OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Planta Seat Martorell

La Planta Seat Martorell, també coneguda com a Seat Martorell, és una planta de muntatge d'automòbils situada a Barcelona. Inaugurada l'any 1993, és d'aleshores la fàbrica principal de Seat.

## Composició

* Edifici corporatiu
* Centre Tècnic Seat (CTS)
* Centre de Recanvis Originals Seat (CROS)
* Centre de Prototips de Desenvolupament (CPD)
* Fàbrica Seat
* Automotive
* Seat Assistència Tècnica (SAT)
* Simultaneous Engineering (SE)
* Test Center Energy (TCE), centre de recerca i desenvolupament de bateries per a vehicles elèctrics.
* Edifici Cupra, seu de la marca Cupra.
* Centre d'Atenció i Rehabilitació Sanitària (CARS), edifici destinat a serveis de medicina preventiva, assistencial i rehabilitadora per als treballadors.

## Productes
### Passat

* Audi Q3 Mk1
* SEAT Altea
* SEAT Exeo
* SEAT Arosa
* SEAT Ibiza Mk2
* SEAT Ibiza Mk3
* SEAT Ibiza Mk4
* SEAT Córdoba
* SEAT Inca
* SEAT Toledo Mk1
* SEAT Toledo Mk2
* SEAT Toledo Mk3
* Volkswagen Caddy (9K)
* Volkswagen Polo Classic (6K)
* Volkswagen Polo Variant (6K)

### Actualment

* Seat Arona
* Seat Ibiza Mk5
* Seat León
* Cupra León
* Cupra Formentor
* Audi A1 Mk2

## Referències

* ↑ «SEAT Martorell turns 25». Seat, 22-02-2018 [Consulta: 6 novembre 2024].
# Progaleopitec

Els progaleopitecs (Progaleopithecus) són un gènere extint de mamífers notoungulats de la família dels interatèrids que visqueren a Sud-amèrica durant l'Oligocè superior, fa entre 23 i 28,1 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies argentines de Chubut, Mendoza i Santa Cruz. Tenien les dents premolars dotades de tres cúspides.{sfn|Agnolin|2024|p=128}} El nom genèric Progaleopithecus significa ‘abans de Galeopithecus’; tanmateix, avui en dia se sap que no tenen una relació particularment estreta amb els lèmurs voladors.

## Referències

* 1 2 Entrada «Progaleopithecus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ Thenius, 1969, p. 249.

## Bibliografia

* Agnolin, F. History of Cenozoic Mammals from South America: A New Model (en anglès). Springer, 2024. ISBN 978-3-031-56266-2.
* Thenius, E. Phylogenie der Mammalia: Stammesgeschichte der Säugetiere (einschließlich der Hominiden) (en alemany). Walter de Gruyter & Co., 1969. DOI 10.1515/9783111646824. ISBN 9783111646824.
# Frances Rivett-Carnac

Frances Clytie Rivett-Carnac nascuda Greenstock (Port Elisabeth, Colònia del Cap, 1875 - Londres, 1 de gener de 1962) va ser una regatista britànica que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 7 metres del programa de vela. Rivett-Carnac navegà a bord del vaixell Heroine junt a Norman Bingley, Richard Dixon i el seu marit, Charles Rivett-Carnac. Això va fer que els Rivett-Carnac fossin el primer matrimoni en què els dos membres tenien un or olímpic. La seva neta Cleone Rivett-Carnac fou atleta per Nova Zelanda.

## Referències

* 1 2 «Frances Rivett-Carnac Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 10 desembre 2015].
# Violet Pinkney

Violet Millicent Pinckney (Alderbury, Wiltshire, 11 de març de 1871 - New Forest, Hampshire, 13 de març de 1955) fou una tennista britànica que va competir a començaments del segle xx.
El 1903 guanyà l'Obert d'Alemanya. El 1907 i 1908 guanyà el Campionat de Londres. El 1908 fou eliminada per Gwendoline Eastlake-Smith en quarts de final de la competició individual femení interior del programa de tennis dels Jocs de Londres.
Va prendre part en 10 edicions del Torneig de Wimbledon, sent els millors resultats els aconseguits el 1906, 1908 i 1920, quan fou eliminada en quarts de final.

