OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Theresa Zabell Lucas

Theresa Zabell Lucas (Ipswich, Regne Unit 1965) és una regatista de vela esportiva espanyola que aconseguí dues medalles d'or en els Jocs Olímpics i més de cinc títols mundials en la classe 470.

## Biografia

Va néixer el 22 de maig de 1965 a la ciutat d'Ipswich, població situada al comtat de Suffolk. De ben petita s'establí a la ciutat de Màlaga, esdevenint membre del Real Club deportivo Mediterráneo.

## Carrera esportiva

Va iniciar la seva carrera esportiva el 1979 a la ciutat de Màlaga, si bé el seu primer triomf destacat va ser el 1985 en proclamar-se campiona del món en la classe Europa. El 1991 es proclamà campiona d'Espanya en la classe 470, títol que repetí els anys 1992 i 1994. El 1992 va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona, on aconseguí guanyar la medalla d'or en la classe 470 al costat de Patricia Guerra, i amb la qual van esdevenir les primeres esportistes espanyoles en aconseguir una medalla d'or en uns Jocs Olímpics. Aquell mateix es proclamà també campiona del món d'aquesta classe.
El 1993 es proclamà campiona de la classe 470 en els Jocs del Mediterrani disputats al Llenguadoc-Rosselló (França) al costat de Begonya Via-Dufresne, i el 1994 aconseguí el Campionat del Món, el Campionat d'Europa així com la Copa del Món de l'especialitat. L'11 de novembre d'aquell any fou escollida millor regatista femenina mundial per la Unió Internacional de Vela. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) aconseguí repetir la medalla d'or aconseguida a Barcelona en la classe 470.
Es retirà de la competició el 1997, si bé retornà breument el 1998 per participar en diverses regates, aconseguint la victòria en la Carnaval Race Regata de Portugal al costat de Sandra Azón.

## Carrera política

Membre del Partit Popular, fou escollida eurodiputada al Parlament Europeu en les eleccions de 1999, càrrec que ostentà fins al 2004.

## Referències

* ↑ «Theresa Zabell». Arxivat de l'original el 26 agost 2007. [Consulta: 22 desembre 2007].

## Enllaços externs

* (anglès) Portal personal
* (anglès) www.470.org - medallistes Arxivat 2010-12-24 a Wayback Machine.
* (anglès) Fitxa del Parlament Europeu
# Torben Grael

Torben Grael (São Paulo, Brasil 1960) és un regatista brasiler, ja retirat, que ha aconseguit guanyar un total de cinc medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 22 de juliol de 1960 a la ciutat brasilera de São Paulo. És germà del també regatista i medallista olímpic Lars Grael.

## Carrera esportiva

Va participar, als 24 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova masculina de soling al costat de Daniel Adler i Ronaldo Senfft. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) va aconseguir la medalla de bronze en la classe Star al costat de Nelson Falcao. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Espanya) va finalitzar onzè en aquesta mateixa prova al costat de Marcelo Ferreira, si bé en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) van aconseguir la medalla d'or. En els Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) es feren amb la medalla de bronze, si bé en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) tornaren a aconseguir la medalla d'or.
Al llarg de la seva carera ha guanyat 9 medalles en el Campionat de Món de vela, destacant una medalla d'or l'any 1990.
L'any 2000 fou el guanyador de la Copa Louis Vuitton i posteriorment finalista de la 30a Copa Amèrica de vela amb el vaixell "Luna Rossa", perdent davant el "Team New Zealand". Semifinalista de la Copa Louis Vuitton l'any 2003, fou finalista d'aquesta competició en la prova realitzada a València l'any 2007. Fou el guanyador de la Volvo Ocean Race amb el vaixell "Ericsson 4" la temporada 2008/2009.
# William Davidson (navegant)

William Phythian Davidson (Liverpool, Merseyside, 1876 - Hoylake, Merseyside, 15 d'abril de 1939) va ser un regatista anglès que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la categoria de 12 metres del programa de vela com a membre de la tripulació del Mouchette.

