OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baal-Eser II

Baal-Eser II (886 aC - dècada del 840 aC) també conegut com Balbazer II i Ba'l-mazzer I era un rei de Tir, fill d'Etbaal I, germà de Jezabel i cunyat d'Acab.
La informació principal relacionada amb Baal-Eser II prové de la cita que fa Flavi Josep de l'autor fenici Menandre d'Efes a Contra Apió I.18. Aquí es diu que "Ithobalus, el sacerdot d'Astarte... va ser succeït pel seu fill Badezorus [Baal-Eser], que va viure quaranta-cinc anys, i va regnar sis anys; el va succeir Matgenus Mattan I, el seu fill."
Baal-Eser va regnar en els assumptes del territori donant rellevància a la influència del seu regne. Durant el seu regnat, la seva germana era reina d'Israel i la seva neboda Atalia regnava com a reina del Regne de Judà, creant una zona d'influència on la ciutat de Tir va tenir una importància inigualable en qualsevol període de la seva història.
Tir no s'esmenta entre les ciutats que s'oposaven a Salmanassar III a la batalla de Qarqar l'any 853 aC. però dotze anys després, el 841 aC, el fill d'Etbaal, Baal-Eser II (Ba'l-mazzer) va retre homenatge al monarca assiri, en el 18è any de regnat d'aquest últim (841 aC). Jehu d'Israel va pagar tribut al mateix temps, tal com es mostra a l'Obelisc Negre de Salmaneser III. L'esment de l'homenatge de Baal-Eser a Salmaneser ha tingut un paper important a l'hora de revisar cap amunt durant 11 anys els regnats dels successors de Baal-Eser, Mattan I i Pigmalió, a partir de dates prèviament acceptades per a aquests reis. Per tant, les dates indicades aquí són segons l'obra de Frank Cross i d'altres erudits que prenen el 825 a,C. com la data de la fugida de Dido del seu germà, Pigmalió de Tir, després de la qual va fundar la ciutat de Cartago el 814 aC. (Vegeu la justificació cronològica d'aquestes dates a l'article Pigmalió (fill de Belos).) Per a aquells que daten el setè any de Pigmalió al 814 aC situant així la fundació de Cartago el mateix any que Dido va deixar Tir, les dates dels successors de Baal-Eser 11 anys després. Les dates utilitzades per Baal-Eser en aquest article també accepten els sis anys de regnat donats als millors textos de Menandre / Josep. Només en alguns extractes de la cronografia d'Eusebi es dona un regnat de 18 anys.

## Referències

* ↑ obra escrita cap al 93, en grec, per l'historiador jueu Flavi Josep,
* ↑ James B. Pritchard, ed.: Ancient Near Eastern Texts Relating to the Old Testament (Princeton: Princeton University Press, 1969) 278
* ↑ Fuad Safar, "A Further Text of Shalmaneser III from Assur," Sumer 7 (1951) 3-21.
* ↑ James B. Pritchard, ed.: Ancient Near Eastern Texts Relating to the Old Testament (Princeton: Princeton University Press, 1969) 280.

## Vegeu també

* Llista de reis de Tir
# Íntims Produccions

Íntims Produccions és una companyia de teatre creada el 2012 a Lleida per cinc actors i una actriu que, havent acabat la seva formació actoral d'Estudis d'Art Dramàtic a l'Aula Municipal de Teatre de Lleida, van decidir submergir-se en el món del teatre professional. Ofereixen espectacles de teatre alternatiu, amb un tracte pròxim amb el públic i en un ambient «de tu a tu». En l'actualitat, la companyia està formada per Marc Cartanyà, Isaac Baró, Oriol Tosquella i Sandra Pujol. Xavier Teixidó i Rafa Rodríguez van ser també membres de la companyia.
Al llarg de la seua trajectòria han estrenat els espectacles: Caretas, una peça de microteatre escrita i dirigida per Nico Aguerre; El lloc, amb dramatúrgia i direcció de Jorge-Yamam Serrano (FiraTàrrega 2013 i Sala Flyhard 2014); Wasted, de Kae Tempest i dirigit per Ivan Morales amb l'assistència de direcció de Rafa Rodríguez, coproduït el 2015 amb FiraTàrrega (dins del Programa de Suport a la Creació); Pool (No water) de Mark Ravenhill, en coproducció amb FiraTàrrega 2017; Èter brota, el seu primer espectacle sense text, i el primer que dirigeix Marc Cartanyà, actor de la companyia, coproduït el 2020 amb FiraTàrrega; i Dels intestins una soga i del cul un sac de gemecs, de David Climent i Marc Cartanyà (Sala Beckett 2022), un espectacle que aborda l'extinció de l'espècie humana a partir del text Nova il·lustració radical de la filòsofa Marina Garcés.