## Referències

* ↑ Dorothea Chambers (1910): Lawn Tennis for Ladies. Methuen & Co. Ltd., London
* 1 2 «Violet Pinckney Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de setembre 2011. [Consulta: 16 juliol 2016].
# Jindřich Polák

Jindřich Polák (Praga, 5 de maig de 1925 – Praga, 22 d'agost de 2003) va ser un director de cinema i de televisió txec. És conegut per les seves produccions de ciència-ficció, encara que també va treballar en altres gèneres.

## Biografia

Va començar la seva carrera cinematogràfica com a ajudant del director Otakar Vávra a finals dels anys quaranta. Després va fer una gran varietat de llargmetratges i sèries de televisió en la seva pròpia direcció. Durant els anys 1970, 1980 i 1990 va dirigir les sèries de televisió Pan Tau, Klaun Ferdinand a raketa, Lucie, postrach ulice, Návštěvníci i Kačenka a zase ta strašidla que sovint es van crear en coproducció amb emissores de la RFA o de la RDA i són d'alt nivell per a la televisió i la televisió infantil. Moltes d'aquestes van ser escrites per la guionista Ota Hofman. També va fer sovint incursions en la ciència-ficció, com Ikarie XB 1 o a la sàtira Zítra vstanu a opařím se čajem. El 1968 va rodar Nebeští jezdci sobre els pilots txecs que van lluitar a la Royal Air Force durant la Segona Guerra Mundial, i que no es va poder exhibir fins al 1990.

## Filmografia

* 1958 Smrt v sedle
* 1960 Páté oddělení
* 1962 Klaun Ferdinand a raketa
* 1963 Ikarie XB-1
* 1965 Strašná žena
* 1966 Pan tau
* 1965 Clown Ferdinand will schlafen
* 1967 Hra bez pravidel
* 1968 Nebeští jezdci
* 1976 Noc klavíristy
* 1977 Zítra vstanu a opařím se čajem
* 1978 Od zítřka nečaruji
* 1979 Smrt stopařek
* 1980 Lucie, postrach ulice
* 1983 Návštěvníci
* 1983 Lucie, postrach ulice
* 1983 ...a zase ta Lucie!
* 1986 Veselé Vánoce přejí chobotnice
* 1986 Chobotnice z II. patra
* 1987 Chobotnice z II. patra
* 1992 Kačenka a zase ta strašidla
* 1992 Kačenka a strašidla

## Referències

* ↑ «Jindřich Polák» (en czech). Česko-Slovenská filmová databáze. POMO Media Group. [Consulta: 29 agost 2011].
* ↑ Martin Zips: Mit Hirn, Charme und Melone A: Süddeutsche Zeitung, 7 de novembre de 2018.

## Enllaços externs

* Legendy dětského filmu
* Pólak a Reflex.online Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine.
# Llista d'alcaldes de Granera