## Referències

* ↑ «William Davidson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 23 desembre 2015].
# William Ward

William Dudley Ward PC (Kensington, Londres, 14 d'octubre de 1877 - Calgary, Alberta, 11 de novembre de 1946) va ser un esportista i polític anglès pel Partit Liberal.

## Primers anys i carrera esportiva

Ward estudià a Eton i al Trinity College de la Universitat de Cambridge. A Cambridge fou secretari del Pitt Club.
Dudley Ward remà amb Cambridge en la regata Oxford-Cambridge de 1897, quan guanyà Oxford i el 1899 i 1900, quan guanyà Cambridge. El 1901, 1902 i 1903 guanyà la Stewards Challenge Cup i el 1902 la Grand Challenge Cup.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de bronze en la categoria de 8 metres del programa de vela. Ward navegà a bord del vaixell Sorais junt a Philip Hunloke, Alfred Hughes, Frederick Hughes i George Ratsey.

## Carrera política

Entre 1906 i 1922 va representar Southampton al Parlament i sota el mandat d'H. H. Asquith fou Treasurer of the Household entre 1909 i 1912. Durant la Primera Guerra Mundial fou tinent comandant de la Royal Navy Volunteer Reserve, tot i aquesta ocupació podia ser un estratagema per encobrir la tasca d'espia per l'almirall Sir William Reginald Hall, director de la Intel·ligència Naval. Serví sota el govern de David Lloyd George com a Vice-Chamberlain of the Household des de 1917 a 1922. El 1922 fou admès al Consell Privat.

## Vida privada

Dudley Ward es va casar amb Winifred May "Freda" Birkin, filla del coronel Charles Wilfred Birkin, el 1913. El matrimoni va tenir dues filles, de les quals la més gran, Penélope Dudley-Ward, va ser una actriu que destà durant els anys 1930 i 1940. La parella es va divorciar el 1931. Després de retirar-se de la política va passar molt de temps al Canadà, on morí als 69 anys després d'una operació.

## Referències

* ↑ Fletcher, Walter Morley. The University Pitt Club: 1835-1935. First Paperback. Cambridge: Cambridge University Press, 2011, p. 92-93. ISBN 978-1-107-60006-5.
* ↑ «Henley Royal Regatta Results of Final Races 1839-1939». Arxivat de l'original el 2012-03-09. [Consulta: 11 desembre 2015].
* ↑ «William Ward Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 11 desembre 2015].
* ↑ Leigh Rayment's Historical List of MPs – Constituencies beginning with "S" (part 3) (anglès)
* ↑ The London Gazette: no. 28321. p. 9763. 24 desembre 1909.
* ↑ The London Gazette: no. 28583. p. 1339. 23 febrer 1912.
* ↑ The London Gazette: no. 30442. p. 13384. 21 desembre 1917.
* ↑ The London Gazette: no. 32770. p. 8292. 24 novembre 1922.
* ↑ The London Gazette: no. 32769. p. 8185. 21 novembre 1922.
# Émile Billard

François Alexandre Émile Billard (Le Havre, Sena Marítim, 5 d'abril de 1852 - Le Havre, 29 de juny de 1930) va ser un regatista francès, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París on guanyà la medalla d'or de la categoria de 10 a 20 tones del programa de vela formant equip amb Paul Perquer.

## Referències

* ↑ «Émile Billard Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 24 octubre 2015].
# Roberto Torres Morales

Roberto Torres Morales (Pamplona, Navarra, 7 de març de 1989) és un futbolista professional navarrès que juga com a migcampista pel Gol Gohar.

