisió

* Les de l'hoquei com a Janina Díaz, Brutal Media - TV3 (2019)

### Teatre

* La Duda, de Patrick Shanley, dir. Miquel Malagarriga (2017)
* Ocells i llops, de Josep Maria de Sagarra, dir. Ricard Salvà (2017)
* Bruna, EMAV (2017)

### Teatre musical

* The Ugly Duckling, TransEduca Gira Madrid – Santiago de Compostel·la (2018)
* The Book of Mormon, dir. Arnau Abella (2017)
* Rent, dir. Joan Rafart (2014)
* Spring Awakening, dir. Joan Rafart (2012)

## Referències

* 1 2 «Així van veure les actrius el capítol final de "Les de l'hoquei"». CCMA.cat, 23-07-2019. [Consulta: 5 abril 2020].
* 1 2 Corredoira, Pol. «Laia Fontan: "Abans del capítol ens vam trucar totes 'Les de l'hoquei', estàvem molt nervioses"». Flaixbac.cat, 01-04-2020. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Laia Fontan» (en castellà). SalvadorActors.com. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Llega la segunda temporada de ‘Les de l'hoquei’» (en castellà). LaVanguardia.com, 30-03-2020. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Ocells i llops abaixarà el teló del cicle Escenes 2017». NacióDigital.cat, 23-05-2017. [Consulta: 5 abril 2020].
# Plassey

Plassey és el nom anglès d'un poble de l'Índia a Bengala Occidental, districte de Nadia, a la riba del riu Bhagirathi on es va lliurar la decisiva batalla d'aquest nom (bengalí পলাশীর যুদ্ধ, Pôlashir Juddho) el 23 de juny de 1757, amb la victòria de la Companyia Britànica de les Índies Orientals sobre el nawab de Bengala Siraj al-Daula. La població estava prop de Murshidabad la capital de Bengala. El seu nom actual oficial és Palashi del que deriva Plassey; Palashi correspon al nom bengalí d'una flor (পলাশ Pôlash).

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Map de Bengala Occidental
* La batalla de Plassey a Banglapedia
* La primera multinacional Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
# Polixènides

Polixènides (en llatí Polyxenidas, en grec antic Πολυξενίδας) fou un militar rodi.
Desterrat del seu país va entrar al servei d'Antíoc III el Gran i l'any 209 aC dirigia un cos mercenari cretenc en l'expedició del rei sirià a Hircània, segons diu Polibi. El 192 aC, en esclatar la guerra amb Roma, va dirigir la flota selèucida. Va cooperar amb Mènip en la conquesta de Calcis i després el rei el va enviar a Àsia per reunir més tropes durant l'hivern.
No apareix mencionat a la campanya del 191 aC però després de la derrota selèucida a la Batalla de les Termòpiles va ser nomenat altre cop almirall de la flota principal del rei a la costa de Jònia. Assabentat de l'arribada del pretor Gai Livi Salinàtor a Delos, va recomanar lliurar batalla sense esperar abans que la flota romana es pogués unir amb la de Pèrgam i la de Rodes. Es va seguir el seu consell, però massa tard per evitar la unió de les flotes enemigues. Polixènides va presentar batalla però va ser derrotat per la superiorat en vaixells dels romans i els seus aliats, i tretze de les seves naus van resultar capturades i deu més enfonsades a la batalla de Còricos. Polixènides es va refugiar al port d'Efes, segons Titus Livi i Appià.
Allí va passar l'hivern preparant-se per reprendre la guerra a la primavera del 190 aC i va planejar atacar per sorpresa als vaixells de Pausístrat que dirigia la flota ròdia abans que es pogués unir a la flota romana. Va fingir negociacions per la retirada de la flota selèucida i sobtadament va atacar als rodis i els va destruir; llavors es va dirigir a Samos per atacar a la flota romana i de Pèrgam però una tempesta va impedir l'enfrontament i va tornar a Efes.
Llavors Livi, reforçat amb uns 20 vaixells rodis dirigits per Eudem, va buscar la batalla amb Polixènides però aquest va refusar el combat; una mica després Luci Emili Règil va succeir a Livi al capdavant de la flota romana, va intentar fer-lo sortir d'Efes però no ho va aconseguir.
Una mica després la flota de Pèrgam va ser enviada a l'Hel·lespont mentre la flota ròdia romania aturada a Lícia, i Polixènides va decidir atacar a la flota romana; la batalla es va lliurar a Mionessos prop de Teos, i Polixènides en va sortir derrotat perdent 42 vaixells, podent retirar-se amb la resta cap a Efes. Aquí va romandre fins que rebre notícies de la derrota final selèucida a Magnèsia del Sipilos, i llavors es va retirar a Patara a Lícia i després a Síria. Posteriorment ja no torna a ser esmentat.

