OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marcelino Bolívar

Marcelino Bolívar (Ciudad Bolívar, 14 de juliol de 1964) és un boxejador veneçolà, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la categoria del pes minimosca del programa de boxa. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül quedà eliminat en sèries en la prova del pes minimosca. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze als Jocs Centreamericans i del Carib, el 1982 i 1986.
Entre 1989 i 1994 va competir com a professional, amb un balanç final de 21 combats disputats amb disset victòries i quatre derrotes.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Marcelino Bolívar». [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ «Marcelino Bolivar» (en anglès). boxrec.com.
# Bollate

Bollate és un municipi italià, situat a la regió de Llombardia i a la ciutat metropolitana de Milà. L'any 2006 tenia 37.360 habitants.

## Referències

* ↑ «Bollate». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Merines

Els merines o poble merina són una nació de l'illa de Madagascar els orígens dels quals es troben a Borneo, d'on van emigrar entre el 200 aC i el 300 dC. Inicialment coneguts com a hoves i establerts a la costa sud-oriental, a partir del segle xv es van traslladar a les muntanyes del centre de l'illa i es van barrejar amb els vazimbes. El segle xvi es va crear el regne anomenat Imerina (Les Terres Altes sota el Sol) que fou liquidat pels francesos el 1897.
Avui dia la nació merina busca el seu renaixement polític, cultural i nacional, fins i tot la independència. La bandera de la nació merina conserva els colors predominants en les banderes dels reis d'Imerina, blanc i roig.

## Notes

* ↑ Els colors blanc i roig es van formar per la unió de dos estendards diferents i foren utilitzats per Radama I; Ravanalona I va emprar bandera blanca amb el seu nom en color vermell; Radama II, va emprar també bandera blanca amb inscripció i corona vermelles; Rasoherinatambé va emprar bandera blanca amb el seu nom en vermell o negre a vegades amb vora vermella; Ravalona II també va utilitzar bandera blanca amb inscripció vermella; i Ravanalona III, filla de Rasoherina, igualment va utilitzar bandera blanca amb inscripció vermell. De totes aquestes banderes se'n coneixen diverses variacions, predominat sempre els colors vermell i blanc.

## Referències

* Lucien Philippe, Les drapeaux de Madagascar
# Balaenotus

Balaenotus és un gènere extint de cetacis de la família dels balènids que tingueren una distribució holàrtica marina entre el Pliocè inferior i el Plistocè inferior. Se n'han trobat restes fòssils a Bèlgica, els Estats Units, Itàlia, els Països Baixos, el Regne Unit i el Vaticà. Les espècies d'aquest grup eren balènids primitius que es diferencien de formes més modernes per l'absència de torsió anterior a la mandíbula i pel fet que l'atles no estava fusionat amb les altres vèrtebres cervicals.

## Referències

* 1 2 Entrada «Balaenotus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 30 agost 2023].
* ↑ Bianucci i Landini, 2007, p. 60.

## Bibliografia

* Bianucci, G.; Landini, W. «Fossil History». A: Miller, D. L. Reproductive Biology and Phylogeny of Cetacea: Whales, Porpoises and Dolphins (en anglès). CRC Press, 2007, p. 35-94. ISBN 978-1-4398-4257-7.
# Astó

Astó (o l'Astor) és una partida de Lleida.
L'origen del seu nom es troba en l'ocell del mateix nom, l'Astor o falcó perdiguer.
Antic poble de contribució de Lleida, consta amb quatre cases el 1365, i despoblat el 1471.
De molt baixa població, és la partida lleidatana situada més al sud.
D'economia totalment agrícola, hom hi conrea arbres fruiters i cereals farratgers.
És travessada d'oest a est per l'autopista AP-2.
Limita:
* Al nord amb la partida de Vinatesa.
* Al nord-est amb la partida de La Cogullada.
* A l'est amb el terme municipal d'Artesa de Lleida.
* Al sud amb el terme municipal d'Aspa.
* A l'oest amb el terme municipal d'Alfés.

## Referències

* ↑ Joan Coromines. Onomasticon Cataloniae. Volum IIon. Curial Edicions Catalanes. Barcelona 1994. ISBN ISBN 84-7256-889-X
* ↑ Lladonosa Pujol, J. (1967), “Les crisis històriques”
* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana. Edició Digital.

