OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Òmicron2 Canis Majoris

Òmicron² Canis Majoris (ο ² CMa / 24 Canis Majoris / HD 53.138) és una estrella a la constel·lació del Ca Major de magnitud aparent +3,02. Comparteix la denominació de Bayer Òmicron amb l'estrella ο ¹ Canis Majoris, visualment 2 graus a l'oest. Encara que físicament no estan relacionades al trobar-se separades almenys 70 anys llum, hom pensa que les dues van néixer en el mateix complex de gas i pols interestel·lar. Les dues estrelles semblen formar part d'una àmplia associació d'estrelles O i B, que també inclou a Wezen (δ Canis Majoris), anomenada Collinder 121 .
A una imprecisa distància de 2.500 anys llum del sistema solar, Ómicron² Canis Majoris és una supergegant blava de tipus espectral B3Ia. És un estel calent de 14.700 K de temperatura i una de les estrelles més lluminoses que es coneixen; la seva lluminositat -inclosa la radiació ultraviolada emesa- és 110.000 vegades més gran que la del Sol. Amb una edat de només 8 milions d'anys, en el seu nucli ja es produeix la transformació de heli en carboni i oxigen. La seva massa és vint vegades més gran que la massa solar, el seu destí és explotar com una brillant supernova.
Òmicron² Canis Majoris està catalogada com una variable Alfa Cygni, variant la seva lluentor entre magnitud +2,98 i +3,04.

## Referències

* ↑ «Spectral Classification» (en anglès). Anual Review of Astronomy and Astrophysics, 1, 9-1973, pàg. 29-50. DOI: 10.1146/ANNUREV.AA.11.090173.000333.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Andrea Fabiana Torres «Fundamental parameters of B supergiants from the BCD system. I. Calibration of the (λ_1, D) parameters into Teff» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 27-03-2009, pàg. 297–320. DOI: 10.1051/0004-6361/200811147.
* 1 2 3 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Norberto Castro «The IACOB project. III. New observational clues to understand macroturbulent broadening in massive O- and B-type stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 19-12-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201628541.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ Paul Crowther «Physical parameters and wind properties of galactic early B supergiants» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 1-2006, pàg. 279–293. DOI: 10.1051/0004-6361:20053685.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Omicron2 Canis Majoris» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «Omicron2 Canis Majoris» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 14 maig 2021].
# Òmicron Sagittarii

Òmicron Sagittarii (ο Sgr / 39 Sagittarii / HD 177241 / HR 7217) és un estel a la constel·lació del Sagitari de magnitud aparent +3,77. No té nom propi habitual encara que a la Xina era coneguda, al costat de Polis (μ Sagittarii) i ξ Sagittarii, com Kien Sing, «l'asta de la bandera». S'hi troba a 142 anys llum del sistema solar.
Òmicron Sagittarii és una gegant taronja de tipus espectral K0III amb una temperatura efectiva de 4.906 K. Té un diàmetre 11 vegades més gran que el del Sol, xifra calculada a partir del seu diàmetre angular —2,44 ± 0,12 mil·lisegons d'arc—. Luix amb una lluminositat 68 vegades major que la del Sol. Les seves característiques són semblants a les de Pòl·lux (β Geminorum) o τ Sagittarii, aquesta última també an la constel·lació de Sagitari. Té una massa estimada d'entre 2,14 i 2,63 masses solars i una edat aproximada de 513 milions d'anys.
Òmicron Sagittarii exhibeix una metal·licitat comparable a la solar ([Fe/H] ≈ -0,01). Pràcticament la totalitat dels elements avaluats —entre ells alumini, calci, titani, níquel o vanadi— presenten nivells semblants als solars; únicament el bari sembla lleugerament més abundant que en el nostre Sol.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 «Lithium in red giant stars: Constraining non-standard mixing with large surveys in the Gaia era». Astronomy and Astrophysics, 1-2020. DOI: 10.1051/0004-6361/201936360.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «The lithium abundances of a large sample of red giants» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 31-03-2014, pàg. 94. DOI: 10.1088/0004-637X/785/2/94.
* 1 2 «Omi Sgr» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 10 desembre 2020].
* ↑ Allen, Richard Hinckley. «Sagittarius, the Archer». A: Courier Dover Publications. Star Names — Their Lore and Meaning (en anglès), 1889, p. 563. ISBN 0-486-21079-0.
* 1 2 3 4 5 Takeda, Y.; Sato, B.; Murata, D. «Stellar Parameters and Elemental Abundances of Late-G Giants». Publications of the Astronomical Society of Japan, 60, 4, 2008. pp. 781 - 802.
* ↑ Richichi, A.; Percheron, I.; Khristoforova, M. «CHARM2: An updated Catalog of High Angular Resolution Measurements». Astronomy and Astrophysics, 431, 4, 2005. pp. 773-777 (Taula consultada en CDS).
* 1 2 3 Liu, Y. J.; Zhao, G.; Shi, J. R.; Pietrzyński, G.; Gieren, W. «The abundances of nearby red clump giants». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 382, 2, 2007. pp. 553-566.
# Müzahir Sille