## Referències

* ↑ Polyxenidas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 471
# Pont d'Austerlitz

El pont d'Austerlitz és un pont parisenc sobre el riu Sena que uneix el XII Districte amb els Districtes V i XIII. No ha de ser confós amb el veí viaducte d'Austerlitz.

## Història

Entre 1802 i 1806 es va construir un primer pont. Era de ferro i va ser inaugurat el 1807. Obra de l'enginyer Becquey de Beaupré estava format per 5 arcs de 32 metres de llum cadascun que es recolzaven en quatre pilars i dos estreps de pedra.
El 1815, amb la caiguda del Primer Imperi el pont va deixar de commemorar amb el seu nom la batalla d'Austerlitz canviant el seu nom pel de Pont del Jardí del Rei (Pont du Jardin-du-Roi). Aquest nom es va mantenir fins a l'abdicació de Carles X el 1850, moment en què el pont va recuperar el seu antic nom.
El 1854, el pont va ser reconstruït a causa de l'aparició de perilloses esquerdes en la seva estructura. La seva amplària va passar a ser de 18 metres. Es va descartar el ferro com a material de construcció usant pedra per als arcs. L'únic que es va mantenir van ser els pilars originals.
Entre 1884 i 1885, el pont va patir la seva última transformació fins al moment. Va ser eixamplat de nou aconseguint els 30 metres d'amplària.
El pont és un dels escenaris dels Miserables de Victor Hugo.

## Decoració

Els timpans del pont llueixen una abundant decoració. Inicialment es podia veure en ells les clàssiques N imperials envoltades d'àguiles pròpies del Segon Imperi. Posteriorment van ser substituïdes pels elements actuals que mostren un lleó envoltat d'armes i banderes en representació de la República.

## Vegeu també

* Pont de Normandia

## Referències

* ↑ Structurae. «Pont d'Austerlitz» (en francès). [Consulta: 1 maig].

## Enllaços externs

* www.culture.gouv.fr
# Rúben Amorim

Rúben Filipe Marques Amorim (Lisboa, 27 de gener de 1985) és un exjugador i entrenador de futbol portuguès. Actualment és l'entrenador del Manchester United.

## Referències

* ↑ «Rúben Amorim» (en anglès). [Consulta: 18 gener 2023].
# Primo Victoria

Primo Victoria és el segon àlbum del grup suec de power metal Sabaton. És el seu primer album amb el segell Black Lodge Records.

## Llista de temes

* "Primo Victoria" – 4:10 – Sobre el Dia D de l'Operació Overlord.
* "Reign of Terror" – 3:51 – Sobre l'Operació Tempesta del Desert i Saddam Hussein.
* "Panzer Battalion" – 5:09 – Sobre la Guerra de l'Iraq.
* "Wolfpack" – 5:55 – Sobre la batalla de l'Atlàntic (1939-1945).
* "Counterstrike" – 3:48 – Sobre la Guerra dels Sis Dies.
* "Stalingrad" – 5:18 – Sobre la batalla de Stalingrad.
* "Into the Fire" – 3:25 – Sobre la Guerra del Vietnam.
* "Purple Heart" – 5:07 – Sobre els condecorats amb el Cor Porpra.
* "Metal Machine" – 4:22 – Sobre el Heavy Metal. La lletra fa referència a noms de cançons d'altres grups, com Iron Maiden, Manowar, Judas Priest, Rainbow, Dio, Metallica, W.A.S.P., Accept, Helloween, Pink Floyd i Black Sabbath.
Edició Re-Armed (2010) Cançons Extres:
* "The March To War" - 1:21
* "Shotgun" - 3:14
* "Into The Fire" (Directe de Falun 2008) - 4:08
* "Rise Of Evil" (Directe a Falun 2008) - 8:03
* "The Beast" (versió de Twisted Sister) - 3:11
* "Dead Soldier's Waltz" - 1:21

## Crèdits

* Joakim Brodén – Veu i Teclats
* Rickard Sundén – Guitarra i cors
* Oskar Montelius – Guitarra i cors
* Pär Sundström - Baix
* Daniel Mullback – Bateria
# Nodar Gabunia

Nodar Kalistratovich Gabunia, en georgià: ნოდარ კალისტატეს ძე გაბუნობუნოდნირ კალისტატეს) (Tiflis (Georgia, URSS), 9 de juliol, 1933 - Amsterdam, Països Baixos, 31 d'agost, 2000), fou compositor, pianista, professor de música. Treballador artístic de la RSS de Geòrgia (1967), artista popular de la RSS de Geòrgia (1982).