## Referències

* ↑ «Tria33 - Entrevista a Íntims Produccions». TV3, 15-02-2016. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ Zaera, Anna. «El problema és que creiem en una fi del món mig pansida», 08-02-2022. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ Puig Taulé, Oriol. «Això és millor que la droga, tio!». Núvol, 21-02-2017. [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ Puig Taulé, Oriol. «De Lleida a Madrid: el cas d'Íntims Produccions». Núvol, 20-07-2016. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ Massana, Elisabeth. «Sopa de pollastre a la piscina». Núvol, 20-03-2018. [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ «Teló de fons - 257. Èter Brota». El 9 TV. [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ Martín, Helena. «Els cànons no serveixen per a la fi del món». Crític, 09-03-2022. [Consulta: 9 agost 2022].
# Robert Marjolin

Robert Marjolin (París, França 1911 - íd. 1986) fou un polític i economista francès, un dels principals responsables del desenvolupament de la Comunitat Econòmica Europea (CEE).

## Biografia

Va néixer el 27 de juliol de 1911 a la ciutat de París. Va estudiar a La Sorbona mitjançant cursos de correspondència, i el 1931 aconseguí una beca de la Fundació Rockefeller per estudiar sociologia i ciències econòmiques a la Universitat Yale, on es llicencià l'any 1934. Posteriorment realitzà el seu doctorat en jurisprudència a la mateixa universitat l'any 1936.
Morí el 15 d'abril de 1986 a la seva residència de París.

## Activitat econòmica

El 1938 inicià la seva activitat professional a l'Institut Econòmic de París, fortament influenciat per la política econòmica impulsada per Franklin D. Roosevelt i coneguda amb el nom de New Deal.
Després de la rendició francesa durant la Segona Guerra Mundial va esdevenir conseller econòmic del govern a l'exili de Charles de Gaulle, sent un dels principals enllaços entre aquest govern i el estatunidenc. En finalitzar la guerra fou nomenat Secretar d'Estat responsable de la reconstrucció econòmica del país, càrrec des del qual impulsà un control sobre l'economia. Involucrat en la implantació del Pla Marshall, l'any 1948 fou nomenat Secretari General de l'Organització Europea de Cooperació Econòmica (OECE), càrrec que va mantenir fins al 1955.
L'any 1955 va liderar la delegació francesa que negocià la creació l'any 1957 de la Comunitat Econòmica Europea (CEE). L'any 1958 fou nomenat Comissari Europeu en la Comissió Hallstein I, esdevenint Vicepresident i Comissari Europeu d'Assumptes Econòmics i Financers, càrrecs que repetí en la Comissió Hallstein II.
A partir de la dècada del 1960 es dedicà, juntament amb l'economista belga Robert Triffin, a desenvolupar la idea dels Estats Units d'Europa creada per Jean Monnet a partir d'una unió econòmica i monetària.
# Frédéric Barbier

Frédéric Barbier, (Metz (Mosel·la), 15 de novembre, 1829 - París, 12 de febrer, 1889), va ser un compositor francès.

