OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Titus Feuerfuchs

Titus Feuerfuchs és una obra dramaticomusical en dos actes composta per Heinrich Sutermeister sobre un llibret en alemany del mateix compositor, basat en The Talisman de Johann Nestroy. Es va estrenar el 14 d'abril de 1958 al Theater Basel de Basilea.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2016. [Consulta: 21 maig 2018].
# A Felicidade

A Felicidade és una cançó de bossa nova metafòrica sobre la fugacitat de la felicitat, amb lletra de Vinícius de Moraes i música d'Antônio Carlos Jobim, composta el 1958 per a la pel·lícula del director Marcel Camus Orfeu negre basada en l'obra teatral Orfeu da Conceição.
Jobim i Vinícius varen col·laborar en diverses cançons el 1956 per a la peça dramàtica, però la productora francesa Sacha Gordine va demanar nou material per a la versió cinematogràfica. Segons l'autor Ruy Castro «varen compondre tres cançons, sobretot per telèfon, ja que Vinicíus es trobava treballant a l'Uruguai: A felicidade, Frevo i O nosso amor». Agostinho dos Santos, acompanyat per Roberto Menescal a la guitarra, canta A Felicidade durant els crèdits inicials de la pel·lícula. La pel·lícula va guanyar la Palma d'Or del Festival Internacional de Cinema de Canes el 1959 i l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa el 1960, fets que centraren l'atenció mundial en la bossa nova.

## Referències

* ↑ Perrone, 2014, p. s.n.
* 1 2 3 Castro, 2012, p. 166-167.
* ↑ «Orfeu Negro». The Festival de Cannes. [Consulta: 24 setembre 2017].
* ↑ «Black Orpheus». The 32nd Academy Awards, 1960. The Academy of Motion Picture Arts and Sciences. [Consulta: 24 setembre 2017].

## Bibliografia

* Castro, Ruy. Bossa Nova the Story of the Brazilian Music That Seduced the World. Chicago: Chicago Review Press, 2012. ISBN 9781613745748.
* Perrone, Charles A. Masters of Contemporary Brazilian Song: MPB, 1965-1985. University of Texas Press, 2014. ISBN 0292761716.
# Heute Abend wollen wir tanzen geh'n

«Heute Abend wollen wir tanzen geh'n» (Traducció en català: "Aquesta nit volem anar a ballar") va ser la cançó alemanya al Festival de la Cançó d'Eurovisió 1959, interpretada en alemany per Alice i Ellen Kessler.
La cançó va ser interpretada en sisena posició a la nit (després de Teddy Scholten dels Països Baixos amb "Een Beetje" i abans de Brita Borg de Suècia amb "Augustin". Al final de la votació, va rebre 5 punts, ubicant-se en 8è lloc de 11.
La cançó és un número moderadament accelerat, amb les cantants suggerint-li a un noi que volen anar a ballar "sense fre fins al matí de l'endemà".
Va ser seguida com a representant alemany al Festival de la Cançó d'Eurovisió 1960 per Wyn Hoop amb "Bonne nuit ma chérie".

## Vegeu també

* Alemanya al Festival de la Cançó d'Eurovisió
# Crims irlandesos. Perdó

Perdó és un telefilm alemany de ficció criminal del 2021 dirigida per Züli Aladag. És el quart episodi de la sèrie cinematogràfica d'ARD Crims irlandesos. Désirée Nosbusch interpreta la sensible psicòloga policial Cathrin Blake, al costat de Declan Conlon, Mercedes Müller, Rafael Gareisen, Gavin Fullam, Roisin O'Neill, Parnell Scott i Vincent Walsh. S'ha doblat al català per TV3, que el va emetre per primer cop el 18 de setembre de 2022.
El rodatge de Perdó i de l'episodi anterior, La desaparició, va durar del 23 de setembre al 22 de novembre de 2019 i va tenir lloc a la costa oest d'Irlanda i a Galway.
La pel·lícula es va projectar a l'ARD Mediathek el 30 de març de 2021. La primera emissió va tenir lloc l'1 d'abril del mateix any com a part de l'espai de thriller policial dels dijous en horari de màxima audiència al canal Das Erste. Quan es va emetre per primera vegada, va ser vista per 3,92 milions d'espectadors, cosa que va representar una quota de pantalla del 12,9%.