Müzahir Sille (Istanbul, 21 de setembre de 1931 - Istanbul, 17 de maig de 2016) fou un lluitador turc, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on fou quart en la competició del pes ploma del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, guanyà la medalla d'or en la mateixa competició. El 1964, a Tòquio, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics, en fou eliminat en sèries en la competició del pes ploma.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del món, el 1955 i 1958.

## Referències

* ↑ «Müzahir Sille Hayatını Kaybetti» (en turc), 17-05-2016. [Consulta: 31 maig 2024].
* 1 2 «Olympedia – Müzahir Sillei». [Consulta: 31 maig 2024].
# Ashik Kerib

Ashik Kerib (georgià: აშიკ-ქერიბი) ("estrany ashik") és una pel·lícula d'art soviètica de 1988 dirigida pel georgià Dodo Abaixidze i l’armeni Serguei Paradjànov que es basa en la història homònima de Mikhaïl Lérmontov. Va ser l'última pel·lícula completada de Paradjànov i va ser dedicada al seu amic íntim Andrei Tarkovski, que havia mort dos anys abans. La pel·lícula també inclou una descripció detallada de la cultura àzeri.

## Trama

Un ashik vol casar-se amb la seva estimada, però el seu pare s'hi oposa perquè és pobre i espera riques perspectives per a la seva "filla del cel". Ella promet esperar-lo mil dies i nits fins que torni amb prou diners per impressionar el seu pare. Emprèn un viatge per guanyar riquesa i es troba amb moltes dificultats, però amb l'ajuda d'un genet sant, torna amb la seva estimada el dia 1001 i es poden casar.

## Estilisme

Tota la història està explicada a la manera del folklore de l'Azerbaidjan, amb la música i el color jugant un paper clau. El diàleg és mínim i s'utilitzen guions per narrar els canvis argumentals. El director va incloure anacronismes intencionats com l'ús de subfusells i una càmera de cinema.

## Temes

Les tres pel·lícules principals anteriors de Paradjànov Tini zabutykh predkiv, El color de la magrana, Ambavi Suramis tsikhisa eren il·lustracions acolorides de les cultures ucraïnesa, armènia i georgiana respectivament. Ashik Kerib explora de manera similar la roba, la música, la dansa, l'art i els costums tradicionals d'Azerbaidjan.

## Premis

* 1988: 1rs Premis del Cinema Europeu: Presentava als artistes Georgi Aleksi-Meskhishvili, Niko Zandukeli i Shota Gogolashvili.
* 1989: Festival Internacional de Cinema d'Istanbul: Premi Especial del Jurat (a Serguei Parajanov)
* 1990: Premis Nika:
** Millor pel·lícula d'acció en viu i millor director (tots dos per a Dodo Abaixidze i Sergei Parajanov)
** Millor fotografia (a Albert Yavuryan)
** Millor dissenyador de producció (a Sergei Parajanov)

## Referències

* ↑ «Achik Kerib, de Paradjanov, ou la fonction poétique du langage cinématographique - Marion Poirson-Dechonne». Revista Textimage.
* ↑ «06.12.1988 Фильму «Ашик-Кериб» Сергея Параджанова наконец-то выдают разрешительное удостоверение». Arxivat de l'original el 2011-11-23. [Consulta: 8 agost 2009].
* ↑ Pedro Almodóvar y Carmen Maura obtienen dos de los premios europeos de cine, El País, 27 de novembre de 1988

## Enllaços externs

* DVDBeaver - comparison of DVD versions (Kino Video vs. Ruscico)
* Ashik Kerib a Parajanov.com
# Z de la Girafa

