OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nikolai Vóronov

Nikolai Nikolàievitx Vóronov (en rus Николай Николаевич Воронов), nascut el 5 de maig de 1899 a Sant Petersburg i mort el 28 de febrer de 1968 a Moscou, va ser un militar soviètic, Cap Mariscal d'Artilleria (1944), al qual li fou atorgat el títol d'Heroi de la Unió Soviètica el 7 de maig de 1965.
Al març de 1918 ingressà voluntàriament a l'Exèrcit Roig, participant en la Guerra Civil. El 1930 es graduà a l'Acadèmia Militar Frunze.
Entre 1936-1937 participa en la Guerra Civil espanyola com a conseller militar a l'Exèrcit República. El 1937 torna a la Unió Soviètica i fins a 1941 és nomenat Cap de l'Artilleria de l'Exèrcit Roig, i Cap de la Direcció de la Defensa Antiaèria.
Des de juliol de 1941 a març de 1943 és Adjunt del Comissari del Poble de la Defensa de la Unió Soviètica i Cap de l'Artilleria de l'Exèrcit Roig, rebent el Cap Mariscal d'Artilleria el 18 de gener de 1943, tot just després de la Batalla de Stalingrad, en la qual participà. Com a Comandant de l'Artilleria i representant de la Stavka participà de manera directa en la preparació i realització de les operacions al font, a Leningrad, al Sud-oest, a Briansk, a Vorónej, al Don i a altres fronts.
Des de març de 1943 a març de 1950 és Comandant de l'Artilleria de les Forces Armades. El 1958 va ser responsable al Ministeri de Defensa de l'URSS. El 1962 publicà les seves memòries, "Sobre el servei Militar", i finalment serví com a Diputat al Soviet Suprem de l'URSS.
Es troba enterrat a la necròpoli del Kremlin, a la plaça Roja de Moscou.

## Condecoracions

* Heroi de la Unió Soviètica
* Orde de Lenin (6)
* Orde de la Revolució d'Octubre
* Orde de la Bandera Roja (4)
* Orde de Suvórov (3)
* Orde de l'Estrella Roja
* Medalla de la defensa de Moscou
* Medalla de la defensa de Stalingrad
* Medalla de la victòria sobre Alemanya
* Medalla del 20è Aniversari de l'Exèrcit Roig
* Medalla del 30è Aniversari de l'Exèrcit i l'Armada Soviètics
* Medalla del 40è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 50è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 20è Aniversari de la Victòria en la Gran Guerra Patriòtica
, juntament amb altres cinc ordes estrangers.

## Referències

* ↑ Указ Президиума Верховного Совета СССР «О присвоении маршалу артиллерии Воронову Н. Н. военного звания главного маршала артиллерии» от 21 февраля 1944 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1944. — 29 февраля (№ 12 (272)). — С. 1
* ↑ Указ Президиума Верховного Совета СССР «О присвоении генерал-полковнику Воронову Н. Н. военного звания маршала артиллерии» от 18 января 1943 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1943. — 28 января (№ 4 (264)). — С. 1.

## Enllaços externs

* http://www.hronos.km.ru/biograf/voronov_nn.html Arxivat 2007-12-27 a Wayback Machine.
# Nitard

Nitard (o Nithard) (abans del 800 - 844/45 o 858/59) fou un cronista franc, net de Carlemany.
Nitard era fill d'Angilbert i de Berta, filla de Carlemany i va néixer en algun moment abans de l'any 800. Aquesta unió, no matrimonial, va tenir un altre fill, Hartnid (mort ja el 813). No se'n sap gaire de la seva vida, però fou un testimoni directe de les lluites entre els nets de Carlemany, cosins seus, i partidari de Carles el Calb. Com a alt personatge de l'entorn imperial, acomplí diverses missions per Carles el Calb i fou abat laic de l'abadia de Saint-Riquier, com també ho havia estat el seu pare. Participà en la batalla de Fontenoy (841). Sobre la seva mort s'han fet diverses hipòtesis, tot i que totes la situen en un combat. O bé hauria mort el 844 prop d'Angulema, en una batalla entre Carles el Calb i Pipí II d'Aquitània o l'any següent o uns anys més tard lluitant contra els víquings. A la tomba d'Angilbert a Saint-Riquier s'ha trobat un cos amb una ferida al crani, que podria ser el de Nitard.
Per encàrrec de Carles escrigué una crònica històrica, intitulada Historiae ("Històries") o Historiarum Libri IV ("Quatre llibres d'històries"). Aquesta crònica comença amb la mort de Carlemany (814) i acaba el 843. El primer llibre tracta dels fets fins a 840, mentre que els altres estan dedicats cadascun a un any. La seva narració, tot i que ell era partidari de Carles el Calb i, per tant, parcial, conté informacions importants i que no apareixen en altres fonts. La seva crònica és també ben coneguda per contenir, en el llibre tercer, el text dels Juraments d'Estrasburg, el primer text en llengua romànica (la versió germànica dels mateixos juraments també és dels primers textos conservats en llengua germànica).
Les Historiae han estat transmeses només per un únic manuscrit, del segle x o XI, que es conserva a la Biblioteca Nacional de París (Paris, BN lat. 9768).