## Biografia

Fill de Félix Henri Barbier i Adélaïde Joséphine Rosalie Rousseau, Frédéric Barbier va estudiar literatura al "Collège de Bourges", mentre feia classes de solfeo, piano, harmonia i contrapunt amb Henri Darondeau, aleshores organista d'unes esglésies de la ciutat. El seu pare, oficial d'enginyeria, volia que entrés a l'"École Polytechnique", on ell mateix havia estat estudiant; però el govern de 1848 havent creat una nova Escola d'Administració, el jove Barbier va preferir competir per aquesta darrera, i va ser admès. Aquesta escola es va dissoldre poc després, i va començar a estudiar dret. Però la música l'atreu cada cop més.
Frédéric Barbier ja havia escrit i havia fet representar una petita òpera còmica en un acte a Bourges el 1852, Le Mariage de Colombine, però pensava actuar a París. Presentat per persones influents a Edmond Séveste, aleshores director del "Théâtre-Lyrique", va conèixer Adolphe Adam. Gràcies als seus consells i lliçons d'aquest últim, la seva primera obra, Une nuit à Séville, òpera còmica en un acte, es va representar al "Théâtre-Lyrique" el 14 de setembre de 1855 i va rebre molt favorablement. Dos mesos més tard, el 21 de novembre, Frédéric Barbier va oferir una nova obra en un acte al mateix teatre titulada Rose et Narcisse, que va tenir una bona acollida.
En 20 anys, havia actuat a tots els petits escenaris d'òpera de París i en cafè-concerts més de seixanta obres més o menys importants, la majoria en un acte i apropant-se cada cop més al gènere de l'opereta buffa. Va compondre per a l'Eldorado, lAlcazar, Ba-ta-clan, les Folies-Belleville, les Bouffes-du-Nord, etc., un gran nombre d'operetes, esbossos, pantomimes i ballets.
A més de la seva producció lírica, Barbier va compondre uns 300 duets, romanços, melodies vocals, cançons, nombroses peces de música de ball per a piano, marxes de concert i fantasies per a orquestra sobre motius d'òpera, cors per a homes, galops, valsos, masurques, polques, etc. El 1867 va ser director del "Théâtre-International", i a partir del 1873 va dirigir l'orquestra d'estiu Alcazar, càrrec que compartia amb Henry Litolff. Col·laborà com a crític en alguns petits diaris, com L'Avenir musical (1853) i L'Independance Dramatique.
El 6 de novembre de 1888, malalt, no va poder viatjar i va fer celebrar el seu matrimoni amb Alexandrine Marie Laubier a casa seva, Boulevard du Temple, on va morir pocs mesos després.

## Referències

* ↑ Wright, Vincent, « Les élèves de l'École Nationale d'Administration de 1848-1849 », Revue d’Histoire Moderne & Contemporaine, Persée - Portail des revues scientifiques en SHS, vol. 36, no 4, 1989, p. 605–639 (DOI 10.3406/rhmc.1989.1516, lire en ligne [archive] Accès libre, consulté le 27 août 2020).
* ↑ Le petit trottin : chansonnette [archive], sur Bibliothèques spécialisées de la Ville de Paris (consulté le 17 février 2018
# Danses de Moràvia

Danses de Moràvia, JW VI/7 (en txec Moravské tance), és una obra orquestral de cinc danses tradicionals composta per Leoš Janáček al voltant de 1888. Es va estrenar el 24 de juliol de 1891 a Praga juntament amb Rákoš Rákoczy, amb l'orquestra dirigida per Mořic Anger, amb la direcció escènica de František Kolár i la coreografia d'Augustín Berger.

## Referències

* ↑ Knaus, Jakob. «Dades de l'obra» (en alemany). leos-janacek.org. [Consulta: 18 gener 2018].

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# Ruta Napoleó

La Ruta Napoleó, coneguda internacionalment com a Route Napoléon, és la ruta triada per Napoleó el 1815 en el seu retorn de l'Illa d'Elba. Ara se segueix amb seccions de les carreteres N85, D1085, D4085 i D6085.
La ruta comença a Golfe-Juan, on Napoleon va desembarcar l'1 de març de 1815 i va començar el Govern dels cent dies, que van acabar a Waterloo. La carretera va ser inaugurada el 1932 i segueix meandres de la Riviera francesa del nord-nord-oest al llarg dels peus de la serralada dels Alps. El camí està marcat amb estàtues de l'àguila Imperial francesa.