## Enllaços externs

* Mapa general de Lleida. Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine. Seleccioneu Partides dins de "Bàsics".
* Oficina municipal de l'Horta de Lleida Arxivat 2010-09-21 a Wayback Machine.
* Mapa de les partides de Lleida Arxivat 2011-09-05 a Wayback Machine.
* Institut Català de Cartografia
# Ignacio Allende

Ignacio José de Allende y Unzaga (San Miguel de Allende, 21 de gener de 1769 - Chihuahua, 26 de gener de 1811) fou un capità de l'exèrcit reialista a Mèxic que va simpatitzar amb el projecte d'independència del país i participà activament en la proclama de Dolores i en els primers episodis de la Guerra d'Independència de Mèxic.
Nascut en el si d'una família de rics criolls de San Miguel el Grande, a l'estat de Guanajuato, l'any 1802 ingressà a l'exèrcit i ascendí al grau de capità sota les ordres de Félix María Calleja.
Des d'un bon principi particià a l'anomenat Cercle Literari de Querétaro que, liderat per Josefa Ortiz de Domínguez, La Corregidora organitzà la Conspiració de Querétaro que pretenia proclamar la independència de Mèxic el dia 1 d'octubre de 1810. La delació de la Conspiració provocà que s'hagués d'avançar al 16 de setembre amb la proclama feta per Miguel Hidalgo y Costilla a l'església de Dolores.
Una vegada feta la proclama a Dolores i organitzat un exèrcit de camperols i voluntaris sense massa formació reglamentària es dirigiren i prengueren la ciutat de Celaya on Allende fou elevat al grau de tinent general de l'exèrcit insurgent. Posteriorment es dirigiren a Guanajuato on es produí un dels fets més violents de la primera part de la guerra, la presa de l'Alhóndiga de las Granaditas, un fet clau que per la seva violència i descontrol marcà la Guerra. Malgrat tot, després de Guanajuato encara es produeix la victòria insurgent a la batalla del Monte de las Cruces.
El novembre de 1810 semblava imminent la caiguda de la capital virregnal, Ciutat de Mèxic, però la por que s'escampés la violència com passà a Guanajuato, feu decidir a Hidalgo a retirar l'exèrcit cap al Bajío, en contra de la voluntat d'Allende. Aquest fet els distancià irremeïablement i el següent enfrontament se saldà amb una victòria reialista a la batalla del Puente de Calderón, una derrota que provocà la substitució d'Hidalgo per Allende. Derrotat, decidí dirigir l'exèrcit cap al Nord i fou traït a Acatita de Baján per Ignacio Elizondo.
A Chihuahua fou jutjat per insubordinació i condemnat a mort. Fou executat el 26 de juny de 1811 i el seu cap fou penjat a l'Alhóndiga de las Granaditas. No fou fins al 1821, amb la victòria definitiva dels independentistes que les restes d'Allende foren despenjades i honrades a la Columna de la Independència a la capital del país. Allende és recordat per ser un home just en la batalla, per la seva ètica i cavallerositat.
# Seget

Seget és un poble i municipi de Croàcia situat al comtat de Split-Dalmàcia.
Al cens de 2011, tenia una població total de 4.854, als següents assentaments:
* Bristivica, 348 habitants
* Ljubitovica, 485 habitants
* Prapatnica, 177 habitants
* Seget Donji, 2.681 habitants
* Seget Gornji, 136 habitants
* Seget Vranjica, 1.027 habitants
Al cens de 2011, el 97,4% de la població eren croats.

## Referències

* ↑ «Central Bureau of Statistics». [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «Central Bureau of Statistics». [Consulta: 9 novembre 2024].
# Herpetocetus

Herpetocetus és un gènere extint de cetacis de la família dels cetotèrids que tingueren una distribució cosmopolita marina entre el Miocè inferior i el Plistocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a Bèlgica, els Estats Units, el Japó, Mèxic, els Països Baixos, el Regne Unit i Xile. Es tracta d'un dels gèneres de cetòtèrids amb major diversitat d'espècies i de l'únic misticet extint del Plistocè. Les espècies d'aquest grup probablement es nodrien mitjançant alimentació per succió lateral.

## Referències

* 1 2 Entrada «Herpetocetus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 30 agost 2023].
* ↑ Berta, 2017, p. 85.