## Textos

* Nithard, Histoire des fils de Louis le Pieux edició i traducció de Ph. Lauer. París: Les Belles Lettres, 1926
* Text original a Monumenta Germaniae Historica
* Traducció al francès dels quatre llibres de Nitard
* Text de les Històries de Nitard a la Bibliotheca Augustana

## Enllaços externs

* Fitxa de Nitard a la Bibliotheca Augustana
* Seibert, Hubertus, "Nithard" in: Neue Deutsche Biographie 19 (1999), p. 291. En línia: https://www.deutsche-biographie.de/gnd100955525.html#ndbcontent
* Fitxa a ARLIMA (amb indicació de referències al manuscrit, edicions, traduccions i estudis)
* BNF; exposició sobre els intel·lectuals carolingis
# Magí Almiñana i Soler

Magí Almiñana i Soler (Sitges, 23 de febrer del 1917 – 13 d'octubre del 1988) va ser un instrumentista i compositor que es va dedicar especialment a la música lleugera.

## Biografia

Esudià al Conservatori Municipal de Barcelona. Fundà i dirigí el conjunt sitgetà "Los Íberos del Jazz", i en els anys 40 tocà en l'Orquesta Jaime Camino. Tingué una orquestra pròpia: Glory's King, Tropicana o Almiñana Soler, que actuà molt a l'estranger i fins i tot hi va gravar un disc. Dominava el trombó, el violí i el contrabaix.
Va compondre ballables, peces de concert i unes quantes sardanes.

## Obres

* Jam session en bolero, fox swing (ca 1950)
* Jam session, foxtrot (1948)
* Luna y serenata, bolero (1951), amb lletra de Pascual García Pastor
* Va, va, va, fox-swing (ca 1945)

### Sardanes

* Flaire de poniol (preguera muntanyenca) (1980)
* Jafra
* No som res
* Plaça del doctor Pérez-Rosales
* Plana Novella
* El poble-sec
* El que no mata, engreixa
* Savis de poble

## Gravacions

* LP Carnaval à Rio - Almiñana Soler et son Orchestre Tropicale. Conchita Diaz, Jaime Ventura, chant París: Guilde du jazz, 1961 (Ref. P1227)
** Karneval In Rio - Alminana Soler und sein Tropicana Orchester Alemanya: Varieton, 1965 (Ref. POP 1227)
* Disc "de pedra" Jam session, foxtrot, interpretat pel conjunt Glory's King Barcelona: Gramófono Odeón, 1948 (Ref. CK 3595)

## Notes

* ↑ Magí Almiñana dirigí "Los Íberos del Jazz" com a molt fins al 1944, quan se'n va fer càrrec Gabriel Pallarès
* ↑ L'Orquestra Glory's King va estar en actiu en els anys 50 i tenia músics com Antoni Vilàs a la trompeta, Joan Oliveras al saxo tenor i Miquel Dochado i Díaz al piano. No queda clar quant de temps hi estigué Magí Almiñana

## Enllaços externs

* Llista de sardanes
# Temporada 1977-1978 del Club Joventut Badalona

La temporada 1977-1978 va ser la 39a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. La Penya va disputar la seva 22a temporada consecutiva a la màxima categoria del bàsquet espanyol, proclamant-se campió onze temporades després del darrer campionat de lliga. Aquesta temporada també va ser semifinalista de la Copa Korac i de la Copa del Rei.