Z de la Girafa (Z Camelopardalis) és una estrella variable cataclísmica a la constel·lació de la Girafa, prototip d'una subclasse de variables dins de les noves nanes. S'hi troba a 530 anys llum de distància del sistema solar.
Z de la Girafa és un estel binari compost per un estel groc de tipus espectral G1 que ha abandonat la seqüència principal i una nana blanca. El període orbital del sistema és de 7 hores i 21 minuts. La nana blanca succiona material ric en hidrogen de la seva companya, que forma un disc de gas i pols que gira al seu voltant. Cada poques setmanes es produeix una erupció que multiplica per 40 la seva lluminositat, quan la inestabilitat causa que el material impacte en la superfície de la nana blanca. Z de la Girafa és el prototip d'una subclasse de noves nanes —estrelles Z Camelopardalis— que durant un període es detenen en una determinada lluentor per sota del seu pic. Aquest període es pot estendre fins a més d'un any, sense que hi haja manera de saber quan acaba exactament.
Observacions dutes a terme en l'ultraviolat pel satèl·lit GALEX han permès veure una coberta massiva envoltant a Z de la Girafa produïda per una erupció milers de vegades més brillant, que evidencia que en la nova nana va tenir una explosió clàssica de nova fa alguns milers d'anys. Això ha permès, per primera vegada, relacionar en un mateix estel una nova nana i una nova clàssica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ «Vitesses radiales. Catalogue WEB: Wilson Evans Batten. Radial velocities: The Wilson-Evans-Batten catalogue». Astronomy and Astrophysics, 12-1995, pàg. 269–280.
* ↑ «Z Camelopardalis» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 26 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Z Camelopardalis (Jumk.de/astronomie)
* Z Camelopardalis star. The Internet Encyclopedia of Science
* NASA Mission Finds Link Between Big and Small Stellar Blasts Arxivat 2015-09-28 a Wayback Machine.
# La Vella Dixieland

La Vella Dixieland és un grup català molt popular, consagrat al jazz clàssic, sobretot del tipus Nova Orleans i dixieland. En els seus inicis van utilitzar el nom complet de La Vella Dixieland Jazz Band i es coneix com La Vella en els ambients musicals.
El grup va formar-se l'any 1980, com una reunió d'amics per tocar la música que més els agradava: el jazz clàssic. Malgrat que el nom del grup fa referència a l'estil dixieland, el seu repertori és molt més ampli. A més a més del jazz tradicional també inclouen el swing, els espirituals, el blues i el jazz actual de Nova Orleans. Temes dels clàssics (Louis Armstrong, Duke Ellington, Billie Holiday) s'alternen amb temes de nous autors i fins i tot algun tema de producció pròpia.

## Història

L'any 1989 enregistren el seu tercer àlbum, amb la col·laboració de Manel Joseph, vocalista de l'Orquestra Plateria, que hi canta adaptacions catalanes de temes com "Dixieland Rock", "Honey Suckle Rose", "I Got A Woman" i "Kansas City", a més d'una versió del "Blues en sol" de Guillem d'Efak.
L'estiu de 2010 La Vella la formen els músics: Pep Gol (trompeta), Pau Casares (clarinet i saxo tenor), Xavi Manau (trombó), Benoit Poinsot (saxo alt), Gerard Nieto (piano), Josemi Moraleda (contrabaix) i Pinyu Martí (bateria). Com a veu convidada tenen la cantant Esther Ovejero. També col·labora amb La Vella el trompetista Josep Maria Farràs.
Al llarg de la seva trajectòria han format part de la formació Xavier Mateu, Jordi Homs, Jordi Lacruz, Raimon Pou, Oriol Bordas, Antonio Peña, Enric Colomer, Eugeni Gil, Pau Bombardó, Ricardo Hochberger, Nono Fernandez, Ramon Escalé, Ricky Araiza, Francesc Capella, Erwyn Seeruton, Aldo Munari, Pep Pascual i Artur Regada.
Altres col·laboracions destacades han estat: Carles Segarra (Los Rebeldes), Big Mama, Michele McCain, Txell Sust, Monica Green, Leroy Jones, Erwyn Seerutton, La Locomotora Negra i amb la Coral Sant Jordi, i també han participat en projectes de grups com Els Pets i Lax'n'Busto i de companyies teatrals com Comediants i Tricicle.