## Sinopsi

Deu anys enrere, Greg O'Leary comet un atemptat bomba per l'IRA a Belfast, que causa diverses víctimes mortals. Ara, disposat a deixar enrere el passat, decideix participar en un programa de compensació autor-víctima, cosa que li garanteix la llibertat anticipada. A casa, però, no l'esperen amb els braços oberts, bàsicament per por que es descobreixin uns secrets que han estat guardats durant massa temps.

## Referències

* ↑ Der Irland-Krimi: Vergebung degeto.de
* ↑ Tilmann P. Gangloff: Reihe „Der Irland-Krimi – Vergebung“. Désirée Nosbusch, Conlon, Walsh, Schiller/Wendt, Züli Aladag. Licht und Schatten tittelbach.tv, 8. März 2021. Abgerufen am 6. Oktober 2021.
* ↑ «Der Irland-Krimi: Vergebung – Infos zum ARD-Film» (en alemany). Prisma.de, 01-04-2021. [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ Désirée Nosbusch dreht Irland-Krimi für die ARD In: Welt, 3. Oktober 2018. Abgerufen am 17. Mai 2020.
* ↑ «Crims irlandesos: Perdó». ésAdir. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Abgedreht: „Samhain oder Die Nacht der Toten“ (AT) & „Vergebung“ (AT)» (en alemany).
* ↑ «Der Irland-Krimi - Vergebung, TV-Film (Reihe), 2019-2020» (en alemany). Crew United. [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ Felix Maier. «Primetime-Check: Gründonnerstag, 01. April 2021».
* ↑ «Programació de TV3». CCMA. [Consulta: 17 setembre 2022].
# Onofre Jaume de Coanegra

Onofre Jaume de Coanegra fou un bandejat mallorquí del segle xvi, nascut a Coanegra (a Santa Maria del Camí).

## Vida

Els Jaume, família de propietaris rurals, s'havien vinculat a les Germanies iniciades el 1521. Un cop acabada la gran revolució popular s'inicià una llarga etapa en la qual el bandolerisme s'intensificà per tota l'illa. Entre 1533 i 1544 al lloc de Coanegra (Santa Maria del Camí) són condemnats tres persones de cognom Jaume: Arnau Jaume, el pare, i els seus fills Onofre i Antoni. La causa era per haver ofert resistència als oficials i no haver comparegut a la cort.

## Onofre Jaume, comissionat reial

Després d'una etapa de bandejat de la qual no en coneixem gaire coses, ben aviat Onofre Jaume aconsegueix el perdó i es converteix en perseguidor de bandejats. El 8 de juny de 1566 se'l faculta per poder perseguir, prendre i aportar en mà de la règia cort tots i qualsevol delats i bandejats de qualsevol crim e delicte sien impedits i per dit efecte puxeu prendre amb companyia vostra qualsevol home que no sia bandejat amb les armes que vulls apparrà aportar. Es facultà a Jaume per aparellar-se, secretament i sense escàndol, amb els bandejats Antoni Castelló de Santa Margalida, Jaume Ferragut de Sant Joan, Jeroni Ferrà de Valldemossa, Jaume Piraus de Bunyola, Jaume Terrassa d'Algaida, Macià Oliver de Santa Maria i Guillem Morey i el seu fill de Felanitx. Aquest edicte es tornà a repetir el 17 de juny i el 6 de juliol de 1567. Onofre Jaume havia de trobar tota casta de facilitats per capturar bandejats. El 23 de setembre de 1566 es diu al batle de Muro que doni homes i cavalls a Onofre Jaume i se'l reprèn perquè dos bandejats han dormit al porxo de Muro i ell no ha fet res en contra. El 8 de setembre de 1567 es comunica als batles i lloctinents de totes les viles que Onofre Jaume ha de trobar facilitats «per perseguir bandejats i mals homes». Antoni Amengual de Binissalem matà Miquel Sampol, de la colla d'Onofre Jaume, i calà foc a la casa de Jaume. Amengual fou condemnat a ser arrossegat pels llocs acostumats i a morir degollat.

