OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Model burocràtic weberià

El model burocràtic de l'administració o model weberià és el fruit d'una lenta depuració intel·lectual que troba en l'estat liberal el seu marc polític més coherent. L'administració pública hi pareix com a simple raspatller de les decisions judicals o legilsatives prèvies, ja que en suma l'estat és, fonamentalment, llei, tribunals i ordre públic.
El seu principal ideòleg és el sociòleg alemany Max Weber.

## Model d'autoritat o dominància (Herrschaft)

El model burocràtic preen el seu punt de partida en un model d'autoritat o dominació. Segons Weber, qualsevol dominació requereix una autoritat legítima que pot ser de tres tipus:
* Autoritat personal i santedat de la tradició.
* Creença d'un carisma o gràcia concedida a certes persones.
* Obediència a les normes i no a les persones.

## Model de dominació racional-legal

Per a Weber la burocràcia és el tipus més dur de dominació legal i aquest és el que s'exemplifica de manera més encertada en els estats moderns. Els seus estudis, es basen en la realitat que vivia de l'absolutisme tardà a Prússia, les primeres reformes que anaren de 1807 a 1815 i en la instauració del constitucionalisme de 1848 a 1850. Per a Weber l'estat requereix una administració mínima, una primacia del poder legislatiu i una priorització dels drets individuals sobre els col·lectius. L'administració ha d'assumir la separació entre política i administració, i complir fidelment la normativa vigent assumint la jerarquia derivada d'un Parlament legítimament constituït i un govern que garanteixi els drets dels ciutadans.
Aquest model es caracteritza per:
* L'administració pública realitza les funcions executives atribuïdes al govern.
* Una organització del treball, basada en la divisió del treball mitjançant funcions exclusives i excloents.
* Una força de treball (Funcionariat), seleccionada per raó de mérit, estructurada jeràrquicament i amb un règim particular.
* Amb una actuació predetermina Procediment administratiu.
* Justicia especialitzada (jurisdicció contenciosa administrativa)-

## Crisi del model burocràtic

En els darrers anys, cada cop es pren més consciència que el model burocràtic és incapaç de respondre a les demandes d'una societat dinàmica i plural que es troba sempre en un canvi constant. Precisament, el model burocràtic és un limitador de l'austeritat, la innovació i la competitivitat que són els 3 pilar bàsics de qualsevol empresa. Aquesta crisi que pateix el model burocràtic, porta als diferents governs, especialment els que es troba sota un règim d'estat del benestar a plantejar una modernització de l'administració.

## Referències

* ↑ Diversos Autors (2010). Organització de l'Administració i funció pública. L'administració electrònica. A Temari Cossos A i B.Barcelona:Admas
* 1 2 «La Crisi del model burocràtic». Arxivat de l'original el 2009-12-30. [Consulta: 28 gener 2010].
# Narve Bonna

Narve Bonna (Bærum, 16 de gener de 1901 - Bærum, 2 de març de 1976) va ser un saltador amb esquís noruec que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla de plata en la prova de salt amb esquís.

## Referències

* ↑ «Narve Bonna Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 5 desembre 2017].
# Montejo de Tiermes

Montejo de Tiermes, antigament Montejo de Liceras o simplement Montejo, és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
En el Cens de 1789, ordenat por el Comte de Floridablanca, figurava como lloc del Partit d'Ayllón a la Intendència de Segòvia, amb jurisdicció de senyoriu i sota la autoritat d'un alcalde pedani nomenat pel Marqués de Villena. Comptava llavors amb 289 habitants.
Amb la caiguda de l'antic règim la localitat es constitueix en municipi constitucional, conegut fins llavors com Montejo. Amb la creació de les províncies espanyoles passa a adscriure's a la província de Sòria, a la regió de Castella la Vella, partit de El Burgo de Osma que en el cens de 1842 comptava amb 66 llars i 270 veïns.
A mitjans del segle xix passa a denominar-se Montejo de Liceras creixent el terme municipal en annexar-se els termes de Pedro, Rebollosa de Pedro, Sotillos de Caracena i Torresuso.
A finals del s. XX creix de nou el terme municipal amb la incorporació Carrascosa de Arriba, Cuevas de Ayllón, Hoz de Abajo, Hoz de Arriba, Noviales i Valderromán.