Llista d'alcaldes de Granera:
* Josep Marcet i Armadans (1901 - 1901)
* Jaume Clapers i Bosch (1902 - 1904)
* Bartomeu Otzet i Pineda (1904 - 1909)
* Jaume Clapers i Bosch (1909 - 1916)
* Joan Vilà i Pineda (1916 - 1919)
* Llogari Coll i Grau (1919 - 1920)
* Joan Vilà i Pineda (1920 - 1923)
* Francesc Mundet i Osul (1923 - 1924)
* Joan Vilà i Pineda (1924 - 1930)
* Salvador Font i Llobet (1930 - 1933)
* Joan Font i Noguera (1933 - 1934)
* Salvador Soler i Riera (1934 - 1934)
* Marià Ubals i Canals (1934 - 1935)
* Salvador Soler i Riera (1935 - 1936)
* Ernest Clapers i Antonell (1936 - 1938)
* Josep Comellas i Rosinyol (1938 - 1938)
* Josep Ubals i Canals (1938 - 1938)
* Joan Vilà i Pineda (1939 - 1940)
* Paulí Torra i Masplà (1940 - 1947)
* Josep Vall i Torre (1947 - 1967)
* Ramon Rosell i Garcia (1967 - 1979)
* Josep Torra i Mundet (1979 - 1987)
* Ramon Clapers i Roca (1987 - 1991)
* Josep Torra i Mundet (1991 - 1995)
* Joan Vilà i Font (1995 - 1999)
* Josep Torra i Mundet (1999 - 2003)
* Pere Genescà i Girbau (2003 -2023)
* Joan Vilaplana Flamaric (2023-)

## Enllaços externs

* Diccionari biogràfic d'alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental, del Museu de Granollers, amb les biografies dels alcaldes
# Marla Maples

Marla Maples (Dalton, Geòrgia, 27 d'octubre de 1963) és una actriu dels Estats Units.
Filla de Lura Ann Locklear (1940–2014), model i mestressa de casa, i Stanley Edward Maples, un agent immobiliari. Va estar casada amb Donald Trump entre 1993 i 1999, junts van tenir una filla Tiffany Ariana Trump Maples. Marla Maples i Tiffany Trump, mare i filla respectivament, actualment viuen a Los Angeles, Califòrnia.

## Referències

* ↑ «It's a Wedding Blitz for Trump and Maples». The New York Times, 21-12-1993.
* ↑ «After The Gold Rush». Vanity Fair, 01-09-1990. [Consulta: 1r setembre 2016].
# Jan Henne

Jan Henne (Oakland, Estats Units 1947) és una nedadora estatunidenca, ja retirada, guanyadora de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer l'11 d'agost de 1947 a la ciutat d'Oakland, població situada a l'estat de Califòrnia.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 realitzats a Ciutat de Mèxic (Mèxic), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en els 100 metres lliures i en els relleus 4x100 metres lliures, on l'equip nord-americà va establir un nou rècord olímpic amb un temps de 4:02.5 minuts. Així mateix també va guanyar la medalla de plata en la prova dels 200 metres lliures i la medalla de bronze en els 200 metres estils.

## Enllaços externs

* (anglès) www.ishof.org - Jan Henne Arxivat 2011-05-18 a Wayback Machine.
# Kathleen Ellis

Kathleen Ellis, coneguda com a Kathy Ellis, (Indianapolis, Estats Units 1946) és una nedadora estatunidenca, ja retirada, guanyadora de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 28 de novembre de 1946 a la ciutat d'Indianapolis, població situada a l'estat d'Indiana.

## Carrera esportiva

Especialista en crol i papallona, va participar, als 17 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en els relleus 4x100 metres lliures i 4x100 metres estils, aconseguint sengles rècords del món amb un temps de 4:03.8 minuts i 4:33.9 minuts respectivament; així com la medalla de bronze en les proves dels 100 metres lliures i els 100 metres papallona.
# Weird Tales

Weird Tales és el nom d'una revista estatunidenca, relacionada amb les revistes anomenades pulp. El seu primer número data de març de 1923. Va ser llançada a Chicago per JC Henneberger, un ex periodista gran degustador del gènere macabre. Edwin Baird va ser el primer editor de la revista.

## Referències

* ↑ Weinberg, Robert. Fantasy Pulps. Survey of Modern Fantasy Literature: Volume Five. Nova Jersey: Salem Press, 1983. ISBN 0-89356-455-9.
# Basma

Basma (àrab: بسمة, Basma; hebreu: בסמ"ה‎) és un consell local àrab-israelià situat en l'àrea de Wadi Ara en el sub-districte de Hadera. El consell local es va formar en 1995 mitjançant la consolidació dels llogarets de Barta Occidental, Ein as-Sahala i Muawiya. Basma és un acrònim dels noms dels pobles. El 2021 tenia 10.497 habitants. La jurisdicció de Basma abasta una àrea de 3.956 dúnams.