## Carrera de club

Torres va començar la seva carrera al CA Osasuna. Va jugar cinc temporades completes amb el CA Osasuna B a la segona divisió B, amb el qual va aconseguir una millor marca personal de 16 gols en 35 partits la temporada 2011–12.
L'11 de desembre de 2011, Torres va debutar amb el primer equip a La Liga entrant com a suplent de Lolo pels darrers 20 minuts en un empat 1–1 a fora contra el Màlaga CF. El 9 d'agost de l'any següent, fou promocionat definitivament al primer equip.
Tot i que va jugar poc durant la temporada 2012–13, Torres debutà com a titular l'1 de juny de 2013, i va marcar el primer gol del seu equip en una derrota per 2–4 contra el Reial Madrid CF. La temporada següent va jugar més regularment, i marcà cinc gols, però l'equip va descendir.
El 22 de juliol de 2015, Torres va signar un nou contracte per tres anys amb els Rojillos fins al 2018.

## Palmarès

Osasuna
* Segona Divisió: 2018–19

## Referències

* ↑ Juanmi rescues Málaga point Arxivat 2013-01-03 at Archive.is; ESPN Soccernet, 11 desembre 2011
* ↑ Mendilibar sobre Torres, Onwu y Loe: "Les considero de la primera plantilla"; Diario de Navarra, 9 agost 2012 (castellà)
* ↑ Mourinho bows out with win; ESPN FC, 1 juny 2012
* ↑ Roberto Torres amplía su contrato con el CA Osasuna Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.; CA Osasuna, 22 juliol 2015 (castellà)
* ↑ Sanzol, Pablo «Los goles del Osasuna campeón» (en castellà). Marca, 18-06-2019 [Consulta: 21 juny 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa oficial a l'Osasuna Arxivat 2016-11-29 a Wayback Machine. (castellà)
* Roberto Torres a BDFutbol
* Roberto Torres, Fitxa a Soccerway
# La Capella Nova (Costes d'Armor)

La Capella Nova (en bretó Ar Chapel-Nevez, en francès La Chapelle-Neuve) és un municipi bretó situat al departament francès de les Costes d'Armor.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 711 | 798 | 677 | 527 | 442 | 400 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Paul Prigent | |
# Robert Wiene

Robert Wiene (24 d'abril de 1873 a Breslau, Silèsia, Alemanya (avui territori polonès) - 16 de juny de 1938 a París) va ser un director alemany de cinema mut. d'origen jueu.
Va iniciar la seva carrera en el món del teatre per a després vincular-se al cinema. El 1919 va rodar el clàssic de terror El gabinet del Doctor Caligari (1919), que és considerada com la primera pel·lícula del cinema expressionista alemany.Posteriorment va dirigir altres pel·lícules imbuïdes de la mateixa estranyesa, com Raskolnikow (1923) o Orlacs Hände (1924).
Amb l'adveniment del Tercer Reich, Wiene va emigrar a Hongria, per anar després a la Gran Bretanya i finalment a França. Va morir a París de càncer, pocs dies després de finalitzar el llargmetratge Ultimatum.
El seu germà Conrad Wiene també va treballar en el món del cinema com a director, guionista i actor.

## Filmografia selectiva

* 1919 El gabinet del Doctor Caligari (Das Cabinet des Dr. Caligari)
* 1920 Genuine
* 1923 Raskolnikow
* 1923 I.N.R.I.
* 1924 Orlacs Hände
* 1926 Der Rosenkavalier
* 1927 Die Geliebte
* 1928 Unfug der Liebe
* 1930 Der Andere
* 1931 Der Liebesexpress
* 1934 One Night in Venice
* 1938 Ultimatum

## Referències

* ↑ «Robert Wiene». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ Rogowski, Christian. The Many Faces of Weimar Cinema: Rediscovering Germany's Filmic Legacy (en anglès). Camden House, 2010, p. 6. ISBN 978-1-57113-429-5.
* ↑ Jung, Uli; Schatzberg, Walter. Beyond Caligari: The Films of Robert Wiene (en anglès). Berghahn Books, 1999, p. 6. ISBN 978-1-57181-196-7.
* ↑ Hull, David Stewart. Film in the Third Reich: A Study of the German Cinema, 1933-1945 (en anglès). University of California Press, 1969, p. 24.
* ↑ Smith, Ian Haydn. Selling the Movie: The Art of the Film Poster (en anglès). White Lion Publishing, 2018-09-20, p. 43. ISBN 978-0-7112-4025-4.
# Comunitat de municipis Guerlédan Mûr-de-Bretagne

La Comunitat de municipis Guerlédan Mûr-de-Bretagne (en bretó Kumuniezh kumunioù Gwerledan Mur) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament de les Costes d'Armor a la regió Bretanya, al País de Centre Oest Bretanya. Té una extensió de 92,28 kilòmetres quadrats i una població de 3.547 habitants (2006).