## Vegeu també

* Ermita de Santa María de Tiermes.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Censo de Floridablanca 1787, Soria, INE Madrid 1988 ISBN 84-260-1781-9
* ↑ Municipi codi INE -42120
* ↑ Entre el cens de 1857 i l'anterior
* ↑ Entre els censos de 1960 i 1970
# Moronga

Moronga, rellena, o morcilla és una classe de botifarró sang. Se'n fa a Cuba, Colòmbia, Puerto Rico, a l'Amèrica Central i a la cuina mexicana. Es condimenta amb espècies, herbes (com ruda, orenga, i menta), cebes i pebrines i després es bull en l'intestí gros del porc durant diverses hores. És servit en una salsa, qualsevol "pebre roig" o "pebre verd". Al Mèxic central serveix de farciment de les gorditas i tacos després de ser fregit a la cassola amb vitxo jalapeño i cebes fresques. Aquesta salsitxa és dita "morcilla" en la Península del Yucatán, i és gairebé sempre servida amb altres salsitxes (buche) i una barreja de ceba envinagrada, cilantre, i espècies.
Rep diversos noms, entre els quals: morcilla a l'Argentina, Puerto Rico, Colòmbia, Paraguai, Equador (tambén es diu, en guaraní, mbusia), Costa Rica, Uruguai i Venezuela; també morcilla a l'Urugua, morcilla, morcillona o rellena al Mèxic i Colòmbia; moronga a Costa Rica, Nicaragua, El Salvador, Guatemala, Mèxic i Hondures; prieta a Xile; i relleno o rellenas al Perú i a la regió andina de Colòmbia.

## Referències

* ↑ Condé Nast Traveler: A Local's Guide to the Best of Mérida, Mexico
* ↑ Ethnic Food Lover's Companion: A Sourcebook for Understanding the Cuisines of the World
* ↑ Yucatán: Recipes from a Culinary Expedition, By David Sterling
# Mrazig

Els mrazig són una tribu àrab, antigament nòmada, que vivia a la vila de Douz (Tunísia) i els seus voltant.
El seu nombre era d'al voltant de 50.000, serien els descendents de la tribu dels Banu Sulaym que arribaren procedents de la península Aràbiga en el segle VII. D'antuvi vivien a Egipte, després a Líbia abans d'arribar a Tunísia en el segle xiii. Són coneguts per la pràctica de la transhumància al gran Sàhara.
La governació de Kébili celebra l'herència cultural dels Mrazig amb el Festival Internacional del Sàhara es realitza cada any a Douz.
El Mrazig també viuen als Emirats Àrabs Units, on s'estima el seu nombre en 10.000 individus. També es troben a Oman, sobretot a les governacions de Wahn, Sour i Sahm, on el seu nombre és de 20.000 persones. Treballen en la pesca, l'agricultura o alguns càrrecs governamentals.

## Referències

* ↑ Aux portes du désert, les mille et un secrets de Douz et des Mrazig
* ↑ Daniel Jacobs, Peter Morris The Rough Guide to Tunisia, p. 334

## Enllaços externs

* La révolte des Mrazig-Douz 1942-1943, a Youtube
# Muchacha con farol

Muchacha con farol és una de les primer obres on Josep Nogué Massó desenvolupà la tècnica del clarobscur i mostrà la seva fascinació per la reproducció pictòrica de la llum.