## Referències

* ↑ «Regional Statistics» (en anglès). [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «בסמ"ה [Basma]» (en hebrew). Iron Construction Committee. Arxivat de l'original el 2016-06-03.
# Concert per a arpa (Ginastera)

El Concert per a arpa i orquestra, op. 25, és una composició de 1956 d'Alberto Ginastera, estrenada el 1965 amb Nicanor Zabaleta a l'arpa i l'Orquestra de Filadèlfia dirigida per Eugene Ormandy. El va dedicar a Edna Phillips, que l'havia comissionat.

## Moviments

Comprèn tres moviments amb una durada total aproximada de 23 minuts:
* I Allegro giusto
* II Molto moderato
* III Liberamente capriccioso-Vivace

## Orquestració

L'obra presenta una orquestració clàssica:
* Arpa
* Vent: 2 flautes, flautí, 2 oboès, 2 clarinets en si bemoll, 2 fagots, 2 corns en fa, 2 trompetes
* Cordes: violins, violes, violoncels, contrabaix.
* Percussió: timbals, cròtals, bongó, tom-tom, esquellots, claus, güiro, maraca, blocs de fusta, fuet, bombo, tambor, pandereta, platerets, xilòfon, i celesta.

## Referències

* ↑ Ellis, Ossian. «Ressenya de la partitura publicada el 1974 per Boosey & Hawkes a Music & Letters» (en anglès). Boosey & Hawkes. [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ «Biografia» (en anglès). Historical Society of Pennsylvania. [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ Tess Epperson Maxwell: Worth the Wait: The History of the Ginastera Harp Concerto. American Harp Journal, Winter 2012
* ↑ Reel, James. «Ressenya del disc» (en anglès). Allmusic. [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ «Análisis crítico del concierto para arpa y orquesta de Alberto Ginastera, y su influencia en el concierto-capricho, para arpa y orquesta, de Xavier Montsalvatge» (en español). [Consulta: 13 febrer 2021].
# Televisió terrestre

La televisió terrestre o televisió per ones hertzianes és un mètode de lliurament de senyal de televisió, per ones radioelèctriques transmeses a través de l'espai. La radiodifusió televisiva terrestre es remunta als mateixos començaments de la televisió com un medi mateix amb la primera televisió pública de llarga distància que emetia des de Washington DC el 7 d'abril de 1927. A més a més de la transmissió en plans de vol alt que es movien en un bucle que utilitzava un sistema desenvolupat per George Westinghouse anomenat Stratovision, no hi havia virtualment cap altre mètode de lliurament de televisió fins als anys 1950, amb l'adveniment de televisió per cable o antena comunitària de televisió (CATV). El primer mètode no terrestre de transmissió de televisió, que transmetia un senyal que s'originava a partir d'una font terrestre tradicional, no va començar fins a l'ús de satèl·lits de comunicacions als anys 1960 i 1970.
Existeixen tres sistemes per la codificació en color en la transmissió de televisió analògica: el PAL, el SECAM i el NTSC. Als Estats Units i gran part de la resta d'Amèrica del Nord també, la televisió terrestre sofria una transformació revolucionària amb la final acceptació de la norma NTSC perquè el televisors emetessin en color el 1953. Més tard, l'Europa i la resta del món triaven entre el PAL el SECAM o adoptaven el NTSC.
A més a més a l'amenaça des de CATV, la televisió terrestre analògica és ara també subjecte a competència des de la televisió per satèl·lit i distribució de vídeo i contingut de pel·lícules per Internet. La tecnologia de televisió digital terrestre s'ha desenvolupat com a resposta a aquests desafiaments. La pujada de la televisió digital terrestre, especialment HDTV, pot marcar el final per la recepció de la televisió analògica. Les antenes receptores tradicionals comencen a rebre senyal codificat digitalment, de millor qualitat, fins i tot de més definició com la HDTV. L'amplada de banda del senyal digital és unes 5 vegades menor que l'analògic, i això significa més canals disponibles.
Al Regne Unit, les freqüències d'UHF es van utilitzar per primera vegada el 1964 amb la introducció de la BBC2 (com la 2 de TVE). La radiodifusió televisiva en freqüències de VHF es va deixar d'utilitzar el 6 de gener de 1985.
La televisió terrestre està pensada que es deixi d'emetre a tot tardar el 3 d'abril de 2010, l'anomenada apagada analògica.