## Composició

Agrupa 5 comunes :
* Caurel
* Mûr-de-Bretagne
* Saint-Connec
* Saint-Gilles-Vieux-Marché
* Saint-Guen

## Vegeu també

* Intercomunalitats de les Costes d'Armor

## Enllaços externs

* Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
* Base Aspic (Accès des services publics aux informations sur les collectivités) : Côtes-d'Armor Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Lewis Swift

Lewis Swift (anglès: Lewis A. Swift) (Clarkson, 29 de febrer de 1820 - Marathon, 5 de gener de 1913) va ser un astrònom estatunidenc. Va descobrir o codescobrir diversos cometes.

## Biografia

D'acord amb el mateix Swift, es va interessar per primera vegada en l'astronomia sent un nen, després d'observar el Gran cometa de 1843 mentre es dirigia a l'escola en Clarkson (Nova York). El seu professor va ignorar inicialment la seva observació, però tres dies més tard es va anunciar el descobriment del cometa.
Swift va dur a terme les seves primeres observacions en Rochester (Nova York), "tombat sobre la neu" en un carreró en Ambrose Street o en el sostre del Duffy's Cider Mill. Posteriorment va aconseguir el patrocini d'un mecenes, l'empresari Hulbert Harrington Warner de Rochester, qui va finançar la construcció d'un observatori per Swift. Es va habilitar un fons de 13.000 dòlars per comprar un telescopi de 16 polzades per Swift.
Warner es va declarar en fallida en el pànic financer de 1893, la qual cosa va posar fi al seu suport econòmic. Posteriorment Swift es va traslladar a Califòrnia per convertir-se en director de l'Observatori del Mont Lowe, al que va aportar el telescopi de 16 polzades.
Es va casar dues vegades, primer amb Lucretia Hunt en 1850 i després amb Carrie D. Topping en 1864. Edward D. Swift era el seu fill amb la seva segona esposa.

## Descobriments

Swift va descobrir tres cometes periòdics: 11P/Tempel-Swift-LINEAR, 64P/Swift-Gehrels i 109P/Swift-Tuttle (cos generador de la pluja de meteors dels Perseids). També va descobrir C/1877 G2, C/1878 N1, C/1879 M1, C/1881 J1, C/1881 W1, C/1892 I1, D/1895 Q1 (també anomenat D/Swift, el rastre de pols del qual probablement va impactar amb la sonda Mariner 4), C/1896 G1, C/1899 I1 i va ser codescobridor del C/1883 D1 (Brooks-Swift). Va descobrir el seu últim cometa a l'edat de 79 anys. A part de cometes, també va descobrir centenars de nebuloses.

## Eponimia

A part dels cometes, els objectes que també porten el seu cognom són:
* El cràter lunar Swift porta aquest nom en la seva memòria.
* L'asteroide (5035) Swift també li ret homenatge.

## Referències

* ↑ «Obituary Notes of Astronomers». www.astro.uni-bonn.de. [Consulta: 8 juny 2008].
* 1 2 3 Wlasuk, Peter T. «`So Much for Fame!': The Story of Lewis Swift». Quarterly Journal of the Royal Astronomical Society. Royal Astronomical Society, 37, 1996, pàg. 683–707. Bibcode: 1996QJRAS..37..683W [Consulta: 8 juny 2016].
* 1 2 «Prof. Lewis Swift» (PDF). New York Times, 02-02-1902 [Consulta: 9 juliol 2009].
* ↑ "Swift". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ «(5035) Swift» (en anglès). Web de JPL. [Consulta: 31 desembre 2016].