## Context de l'obra

Josep Nogué realitzarà gran part de la seva formació artística a l'Acadèmia de Belles Arts de San Fernando de Madrid. En aquells moments l'artista no mostrarà un especial interès per la llum, element que a partir de l'obra que mostrem en aquest article canviarà completament, al contrari se centrarà en obres de caràcter costumista i la representació de paisatges.
És Muchacha con farol l'obra que ens mostra un canvi en aquest sentit. Josep Nogué sentirà una atracció cap al clarobscur, cap a la representació viva dels colors dins les seves obres. Tot i que desconeixem si Nogué havia observar alguna obra de Lluís Graner i Arrufí és inhabitable a l'observar la present obra, que ens recordi alguna de les peces de Graner. Però Nogué treballarà amb un traç molt més fugaç i desmarcat. Sense definir les línies de la figura. Mostrant les zones on més llum i calor es produeix amb un color vermell molt intens.
Com ja hem dit serà una de les primeres obres on la llum començarà ha destacar, després Nogué realitzarà altres obres amb aquesta necessitat sobre la llum. Algunes d'elles són ''Autoretrat I'' o Calvario de Sagunto.

## Descripció

Com ja hem indicat a l'apartat anterior Muchacha con farol és una de les obres més impressionants de la producció primerenca del Pintor Nogué. La seva composició és força simple, una figura femenina davant d'un fons totalment neutre. A les seves mans aquesta dona hi aguanta un fanalet. Aquest element festiu és el centre de la composició i el punt de llum necessari per a la creació del clarobscur.
Muchacha con farol és una de les obres amb un caràcter més festiu i informal de l'obra del Pintor Nogué. Fins i tot la cara de la figura mostra un somriure, un fet estrany dins el gènere del retrat conreat per l'artista.

## Referències

* 1 2 V.V.A.A., José Nogué, una mirada retrospectiva, Museo Provincial de Jaén, Jaén, 2000, p. 35.
* ↑ González Llácer, Jordi, José Nogué Massó, Ed Catalanes S.A. Barcelona, 1990, p. 16.

## Bibliografia

* González Llácer, Jordi; José Nogué Massó. 1880-1973. Diccionari Ràfols. Ed. Catalanes. Barcelona, 1990.
* Luzón Nogué, José Maria; Viribay, Miguel; Kayser Zapata, Manuel; Chicharro Chamorro, José Luis; José Nogué, una mirada retrospectiva. Museo Provincial de Jaén. Jaén, 2000.
* Nogué Massó, José; Luzón Nogué, José María; Nogué Vallejo, José María; Memorias de un pintor. La pintura española en el cambio de siglo XIX al XX. Diputació de Tarragona. Tarragona, 1993.
# Muhàmmad Ubaidullah II

Muhàmmad Ubaidullah II fou kan de Bukharà, fill d'Abu l-Faiz Muhammad Khan (1748-1753). Era germà del kham Muhammad Abd al-Mumin Byi i a la mort del seu germà fou posat al tron per l'atalik Muhammad Rahim Byi, que no volia usurpar directament el tron, però no va tenir cap poder, el qual va quedar totalment a mans de l'atalik. El russo-grec Nikolai Grigorief, que va viure a Bukharà uns deu anys, i va anar a Rússia el 1752, diu que era fill de Shah Timur Khan dels aralians o aralsk, però Negri i Meyendorf estan d'acord que era fill d'Abu l-Faiz.
Va ser proclamat quan només tenia 16 anys i era feble de ment i de cos. Vers el 1751-1752 Shah Ahmad Durrani, fundador de l'estat afganès, va fer les paus amb Shah Rukh Mirza, sobirà de Khurasan, i va enviar al seu visir Beghi Khan amb un exèrcit a sotmetre els territoris de Bukharà al sud de l'Oxus (que havien estat en mans de Pèrsia del 1740 al 1747 però havien estat recuperats vers aquesta última data). Després de combats poc importants els afganesos van conquerir Maymana, Andkhoy, Akhsi, Shaburgan, Serpul, Balkh, Khulm, Badakhxan i Bamiyan, on va designar governadors i va deixar guarnicions.
Muhammad Ubaidullah II encara regnava quan Grigorief va deixar Bukharà el 1752. La seva sort és desconeguda i no se sap si va morir naturalment, fou assassinat o simplement fou deposat el 1753, si bé la primera opció sembla la més raonable; Muhammad Rahim no va designar successor i sense agafar el títol de kan, va assolir les funcions que fins aleshores no tenia, és a dir algunes cerimonials, i es va casar amb una filla d'Abu l-Faiz Muhammad.