## Vegeu també

* Televisió Digital Terrestre

## Referències

* ↑ "CEA Study Says Seven Percent of TV Households Use Antennas" Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine., '"TVTechnology, 30 juliol 2013
* ↑ "Nielsen: Broadcast Reliance Grew in 2012" Arxivat 2014-02-21 a Wayback Machine., TVTechnology, 14 gener 2013
* ↑ «Televisió terrestre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* TVRadioWorld TV stations directory
* W9WI.com (Terrestrial repeater and TV hobbyist information)
* TV Coverage maps and Signal Analysis
# Paul Magnier

Paul Magnier (Laredo, 14 d'abril de 2004) és un ciclista francès, professional des del 2023. Actualment corre a l'equip Soudal Quick-Step.
Nascut a Laredo, Texas, va viure als Estats Units fins als tres anys, quan va tornar a França. Combina el ciclisme en carretera amb el de muntanya, modalitat en la qual guanyà la medalla de bronze al Campionat del món de 2022. Com a ciclista en edat júnior, el 2022 va aconseguir nombrosos èxits, com una etapa del Tour del País de Vaud, dues etapes del Giro della Lunigiana i la quarta posició al campionat del món de carretera júnior.
El 2023 fitxà per l'equip continental britànic Trinity Racing. Aquell mateix fitxà com a ciclista en pràctiques pel Soudal Quick-Step i el novembre firmà per tres anys amb aquest mateix equip.ref>Christophe Gaudot. «Paul Magnier rejoint Julian Alaphilippe chez Soudal-Quick Step pour 2024», 24-11-2023..</ref> La primera victòria professional arribà en la primera cursa que disputà, la Trofeu Ses Salines-Felanitx

## Palmaèrs

* 2021
** 1r a la Classic Jean-Patrick Dubuisson
* 2022
** Vencedor d'una etapa al Tour del País de Vaud
** Vencedor d'una etapa al Tour de Valromey
** Vencedor de 2 etapes al Giro della Lunigiana
* 2024
** 1r al Trofeu Ses Salines-Felanitx
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Oman
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a la Gran Bretanya

## Referències

* ↑ «Soudal Quick-Step». UCI.org. [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ «Cyclisme. Trois choses à savoir sur Paul Magnier, premier vainqueur français de l’année à 19 ans», 25-01-2024. [Consulta: 26 gener 2024].
* ↑ Yohann Hautbois. «Paul Magnier, le petit Français pressé de Soudal-Quick Step», 25-01-2024.
* ↑ Arthur De Smedt. «VTT - Mondiaux - Paul Schehl titré en Juniors, Paul Magnier en bronze», 25 août 2022..
* ↑ Arthur De Smedt. «Tour de la Lunigiane - Paul Magnier récidive sur la 3e étape, Morgado 2e», 03-09-2022..
* 1 2 Jules Derenne. «Transfert - Magnier, Pidcock, Pickering... neuf recrues à Trinity Racing», 11 décembre 2022..
* ↑ «Trophée Ses Salines-Felanitx : Paul Magnier signe la première victoire de sa carrière». [Consulta: 25 gener 2024].
# Concert per a violoncel (Weinberg)