## Enllaços externs

* The Story of Lewis Swift (anglès)
* Lewis Swift (Fotos)
# Paul Delos Boyer

Paul Delos Boyer (anglès: Paul D. Boyer) (Provo, 31 de juliol de 1918 - Los Angeles, 2 de juny de 2018) va ser un químic estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1997.
Va néixer el 31 de juliol de 1918 a la ciutat de Provo, població situada a l'estat nord-americà de Utah. Va estudiar química a la Universitat Bringham Young, pertanyent a l'Església Mormona, on es va graduar el 1939. El 1943 realitzà el doctorat en bioquímica a la Universitat de Wisconsin.
El 1956 fou nomenat professor de química a la Universitat de Minnesota, i des de 1963 és professor al Departament de Química i Bioquímica de la Universitat de Los Angeles.

## Recerca científica

Després del seu doctorat realitzà investigacions en els laboratoris de les Universitats de Stanford i Minnesota sobre l'estabilització del sèrum per a les transfusions, i posteriorment sobre la cinètica dels mecanismes químics dels enzims.
Des de la seva posició a la Universitat de Los Angeles, i al costat de John E. Walker, ha desenvolupat mètodes per estudiar la síntesi química dels enzims que catalitzen l'adenosina trifosfat, el principal aportador d'energia als organismes. Així mateix aconseguiren unir les dues molècules formants del fosfat: l'adenosina trifosfat o ATP i l'adenosina difosfat o ADP.
L'any 1997 fou guardonat, juntament amb el seu col·laborador John E. Walker, amb la meitat del Premi Nobel de Química pel descobriment de la síntesi de la molècula de l'Adenosina trifosfat. L'altra meitat del premi recaigué en el químic danès Jens Christian Skou pel descobriment de l'enzim transportador d'ions de sodi i potassi.

## Enllaços externs

* «Paul Delos Boyer» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Castell de Kerjean

El castell de Kerjean és una construcció del segle xvi que es troba a la localitat de Saint-Vougay (departament de Finisterre, Bretanya, França).
Testimoniatge de la prosperitat de Bretanya, aquesta antiga residència senyorial és un dels exemples més bells d'arquitectura renaixentista de la regió. Està classificat com a Monument històric de França des de l'any 1911.

## Història
### Construcció

A la segona meitat del segle xvi Bretanya i en particular la regió de Léon travessen un període de prosperitat econòmica. És en aquest context en el qual s'inscriu la construcció de la residència de la família Barbier, que anava a superar a totes les residències nobles de la regió.
Lloc de recepció i d'esplai, l'edifici segueix les regles de l'arquitectura del Renaixement. No obstant això les preocupacions dels Barbier no foren exclusivament estètiques, ja que es va ordenar igualment la construcció d'un fossat i d'un recinte emmurallat de forma trapezoïdal flanquejat per un petit bastió en cadascun dels angles, conjunt completament adaptat als últims progressos de l'arquitectura militar de l'època.
Així mateix es va crear un extens parc al seu al voltant i un gran colomar fet amb carreus.

### Segles XVII, xviii i xix

A l'any 1618 els Barbier van demanar a Lluís XIII que el seu domini fos erigit en marquesat. No obstant això durant la resta del segle l'edifici va ser desatès i no va recobrar la seva esplendor fins que la família Coatanscour ho va adquirir.
Testimoni d'aquest moment va ser el fast amb el qual la marquesa de Coatanscour rebia als seus convidats, període que acabaria després del seu arrest i posterior guillotinat durant la Revolució Francesa.
Després de passar breument per mans de l'estat durant la Revolució, el castell de Kerjean és venut a la família Brilhac, qui desmantella en part el castell.

### Segle XX

Després de passar a ser propietat d'altres famílies durant el segle xix, finalment l'estat francès va adquirir el castell l'any 1911.
Des de 1985 el conjunt ha passat a ser propietat del Conseil général du Finistère, qui va completar la seva restauració l'any 2005.

## Galeria d'imatges

* Vista del castell.
* Pati, entrada i capella vista des de la residència senyorial.
* Pati interior: angle nord-est.
* Cara nord.