## Notes

* ↑ al seu retorn a Kandahar va rebre el títol de Sadr-i Azim

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Muntanyes Simien

Les Muntanyes Simien o Semien o Simen (amhàric: ስሜን, Səmen) són unes muntanyes del nord d'Etiòpia, al nord-est de Gondar, formen part de l'Altiplà d'Etiòpia. Són un Patrimoni de la Humanitat i inclouen el Parc Nacional del Simien. Aquestes muntanyes consten d'altiplans separats per valls i pinacles enlairats. El seu pic més alt és el Ras Dashen (4.550 m); altres alçades considerables inclouen els monts Biuat (4.437 m) i el Kidis Yared (4.453 m).
A causa dels seus orígens geològics aquestes muntanyes són gairebé úniques i només el Drakensberg d'Àfrica del Sud es va formar de la mateixa manera i són d'aspecte similar.

## Història

Malgrat que la paraula Semien significa "nord" en idioma amhàric, segons l'especialista Richard Pankhurst la forma ancestral d'aquesta paraula realment significa "sud" en idioma Ge'ez, perquè aquestes muntanyes es troben al sud d'Axum, que antigament era el centre de la civilització etíop.
Els Semiens són notables pel fet de ser un dels pocs llocs de l'Àfrica on regularment hi neva. Al segle IV van ser descrits com Monumentum Adulitanum com a muntanyes militarment inaccessibles a causa de la neu. Al segle xvii el clergue jesuïta Jerónimo Lobo va donar testimoni que es trobaven nevades. Malgrat això, l'explorador James Bruce va dir que mai hi va veure neu. Al segle xix l'egiptòleg Henry Salt va tornar a dir que els cims estaven nevats.
Malgrat ser molt costerudes presenten viles unides per pistes forestals. Històricament, estaven habitades per jueus etíops (els Beta Israel), els quals van ser atacats pels emperadors cristians i es traslladaren al segle xv a Dembiya.
Cap al final del Zemene Mesafint, Dejazmach Wube Haile Mariam mantingué el seu arsenal i tresor a Mont Hai.

## Galeria

* Cascada a les Muntanyes Semien prop de Debarq.
* Un gelada a les Muntanyes Semien

## Referències

* ↑ "Historical Notes on Books: An Early Ethiopian Map" (Capital newspaper website)
* ↑ Discussed further in Frederick J. Simoons, "Snow in Ethiopia: A Review of the Evidence", Geographical Review, 50 (1960), pp. 402-411.
* ↑ Donald M. Lockhart (translator), The Itinerário of Jerónimo Lobo (London: Hakluyt Society, 1984), p. 240.
* ↑ Henry Salt, A Voyage to Abyssinia and Travels into the Interior of that Country, 1814 (London: Frank Cass, 1967), p. 352.
* ↑ One account of this process is James Quirin, "Caste and Class in Historical North-West Ethiopia: The Beta Israel (Falasha) and Kemant, 1300-1900", Journal of African History, 39 (1998), pp. 195-220
* ↑ Henry A. Stern, Wanderings among the Falashas in Abyssinia (London, 1862), p. 75

## Enllaços externs

* Simien Mountains National Park
* Map of the Simien Mountains National Park Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Semien Mountains Arxivat 2008-09-20 a Wayback Machine. at NASA Earth Observatory
# L'imperi del dolor

L'Imperi del Dolor: La història secreta de la dinastia Sackler (en anglès, Empire of Pain: The Secret History of the Sackler Dynasty) és un llibre de Patrick Radden Keefe publicat el 2021. El llibre explica la història de la família Sackler, incloent la fundació de Purdue Pharma L.P., la seva actuació en la comercialització de productes farmacèutics i el paper central de la família en l'epidèmia d'opioides. El llibre sorgeix arran d'un article de Keefe publicat el 2017 sobre la família Sackler al The New Yorker, titulat The Family That Built an Empire of Pain (La família que va construir un imperi de dolor).
El llibre fou traduït al català per Ricard Gil i publicat per Edicions del Periscopi el setembre de 2021.