El Concert per a violoncel en do menor, op. 43, va ser escrit per Mieczysław Weinberg durant el difícil període de la campanya antiformalista a la Unió Soviètica el 1948. Weinberg va veure prudent no estrenar-lo fins al 9 de gener de 1957, quatre anys després de la mort de Stalin, per Mstislav Rostropóvitx amb la Filharmònica de Moscou sota la batuta de Samuïl Samossud. Segons l'intèrpret, té una durada molt variable que va d'uns 16 a uns 28 minuts. Es tracta d'una de les millors obres concertants de Weinberg.
D'altres fonts, apunten que en realitat va ser escrit el 1956 i això explicaria que s'estrenés a principis del 1957.
Pràcticament oblidat des de l'estrena, ha gaudit de diverses gravacions en disc i s'ha interpretat a les sales de concerts en els darrers anys.

## Moviments

El concert té una durada aproximada de trenta minuts i està dividit en quatre moviments:
* I. Adagio
* II. Moderato - Lento
* III. Allegro - Cadenza. L'istesso tempo, molto appassionato - Andante - Allegro - Andante
* IV. Allegro - Adagio - Meno mosso

## Referències

* ↑ Romijn, Clemens. «Shostakovich-Weinberg: Cello Concertos». Channel Classics. [Consulta: 27 març 2024].
* ↑ Viana, Juan Manuel. «10 grabaciones para conocer a Weinberg» (en castellà). Scherzo. [Consulta: 18 gener 2020].
* ↑ Gwizdalanka, Danuta. «Ressenya del disc». CPO. [Consulta: 27 març 2024].
* ↑ Levi, Erik. «Ressenya del disc». Classical_music. [Consulta: 27 març 2024].
# Qạsr al-Šawq

Qạsr al-Šawq (lit. en català: Palau del desig; originalment en àrab: قصر الشوق) és una novel·la publicada per l'escriptor egipci Naguib Mahfuz, que forma part de la Trilogia del Caire. Ambientada al Caire, la història es desenvolupa entre els anys 1924 i 1927, i mitjançant la família Abd el-Gawwad, s'acosta a la societat i problemes de l'època.
Aquesta etapa se la denomina l'"experiment liberal del govern egipci". Egipte deixa de ser oficialment un protectorat britànic i esdevé una monarquia parlamentària amb el partit Wafd al capdavant. El títol de la novel·la fa referència al nom del carrer on es troba la casa d'un dels protagonistes, Yasín Abd al-Gawwad. Aquest carrer és al Caire vell o el Caire fatimí.

## Sinopsi

En un estat encara sota influència britànica, la població assisteix a certa obertura i a la relaxació dels costums religiosos, amb diversions i excessos, sexe i beguda. El senyor Ahmad, pare de la família, duu una doble vida: es mostra sever i religiós davant la família, mentre que és bevedor, eloqüent i promiscu entre les seues amistats. La mort del seu fill Fahmi li fa posposar els vicis, almenys durant un temps, mentre s'adona que es fa vell.
La seua dona, Amina, és una mare dòcil i puritana, que respecta el marit i compleix els deures religiosos de manera estricta. Es veurà molt afectada per la mort del seu fill Fahmi.
El fill major, Yasín, segueix fidelment els passos de son pare quant als vicis, i les seues aventures amb dones li donaran a la família més d'un disgust.
El fill menor, Kamal, podria contenir alguns tints autobiogràfics. Està enamorat platònicament d'Aida Shaddad, i és un fervent cercador de la veritat. Estudia magisteri, encara que s'inclina més per la literatura i la filosofia. Els seus amics rics desvetlen els secrets de la classe alta de l'època. Kamal experimenta una crisi religiosa i perd la fe, després d'haver estat un nen assidu a la mesquita d'Al-Husayn.
Les dues filles, Aïxa i Jadwiga, s'han casat amb els germans Jalil i Ibrahim Shawkat.
A partir d'aquests i altres personatges propers a la família, se succeeixen els esdeveniments. Egipte assisteix a la concessió britànica de certa sobirania i a la seua occidentalització. S'hi barregen aspectes vells com el nepotisme, la influència de la religió i brots de malalties com el tifus, amb novetats com la ciència amb Darwin, els cotxes o certs drets per a les dones.
Part de l'acció es trasllada del Caire fatimí al barri del-Abbasiyya, on viu la família d'Aida Shaddad. Els seus habitants pertanyen a la nova classe alta del Caire, cosmopolita i educada en valors europeus.
Quant a l'estil, el mestratge de l'autor, que juga amb combinacions de mots, crea una gran bellesa. La natura és molt sovint observada. Els diàlegs solen ser enginyosos, especialment quan hi intervenen el senyor Ahmad o Jadwiga.