## Bibliografia

* Berta, A. The Rise of Marine Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2017. ISBN 9781421423265.
# Acrotriche

Acrotriche és un gènere de plantes amb flor que pertanyen a la família de les ericàcies (Ericaceae). Es troba a tots els estats d'Austràlia excepte al Territori del Nord. Les plantes del gènere Acrotriche són arbustos amb branques peludes, fulles amb nervadures més o menys paral·leles i petites flors amb 5 sèpals i pètals units a la base que formen un tub de campana a cilíndric amb pèls i estams a la gola.

## Descripció

Les plantes del gènere Acrotriche són arbustos amb branquetes amb pèls fins, suaus o vellosos, i fulles amb pecíols curts i venes més o menys paral·leles i un to verd més clar a la superfície inferior. Les flors són petites i bisexual, sèssils o en una espiga curta a l'axil·la de les fulles amb una bràctea i 2 bracteoles per sota dels 5 sèpals. Les bràctees, les bràcteoles i els sèpals tenen forma d'ou a gairebé rodones. Els 5 pètals s'uneixen a la base per formar un tub acampanat o cilíndric amb 5 flocs de pèl a la gola i el tub ple de nèctar. Els lòbuls dels pètals són triangulars amb les anteres doblegades cap enrere entre els lòbuls. L'ovari és més o menys esfèric amb de 2 a 7 lòculs, cada lòcul amb un òvul. El fruit és una drupa amb un mesocarpi polpós i un endocarpi dur.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Robert Brown i publicat a Prodromus Florae Novae Hollandiae 547, a l'any 1810.

## Espècies acceptades

Comprèn 18 espècies descrites del gènere Acrotriche acceptades fins al juny de 2024, ordenades alfabèticament. Per a cadascuna s'indica el nom binomial seguit de l'autor, abreujat segons les convencions i usos.
* Acrotriche affinis DC.
* Acrotriche aggregata R.Br.
* Acrotriche baileyana (Domin) J.M.Powell
* Acrotriche cordata (Labill.) R.Br.
* Acrotriche depressa R.Br.
* Acrotriche divaricata R.Br.
* Acrotriche dura (Benth.) Quinn
* Acrotriche fasciculiflora (Regel) Benth.
* Acrotriche halmaturina B.R.Paterson
* Acrotriche lancifolia Hislop
* Acrotriche leucocarpa Jobson & Whiffin
* Acrotriche orbicularis Hislop
* Acrotriche parviflora (Stschegl.) Hislop
* Acrotriche patula R.Br.
* Acrotriche prostrata F.Muell.
* Acrotriche ramiflora R.Br.
* Acrotriche rigida B.R.Paterson
* Acrotriche serrulata R.Br.

## Referències

* ↑ Powell, Jocelyn M. «Genus Acrotriche». Royal Botanic Garden, Sydney. [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ Albrecht, David E.; Stajsic, Val. «Acrotriche» (en anglès). Royal Botanic Gardens Victoria.
* ↑ «Acrotriche». State Herbarium of South Australia. [Consulta: 24 octubre 2024].
* ↑ «{{{nom}}}» (en anglès). FloraBase. Departament de Medi Ambient i Conservació, Govern d'Austràlia Occidental.
* ↑ «Acrotriche». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 24 octubre 2024].
* ↑ «Genus Zenobia D.Don» (en anglès). WFO Plant List |Snapshots of the taxonomy. [Consulta: 21 octubre 2024].
# Casal als carrers Bellaire, Clivillers, Serra i Ginesta (Olot)

El Casal als carrers Bellaire, Clivillers, Serra i Ginesta és una obra d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran casal de planta rectangular amb les façanes als carrers Clivillers, Serra i Ginesta i Bellaire. Disposa de baixos -amb els murs decorats amb estuc imitant encoixinats amb la pedra- i tres pisos superiors -la façana del carrer Bellaire disposa de quatre pisos-. Els dos primers tenen balcons sostinguts per mènsules decorades amb fullatges estilitzats i coronats per un entaulament d'estuc; aquests mateixos motius es repeteixen a les finestres del tercer pis. Les façanes varen ser estucades imitant grans blocs de pedra.