## Vegeu també

* Bandolerisme a Mallorca

## Referències

* ↑ La vila de Santa Maria del Camí Josep Capó Santa Maria, 1980. Vol. I
# Prolabeops nyongensis

Prolabeops nyongensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és una espècie de peix endèmica del riu Nyong.

## Referències

* ↑ Schultz L. P., 1941. A new genus and species of cyprinid fish from the Cameroons, Africa. Proc. New England Zool. Club v. 18. 85-90.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J., 1984. Contribution à la faune du Cameroun. Poissons des fleuves côtiers. Bull. Mus. Natn. Hist. Nat., 4e sér., 6(1):177-202.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tapecomys primus

Tapecomys primus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a l'Argentina i Bolívia. El seu hàbitat natural és una barreja de selva nebulosa, zones de cactus columnars, arbres lleguminosos i frondoses. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.
El nom genèric d'aquesta espècie deriva del nom de la localitat tipus, Tapecua, i la paraula grega mys (‘ratolí’), mentre que el seu nom específic significa ‘primer’ en llatí.

## Referències

* ↑ Tapecomys primus. UICN 2010. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN (anglès), edició 2010, consultada el 9 febrer 2011.
* ↑ Els autors diuen: «[…] la paraula llatina per dir 'ratolí'», però mys és un ètim grec, mentre que la forma llatina seria mus.
* ↑ Anderson, S.; Yates, T. L. 2000 «A new genus and species of phyllotine rodent from Bolivia». Journal of Mammalogy, 81(1):18-36.
# Estació de Pubilla Cases

Mapa Metro Línia 5 :
Pubilla Cases és una estació de la L5 del Metro de Barcelona situada sota el carrer Doctor Ramón Solanich, al barri de Pubilla Cases de l'Hospitalet de Llobregat.
L'estació es va inaugurar el 1973 com a part de la Línia V amb el nom de Pubilla Casas fins que el 1982 amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions va adoptar el nom actual.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Cornellà Centre | Can Vidalet | | Ernest Lluch | Vall d'Hebron |
| Vall d'Hebron |||||

## Accessos

* Avinguda Josep Molins
* Carrer Doctor Ramon Solanich
* Carrer El·lipse

## Referències

* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 21 setembre 2010].

## Vegeu també

* Línia 5 del metro de Barcelona
* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Cal Mateu (Santa Llocaia)

Cal Mateu és un edifici rural de Santa Llocaia (Alta Cerdanya) protegit com a monument històric des del 21 de desembre de 1984.
L'edifici principal és del principi del segle xviii, i la resta de dependències (estables, graners...) són fruit d'ampliacions i modificacions posteriors amb tres edificis organitzats al voltant d'un pati interior.
Actualment acull el museu de la Cerdanya.

## Referències

* 1 2 Referència n. PA00104122, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
* ↑ «Musée de Cerdagne "Cal Mateu"». Les Pyrénées Catalanes. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Cal Mayol

Cal Mayol és una masia del municipi de Ribes de Freser (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Format per les cases de Cal Myol, Cal Pellicer i la Torre, al segle X era una batllia del monestir de Ripoll amb cases, terres, vinyes i mamada. Les dades històriques ens parlen de la diversitat de l'explotació, caracteritzada per la síntesi d'activitats agrícoles, ramaderes, i forestals, tret que segons alguns autors defineix el mas.
A Massana queda reflectit tant pel que fa a l'estructura i disposició del conjunt, casa, construccions auxiliars, corral, era de batre, com per la configuració paisatgística dels camps de conreu, l'hort, pastures, erms i bosc.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Mayol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Castell de Corbera (Ribera Baixa)

El castell de Corbera (Corbera, Ribera Baixa) és una edificació militar andalusina i medieval cristiana que va estar en ús fins a la primera meitat del segle xvi, ja que fou destruïda durant la guerra de les Germanies en juny de 1521. Les excavacions arqueològiques realitzades en octubre i novembre de 2017, han tret a la llum diversos materials ceràmics tardoromans, islàmics, medievals i renaixentistes, així com ceràmica prehistòrica corresponent a període del Bronze valencià. És una obra protegida com a bé d'interès cultural.