## Referències

* ↑ Mahfuz, Naguib; traducció d'Eugenia Gálvez Vázquez et. al.. Palacio del deseo. 3a. Barcelona: Edicions Martínez Roca, 2001, p. 398. ISBN 84-270-2449-5.
* ↑ Vatikiotis, P. J., The Modern History of Egypt, Nueva York/Washington, Frederick A. Praeger, 1969.
# Moanin'

Moanin' és un àlbum de jazz enregistrat per Art Blakey amb la seva formació Art Blakey & The Jazz Messengers. Es va enregistrar el 30 d'octubre del 1958 a New Jersey i va sortir al mercat aquell mateix any.

## Llista de cançons

* Warm-up and Dialogue Between Lee and Rudy
* Moanin'
* Are You Real?
* Along Came Betty
* The Drum Thunder Suite
* Blues March
* Come Rain Or Come Shine

## Personal de l'enregistrament

* Lee Morgan, trompeta
* Benny Golson, saxo tenor
* Bobby Timmons, piano
* Jymie Merritt, contrabaix
* Art Blakey, bateria

## Referències

* Moanin' a allmusic.com
# Loxodromia

Una loxodromia o línia loxodròmica o línia de rumb és una línia traçada sobre la superfície de la Terra que talla els meridians amb un angle constant, és a dir, marca la ruta que seguiria un vehicle que mantingués sempre la mateixa derrota, la mateixa orientació de la brúixola respecte al Nord.
Una loxodròmia traça una espiral sobre la superfície esfèrica. Les loxodròmies apareixen representades com a rectes en els mapes traçats amb la projecció de Mercator, i això hi facilita la representació del rumb de navegació.
Es denomina loxodròmica o loxodromia (del grec λοξóς -oblic-i δρóμος -carrera, curs-), a la línia que uneix dos punts qualssevol de la superfície terrestre tallant a tots els meridians amb el mateix angle. La loxodròmica, per tant, és fàcil de seguir mantenint el mateix rumb marcat per la brúixola. La seva representació en el mapa dependrà del tipus de projecció d'aquest, per exemple en la de Mercator és una recta.
La loxodròmica és al costat de l'ortodròmica i la isoazimutal, una de les tres línies que poden traçar entre dos punts qualssevol de la superfície terrestre.

## Història

Pedro Nunes, geògraf portuguès, va publicar el seu descobriment en 1546 seu Tractat de la navegació, amb grans implicacions per a la navegació. Abans es creia que, marxant sobre la superfície terrestre amb un rumb fix, és a dir, formant un angle constant amb la meridiana, la línia recorreguda era un cercle màxim o, en altres termes, que un vaixell que seguís aquest moviment arribaria teòricament a fer la volta al món, tornant al punt de partida. Nunes va ser el primer a assenyalar la falsedat d'aquest concepte tan arrelat, demostrant rigorosament que, lluny de succeir així, la corba recorreguda es va acostant al pol, al voltant del qual dona infinites voltes sense arribar mai a ell, o, dit en llenguatge tècnic, té el pol per punt asimptòtic.

## Vegeu també

* Navegació loxodròmica
* Ortodròmica
* Geografia
* Cartografia
* Gerardus Mercator

## Referències

* ↑ http://dlc.iec.cat/results.asp?txtEntrada=loxodromia