## Biografia

Va estudiar al Conservatori de Tbilisi, el 1954 es va traslladar a Moscou, on es va graduar al Conservatori de Moscou en dues classes alhora: piano sota la direcció de Goldenvéizer el 1957 i composició clàssica sota la direcció de
Khatxaturian el 1962. Després d'acabar els seus estudis, va tornar a Tbilisi, on immediatament va començar a ensenyar al Conservatori Estatal de Tbilisi; el 1965 va dirigir el departament de piano, el 1968 va ser professor associat, el 1976 va rebre el títol acadèmic de professor, i el 1984 va ser nomenat rector del conservatori, ocupant aquest càrrec fins al final de la seva vida. De 1973 a 1979 va ser secretari de la Unió de Compositors de la RSS de Geòrgia, i de 1996 a 1997 - president de la Unió de Compositors de Geòrgia. El 1986 va rebre el Premi Estatal de la RSS de Geòrgia. Durant un temps va ser professor convidat al Conservatori Reial de l'Haia, i sovint va actuar en concerts, tant a l'URSS com a països estrangers, com a pianista, fins i tot amb obres pròpies. Va morir a Amsterdam, però va ser enterrat a Tbilisi.
A la dècada de 1960, el seu repertori incloïa obres de Igor Stravinski, Serguei Prokófiev i especialment Béla Bartók, fent molt per popularitzar l'obra d'aquest últim a l'URSS. El 1964 va crear una obra satírica “Fable” (basada en la faula d'Orbeliani) per a un lector, tres veus masculines i set instruments amb mitjans expressius atípics de la música georgiana, que el 1973 va rebre un premi al Festival Internacional de Música de la UNESCO. Segons els crítics, en aquesta obra es combinen continguts polítics agudament dissonants, variació motica, poli ritme i polimetria amb modelatge i polifonia, més típics de la música de Geòrgia occidental. Les obres posteriors de Gabunia eren molt més senzilles en llenguatge.
El patrimoni creatiu del compositor inclou composicions musicals (música de cambra i vocal), simfonies, concerts instrumentals, incloent tres concerts de piano, quartets, sonates per a piano; Va ser autor de música per a diverses pel·lícules, musicals i actuacions. Una de les seves obres més famoses és el 2n Quartet de corda (1982).
Gabunia és el primera intèrpret de la part de piano del famós "Alfred Schnittke Piano Quartet" (setembre de 1976, juntament amb el "Georgian String Quartet")

## Referències

* ↑ выгрузка данных Freebase — Google.
* 1 2 Deutsche Nationalbibliothek Record #135193036 // Gemeinsame Normdatei (нем.) — 2012—2016.
* 1 2 Nodar Gabunia // International Music Score Library Project — 2006.
# Parasewellia polylobata

Parasewellia polylobata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Nguyen, V. H., 2005. Ca Nuoc Ngot Viet Nam. Tap II. (Peixos d'aigua dolça del Vietnam). Ca nuoc ngot Viet Nam. Tap II v. 2: 760 pp.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Qarqar

Qarqar o Karkar fou una ciutat de Síria, al regne d'Hamath, a la riba de l'Orontes, associada generalment al jaciment arqueològic de Tell Qarqur, a la vora de l'Orontes, excavada des de 1993 per un equip americà. Les excavacions han descobert restes de diferents períodes de la ciutat inclòs el temps de la batalla de Qarqar (853 aC) i unes impressionants muralles defensives de la ciutat a l'edat del ferro. La batalla de Qarqar (o Karkar) fou el fet més important de la ciutat, i es va lliurar el 854 aC o més probablement el 853 aC quan l'exèrcit d'Assyria, dirigit pel rei Salmanassar III, es va enfrontar a un exèrcit de "dotze reis" aliats prop de la ciutat; dirigia als aliats sirians Ben Hadad II de Damasc anomenat Adad-idr o Hadadezer, i els segons en comandament eren Irhuleni d'Hamath i Acab, rei d'Israel, tot i que la participació d'Acab es qüestionada per alguns experts per un error de traducció. Aquesta batalla és notable per haver tingut un nombre més gran de combatents que qualsevol batalla prèvia, i per ser el primer moment en què algunes poblacions entren a la història escrita com els àrabs). El monòlit de Kurkh que descriu la batalla cita per primer cop als aribi.

## Referències

* ↑ Burney, C. F.. Notes on the Hebrew Text of the Books of Kings (en anglès). Wipf and Stock Publishers, 2004, p. 376. ISBN 1592448208.
* ↑ "Qarqar and Current Events" Arxivat 2011-08-27 a Wayback Machine., L. Lofquist

## Enllaços externs

* The Battle of Qarqar