## Resultats
### Copa Korac

A la Copa Korac l'equip va quedar eliminat a semifinals en perdre davant el KK Partizan de Iugoslàvia. Abans de quedar eliminat, havia eliminat l'Orthez (França) a la ronda prèvia, i va superar la lligueta de quarts com a primer classificat del seu grup.

### Lliga espanyola

Aquesta temporada es proclama campió de la lliga espanyola. En 22 partits disputats va obtenir un bagatge de 20 victòries i 2 derrotes, amb 2.135 punts a favor i 1.823 en contra (+312).

### Copa del Rei

El Joventut va tornar a ser semifinalista d'aquesta edició de la Copa del Rei, tornant a ser eliminat pel mateix equip que la temporada anterior: el Reial Madrid CF. Prèviament, va superar la fase prèvia liderant el grup III, per davant del CE Manresa, el CB Areslux Granollers i el CB Hospitalet. A quarts de final va eliminar el CB Askatuak (San Sebastià).

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1977-78
* Jugadors
* Lluís Miguel Santillana
* Josep Maria Margall
* Joan Filbà
* Juan Ramon Fernández
* Manel Bosch
* Lauro Mulà
* Jordi Ribas
* Josep Maria Ferrer
* Javier Abadia
* Zoran Slavnić
* Ed Johnson
* Entrenador
* Antoni Serra

## Referències

* ↑ «Korac Cup 1977-78» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «Liga española 1977-78» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 29 abril 2018].
* ↑ «XLII Copa del Rey 1978» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ «Història: Anys 70: El primer estranger arriba a Badalona». Penya.com. [Consulta: 30 abril 2018].
* ↑ «Spanish Clubs Rosters in C3 (1976-1980)» (en anglès). Linguasport. [Consulta: 30 abril 2018].

## Notes

* ↑ Només podia jugar a la Copa Korac.
# Orontes III

Orontes o Ervand III (en armeni Երվանդ Գ ; mort cap a 260 aC) va ser sàtrapa d'Armènia del 316 al 260 aC.

## Hipòtesis

Diodor de Sicília evoca el 316 aC un tal « Ardoates o Artaontes » que, recomanant-se de l'amistat del general macedoni Peucestes, hauria estar restablert al govern d'Armènia pels diàdocs, i que René Grousset identifica amb Orontes II. Per Marie-Louise Chaumont i Giusto Traina, es tracta igualment «del mateix sens dubte» que havia combatut a la batalla de Gaugamela. Pel que fa a Nina Garsoïan, no ho accepta.
Sempre segons Diodor de Sicília, cap al 301 aC, «Aroantes rei dels armenis» va donar el seu suport a Ariarates II per reconquerir la Capadòcia al general macedoni Amiertes.
Cyril Toumanoff estima que es tracta en els dos casos d'Orontes III, possible fill (?) i successor de Mitrenes, que hauria acabat el seu regnat vers el 317 aC. Orontes III hauria mort cap a 260/270 aC, data massa tardana per Orontes II, que hauria mort a batalla de Gaugamela.

## Posteritat

Orontes III va tenir com a successor al seu possible fill (?) Sames d'Armènia.

## Referències

* 1 2 Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 394-395.
* ↑ René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p., p. 79.
* ↑ Diodor de Sicília, Biblioteca històrica XIX, 23, § 2.
* ↑ Marie-Louise Chaumont et Giusto Traina, « Les Arméniens entre l'Iran et le monde gréco-romain (V$^e$ siècle av.
* ↑ (anglès) Nina Garsoïan, « The emergence of Armenia », dans Richard G. Hovannisian (dir.
* ↑ Fragment del llibre XXXI, capítol 28 de Diodor de Sicília, Excerpt.
* ↑ (en) Cyrille Toumanoff, Studies in Christian Caucasian History, Georgetown, Georgetown University Press, 1963, partie III, « The Orontids of Armenia », p. 280.
* ↑ Issu d'un couple déjà actif vers 400 av.