## Crítica

El llibre ha estat àmpliament elogiat per la crítica. La revista New York va apuntar que L'imperi de dolor difereix d'altres investigacions sobre la família Sackler i el seu paper en la crisi dels opioides, qualificant el llibre com "essencialment una història familiar". Zachary Siegel, escrivint a The New Republic, va qualificar el llibre com un "important registre de la cobdícia privada facilitada per un govern corrupte".

## Referències

* ↑ Joseph, Andrew. «A new book traces the roots of the opioid crisis through the secretive Sackler family». Stat, 20-04-2021.
* ↑ «Empire of Pain: The Secret History of the Sackler Dynasty». Kirkus Reviews, 13-04-2021.
* ↑ Carreyrou, Adam «Patrick Radden Keefe Lays Bare a Drug Crisis Fueled by Family Greed». The New York Times, 13-04-2021.
* ↑ Green, Lloyd «Empire of Pain review: the Sacklers, opioids and the sickening of America». The Guardian, 18-04-2021.
* ↑ Keefe, Patrick Radden «The Family That Built an Empire of Pain». The New Yorker, 23-10-2017.
* ↑ Keefe, Patrick Radden. L'imperi del dolor. Edicions del Periscopi, Setembre del 2021, p. 720. ISBN 978-84-17339-73-9 [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ «Empire of Pain: The Secret History of the Sackler Dynasty by Patrick Radden Keefe». Bookmarks. [Consulta: 30 juliol 2021].
* ↑ Jones, Sara «Philanthropic Monsters». New York, = 17 abril 2021.
* ↑ Siegel, Zachary «What Did the Sacklers Know?». The New Republic, = 23 abril 2021.
# Muvayad Arlat

Muvayad Arlat (+ vers 1380) fou un amir dels turcomongols Arlat de Transoxiana, cunyat de Tamerlà (casat amb la seva germana Shirin Beg Agha) i fidel personal seu.

## Família

Amb la germana de Tamerlà va tenir al menys una filla, Sevinj Kuthlug, que es va casar amb Pir Muhammad Kart, fill del darrer malik kart d'Herat Ghiyath al-Din Pir Ali; i al menys un fill, Ali ibn Muvayad, pare de Jahan Sultan i sogre de Khalil Sultan ibn Miran Shah.

## Carrera militar

Muvayad va destacar per primera vegada el 1364 quan Tamerlà va posar a les seves ordres i a les de Musa Taychi'ut (el més capacitat dels lloctinents d'Amir Husayn) 500 homes, amb l'encàrrec de defensar el campament i el pont de pedra del riu Jihun; Tamerlà mateix amb la resta de les seves forces (.1500 homes), va travessar el riu més amunt. La presència de Muvayad i Musa al pont va enganyar als mogols i van ser derrotats per les forces que havien creuat d'amagat.
El 1366 fou un dels amirs que va jurar lleialtat a Tamerlà damunt de l'Alcorà quan Amir Husayn va iniciar l'atac a Karshi. Quan Musa Taychi'ut va ocupar Karshi, Muvayad Arlat i Dilavur Bahadur (casats amb dues germanes de Tamerlà) van aconsellar al seu cunyat Tamerlà atacar aquesta ciutat (juntament amb altres amirs com Tuvukkel Bahadur i Jaku Barles i el príncep Surugtumush Aghlan). Després de conquerir Karshi, Tamerlà va quedar assetjat allí per les forces de Husayn, i va fer diverses sortides, alguna de les quals va anar comandada per Muvayad.
Quan el 1368 es va fer un acord de pau, Husayn va tractar d'imposar un rol de subordinat a Tamerlà que aquest no acceptava; Husayn va portar a algunes persones relacionades amb Timur cap a Balkh i va fer buscar a Shirin Beg Agha, la germana de Timur i esposa de Muvayad Arlat que estant borratxo havia matat a un dels fidels de Husayn. Timur va considerar tot això com a provocacions i tenint en compte el gran nombre d'amirs que no estaven satisfets amb Husayn, va decidir que era hora d'una oposició total.
Va participar activament en la primera expedició a Coràsmia el 1371 i en la de Mogolistan el 1376, on fou un dels tres comandants de l'avantguarda.
El 1382 el seu fill Ali va participar en els atacs a la fortalesa de Kalat al Khurasan. El propi Muwayad ja no torna a ser esmentat, el que fa suposar que hauria mort vers 1380.