## Història

Durant el segle xvi, la ciutat d'Olot viu uns moments de gran prosperitat econòmica; mols immigrants de remença arriben a la vila i el creixement urbà es fa necessari. S'edifiquen el carrer Major, antic camí que comunicava l'església del Tura amb la de Sant Esteve, part del carrer de Sant Rafael, el carrer dels Sastres, la Plaça Major i la majoria dels carrers adjacents. Durant els segles XVIII, XIX i XX es van fer reformes als carrers esmentats, penetrant l'estil neoclàssic, l'eclecticisme i per damunt de tot el Modernisme i el Noucentisme.

## Referències

* 1 2 «Casal als carrers Bellaire, Clivillers, Serra i Ginesta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Cyanoramphus saisseti

Cyanoramphus saisseti és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que endèmic dels arbres i matolls de Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ Verreaux, Jules «Description d'oiseaux nouveaux de la Novelle-Caledonie et indication dex especes deja connues de ce pays». Revue et magasin de zoologie pure et appliquée, 1860, pàg. 383–396.
# Mill perlat

El mill perlat (Pennisetum glaucum) és el tipus de mill més conreat al món. Es cultiva des de temps prehistòrics a l'Àfrica i l'Índia, es considera originari d'Àfrica. El centre de diversitat del mill perlat és al Sahel africà. Els tuaregs l'anomenen enele. Resulta un aliment indispensable en les zones àrides i semiàrides del món i per a la gent pobra com a conreu de subsistència, associat al sorgo i llegums, normalment Vigna unguiculata.

## Morfologia

És una planta anual que arriba a fer 240 cm, de fulles planes, glabres o pubescents d'1-5 cm d'ample per 30 80 cm. L'eix de la inflorescència és densament pilós i compacte, bru glauc o violat. Fructifica a l'estiu. Les seves inflorescències mesuren, segons la varietat, entre 10 i 150 cm. És una planta de dia curt (floreix quan les hores de llum s'escurcen). Se sembra amb l'arribada de l'estació humida: abril-maig al sud del Sahel i maig-juny al nord del Sahel. La durada del conreu és de tres a quatre mesos. Normalment no rep cap adob.

## Conreu

Actualment, el mill perlat es conrea en uns 260.000 km² a tot el món i representa la meitat del mill conreat al món.
El mill perlat està ben adaptat a la sequedat del sòl, baixa fertilitat i altes temperatures. Es comporta bé en sòls salins i de baix pH. Pot ser conreat en zones on altres cereals no sobreviurien. Nutricionalment resulta superior al blat i l'arròs. Necessita un mínim de 150-200 litres de pluja a l'any amb un rendiments a l'Àfrica (600 kg/ha) comparables als de la melca, que el substitueix a partir dels 800 litres de pluja anual.
Al Sahel, el mill perlat és l'aliment bàsic del nord de Nigèria, Níger, Mali i Burkina Faso. Es menja fet sèmola (cuscús), farina i amb llet. També se'n preparen begudes.

## Referències

* ↑ Edmond Bernus Des arbres et des herbes .aux marges du Sahara. Sahara 5 1992793
* ↑ Millet Arxivat 2007-07-11 a Wayback Machine.. Consultative Group on International Agricultural Research.
* ↑ J.M.J. de Wet Pearl millet in Africa

## Enllaços externs

* Crop Wild Relatives Gap Analysis Portal reliable information source on where and what to conserve ex-situ, regarding Pennisetum genepool Arxivat 2011-07-25 a Wayback Machine..
* Lost Crops of Africa: Volume I: Grains, Chapters 4-6 - released by the National Research Council in 1996.
* Pearl Millet Thresher IDDS project.
# Tapiroïdeus

Els tapiroïdeus (Tapiroidea) són una superfamília de mamífers perissodàctils del subordre dels ceratomorfs. Els tapírids (tapirs i afins) són els únics representants vivents d'aquest grup, que aparegué durant l'Eocè inferior i assolí el seu pic de diversitat en aquesta mateixa època. Els tapiroïdeus es diferencien dels seus parents propers per tot un conjunt de sinapomorfies cranials i dentals. No es desvien gaire del pla corporal bàsic del grup. Nombrosos representants d'aquesta subfamília han desenvolupat una probòscide. Una altra tendència evolutiva és la reducció dels ossos nasals i el desplaçament de les incisions nasals cap a un punt més alt del crani. En les dents d'Helaletes (Eocè) i Colodon (Eocè-Oligocè) ja es poden observar les adaptacions a la dieta folívora que encara segueixen els tapiroïdeus moderns.