## Bibliografia

* (en) Cyrille Toumanoff, Studies in Christian Caucasian History, Georgetown, Georgetown University Press, 1963, partie III, « The Orontids of Armenia », p. 277-305.
* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 394-395.
* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p.
# Pacte de Madrid (1339)

El Pacte de Madrid de 1339 fou una aliança entre la Corona de Castella i la Corona d'Aragó per impedir l'accés de la dinastia marínida a la riba nord de l'estret de Gibraltar

## Antecedents

La dinastia marínida projectava reunificar el Magreb, prenent Tilimsen el 1337, i la flota d'Alfons XI de Castella estava a l'Estret de Gibraltar des de la primavera de 1338 i va sol·licitar ajuda a Pere el Cerimoniós per completar la flota de l'Estret, per la que els dos regnes es comprometien a ajudar-se per fer la guerra al Marroc i Granada mentre els marínides van fer el mateix amb els hàfsides.

## Conseqüències

L'almirall Jofre Gilabert de Cruïlles van sortir de Barcelona l'1 de juny de 1339 amb quatre galeres, per unir-se a València amb sis galeres més i una galiota que des d'allà van posar rumb a l'Estret, derrotant una força naval de tretze galeres marroquines i una genovesa a la batalla naval de Ceuta, Els marínides van creuar l'Estret de Gibraltar sota la direcció d'Abu-l-Hàssan Alí i intentaren recuperar Tarifa el 1340. Llavors la flota catalana va derrotar a la marínida a la batalla del riu Palmones, el rei del Marroc fugí vers Algesires, des d'on retornà al seu regne, i el de l'Emirat de Gharnata passà a Marbella i després a la seva capital i els catalans sota la direcció de Jordi Gilbert de Cruilles van fer un atac a Algesires. A Tarifa els castellans amb ajut de les forces de la Corona d'Aragó (que van desbloquejar la ciutat per mar) i portugueses (el rei Alfons IV de Portugal era cunyat d'Alfons XI de Castella), van enfrontar-se a la batalla del riu Salado (30 d'octubre) que fou una greu derrota dels magrebins. La presa d'Algesires tancà la guerra de l'Estret i suposà un pas decisiu en la Guerra de Granada.

## Referències

* ↑ Sánchez Martínez, Manuel. Pagar al rey en la Corona de Aragón durante el siglo XIV (en castellà). CSIC Press, 2003, p. 246. ISBN 8400081935.
* 1 2 Lopez Fernandez, Manuel «Algunas precisiones sobre la aplicación del Tratado de Madrid de 1339, entre Aragón y Castilla» (en castellà). Espacio, Tiempo y Forma, Serie III, Historia Medieval, 21, 2008, pàg. 187.
* ↑ Segura González, Wenceslao. Batalla naval de Guadalmesí (año 1342) (en castellà). Al Qantir, n.4, 2007, p. 8.
* ↑ Claudi Girbal, Enric. Guia - Cicerone de la inmortal Gerona (en castellà). Gerardo Cumané y Fabrellas, 1866, p. 139.
* ↑ García Valdecasas, José Guillermo. Las artes de la paz (en castellà). CEEH, 2007, p. 472. ISBN 8493606014.
# Pau d'Augsburg

La Pau d'Augsburg fou un important tractat de 1555 que posà fi al conflicte entre les faccions protestants i catòliques del Sacre Imperi Romanogermànic, a més de ser essencial per a l'avanç del protestantisme i un dels motius de la futura Guerra dels Trenta Anys.

## Antecedents

l'emperador Carles V, defensor de la unitat religiosa catòlica, va veure distorsionada la seva tasca a causa del luteranisme que estava sorgint a Alemanya, que el 1530, durant la Dieta d'Augsburg li va presentar la Confessió d'Augsburg. El 1531 els protestants formen la lliga d'Esmalcalda i s'alien amb França i Dinamarca en una guerra contra l'emperador, que va respondre amb el Concili de Trento i la Contrareforma. Malgrat que a la Guerra d'Esmalcalda l'emperador va derrotar la Lliga a la batalla de Mühlberg, el maig de 1547, Carles V convocà els estats generals de 1547/48, on va proclamar l'Ínterim d'Augsburg, una mena de compromís entre catolicisme i protestantisme que nogensmenys donava prioritat al catolicisme per tal de reintegrar el moviment luterà a l'Església catòlica i evitar la divisió de la Imperi. Per defensar la seva autonomia, Maurici de Wettin, Guillem el Savi, Albert Alcibíades i el seu cosí Albert I de Prússia van reaccionar amb l'Aliança de Torgau de 1551 mentre les tropes franceses van marxar contra el Rin per ocupar els Tres Bisbats. Després que els prínceps luterans aliats signessin el tractat de Chambord, les seves forces van fer campanya al Tirol i van obligar Carles a fugir a Villach, fins que l'agost de 1552 l'arxiduc Ferran I d'Àustria, va concloure la pau de Passau, per la qual va acceptar formalment la confessió luterana, confirmada pel mateix emperador a la pau d'Augsburg de 1555.