## Estructura

La fortalesa de Corbera conserva una planta típicament islàmica. Té forma ovalada i estreta, els seus murs s'adeqüen a l'orografia de la muntanya buscant les corbes de nivell i la muralla queda disposada en forma de serra dentada amb entrants i eixits, Les parts del Castell queden molt ben definides destacant l'accés a la fortalesa obstaculitzat pels murs de la barbacana que dirigeixen l'entrada al recinte en ziga-zaga. L'entrada a la fortalesa és, per tant, en doble colze. L'accés ens du al cos de guàrdia i des d'allí s'arriba a la celoquia que és la zona principal de la fortificació, situada al centre d'un gran albacar que està protegit per les muralles principals. La celoquia era un edifici quadrangular d'uns 20x20 metres i de diverses plantes on, a l'interior, hi havia diferents estances, situades totes al voltant d'un pati central, on hi havia un gran aljub i un pou. Just al costat hi ha altres estances.

## Excavacions

El 2017 es feren les primeres excavacions arqueològiques promogudes per la Diputació de València, propietària de la fortalesa. Les excavacions, dirigides per Miquel Gómez Sahuquillo i dutes a terme per l'empresa Carpetània Integra, SLL, de Motilla Palancar (Conca), han tret a la llum noves dependències que es trobaven al castell i que apareixen descrites a la documentació foral, així com estructures pertanyents a edificacions anteriors. A partir de 2018 comencen els treballs de consolidació dels seus murs. El 2022 s'activa la consolidació dels murs de la muntanya.

## Documentació històrica

Des del punt de vista històric, el castell de Corbera apareix documentat com a una fortalesa important en temps del Cid. Així ho arrepleguen algunes cròniques com la Crónica general de España. Ramon Muntaner anomena el castell en la seua crònica i apareix en les donacions del Llibre del repartiment del segle xiii. Durant el segle xiv fou assetjat pels castellans, però la desfeta del castell tingué lloc amb la batalla del castell de Corbera entre els realistes i els agermanats el 21 de juny de 1521, durant la revolta de les Germanies. La fortalesa fou incendiada i destruïda en bona part. A partir del 1580 hi ha intents per avaluar la possibilitat de la seua reconstrucció i fer obres, però mai es dugueren a terme i el castell quedà completament abandonat.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ Castell de Corbera Generalitat Valenciana
* ↑ «La diputación activa las obras de consolidación del castillo de Corbera». Levante-EMV, 25-08-2022 [Consulta: 14 setembre 2022].
# Jordi Bulbena i Moreu

Jordi Bulbena i Moreu (el Putxet, segle XX) és un actor, dibuixant, figurinista i escenògraf barceloní.
Va ser un dels fundadors del grup de teatre Comediants, l'any 1972 i va estar-hi durant 18 anys. Com tots els membres de la companyia, feia de tot. A part d'actor, era el responsable de la imatge i l'estètica del grup. Va participar en totes les primeres creacions de la companyia: Non Plus plis, Plou i fa sol, Sol Solet, Alè, La Nit, Dimonis, Karnabal, Teveo de noche i en l'espectacle de clausura del Jocs Olímpics Barcelona 92. Posteriorment, ha signat l'escenografia i el vestuari de La verbena de la Paloma, El gran secret i Perséfone. Ha col·laborat amb companyies com La Cubana amb Una nit d'òpera i els Joglars amb El Nacional i ha signat l'escenografia i el vestuari dels musicals La Generala, El despertar de la primavera, A la burgesa i La Filla del Mar.
En televisió ha treballat amb la productora Diagonal TV amb qui ha fet la sèrie Temps de Silenci.
Com a il·lustrador ha treballat amb Joan Barceló, Joan de Déu Prats i Pijoan i la revista Cavall Fort.
És germà del també il·lustrador i escenògraf Xavier Bulbena i Moreu.