## Discografia principal

* 1987: La Vella Dixieland (DiscMedi)
* 1989: La Vella Dixieland 2 (PDI), amb Manel Joseph
* 1990: 4 en directe (DiscMedi)
* 1992: Viatge a Nova Orleans (DiscMedi), amb Michele McCain
* 1995: Ragtime (DiscMedi), amb Big Mama i Josep Maria Farràs
* 1999: Hot Time (DiscMedi), amb Txell Sust i Josep Maria Farràs
* 2000: 20 anys (DiscMedi), amb Txell Sust, Josep Maria Farràs i Caspar St Charles
* 2004: Swing On (DiscMedi), amb Marian Barahona i Josep Maria Farràs
* 2006: 25 (DiscMedi), amb Marian Barahona i Josep Maria Farràs
* 2011: Cooking (al Luz de Gas) (DiscMedi)

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 294.
* ↑ Festival de Jazz d'Arenys de Mar

## Enllaços externs

* Web oficial de La Vella Dixieland
# Thorkel Farserk

Thorkel Farserk (nòrdic antic: Þorkell Farserkur) va ser un explorador viking i un dels colons procedents d'Islàndia que van acompanyar Erik el Roig en el seu viatge cap a Groenlàndia, cap a finals del segle x. La seva història apareix al Landnámabók on se cita que Thorkel era fill de la germana d'Erik i el seu nou assentament groenlandès abastava un vast territori anomenat Hvalseyarfjord (avui Hvalsey (Qaqortukulooq) prop de Qaqortoq), que es trobava entre Eiriksjord i Einarsfjord, i molts dels habitants de la regió són els seus descendents. La seva presència era poderosa, fort en cos i esperit.
Era costum en l'era dels vikings complimentar als convidats amb un festí quan tornaven de les seves incursions vikingues estivals, una celebració que podia durar fins a tres dies. Una tardor, va voler preparar un festí a Erik però no tenia a mà cap nau disponible per a anar fins a l'illa de Hvalsey i portar un xai, així que va decidir anar nadant i portar-lo sobre la seva esquena, un recorregut d'aproximadament milla i mitja.
Thorkel, va ser enterrat a Hvalseyjarfjord a la seva mort i la llegenda diu que des de llavors aquell lloc es troba embruixat.

## Climatologia

La història de Thorkel ha estat objecte d'estudis entre climatòlegs. H. H. Lamb esmenta que la distància recorreguda nadant és de gairebé dues milles i segons el doctor L.G.C.E. Pugh del Medical Research Laboratories, en Hampstead, prenent com a precedent els nedadors que van creuar nadant el Canal de la Mànega, afirma que el límit per al cos humà se situa en +10 °C sense entrenament en llargues distàncies, encara que l'individu sigui fort o gros. Actualment la temperatura en les aigües groenlandeses, oscil·la entre +3 i +6 °C, per la qual cosa es teoritza que la colonització va ser possible per un escalfament global durant un llarg període. Els enterraments vikings de l'època confirmen que el permafrost era més profund, la qual cosa implica que els colons van viure en un entorn amb un clima molt més temperat que l'actual.

## Referències

* ↑ Hermann Pálsson (2007), The Book of Settlements: Landnámabók, University of Manitoba Press, ISBN 0887553702 Secció 93 p. 50.
* ↑ Ottlie A. Liljencrantz (2007), The Thrall of Leif the Lucky, Wildside Press LLC, 2007 ISBN 1434487024 pàg. 164-5.
* ↑ The viking Age (2010), ed. A.A. Sommerville / R.A. McDonald, University of Toronto Press, ISBN 978-1-44260-148-2 p. 348.
* ↑ Philip Parker, The Northmen's Fury: A History of the Viking World, Random House, 2014, ISBN 1448156459 p. 182.
* ↑ H. H. Lamb (1995), Climate, History and the Modern World, Psychology Press, 1995 ISBN 0415127343 p. 175.
* ↑ Tkachuk (1983), The little Ice Age, Origins 10, pàg. 51 – 65.
# Valentina Kovpan

Valentina Kovpan (Petroostriv, 28 de febrer de 1950 - Lviv, 12 de maig de 2006) fou una tiradora amb arc ucraïnesa que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on va guanyar la medalla de plata en la prova individual femenina del programa de tir amb arc.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or i dues de plata al Campionat del món de tir amb arc, tres d'or i una de plata al Campionat d'Europa de tir amb arc i quatre campionats nacionals (1970, 1973, 1974, 1978).