## La Pau d'Augsburg

El tractat fou important degut als següents aspectes:
* Reconeix als protestants les propietats secularitzades fins al moment.
* El príncep que al mateix temps fos bisbe o abat i es converteixi al protestantisme no conservarà les terres de l'església que no fossin secularitzades abans de 1552, les posteriors hauran de ser restituïdes. Això provocarà moltes queixes i serà un dels motius de la Guerra dels Trenta Anys.
* El príncep té dret a triar la seva religió així com la imposició d'aquesta als seus súbdits.
* S'atorga llibertat de culte a les ciutats imperials.

## Referències

* ↑ Smith, William Frank. Catholic Church Milestones: People and Events That Shaped the Institutional Church (en anglès). Dog Ear Publishing, 2010, p. 52. ISBN 1608448215.
* ↑ Bancroft, George. History of the political system of Europe, and its colonies (en anglès). S. Butler and Son, 1829, p. 60.
* ↑ Stuckenberg, John Henry Wilbrandt. The history of the Augsburg Confession: from its origin till the adoption of the Formula of Concord (en anglès). Lutheran Board of Publication, 1869, p. 250.
* 1 2 Bettenson, Henry; Maunder, Chris. Documents of the Christian Church (en anglès). Oxford University Press, 2011, p. 229. ISBN 0191501514.
# Espat

Espat és un terme emprat antigament en mineria o en mineralogia per referir-se als cristalls que tenen cares fàcilment discernibles. Un espat es trencarà fàcilment o s'exfoliarà en fragments romboides, cúbics o laminats, amb superfícies brillants llises.
Els "minerals espats" va ser una denominació rebuda històricament entre miners i alquimistes per a qualsevol mineral no metàl·lic semblant al guix, conegut en anglès antic com spærstān, pedra de llança, referint-se a les seves projeccions cristal·lines. Així, la paraula spar en mineralogia té la mateixa arrel que "llança", a manera de comparació amb el guix, com un cristall natural comú que es forma en projeccions en forma de llança.
Actualment el terme s'utilitza sovint només per expressar qualsevol substància cristal·lina brillant. Amb freqüència s'empra "espat" per descriure minerals no metàl·lics de color clar, com el feldespat, la calcita o la barita. A la barita (BaSO₄), la principal font de bari, també se l'anomena "espat pesat" (grec "barys" significa "pesat").

## Formació sota l'aigua

En general, es formarà un espat sota l'aigua, ja sigui en una zona freàtica, o per sota del nivell freàtic, el lloc essencial on es formen la majoria de les coves oa les piscines de peu, piscina travesser. Si s'inunda la cova i es forma una piscina, que submergeix estalactites, una formació coneguda com a bottlebrushes pot formar uns components minerals en l'aigua, principalment calcita o guix, però de vegades fins i tot halita, el quars i fluorita, es dipositen en el transcurs de milers d'anys, la construcció de cada altra.

## Formació a l'aire

De vegades, es formarà pal en l'aire a causa de les solucions que es filtren fora de les parets de la cova oa través dels sediments porosos. Quan es conrea en l'aire, es fa sovint de guix o selenito. De vegades es forma com petites agulles que es troben en els sediments. Altres pal es troben en les puntes de guix llums d'aranya.

## Bibliografia

* COTTON, F. A. i WILKINSON, G, «Química Inorgànica Avançada», Mèxic, Limusa, 1998.
* «Diccionari Bàsic Espasa», Espasa-Calp, Madrid, 1983.
# Marcel·lí Maneja i Granell

Marcel·lí Maneja i Granell (l'Hospitalet de Llobregat, 5 de juny de 1921 - l'Hospitalet de Llobregat, 12 d'agost del 2015) fou un jugador de bàsquet català dels anys 1940.
Conegut amb el sobrenom de La fletxa.