## Recorregut

Del sud al nord:
* Antibes
* Grasse
* Sant-Valier-de-Thiey
* Castelana
* Digne
* Sisteron
* Gap
* Coll Bayard (1,246 m)
* Còrps
* La Mure
* Laffrey
* Grenoble

## Galeria

* Ruta Napoleon, Prairie de la Rencontre, Laffrey, França
* Llac en el Col Bayard

## Vegeu també

* Ruta Alpina
* Port de muntanya
# Adela de Meissen

Adela de Meissen (també Adelheid o Adele) (? - 23 d'octubre del 1181) fou reina consort danesa pel seu matrimoni amb el rei Sven III Era filla de Conrad el Gran, marcgravi de Meissen, i Lutgarda de Ravenstein. Adela va néixer a Meissen. Es casà amb Sven el 1152. Com a reina de Dinamarca, Adela no va ser popular, i fou criticada per influir sobre el seu cònjuge que abandonà les costums daneses en favor de les germàniques. Amb Sven tingué un fill mort jove i Luccardis, que fou muller del marcgravi d'Ístria Bertold I. Enviudà el 1157, quan el seu marit morí en la batalla de Grathe Heath, i es casà amb el comte Adalbert III de Ballenstedt. Amb Adalbert tingué a Gertrudis, cònjuge de Walter d'Arnstein.

## Notes

* ↑ «Adela of Meissen (fl. 12th century)». Women in World History: A Biographical Encyclopedia. Gale Research Inc.. Arxivat de l'original el 2016-02-24. [Consulta: 3 febrer 2016].

## Bibliografia

* Alf Henrikson: Dansk historia (Danish history) (1989) (Swedish)
* Sven Rosborn, När hände vad i Nordens historia (When did what happen in the history of the Nordic countries) (1997) (suahili)
* Biografia a Dansk Biografisk Leksikon 1. ed.
# 6 de la Cabellera de Berenice

6 de la Cabellera de Berenice (6 Comae Berenices) és un estel a la constel·lació de la Cabellera de Berenice de magnitud aparent +5,09. S'hi troba a 199 anys llum del sistema solar, l'errada en aquesta és mesura de només el 1,2%.

## Característiques

6 de la Cabellera de Berenice és un estel blanc de la seqüència principal de tipus espectral A3V. De característiques semblants a Heze (ζ Virginis), Megrez (δ Ursae Majoris) o π Serpentis, té una temperatura efectiva de 8750 K i una lluminositat 32 vegades superior a la lluminositat solar. La mesura directa del seu diàmetre angular, 0,395 mil·lisegons d'arc, permet avaluar el seu radi, iaquest és 2,6 vegades més gran que el radi solar. Gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació igual o major de 191 km/s.
6 de la Cabellera de Berenice posseeix una massa 2,21 vegades major que la massa solar. Ha recorregut aproximadament 2/3 parts de la seva trajectòria dins de la seqüència principal, la qual cosa correspon a una edat actual de 880 milions d'anys. Com un bon nombre d'estels de tipus A, 6 Comae Berenices és un estel químicament peculiar, i ha estat classificat com A2Si.

## Referències

* ↑ Anne Cowley «A study of the bright A stars. I. A catalogue of spectral classifications» (en anglès). Astronomical Journal, 4-1969, pàg. 375–406. DOI: 10.1086/110819.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ «Photoelectric photometry of stars near the North Galactic Pole. II». Astronomy and Astrophysics, 1985, pàg. 331–339.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «6 Comae -- Star» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ 6 Comae Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* ↑ 6 Com. Extended Hipparcos Compilation (XHIP) (Anderson+, 2012)
* 1 2 3 Zorec, J.; Royer, F. «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities». Astronomy and Astrophysics. A120.
* ↑ van Belle, G. T.; van Belle, G.; Creech-Eakman, M. J.; Coyne, J.; Boden, A. F.; Akeson, R. L.; Ciardi, D. R.; Rykoski, K. M.; Thompson, R. R.; Lane, B. F.; PTI Collaboration «The Palomar Testbed Interferometer Calibrator Catalog». The Astrophysical Journal Supplement Series. pp. 276-292.
* ↑ Renson, P.; Manfroid, J. «Catalogue of Ap, HgMn and Am stars». Astronomy and Astrophysics. pp. 961-966.
# Antoni Rosselló "Parragó"