## Referències

* 1 2 Entrada «Tapiroidea» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 30 agost 2023].
* ↑ Bai et al., 2020, p. 2.
* 1 2 Kemp, 2005, p. 262.
* ↑ Bai et al., 2020, p. 12.
* ↑ Rose, 2006, p. 253.

## Bibliografia

* Bai, B.; Meng, J.; Zhang, Chi; Gong, Y.-X.; Wang, Yuan-Qing «The origin of Rhinocerotoidea and phylogeny of Ceratomorpha (Mammalia, Perissodactyla)» (en anglès). Communications Biology, 3, 1, 2020. DOI: 10.1038/s42003-020-01205-8. ISSN: 2399-3642.
* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Amersfoort

Amersfoort és un municipi de la província d'Utrecht, al centre dels Països Baixos. L'1 de juliol de 2024 tenia 161.852 habitants repartits per una superfície de 63,78 km² (dels quals 0,95 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Baarn, Bunschoten i Nijkerk (Gelderland), a l'oest amb Soest, a l'est amb Barneveld (Gelderland) i al sud amb Zeist i Leusden.

## Centres de població

Amersfoort, Hoogland, Hooglanderveen, Stoutenburg Noord, Kattenbroek.

## Ajuntament

Des del 31 d'agost del 2010, l'alcalde del municipi és Lucas Bolsius del CDA. Els 39 membres del consistori municipal són, des del 2022:
Resultats eleccions municipals 2022 :
| Partit | Escons |
| D66 | 6 |
| Esquerra Verda | 6 |
| CDA | 5 |
| ChristenUnie | 4 |
| VVD | 4 |
| Amersfoort2014 | 4 |
| PvdA | 2 |
| Partit pels Animals | 2 |
| SP | 2 |
| Lijst Noëlle Sanders | 1 |
| Burger Partij Amersfoort (BPA) | 1 |
| Blanco (van Lamoen, T.J.) | 1 |
| DENK | 1 |
| Font: ||

## Persones il·lustres

* Nicolaas Pieneman (1809-1860), pintor.
* Piet Mondrian (1872-1944), pintor.
* Henk Vredeling (1924-2007), polític.
* Jan Tollius, músic

## Referències

* ↑ «Kerncijfers wijken en buurten 2024» (en neerlandès). Oficina Central d'Estadística, 28-08-2024. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ «Derde termijn voor burgemeester Lucas Bolsius van Amersfoort» (en neerlandès). Vereniging van Nederlandse Gemeenten. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ «Gemeenteraad 16 maart 2022» (en neerlandès). Kiesraad. [Consulta: 27 octubre 2024].

## Vegeu també

* Amersfoort Jazz

## Enllaços externs

* www.amersfoort.nl
# Aubarés

Aubarés (o Albarés) és una partida de l'Horta de Lleida, de Lleida.
L'origen del seu nom és desconegut, però cal suposar faci referència a la presència abundant d'àlbers.
Apareix per primer cop en documents de l'any 1168 citant una torre que hereta l'Ecclesiae Illerdensis.
En texts del 1182 on hom pot llegir que el territorio d'Albarés afrontava amb la cequia vetera.
Antic poble de contribució de Lleida d'origen preibèric, esdevingué parròquia de Lleida: Sant Pere d'Albarés.
Es despoblà amb els desastres nacionals del segle xvii (Guerra dels Segadors i epidèmia de pesta); i es repoblà a mitjans del segle xx per l'Instituto Nacional de Colonización.
Partida històrica, es troba des de principis del Segle XXI gairebé totalment engolida per l'ampliació cap a l'oest del barri de La Bordeta.
Entre les seves instal·lacions, cal destacar el Parc i Museu de l'aigua de Lleida.
Disposa de transport públic municipal, línia L13 - Cappont.
Limita:
* Al nord i a l'est amb el barri de La Bordeta.
* Al sud amb la partida de La Femosa.
* Al sud-est amb la partida de Pla de Lleida.
* A l'oest amb la partida de La Copa d'Or.