## Trajectòria

Amb 12 anys ingressà a l'Atlètic Bàsquet Júniors de l'Hospitalet. Dos anys més tard ja era reserva del primer equip. Acabada la guerra el club esdevingué CB L'Hospitalet, el 1940 es proclamà campió d'Espanya en derrotar l'Atlètic de Gràcia per 20-17 i el 1941 fou subcampió en caure davant el RCD Espanyol per 35-20. Aquests dos anys, a més, fou Campió de Catalunya.
La temporada 1942-43 fitxà pel RCD Espanyol. A continuació jugà tres temporades al Centre Catòlic de l'Hospitalet i finalment al Joventut de Badalona durant set temporades, fins que es va retirar el 1953. Amb el club badaloní fou dos cops campió d'Espanya el 1948 i 1953 i tres cops campió de Catalunya, els anys 1949, 1952 i 1953. Fou internacional amb Espanya als anys 1940.
Fou entrenador de l'Espanyol (1956-57), Sants femení i Pedagogium San Fernando, institució escolar al barri de Gràcia de la ciutat de Barcelona.
Va rebre la Medalla d'Honor de la FEB i la Medalla de Mèrit de la Federació Catalana. El club Joventut de Badalona el premià amb la insígnia d'or i brillants.
Des del 5 de juny de 2021, el Poliesportiu Municipal del Centre de la ciutat de l'Hospitalet duu el seu nom per recordar la seva trajectòria.
Així mateix el Museu de l'Hospitalet li va dedicar una exposició que es pot consultar en línia: "MARCEL·LÍ MANEJA I GRANEL (1921-2015): Un dels esportistes hospitalencs més destacats de tots els temps.".

## Referències

* ↑ «Mor Marcel·lí Maneja». L'Esportiu, 13-08-2015.
* 1 2 L'Hospitalet, Ajuntament de. «Detall catàleg | Museu d’Història de L’Hospitalet». [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ «Marcel·lí Maneja Granell | enciclopedia.cat». [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ «Nuestros ases». Mundo Deportivo, 03-02-1984. [Consulta: 20 gener 2012].
* ↑ «Mucho optimismo en el Español». Mundo Deportivo, 03-09-1956. [Consulta: 20 gener 2023].
* ↑ «Cincuenta reales y una peseta». Mundo Deportivo, 07-12-1985. [Consulta: 20 gener 2012].
* ↑ «Marcelino Maneja, la flecha catalana». Mundo Deportivo, 26-09-1980. [Consulta: 20 gener 2012].
* ↑ Gil Meseguer, Enric. Repetició de la jugada. Història Social de l'esport a l'Hospitalet. L'Hospitalet de Llobregat: Centre d'Estudis de l'Hospitalet, 2000, p. 228. ISBN 84-922206-8-6.
* ↑ «L'H en Joc. Minut 28». Lhdigital.cat. [Consulta: 5 juny 2021].
# Segle XXVI aC

El segle XXVI aC és un període de l'edat antiga marcat pel domini d'Egipte i Mesopotàmia, tant des del punt vista militar i econòmic com cultural.

## Política

A Egipte regna la IV Dinastia, a la qual destaca el faraó Kheops, tant pels monuments que va erigir com per les expedicions militars que van servir per sotmetre els pobles del Sinaí i així aconseguir més aliments. A Mesopotàmia puja al poder la Primera dinastia d'Ur, ocupant la preeminència d'Uruk. Segons la tradició historiogràfica xinesa, s'hi esdevé la batalla de Banquan.

## Economia i societat

Es domestiquen el dromedari i el camell, animals que ocuparan un lloc clau en les rutes comercials a través del continent africà i l'Orient, ja que aguanten dies amb poca aigua i resisteixen bé les altes temperatures.

## Invencions i descobriments

La lira trobada als gravats d'Ur prova que aquest instrument s'usava a la cort durant aquesta època. Al nord d'Europa s'inventen els esquís per desplaçar-se sobre la neu i el gel.

## Art, cultura i pensament

Proliferen els grans llocs de culte públic a diverses civilitzacions, per exemple es continua la construcció de Stonehege o s'edifiquen els primers monuments de Mohenjo-Daro. Els faraons són divinitzats després de la seva mort, en la línia del culte que se'ls ret en vida.
Neix l'idioma maia com a llengua separada de les veïnes.
Dins l'art, cal destacar la construcció de l'Esfinx de Guiza, una icona cultural.

## Referències

* ↑ Alfredo Barrera Vásquez. Diccionario Maya-Español, Cordemex. México, 1980