Antoni Rosselló «Parragó» (Manacor, ~1778-~1828) fou un lladre i bandoler mallorquí. Segons la descripció del Vicari Parera l'any de la seva mort "tenia a les hores una cinquantena d'anys, petit d'estatura, gruxadet y de mal aspecte, que solia dur camia de brí y calsons d'escandalari."
Tot i que era natural de Manacor el seu camp d'actuació va arribar a la zona de sa Pobla, on tenia posada a un cap del carrer Gran, i de Pollença. Se li atribueix un robatori en el monestir del Puig de Pollença i haver intentat assassinar dos membres de la seva banda sospitosos de delators, llençant-los dins un pou, a un pinar de prop de sa Pobla. El 3 de febrer de 1828, dia de Sant Blai, en Parragó, i la seva colla robaren els ornaments sagrats (la custòdia i el vericle) de l'església de sa Pobla. Sembla que el bandit va fugir cap a la zona del Coll del Vent, prop de sa Roca des Castellet, a uns 4 quilometres de Manacor, i amagaren el seu botí en el Pou de sa Cabana.
La tradició oral ha conservat memòria d'aquests fets:
| « | En Sans i en Parragó, es Manco i en Masset, feien ofici secret per robar nostron senyor. | » |
Les autoritats publicaren un ban oferint una recompensa de 2.000 ducats si es proporcionava informació i l'indult, si el delator era un bandoler. La persecució va ser intensa i va donar resultat. Delatat per un membre de la seva banda, en Parragó es va refugiar en una casa del carrer de sa Llum, en el barri manacorí de Fartàritx. Encerclat pels soldats que el perseguien, morí d'un tret quan tractava de fugir per una finestra.
A Mallorca encara és corrent la frase feta esser més lladre que en Parragó, aplicat a qui és molt lladre. Se li va atribuir el tenir «fullet», el do de desaparèixer d'un lloc i aparèixer a un altre. Antoni Maria Alcover recollí la tradició en la rondalla «Es fullet d'en Parragó». El sacerdot manacorí Joan Parera Sansó (1865-1928), vicari de sa Pobla entre 1890 i 1927 donà notícia dels fets, a través de fonts orals directes a la revista Sa Marjal, també afirmà que en Parragó fou l'introductor dels mistos a Manacor, fent contraban.

## Referències

* ↑ CANYELLES CRESPÍ, Martí; PUJALS MAS, Margalida; RIPOLL VAQUER, Sara i SEGUÍ COLL, Alexandre, Martí. Sa Pobla, la gent, el medi, la història. Sa Pobla: Ajuntament de sa Pobla, 2003, p. 98-101.
* ↑ Sansó, Sebastià «El último bandolero de Mallorca». Diari de Mallorca, 30-08-2010.
* ↑ Un pobler [Joan Parera Sansó] Sa Marjal Vol. I Tom I, 1908, pàg. 45-60.
# Ca la Xica

Ca la Xica és un edifici del municipi de Navarcles (Bages) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge de planta rectangular amb una torreta adossada a un costat. La casa és oberta als quatre vents, però la part més ornada és la de la façana principal, orientada a migdia. Aquesta té moltes obertures: porta d'entrada i dos finestrals als baixos, i al primer pis tres portes que donen a un balcó corregut. A la part superior hi ha un petit fris, avui de color groc que comprèn tres airejadors de color blau. La teulada s'assenta sobre un petit ràfec. La torreta annexa culmina amb un joc de rajoles blaves i blanques. Destaca també l'ornamentació de terra cuita que hi ha sobre la porta de la torre.
Es construí l'any 1932 en urbanitzar-se l'espai dels voltants del mas Aguilar.

## Referències

* 1 2 «Ca la Xica». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Amb totes les nostres forces

Amb totes les nostres forces (originalment en francès, De toutes nos forces) és una pel·lícula dramàtica francesa del 2013 dirigida per Nils Tavernier. A la història, en Julien vol participar en la prova de triatló coneguda com a Ironman, que se celebra cada any a Niça i que és considerada una de les més dures del món. Es va projectar a la secció Presentació Especial del Festival Internacional de Cinema de Toronto. S'ha doblat i subtitulat al català central; també s'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Repartiment

* Jacques Gamblin com a Paul Amblard
* Alexandra Lamy com a Claire Amblard
* Fabien Héraud com a Julien Amblard
* Sophie de Furst com a Sophie Amblard, germana d'en Julien
* Pablo Pauly com a Yohan
* Christelle Cornil com a Isabelle
* Frédéric Épaud com el doctor Pascal