## Referències

* ↑ «Jordi Bulbena i la màgia de l'escenografia», 18-05-2018. [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ «Comediants · Teatro Independiente». [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ Teatre, Institut del. «Comediants». [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ «Jordi Bulbena | CDAEM, Teatro Español» (en vl). [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ «Jordi Bulbena». [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ «Jordi Bulbena (Tebeosfera)».
# Damazy Klimek

Damazy Klimek (nascut cap al 1867, probablement a Zakrzewo, i mort probablement el 20 de novembre del 1939) fou un droguer, comerciant, activista popular i ciutadà honorífic de Grudziądz. Cap al 1900 s'establí a la ciutat de Grudziądz. A banda de la seva activitat professional, dedicà gran part del seu temps a les qüestions socials, especialment les relacionades amb Grudziądz. Durant molts anys formà part del Consell Municipal de Grudziądz. Klimek esdevingué copropietari de la drogueria Alchemia, fundada el 1902. Es trobava al carrer de Wybicki, 31. Durant les preparacions per a la Intelligenzaktion Pommern, la Selbstschutz el classificà com a part de l'«elit política» i el seu nom fou inclòs en una llista de proscrits. Després de la invasió de la Wehrmacht i l'annexió del corredor polonès, el 1939 fou detingut i assassinat pels nazis. No se sap ni on fou executat ni on fou enterrat.

## Referències

* ↑ «Laury w Dniu Papieskim» (en polonès). [Consulta: 5 desembre 2016].
# Puntuació Sonneborn-Berger

La Puntuació Sonneborn-Berger (o la puntuació Neustadtl) és un sistema de puntació que se sol fer servir en els desempats en els torneigs d'escacs. S'anomena així per Hermann Neustadtl, qui va proposar-ho en una carta publicada a Chess Monthly el 1882.
Sovint l'anomenem com la puntuació Sonneborn-Berger, encara que això és un nom inadequat, ja que tant Johann Berger com William Sonneborn eren realment molt crítics del sistema, i que varen proposar el seu propi sistema de desempat afegint-hi la puntuació de cada jugador, però això no ajudava a trencar els desempats, pel que mai va ser molt popular i no s'utilitza en l'actualitat.
Els mètodes de desempat més comuns en els torneigs d'escacs inclouen la puntuació Neustadtl Sonneborn-Berger, la puntuació d'un per un, la puntuació Koya, o afavorir els jugadors amb més victòries (o partides jugades amb negres). En els torneigs pel sistema suís és comú veure la comparació de la puntuació Buchholz o la suma de les puntuacions progressives.

## Puntuació Neustadtl Sonneborn - Berger

La puntuació Neustadtl Sonneborn - Berger d'un jugador es calcula sumant la suma de les puntuacions convencionals dels jugadors que ell/ella hagin derrotat, a la meitat de la suma de les puntuacions convencionals dels que ell/ella hagin fet taules.
El punt principal és donar més valor a les victòries/taules contra un jugador de classificació més alta, que el d'una victòria/taules contra un jugador classificació més baixa dins del torneig.
Atès que els jugadors poden compartir la mateixa puntuació Neustadtl, poden requerir altres mitjans de trencar els empats, els mètodes comuns inclouen tenir en compte la puntuació en les partides disputades entre els jugadors empatats o afavorir el jugador amb més victòries. Així, alguns torneigs no utilitzen Neustadtl per trencar desempats absoluts, com és el cas del (Linares, per exemple, que dona preferència al jugador amb més victòries) i altres no utilitzen cap mètode de desempat en absolut, compartint el premi metàl·lic que s'ofereixen als jugadors. En campionats o esdeveniments que actuen com torneigs de classificació per a altres, pot haver-hi un play-off d'escacs ràpids entre els jugadors empatats. Neustadtl continua sent el mètode de desempat més comú en els en els torneigs pel Sistema de tots contra tots, encara que en d'altres que utilitzen el sistema suís, la comparació de la puntuació Buchholz o la suma de les puntuacions progressives són més comunes.