## Referències

* ↑ «Château de Kerjean – Official Site – Practical Information». General Council of Finistère (local government). [Consulta: 3 setembre 2014].
* ↑ «Ministry of Culture – Historical Monuments – Château de Kerjean and Breton Museum» (en francès). Ministry of Culture and Communication (France). [Consulta: 3 setembre 2014].
* ↑ «Chemins du patrimoine en Finistère – Kerjean – Park». General Council of Finistère (local government). [Consulta: 3 setembre 2014].
* ↑ http://www.cdp29.fr/fr/presentation-kerjean (en francès).

## Enllaços externs

* Info a Chemins du patrimoine en Finistère
# Arcadi Calzada i Salavedra

Arcadi Calzada i Salavedra (Sant Esteve d'en Bas, la Vall d'en Bas, 16 de novembre de 1946) és assessor d'art, consultor financer i comentarista català.
Des del 2005 és Acadèmic de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi.

## Biografia

Arcadi Calzada ha desenvolupat activitats diverses en el camp de l'empresa, de la consultoria financera i del món de l'art gerenciant diverses galeries d'art i dirigint nombroses propostes artístiques des de la condició de dinamitzador cultural.
Va col·laborar a finals del franquisme, en diferents mitjans de comunicació com El Correo Catalán i Tele/eXpres. Va ser el responsable durant uns anys de la Redacció en Cap del setmanari Olot-Misión i va dirigir la Revista de Girona.
Ha col·laborat periòdicament a les tertúlies de programes televisius com Els matins de TV3, presentat per Josep Cuní, i tertúlies radiofòniques a Catalunya Ràdio, el programa Protagonistas de Luis del Olmo, Com Ràdio, Ona Catalana i diferents televisions i ràdios locals.
Fundador de l'Assemblea de Catalunya a la Garrotxa.
El 1977 es va afiliar a Convergència Democràtica de Catalunya i va ocupar càrrecs rellevants en el partit fins que l'any 1995 abandona definitivament la política activa.
Del 1980 al 1983 va ser el president de la Diputació de Girona. De l'any 1983 i fins al 1984, va ser l'alcalde d'Olot i president de l'Associació Catalana de Municipis i Comarques.
Cap de llista a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984, 1988,i 1992, va ser elegit diputat al Parlament de Catalunya per Convergència i Unió. En aquesta època, va ser Vicepresident primer del Parlament de Catalunya fins a l'any 1995. En aquest any va abandonar voluntàriament la política.
Fou president de Caixa de Girona i de la seva Fundació des del juny de 1996 fins a juny del 2009. Ha estat president del Consell d'Aigües de Girona, president de Polingesa, membre del consell de Túnels del Cadí, director general de la Fundació Príncep de Girona, conseller independent de Metrovacesa i de l'empresa multinacional Francesa Gecina.
Vicepresident de la Universitat Oberta de Catalunya, vicepresident del Palau de la Música, vicepresident i patró del Futbol Club Barcelona, membre de la Junta de l'Ateneu Barcelonès, patró de la Fundació Catalana per l'Esport, patró de la Fundació Catalana per a la Recerca, president de la Fundació de l'Hospital Trueta de Girona, patró de la Fundación Caser para la Dependencia, membre del Consell Assessor del Patronat de la Fundació Santiago Dexeus Font.
Ha estat vocal de la Fundació Internacional Josep Carreras, patró de la Fundació Vila Casas i de la Fundació Arte y Mecenazo.
És autor dels llibres “Articles d'una Legislatura”, editat el setembre de 1991, “Reconstrucció Nacional”, editat per Destino el març de 1995 i “Art amb majúscules”, editat per Our Books el juny de 2009. Des de la seva condició d'assessor d'art també ha prologat i publicat nombrosos treballs.

## Enllaços externs

* Arcadi Calzada a Fundació Catalunya Oberta Arxivat 2008-04-18 a Wayback Machine.
* Fundació Príncep de Girona