## Referències

* ↑ «"перед тем как моя мама — серебряный призер олимпийских игр валентина ковпан — загадочно исчезла, ее пытались похитить"».
* 1 2 «Valentyna Kovpan Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Ludivine. «Microsoft Word - WM73.doc». Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Ludivine. «Microsoft Word - WM75.doc». Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 1r desembre 2019].
# Roger Roca Dalmau

Roger Roca Dalmau (Igualada, 6 de maig de 1978) és un atleta, especialista en duatló i carreres de fons. Té un palmarès excepcional a nivell estatal i europeu en les dues modalitats, esdevenint Campió d'Espanya Absolut de Marató i Subcampió d'Europa de Duatló. També ha estat entrenador d'atletes i responsable de fons del C.A. Igualada.
Va començar a córrer molt jove, al col·legi, i a poc a poc va començar a guanyar carreres. Entre els 16 i 18 anys va començar a anar a Campionats d'Espanya i a intentar esdevenir professional. Ho va aconseguir, i continua competint en curses de fons i també en el duatló. L'any 2004 fou el guanyador de la Cursa d'El Corte Inglés de Barcelona.
El gener de 2005 Federació Espanyola d'Atletisme atorgà a Roger Roca el premi "Entrenador Revelació de l'any 2004" pel seu treball amb Víctor Montaner, millor júnior estatal de la temporada 2004. Els anys 2008 i 2009 Roger Roca fou el primer corredor europeu en la classificació absoluta de la Marató de Barcelona, i amb el tercer lloc assolit l'any 2008, fou el primer corredor estatal que pujà al podi de la prova, després de la victòria del madrileny Alberto Juzdado a l'edició de 2003.

## Millors resultats

* 2022 - Campió Mitja Marató Espirall-Vilafranca
* 2012 - Campió de la Cursa de la Mercè de Barcelona
* 2012 - Campió Iberoamericà de duatló
* 2011 - Campió de Món de duatló
* 2010 – Subcampió d'Espanya de Duatló
* 2009 - 5è al Marató de Barcelona
* 2008 - 3r al Marató de Barcelona
* 2008 - 6è classificat en el Campionat d'Europa de Duatló
* 2005 - Campió d'Espanya de Marató
* 2004 - Campió de la Cursa El Corte Inglés de Barcelona
* 2004 - Campió de la Cursa de la Mercè de Barcelona
* 2003 - Campió Mitja Marató Espirall-Vilafranca

## Referències

* 1 2 El Mundo Deportivo, 21 gener 2005, El campió català de mitja marató, Roger Roca, entrena a Víctor Montaner, millor júnior estatal de 2004
* ↑ El Mundo Deportivo, 26 abril 2004, Roger Roca se estrena en el palmarés
* 1 2 «Resultats Marató de Barcelona 2008». Arxivat de l'original el 2010-04-01. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ La Vanguardia, 02/03/2008, El keniano Kosgei vence en la Maratón de Barcelona (castellà)
* ↑ «Inici». [Consulta: 20 novembre 2022].
* 1 2 «Roger Roca reedita el seu triomf de 2004 a la Cursa de la Mercè i Carla Bertos venç amb només 16 anys». Diari ARA, 16-09-2012 [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ Buff, 26 d'abril de 2010, Roger Roca Subcampió d'Espanya de Duatló
* ↑ «Resultats Marató de Barcelona 2009». Arxivat de l'original el 2010-06-19. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ Fitxa de Roger Roca Dalmau a triathlon.org (anglès)
* ↑ El Mundo Deportivo, Campions de la Cursa d'El Corte Inglés de Barcelona
* ↑ «Edicions Anteriors». [Consulta: 20 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Historial de Roger Roca a la IAAF (International Association of Athletics Federation) (anglès)
* Palmarès de Roger Roca
# Lilibert

Lilibert, de nom real Elisabeth Bertram (nascuda el 30 de novembre de 1923 a Luxemburg i morta el 3 d'octubre de 2024) fou una lletrista germanoluxemburguesa.

## Biografia

Elisabeth Merkels va ser una de les fundadores de RTL Radio; va acollir Die Stunde mit Elisabeth des del 28 de juliol de 1957 fins a l'abril de 1960. El 1959 es va casar amb el productor musical Hans Bertram. Després, va començar a escriure lletres de cançons sota el pseudònim de Lilibert. El 1959 va aconseguir el seu primer èxit amb l'adaptació en alemany de la cançó Marina de Rocco Granata. Fins a la dècada de 1980, va escriure cançons per a molts artistes schlager: Chris Roberts, Roy Black, Fischer-Chöre, Will Brandes, Bernd Spier, Karel Gott, Anita Hegerland...

## Referències

* ↑ «Traueranzeigen von Elisabeth Bertram | WirTrauern» (en alemany). www.wirtrauern.de. [Consulta: 22 octubre 2024].