## Referències

* ↑ «De toutes nos forces». unifrance.org. [Consulta: 6 setembre 2014].
* ↑ De toutes nos forces a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «The Finishers». TIFF. Arxivat de l'original el 21 d’agost 2013. [Consulta: 15 agost 2013].
* ↑ «Toronto Adds 75+ Titles To 2013 Edition». Indiewire. [Consulta: 15 agost 2013].
* ↑ «Amb totes les nostres forces». ésAdir. [Consulta: 20 juliol 2022].
* ↑ «Amb totes les nostres forces». Goita què fan ara. [Consulta: 20 juliol 2022].
* ↑ «Amb totes les nostres forces». À Punt, 17-11-2024. [Consulta: 20 novembre 2024].
# Campionat d'Europa de trial veterans

El Campionat d'Europa de trial veterans (oficialment: European Trial Over 40 Cup), regulat per la FIM Europe (l'antiga UEM), és la màxima competició europea de trial a l'aire lliure en categoria majors de 40 (coneguda també com a veterans).
Es disputa des del 2010 i està reservat a pilots de més de 40 anys.

## Historial

    A 26 de novembre de 2024
| Edició | Any | Campió | Motocicleta |
| I | 2010 | Magnus Liljeblad | Sherco |
| II | 2011 | Andrea Buschi | Ossa |
| III | 2012 | Marco Reit | Beta |
| IV | 2013 | John Van Veelen | Ossa |
| V | 2014 | Jussi Haapanen | Gas Gas |
| VI | 2015 | Vladimir Kothay | Ossa |
| VII | 2016 | Markus Kipp | Beta |
| VIII | 2017 | Markus Kipp | TRRS |
| IX | 2018 | Piero Sembenini | Montesa |
| X | 2019 | Andrea Soulier | Beta |
| | 2020 | Cancel·lat (COVID-19) | Cancel·lat (COVID-19) |
| XI | 2021 | Martin Křoustek | TRRS |
| XII | 2022 | Dan Clark | Beta |
| XIII | 2023 | Dan Clark | Beta |
| XIV | 2024 | Martin Kroustek | TRRS |

## Referències

* «European Over 40 Championship» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 15 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial (anglès)
* El trial al Web de la FIM Europe (anglès)
# SMS Dresden (1907)

L'SMS Dresden, batejat amb el nom de la ciutat alemanya Dresden, va ser un creuer lleuger de la Classe Dresden produït poc abans de la Primera Guerra Mundial.

## Servei

Va ser utilitzat al princip de la guerra per atacar mercants enemics al Carib i la costa de Sud-amèrica. També va participar en les batalles de Coronel i de les Malvines. Escapant dels vaixells britànics es va refugiar entre les illes del sud de Xile. Sense combustible i amb problemes mecànics va ser finalment enfonsat per la seva tripulació el 14 de març de 1915 a la batalla de Coronel.

## Galeria

* Diagrama del creuer lleuger Dresden
* El Dresden al port de Nova York l'any 1909

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Gröner, Erich. German Warships: 1815–1945 (en anglès). Annapolis, MD: Naval Institute Press, 1990, p. 105-106. ISBN 0-87021-790-9.

## Vegeu també

* SMS Emden
* SMS Scharnhorst
# Barsina

Barsina (Barsine) coneguda també com a Estatira (Stateira), fou la filla gran de Darios III de Pèrsia Codomà. Abans de la batalla d'Arbela, Darios la va oferir en matrimoni a Alexandre el Gran. Més tard Alexandre s'hi va casar a Susa (324 aC). Diodor de Sicília, Plutarc, Quint Curti Ruf i Justí l'anomenen Estatira però segons Flavi Arrià el seu nom autèntic era Barsina.
Vers el 323 aC fou assassinada per Roxana, d'acord amb el regent Perdicas d'Orèstia, per por que Barsine no donés a llum a un fill que pogués obstaculitzar les pretensions del fill que ella mateixa esperava d'Alexandre.

## Música

* L'any 1742, el compositor italià Giuseppe Antonio Paganelli (1710-1763), va compondre una òpera dedicada a aquest personatge i a ser estrenada a Venècia aquell mateix any.

## Referències

* ↑ Carney, Elizabeth Donnelly. Women and Monarchy in Macedonia (en anglès). University of Oklahoma Press, 2000, p. 109. ISBN 0-8061-3212-4.
* ↑ * Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 1029. (ISBN 84-7291-226-4)