## Referències

* ↑ Tamerlane, the earth shaker, de H. Lamb
* ↑ An autobiographic relat of the life of emperor Timur, per Charles Stewart
* ↑ The rise an rule of Tamerlane, B.F. Manz, pàg 56
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 17
# Myersglanis jayarami

Myersglanis jayarami és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Hora S. L. & Silas E. G., 1952. Notes on fishes in the Indian Museum. XLVII.--Revision of the glyptosternoid fishes of the family Sisoridae, with descriptions of new genera and species. Rec. Indian Mus. (Calcutta) v. 49 (pt 1, març de 1951). 5-29.
* ↑ «Myersglanis jayarami». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Vishwanath, W. & Kosygin, L., 1999. A new sisorid catfish of the genus Myersglanis Hora & Silas 1951, from Manipur, India. Journal of the Bombay Natural History Society v. 96 (pt 2): 291-296, Pl. 1.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Múscul adductor menor de la cuixa

El múscul adductor menor de la cuixa, adductor curt (musculus adductor brevis) o segon adductor, és un múscul fort situat darrere del múscul pectini i de l'adductor major de la cuixa. Té una certa forma triangular i té l'origen en la vora superior i inferior del pubis, just entre el múscul gràcil i l'obturador extern.

## Insercions

Les fibres de l'adductor curt de la cuixa discorren cap enrere, cap a baix i cap a fora, fins a la seva inserció sobre una aponeurosi i la part superior de la línia aspra del trocànter menor del fèmur, per darrere del pectini.

## Acció

La contracció de l'adductor curt de la cuixa produeix la flexió i adducció del maluc o articulació coxofemoral, és a dir, s'aproxima l'extremitat inferior cap a la línia mitjana del cos. Tant l'adductor major com l'adductor mitjà de la cuixa són agonistes en les funcions de l'adductor curt. Els músculs gluti major i gluti mitjà són antagonistes de les funcions de l'adductor curt de la cuixa.

## Irrigació i innervació

L'adductor curt de la cuixa és innervat pel nervi ciàtic, que prové de les lumbars L2 - L4 i està irrigat per l'artèria obturadora, una branca de l'artèria ilíaca interna.

## Notes

* ↑ En el Diccionari enciclopèdic de medicina apareixen les denominacions de múscul adductor menor de la cuixa i primer adductor. En canvi, el Termcat considera la denominació de múscul adductor curt —que és la principal i en consonància amb la denominació llatina de la Terminologia Anatomica—; les altres dues denominacions són una sinonímia complementària, com apareix al Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993. 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X. A més a més, la Terminologia Anatomica reserva el nom de adductor menor per a un múscul diferent.

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 12 març 2015].
* ↑ Richard L. Drake, Wayne Vogl, Adam W. M. Mitchell, Gray. Anatomia para estudiantes Publicado por Elsevier España, 2007. ISBN 84-8174-832-3
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* LUC adbr
* PTCentral Arxivat 2010-07-15 a Wayback Machine.