## Geografia

| | | La Bordeta |
| La Copa d'Or | | |
| | La Femosa | Pla de Lleida |

## Referències

* ↑ Carta dotationis Ecclesiae Illerdensis. Ordinatio Ecclesiae Illerdensis.
* ↑ Francisco Castillón Cortada. El prepòsit de la Seu Vella de Lleida (1154-1225) (II). Ilerda. Humanitats. 50. 1992-1993
* ↑ Josep Lladonosa i Pujol. La conquesta de Lleida. Rafael Dalmau editor. Barcelona 2011. ISBN 978-84-232-0415-1
# Vulcania (pel·lícula)

Vulcania és una pel·lícula espanyola de drama de ciència-ficció distòpica amb elements de drama rural del 2015 dirigida per José Skaf amb guió de Diego Soto. Fou presentada al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges de 2015. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

Dins d'una societat dividida en dos bàndols, Jonás que acaba de perdre a la seva família en un misteriós accident, comença a treballar en la fosa d'un poble perdut, Vulcania, que viu tancat en si mateix. Aquí coneix a Marta, amb la qual comparteix tragèdia i de la qual intentarà treure informació sobre el succeït. En entaular una relació amb ella, es planteja moltes qüestions personals i descobreix quelcom que sacsejarà els fonaments de la comunitat.

## Repartiment

* Miquel Fernández... Jonás
* Aura Garrido... Marta
* Ginés García Millán... Adam
* José Sacristán... Sr. Valoquia
* Ana Wagener... Aurora
* Jaime Olías ... Álex
* Rubén Ochandiano... Olmo
* Andrés Herrera ... Fran
* Sílvia Abril... Ruth

## Nominacions

* José Sacristán fou nominat a Premi Unión de Actores al millor actor de repartiment de cinema (2015)
* Andrés Herrera fou nominat al Gaudí al millor actor secundari.

## Crítiques

| « | "Amb un cuidat aspecte visual per part del director debutant, i perícia per a aconseguir una posada en escena efectiva. (...) la capacitat de suggeriment de 'Vulcania' se sobreposa a les seves limitacions. (...) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| — Ricardo Aldarondo: Fotogramas |||
| « | "Distopia en clau rural (...) L'atmosfera enrarida d'una societat enganyada i dividida és aquí. Però falta l'electricitat perquè aquesta atmosfera esclati, manca espurna. José Sacristán està sensacional" | » |
| — Salvador Llopart: Diari La Vanguardia |||
| « | "La pel·lícula discorre per sengles poc habituals en aquesta mena de relats: de la sospita passem al melodrama de tints sobrenaturals per a reprendre l'acció heroica en clau íntima, una acció de forjat lent però de resolució sòlida (...) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| — Paula Arantzazu Ruiz: Cinemanía |||

## Referències

* ↑ 'Vulcania', distopía de escape a espinof.com
* ↑ Vulcania, en Sitges 2015, Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya, Barnafotopress, 13 d'octubre de 2015
* ↑ Vulcania a esadir.cat
* ↑ 'Vulcania': la ciudad deseada, El Periódico, 3 de març de 2016
* ↑ El reparto de ‘La novia’ se lleva tres galardones de la Unión de Actores y Actrices, audiovisual451.com
* ↑ Vulcania al web dels Premis Gaudí
* ↑ Vulcania a Fotogramas
* ↑ ‘Vulcania: Gran Hermano Sacristán, La Vanguardia,4 de març de 2016
* ↑ Vulcania a Cinemanía
# Tetraclaenodon

Tetraclaenodon és un gènere extint de mamífers condilartres de la família dels fenacodòntids que visqueren a Nord-amèrica durant el Paleocè. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà i els Estats Units. Les espècies d'aquest grup eren més o menys de la mida d'un gos. Les dents molars tenien l'hipocon ben desenvolupat, però, a diferència del que passava en els seus parents propers, mancaven de mesostil. La taxonomia dels condilartres és controvertida i hi ha científics que rebutgen aquest ordre com a polifilètic. En cas de ser així, Tetraclaenodon podria ser un perissodàctil basal. Aquesta hipòtesi es basa principalment en l'absència del mesostil.

## Referències

* 1 2 Entrada «Tetraclaenodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 1 setembre 2023].
* ↑ Prothero, 2017, p. 149.
* ↑ Rose, 2006, p. 223.
* ↑ Asher, 2018, p. 336.
* ↑ Rose, 2006, p. 244.

## Bibliografia

* Asher, R. J. «Diversity and relationships within crown Mammalia». A: Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018, p. 301-352. ISBN 978-3-11-027590-2.
* Prothero, D. R. The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals (en anglès). Princeton University Press, 2017. ISBN 978-0-691-15682-8.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.