### Exemple

Com a exemple del sistema utilitzat en un torneig, tenim la final del 1975–80 Campionat del món d'escacs per correspondència (cs indica la puntuació convencional i ns la puntuació Neustadtl):
Com podem veure, tant Jørn Sloth com Vladimir Zagorovsky varen acabar amb 11/14, però Sloth va ser declarat guanyador de Campionat del món d'escacs per correspondència per tenir millor puntuació Neustadtl.

## Referències

* ↑ Chess.com: mètodes de desempat Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* FIDE handbook (anglès)
* Desempats en els torneigs pel sistema suís Arxivat 2015-01-22 a Wayback Machine. (en anglès)
# Morten Skallerud

Morten Skallerud (nascut el 14 de juliol de 1954) és un director de fotografia i director de cinema noruec. Dirigeix Camera Magica, una productora cinematogràfica a Oslo.
Va guanyar el premi Amanda al millor curtmetratge amb Året gjennom Børfjord, que també va obtenir el gran premi al Festival de Cinema de Tampere.

## Filmografia

* Året gjennom Børfjord, 1991 12 minuts
* Ti tusen år under jorda, 1995
* Arktisk lys 32 minuts
* Nordlyset danser 8:30 minuts
* Smale spor av et århundre, 2003 4:30 minuts

## Referències

* ↑ Morten Skallerud a filmfotographer.no
* ↑ Morten Skallerud a in70mm.com
* ↑ Festival de cinema de Tampere a Alchetron

## Enllaços externs

* Camera Magica
# Cercococcyx

Cercococcyx és un gènere d'ocells de la família dels cucúlids (Cuculidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per tres espècies:
* cucut cuallarg fosc (Cercococcyx mechowi)
* cucut cuallarg muntanyenc (Cercococcyx montanus)
* cucut cuallarg olivaci (Cercococcyx olivinus)

## Referències

* ↑ «Cercococcyx Cabanis, 1882» (en castellà). [Consulta: 13 novembre 2024].
* ↑ «ITIS - Report: Cercococcyx». [Consulta: 13 novembre 2024].
* ↑ «Turacos, bustards, cuckoos, mesites, sandgrouse – IOC World Bird List». [Consulta: 13 novembre 2024].
* ↑ Payne, Robert B.; Boesman, Peter F. D. «Dusky Long-tailed Cuckoo (Cercococcyx mechowi), version 1.1» (en anglès). Birds of the World, 2024. DOI: 10.2173/bow.dltcuc1.01.1species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Payne, Robert B.; Boesman, Peter F. D. «Barred Long-tailed Cuckoo (Cercococcyx montanus), version 1.1» (en anglès). Birds of the World, 2024. DOI: 10.2173/bow.bltcuc1.01.1species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Payne, Robert B.; Boesman, Peter F. D. «Olive Long-tailed Cuckoo (Cercococcyx olivinus), version 1.1» (en anglès). Birds of the World, 2024. DOI: 10.2173/bow.oltcuc1.01.1species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
# 1111

L’any 1111 (MCXI) va ser un any comú que començava en diumenge al calendari Julià.

## Esdeveniments

* Els musulmans conquereixen Saragossa
* El poble asteca comença el viatge cap a MèxicNecrològiques

### Països catalans

* Bernat III de Besalú, darrer comte de Besalú i Ripoll.
* Bernat Umbert, bisbe de Girona.

### Món

* 22 de febrer: Roger Borsa, duc de la Pulla i de Calàbria.
* 5 d'octubre a prop de Meaux: Robert II de Flandes.

## Referències

* ↑ «Bernat III de Besalú | enciclopedia.cat». [Consulta: 13 novembre 2024].
* ↑ «Bernat Umbert | enciclopedia.cat». [Consulta: 13 novembre 2024].
* ↑ «Biografia de Roger I Borsa». [Consulta: 13 novembre 2024].
* ↑ «Biografia de Roberto II el Hierosolimitano». [Consulta: 13 novembre 2024].